Sortides de tardor a l´ESO\nDurant aquest mes de novembre els nostres alumnes de l´ESO han realitzat les sortides de tardor. Totes les sortides van haver de ser aplaçades per l´amenaça constant de pluges pel dia inicialment previst (el passat 27 d´octubre).\nFinalment 1r d´ESO va poder sortir el 14 de novembre, cal dir que degut al canvi de dia ens vam veure obligats a canviar la visita, inicialment prevista a les Mines de Sal de Cardona, per una altra no menys interessant a les Mines Prehistòriques de Gavà. Aquesta sortida els va anar d’allò més bé, ja que van conèixer de ben a prop la vida durant el Neolític, període de la història que estudien a l’àrea de socials.\n2n d´ESO sortia el dia 7 de novembre a visitar el Monestir de Ripoll. Durant la sortida els alumnes van descobrir els inicis de l´escriptura i la cultura catalana medieval.\nEls alumnes de 3r d´ESO van visitar La Riera de la Font de l´Arç a Sant Hilari Sacalm el dia 8 de novembre. Allà van poder realitzar un detallat treball de camp, estudiant a fons aquest ecosistema i prenent consciència de la importància de cuidar el medi ambient.\nFinalment els alumnes de 4t d´ESO el dia 21 de novembre van visitar el Museu de la Colònia Vidal, a Puig-Reig, un dels grans exponents de les colònies tèxtils catalanes. Tots ells van prendre nota de com era la vida a les colònies, en quines condicions es treballava a les mines, els diferents tipus de carbó...\nCal dir que totes les sortides van anar molt bé i que finalment el bon temps ens va acompanyar, no deixeu de mirar les fotos!


Ironxevi: septiembre 2012\nMarxa del Xuixo, en benefici de la Fundació Oncolliga de Girona\nAquest diumenge s'ha celebrat a Girona la 11 marxa del Xuixo en benefici de la Fundació Oncolliga de Girona. Es tracta de una passejada guiada per els voltants de Girona, que es fa cada any per diferents indrets. Aquest any, la zona visitada era la zona de les Pedreres, amb sortida i arribada a Vista Alegre, passant per Fora Muralla, Torre Gironella, la Torre d'Alfons XII...\nL'esdeveniment ha sigut un gran exit, superant de llarg els 500 participants previstos. Els inscrits han arribat fins als 750. El preu de la marxa era de 3,50 euros, que anaven integrament a la fundació, i gràcies a les diferents col·laboracions, a mig camí hi havia un entrepà i una ampolla d'aigua per tothom, i al finalitzar, com indica el nom de la marxa, un xuixo i beguda.\nUna gran matinal, que ha servit per passejar per camins que no son habituals entre els habitants gironins, i descobria magnífics paissatges, a poques pases de casa.\nEnviat per Ironxevi a 13:20 2 comentarios:\nAmb els companys, abans de la sortida.\nAquest matí, s'ha celebrat a Girona, la 10a edició de la Marxa de Domeny, organitzada per l'associació de veins d'aquest barri gironí. Com cada any, ens hem trovat allà una bona colla d'amics i companys, per iniciar el diumenge fent allò que tant ens agrada, córrer.\nAmb circuit molt planer de 10,6kms, per els voltants de la Nestlé, i seguint també el curs del riu Ter, a l'alçada de la zona de Sant Ponç, he compartit el recorregut amb en Dani Juncà, que m'anava esperant, doncs ara toca anar agafant ritme de cares a les properes maratons, essent la primera d'elles la del Mediterrani, el proper 21 d'octubre.\nEnviat per Ironxevi a 3:39 3 comentarios:\nEnviat per Ironxevi a 6:16 3 comentarios:\nEnviat per Ironxevi a 3:19 2 comentarios:


La franquesa | Hem de millorar\n≈ Comentaris tancats a La franquesa\nclaredat, esquerra, franquesa, gemma galdón, icv, putairamonetisme\nLa polèmica al voltant dels estalvis de Gemma Galdón dóna una pista sobre els corrents polítics de fons. Galdón forma part del Consell Ciutadà de Podem, que és l’òrgan executiu d’aquest partit. A rel de la declaració de béns, s’ha sabut que Galdón té uns 250 mil euros en diferents comptes bancaris. És una xifra respectable, però al meu parer la polèmica s’alimenta, més que pels números en sí, perquè feia poc la mateixa Galdón s’havia identificat amb els treballadors precaris. En un tuit del passat 23 de desembre, junt amb una foto de la seva nòmina, deia: “La meva nòmina a la UB: externalitzada, precària i cobrant 569,84€ per dirigir 4 projectes europeus finançats”. Quan algun usuari li va recriminar, vistos els seus estalvis, que comparés la seva situació amb la precarietat laboral que pateixen tants treballadors, la seva resposta va ser que “la precarietat no té a veure amb el sou sinó amb la relació laboral” i per acabar de reblar-ho, sentencià: “Jo crec que pobresa i precarietat són coses diferents”.\nEl mal que fan aquesta mena de missatges està al cor d’una de les queixes més freqüents dels ciutadans envers els polítics. La falta de claredat és fatal. Sovint hem d’escoltar que tal polític té un problema de comunicació, quan en realitat el problema és d’ambigüitat. Ja entenc que tot costa molt i no és fàcil fer entenedor un discurs complex. Però hi ha una diferència entre explicar-se malament per la dificultat del tema i cobrir d’equívocs la teva explicació perquè després et puguis agafar als punts foscos. Una de les raons per les quals moltes persones s’han activat políticament en els darrers temps és justament per la desconfiança que li generen aquesta mena de discursos fets per agradar a tothom. La Gemma Galdón volia justificar-se, cosa del tot natural, però amb la seva explicació –desvinculant la precarietat de la pobresa- ajuda a la confusió i a aquesta mena de relativisme ideològic que ha enfonsat les esquerres arreu d’Europa.\nPer això, trobo que la presa de posició d’Iniciativa aquest passat cap de setmana és una bona notícia. En la seva convenció nacional, els assistents van aprovar per 379 vots a favor, 9 en contra i 49 abstencions el document que guiarà els seus passos en les properes conteses electorals. Segons les declaracions dels seus portaveus, la proposta d’Iniciativa es basa en la consecució d’un estat lliure en el marc d’un estat plurinacional. És preferible que Iniciativa expliqui la seva aposta pel federalisme –per Espanya- que no pas que mantingui la seva eterna indecisió sobre la independència. Precisament, hi ha una crítica sobre la deriva sobiranista que han emprès una part de la societat i de l’univers mediàtic catalans que es basa en l’elogi de la indefinició. Segons diuen els crítics, el debat independentista ha tensat la societat catalana, fent que tothom hagués d’escollir un bàndol o l’altre. Aquests crítics amaguen la veritat: el debat sobre la independència només ha fet aflorar una tensió que existia soterrada.\nHem de celebrar cada vegada que algú marca el seu espai i l’explica netament. Clar que no es pot tenir una posició precisa en tots els casos ni en tots els temes, però en qüestions de fons –i cadascú és lliure d’escollir quines són les seves qüestions de fons- hem de demanar claredat. És estranya, en aquest sentit, la captació de quadres dirigents del PSC per part d’Esquerra. Ernest Maragall, Marina Geli, Joan Ignasi Elena, Antoni Castells, etcètera, van ser alguns dels caps pensants d’una estratègia política basada en les mitges veritats i el “ja ens entenem”. L’Estatut de 2006 era enfarfegat i pompós. Que Esquerra confiï en uns dirigents que han fet carrera en l’autonomisme per aconseguir ara la independència em sembla, si més no, una temeritat. Ja no entro en la incapacitat d’aquests ex socialistes per guanyar el poder dins del seu propi partit –que hauria de fer sospitar a Junqueras- ni en l’oportunisme que els ha fet abandonar el PSC just quan aquest s’està ensorrant. Però convertir aquests polítics en veus autoritzades dins d’Esquerra és com si Convergència tornés les regnes a Macià Alavedra i Jordi Pujol.\nTot això ens recorda que el putairamonetisme no és patrimoni de ningú i que el valor més preuat de la política, i segurament el més inexplorat, és la franquesa.


L'incendi de la Guingueta d'Àneu ha cremat més de 300 hectàrees de pastures — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / L'incendi de la Guingueta d'Àneu ha cremat més de 300 hectàrees de pastures\nL'incendi de la Guingueta d'Àneu ha cremat més de 300 hectàrees de pastures\nEls mitjans aeris s’han retirat amb l’ocàs. Al llarg d'aquest dilluns una cinquantena de Bombers han treballat amb eines manuals, foc tècnic i aigua. Gairebé el 40 per cent de la superfície afectada pertany al Parc Natural de l’Alt Pirineu\nIncendi a la Guingueta d'Àneu (Foto: Bombers de la Generalitat)\nLes dotacions dels Bombers de la Generalitat que han treballat al llarg d'aquest dilluns en les tasques d’extinció de l’incendi de pastures a la Guingueta d’Àneu, s’han retirat amb l’entrada de l’ocàs. Segons les darreres dades provisionals del cos d’Agents Rurals, l’incendi hauria cremat 317 hectàrees de pastures. El 40 per cent de la superfície afectada pertany al Parc Natural de l’Alt Pirineu.\nAl matí s’ha activat 4 avions de vigilància i atac (AVA) i 3 helicòpters, que han transportat al personal de terra fins al lloc de l’incendi i han donat suport amb descàrregues d’aigua. Les tasques d’extinció de la cinquantena d’efectius s’han concentrat a la cua i flancs de les flames. Han treballat amb eines manuals i maniobres amb l’ús de foc tècnic, i el suport de l’aigua dels mitjans aeris. Al cap de l’incendi, que es troba a la zona del Pic dels Pilars, i on l’orografia també és molt complicada, el foc està aturat i no avança.


Estudis de Dret i Ciència Política: Professor/a dels Estudis de Dret Processal\nLa persona seleccionada s’incorporarà com professor/a a l’equip dels Estudis de Dret i Ciència Política de la UOC, en l’àmbit de Dret Processal Penal/Civil.\nEs realitzarà una contractació laboral indefinida, a temps complet i amb previsió d’incorporació a setembre de 2017.\nFormació: Llicenciatura i Doctorat en Dret.\nConeixements de Dret Processal Penal i Civil.\nExperiència prèvia docent a nivell universitari en l’àmbit del Dret Processal Penal i Civil.\n�Coneixements de compliance.\nTancament de convocatoria: 25/06/2017


A fer punyetes!: d’octubre 2012\nEstic sopant a casa d'uns amics. Els comento que em va costar ahir fer la presentació pública del meu patrimoni. Us asseguro que és com despullar-se en públic sense ser nudista. Però també els dic que ara estic molt tranquil. Que he redescobert coses que ja sabia però que potser no interioritzava, com per exemple, que després de quaranta anys de treballar no m'he fet gens ric, però que he viscut amb una extraordinària dignitat gràcies al treball. I que això és el que m'agradaria que poguessin fer els meus fills, que són fills de treballadors, com jo.\nI també tinc molt clar que si la ciutadania m'escull diputat tampoc me'n faré, de ric, perquè els sous dels diputats són públics i, en contra del que pensa molta gent, és una feina ben pagada i prou.\nEntenc, però, el que pensa la ciutadania quan veu alguns polítics que, havent passat per les institucions, n'han sortit galtarodons i amb l'armilla folrada. És cert que hi ha personatges que han aprofitat la política com a camp de batalla dels seus negocis, lícits o no.\nI això cal que la ciutadania ho sàpiga. Cal que hi hagi noms i cognoms perquè tothom pugui distingir entre polítics i mercenaris.\nNecessitem transparència. Per això he fet aquest pas. I per això reclamo que ho facin les altres persones que aspiren a ser diputat a les comarques gironines, algunes de les quals els mitjans de comunicació han posat sota sospita d'haver fet negoci particular amb la salut pública.\nAquesta pot ser per a la ciutadania la millor foto de campanya on tots hi quedarem ben retratats. Amén.\nPublicat per Marc Vidal a 12:25 Cap comentari:\nEfectivament, Catalunya no és CiU. Ens ho volen fer creure una i altra vegada. Se'ns presenten com els nous redemptors de la nació i han estat destrossant el seu teixit social durant dos anys, han empobrit les nostres empreses, s'estan venent tots els bens públics, han fet negoci particular amb els diners de tots, s'han embutxacat calés, han tapat tots els casos de corrupció que feien pudor i, a sobre, premien els corruptes posant-los a les llistes. Aquesta és la Catalunya que ens espera amb el messies Mas.\nI molts se'l volen creure perquè cal un bri d'esperança i ell ha dit públicament que agafava el timó.\nMolts estem farts d'insults al país i als seus ciutadans, de menyspreus, de mentides, de ser cornuts i pagar el beure. Però també ho estem del carreró sense sortida que els escolanets de la dictadura financera imposen a les nostres vides.\nHem de creure que podem canviar realment les coses. Però no per una qüestió de fe, sinó simplement pel fet d'abandonar la resignació. Pel fet de treballar a diari en l'àmbit particular de cadascú empenyent, empenyent, empenyent...\nPerquè volem un país socialment més just, èticament irreprotxable, sostenible ecològicament i amb una redistribució de la riquesa que ens permeti viure amb dignitat.\nAquest país no és el mateix que vol CiU. El país que molts somiem és a l'esquerra i no perdrem l'esperança perquè podem canviar les coses.\nPublicat per Marc Vidal a 14:57 1 comentari:\nPublicat per Marc Vidal a 0:34 Cap comentari:\nAhir vam ser proclamats els quatre candidats d'ICV per les quatre circumscripcions electorals catalanes.\nPer mi és un honor representar la llista de gent compromesa que a Girona omplirà la candidatura i treballarà en aquestes eleccions, perquè aquestes mateixes persones ha estat treballant al costat dels ciutadans i ciutadanes gironins per defensar els seus drets. Ho han fet com a regidors, com a sindicalistes, com a universitaris com activistes en defensa de la salut, de l'educació, del territori o de l'habitatge.\nI ho seguiran fent el dia 26. Ho seguirem fent el dia 26 perquè a aquest país, el meu país, ens fa falta gent que treballi al costat de la gent per construir una alternativa, nacional i d'esquerres, que asseguri, abans que res, que tothom té un plat a taula i una casa on viure amb dignitat.\nPerquè tristament, ara mateix, avui, es tracta d'això. Avui que sabem que els rics són molt més rics i els pobres són molt més pobres. Que en aquests darrers anys les polítiques de rendició incondicional de la democràcia a l'estúpid joc de les finances sense escrúpols han propiciat que un de cada tres gironins estigui en la ratlla de la pobresa mentre s'enriquien els mateixos de sempre.\nI aquest espoli, amigues i amics, no ve de Madrid. Aquest espoli el tenim també a casa.\nEl dia 25 de novembre també haurem de decidir sobre la pobresa.\nPublicat per Marc Vidal a 22:42 1 comentari:\nAhir els amics i les amigues d'ICV em van escollir candidat per representar les comarques gironines a les properes eleccions del 25 de novembre. Dono les gràcies als qui m'han fet aquest honor i també les gràcies per proposar-me aquest repte. Els reptes són, justament, els que ens ajuden a superar-nos i a créixer.\nPerò aquest no és precisament un repte personal sinó extraordinàriament col·lectiu perquè decidim què volem ser. No què volem ser quan siguem grans, sinó què volem ser l'endemà mateix de les eleccions.\nLa singularitat d'aquesta convocatòria accelerada ve precedida per dos fets: l’eco de la manifestació de l’11 de setembre però també pel fracàs de les polítiques del govern de dretes que, en només dos anys, ha mostrat la incapacitat d’oferir als ciutadans i a les ciutadanes de Catalunya cap escenari per sortir de la crisi, sinó que, pitjor encara, ha enfonsat molt més les persones d’aquest país en una espiral de pèrdua de capacitat econòmica i de degradació de molts de drets que, amb molt d’esforç i sacrifici, s’havien aconseguit.\nCap d’aquests dos precedents ens poden ser aliens. La resposta a l’11 de setembre ha de ser la radicalitat democràtica. En democràcia, el poble es sobirà i allò que decideixi amb ple coneixement de causes i conseqüències no pot ser bandejat o menysvalorat per unes lleis que ja no representen les aspiracions ciutadanes amb les que varen ser concebudes.\nRas i curt, el poble de Catalunya té dret a decidir el seu futur com a poble i els partits polítics que aspirem a representar-lo haurem de fer possible que s’expressi i escoltar el seu mandat.\nEl segon aspecte ens afectarà el mateix dia 26 i això el fa més preocupant perquè no podem permetre que la dreta d’aquest país, la burgesia de sempre, la que ha destruït el territori amb l’especulació desmesurada, la que ha propiciat corrupteles i frau amb el diner públic, la que ha supeditat als interessos financers les decisions democràtiques, la que durant tant de temps, i especialment durant aquests darrers dos anys, ha obert una escletxa enorme entre el benestar i la pobresa de la ciutadania, s’apropiï de la voluntat ciutadana i cap dels desoris que ha fet li passi factura.\nEl país que jo somio, el país que sempre hem somiat, el país que necessitem, amigues i amics, és a l’esquerra i no hi ha cap cruïlla entre les llibertats com a país i la justícia social. Hi ha un punt de confluència inequívoc que sempre hem defensat i que, ara, en aquest envit que ens planteja la dreta, haurem de defensar encara amb més energia.\nI ho farem amb propostes valentes que volen canviar la manera de fer les coses i que ens donen una alternativa possible al fonamentalisme de les finances que sotmet la democràcia.\nI ho farem amb la gent que defensa la terra de les mirades permanentment obscenes dels especuladors.\nI ho farem al costat de les persones que han estat defensant persones. Que han defensat el dret a l'habitatge, a la salut, a l'educació i al treball.\nPerquè sobre tot això també tenim dret a decidir.\nPublicat per Marc Vidal a 13:40 Cap comentari:\nPublicat per Marc Vidal a 0:32 Cap comentari:


La història del desconegut tatuatge de Fidel Albiac La història del desconegut tatuatge de Fidel Albiac – El Món\nLa història del desconegut tatuatge de Fidel Albiac\nEls tatuatges de Carrasco i el seu marit no tenen res a veure\nRocío Carrasco i Fidel Albiac | Europa Press\nRedacció 02/08/2021 10:02 am\nL’estiu passat, durant una de les seves intervencions en el programa ‘Lazo de Sangre’, Rocío Carrasco sorprenia en mostrar el seu tatuatge en forma d’Au Fènix, a l’altura del seu omòplat. Ara, gràcies a les imatges preses per diversos mitjans de comunicació durant la seva última escapada a la Costa Brava amb la seva dona, la revista ‘Hola’ revela una dada de Fidel Albiac, desconeguda fins avui: el dibuix que decora gran part de la seva esquena.\nMalgrat l’estètica similar dels dos tatuatges, que indueixen a pensar erròniament que són iguals, els tatuatges de Carrasco i el seu marit no tenen res a veure. Segons ha pogut saber la revista del cor, Fidel porta gravat un enorme samurái, al costat d’una pagoda, que és com es coneix als temples religiosos típics a Orient. Per tant, el seu significat és completament diferent al de la cridanera Au Fènix que llueix la filla de Rocío Jurado en la seva esquena, encara que les històries tinguin una certa relació.\nTal com ha explica l’entorn de Fidel Albiac a ‘Hola’, ell sempre va voler fer-se un tatuatge. No obstant això, no va ser fins fa aproximadament tres anys quan es va animar a fer-ho. En concret, després de llicenciar-se en Dret, carrera de quatre anys que va aconseguir acabar en tres. Però el final dels seus estudis no va ser més que un pretext per a fer-se’l, ja que el dibuix té una història molt més profunda.\nRelata la revista, que el samurái era el guerrer militar de l’antic imperi japonès, amb presència entre els segles X i finals del XIX. Per tant, la seva figura és símbol de lluita, força i tenacitat, que són els motius que han animat a Fidel a tatuar-se’l a l’esquena i en grans dimensions.


En aquesta edició hi han participat 510 alumnes de nou centres educatius de Manresa: Escola Agrària, Escola d’Art, Escola Joviat, La Salle, IES Cal Gravat, IES Guillem Catà, IES Lacetània, IES Lluís de Peguera i IES Pius Font i Quer, i s’han presentat 105 projectes a concurs.\nDurant el curs escolar s’han realitzat a més, 12 seminaris relacionats amb la generació d’idees i 13 tallers per treballar comportaments emprenedors.\nEls guanyadors de l’edició d’enguany han estat, en la categoria de projecte més ben treballat (dotat amb 300 euros) una plataforma web d’activitats al Bages anomenada “Actibages.cat”, de Guillem Vidal i Jordi Ramírez de l’Escola Joviat. En la categoria de projecte més innovador (300 euros) el premi ha estat pel servei de lloguer de gallines “Gallines per a tothom”, de Joan Boixader de l’Escola Joviat.\nEn la categoria de la millor idea empresarial (dotat de 600 euros) ha guanyat un servei de cangur per a mascotes denominat “Cangurcan”, de Núria Prat de l’Escola Joviat. En aquesta mateixa categoria s’ha donat un accèssit (300 euros) a la idea presentada per Damián Vila, de l’Escola Joviat, que consisteix en un kit de tasts de vins des de casa.\nEl Premi Idees Joves al millor pla de viabilitat adreçat als cicles formatius de Grau Mitjà (600euros), ha estat per “Pro mods” un servei d’instal•lació, reparació i modificació d’ordinadors, de Xavier Franquesa i Edgar Mora, de l’Institut Lacetània. En la mateixa categoria s’ha lliurat un accèssit (300 euros) a la idea “M & M”, un carro elèctric d’hipermercat, de Laura Martínez de L’Institut Guillem Catà.\nQuan al premi al millor pla de viabilitat però en l'àmbit de batxillerat i cicles formatius de Grau Superior (600 euros), l’ha rebut el taller de cotxes multiserveis “Autorepara’t”, d'Àlex Caballero, Pol Albuixech i Robert Costas de l’Institut Lacetània. En aquest apartat l’accèssit (300 euros) ha estat per un servei de millora de la il·luminació de les llars, de nom “Projected”\nFinalistes Idees Joves X


La Masia de Ca n'Oliveró ofereix un casal d'estiu on els infants aprenen a fer de pagès – 772.cat\nLa Masia de Ca n’Oliveró ofereix un casal d’estiu on els infants aprenen a fer de pagès\n17/05/2018 17/05/2018 Contingut Patrocinat Contingut Patrocinat, VilaNo comments\nLa Casa rural l’Olivera, part de la Masia Ca n’Oliveró, oferirà des del proper mes de juny un casal d’estiu per a infants diferent; els nens i nenes que hi participin aprendran a fer de pagès.\nLes activitats, dirigides a infants d’entre 5 i 14 anys, “combinen les estones més actives amb altres més tranquil·les amb tallers creatius i d’expressió amb música, jocs i manualitats”, segons han explicat des de la casa, ubicada al nucli de les Casetes de Ca n’Oliveró, a tocar de Can Santeugini,\nLes activitats, per exemple, inclouen accions relacionades amb la pagesía com plantar, regar, collir la fruita i tenir cura de les plantes així com activitats relacionades amb la natura i l’entorn, com un taller d’orientació, treballs manuals o pintura. A més, segons han explicat els organitzadors, algunes de les activitats es faran en anglès, integrant l’aprenentatge d’aquest idioma en el casal.\n“Totes les activitats del casal s’insereixen en el dia a dia de la nostra explotació ecològica i permeten la descoberta alhora que fomenten el coneixement individual i la cooperació de grup”, apunten des de la masia, que afegeixen que promouen “la consciència mediambiental i de respecte del nostre planeta”. “Els joves i els infants podran relacionar-se amb la terra de forma directa i conèixer d’on ve el que mengem i com és la feina del pagès”, resumeix.\nLa casa rural, més enllà d’aquest casal que estrena enguany, també acull tallers de coaching, mindfulness i gastronomia local.\nNoticia patrocinada publicada el 17 de Maig de 2018 a les 13:00\nTagged: Masia Ca n'Oliveró Noticia patrocinada


Dilluns 23 de juliol: El Geògraf | Escola Diputació\nDilluns 23 de juliol: El Geògraf\nAvui ja encarem la darrera setmana del Casal però això no ens ha tret cap energia, per això hem començat el dia de la millor manera: amb els Jocs de Benvinguda! Com que som menys que les darreres setmanes, hem jugat tots junt al Salva’t Saltant i al Pi…\nEn acabar, hem anat a buscar l’esmorzar i de cop i volta ha començat a sonar la cançó del Casal…això volia dir que…teníem visita! I pel pati ha aparegut el Geògraf! Ell ens ha explicat que està molt preocupat, ja que des de fa temps que està fent mapes i mapes de tots els asteroides i planetes que veu, però darrerament ha vist que el nostre planeta té un gran problema, ja que hi ha molta brutícia!\nEntre el Geògraf i els nens i nenes del Casal, hem decidit que miraríem de reciclar molt més i intentar no tirar papers pel terra. Ell ens ha dit que podem fer un tracte: anar recollint tota la brossa que veiem i li donem a ell, que a canvi ens donarà una sèrie de punts que ens ajudaran a salvar el planeta!\nAixí que pel matí hem volgut començar a posar-nos en forma a través d’una gran Gimcana. Per fer-ho ens hem hagut de dividir en tres grups: els Goril·les, els Indis Voladors i els Jaguars! Cada grup ha preparat el seu crit de guerra i després hem fet la primera prova: Una partida a Matar Conills! Com el joc ha anat molt i molt bé, abans de dinar hem anat a fer uns quants jocs d’aigua, ja que teníem ganes de refrescar-nos una mica!\nPer la tarda hem pujat tots al menjador a fer un taller i en acabar hem fet uns quants jocs més.\nEns veiem demà amb més aventures i recordeu que demà anem d’excursió al Circ Medieval i marxem a les 9’30 hores del matí!


Artícles i videos\nArtícles i videos\nEntrar al Espacio\nLa causa principal és l’acumulació de placa bacteriana sobre les dents. El següents pas seria la mineralització d’aquesta placa, al barrejar-se amb les sals de calci que porta la saliva, formant-se així el càlcul, que tots coneixem com a sarro.\nAquest càlcul és queda adherit a les dents i és un bon lloc per a que es continuï acumulant cada vegada més placa.\nQuins problemas pot causar en el nostre animal?\nUn cop instaurada la malaltia periodontal, es pot produïr una gingivitis (inflamació de les genives) i periodontitis (inflamació de l’arrel dentaria). Com a conseqüència d’aquesta inflamació i retracció gingival les dents es comencen a moure i acabaran caient. Aquest sarro pot afectar també altres òrgans, com poden ser el cor, fetge o ronyó.\nLa malaltia és progressiva i amb el temps va empitjorant si no hi posem les mesures adequades.\nPer a mantenir una bona salut dels nostres animals, sempre és millor prevenir les malalties abans de que apareixin. En aquests sentit, hi ha varies coses que podem fer diàriament amb el nostre gos o gat per tal de retardar la formació de placa, sols cal prendre’n consciencia i veure en quins aspectes podem aplicar aquesta prevenció.\nPregunta al teu veterinari quines mesures serien més adients per al teu animal, i de quina manera les pots aplicar.\n- Raspallar les dents:\nLa mesura més eficaç, és raspallar les dents del nostre animal a diari. Si això no ens és posible, ja sigui per temps o pel caràcter del nostre amic, podem aconseguir algo similar al raspatllat d’altres maneres, com l’alimentació, alguns ossos per a rossegar, etc.\nPer a raspallar les dents de la nostra mascota, existeixen raspalls específics que s’adaptaran millor a la seva boca, així com pasta de dents especial per a ells, amb bon sabor i aptes per a que se les puguin menjar.\nL’alimentació a base de pinso sec pot ajudar, en comparació amb una alimentació de cuina casolana o de productes enllaunats. El fet de mastegar pinso té un efecte mecànic sobre les dents. També hi ha algunes dietes especifiques de pinso que aporten en la formulació de la croqueta unes fibres que ajuden al “raspallat” de les dents mentre masteguen.\nTambé hi ha algunes “xuxes” en forma de galetes u ossos per a que vagin rossegant, que tenen aquest efecte sobre les dents.\n- Altres substàncies anti-placa:\nLa aportació de substàncies anti-càlcul a base de polifosfats és una altra manera de retardar la formació de placa. Aquestes substàncies les aporten algunes dietes, i també les podem aportar amb algunes “xuxes” o productes que s’afegeixen al menjar.\nAltres tractaments preventius inclourien gels i solucions orals antisèptiques a base de clorhexidina, que per als animals venen preparats en diferents productes comercials.\nTractaments i neteges odontològiques\nLa principal i única manera de eliminar la placa dental (el sarro)és realitzar una neteja de boca. La higiene bucal es realitza al centre veterinari. Consisteix en la eliminació de placa utilitzant els ultrasons.\nPer a realitzar-la en els animals és necessari la anestèsia general.\nCal tenir en compte que un cop realitzada la neteja, la placa dental pot tornar a formar-se si no prenem mesures preventives.\nAjuda’l a mantener un somriure Sa i Feliç!!!\nCecilia Ballesté Ramos\nFa fred, hivernem?\nAtenent-nos a la definició estricte de la paraula, només alguns mamífers entren en un estat de letargia que denominem hivernació.\nEl terme que hauríem d’utilitzar per nomenar la letargia dels rèptils és brumació. Durant la brumació tant amfibis com rèptils disminueixen el seu metabolisme. Algunes espècies no mengen, però d’altres poden seguir alimentant-se i bevent aigua. La brumació està condicionada per la temperatura les hores de llum solar, per tant, es desencadena quan baixen les temperatures i els dies es fan més curts. L’estat de brumació es pot prolongar entre 3 i 6 mesos en funció de l’espècie, mida, edat i localització de l’individu.\nLa hivernació o brumació, és un procés natural molt important per el cicle vital de moltes espècies. Alhora, pot suposar un perill ja que en disminuir la temperatura, disminueix l’activitat de tot l’organisme, incloent el sistema immunològic. Algunes bactèries i paràsits, es veuran inhibits per les baixes temperatures, però d’altres aprofitaran la baixada de les defenses per reproduir-se, debilitant i causant problemes a l’animal.\nArribats a aquest punt, què serà millor per les nostres mascotes? Deixar-les “hivernar” com farien a la naturalesa o condicionar el seu terrari perquè sempre sigui estiu?\nTotes dues opcions són correctes sempre que es prenguin les mesures pertinents:\n- Permetre la brumació: deixar que l’animal redueixi la seva activitat poc a poc i anar reduint la quantitat de menjar. És recomanable desparasitar abans, per evitar que paràsits puguin reproduir-se i ocasionar problemes. En un estat de letargia avançat, es pot tapar la font de llum i sotmetre l’animal a una obscuritat total. És recomanable si es pretén criar. No és aconsellable durant el primer any de vida.\n- No permetre la brumació: disposar d’una font de llum i de calor per evitar que la temperatura baixi en accés. És aconsellable tenir una font d’alimentació autònoma per si es tallés el subministrament elèctric (cal pensar que disminuir la temperatura poc a poc és una cosa i un canvi brusc és una altre de molt diferent). Alimentar l’animal com de costum.\nCopyright © 2020 Cvpetjades


Avís legal - informàtica, internet i noves tecnologies\nEl present avís legal regula l'ús del lloc web (d'ara endavant, LA WEB), del qual és titular RAÚL PÉREZ MARTÍNEZ (d'ara endavant, EL PROPIETARI DE LA WEB).\nL'usuari s'obliga a fer un ús correcte del lloc web de conformitat amb les lleis, la bona fe, l'ordre públic, els usos del trànsit i el present Avís Legal. L'usuari respondrà enfront del PROPIETARI DE LA WEB o enfront de tercers, de qualssevol danys i perjudicis que poguessin causar-se a conseqüència de l'incompliment d'aquesta obligació.\nEl seu domicili està en: CARRER DE GRANER 1 ENTRESOL 3ª, 08904, L'HOSPITALET DE LLOBREGAT, BARCELONA\nIntroduir en la xarxa virus informàtics o realitzar actuacions susceptibles d'alterar, espatllar, interrompre o generar errors o danys en els documents electrònics, dades o sistemes físics i lògics de EL PROPIETARI DE LA WEB o de terceres persones; així com obstaculitzar l'accés d'altres usuaris al lloc web i als seus serveis mitjançant el consum massiu dels recursos informàtics a través dels quals EL PROPIETARI DE LA WEB presta els seus serveis.\nIntentar accedir als comptes de correu electrònic d'altres usuaris o a àrees restringides dels sistemes informàtics de EL PROPIETARI DE LA WEB o de tercers i, en el seu cas, extreure informació.\nEn definitiva, els usuaris que accedeixin a aquest lloc web poden visualitzar els continguts i efectuar, en el seu cas, còpies privades autoritzades sempre que els elements reproduïts no siguin cedits posteriorment a tercers, ni s'instal·lin a servidors connectats a xarxes, ni siguin objecte de cap mena d'explotació. Així mateix, totes les marques, noms comercials o signes distintius de qualsevol classe que apareixen en el lloc web són propietat del PROPIETARI DE LA WEB, sense que pugui entendre's que l'ús o accés al mateix atribueixi a l'usuari dret algun sobre aquests.\nL'establiment d'un enllaç no implica en cap cas l'existència de relacions entre EL PROPIETARI DE LA WEB i el propietari del lloc web en la qual s'estableixi, ni l'acceptació i aprovació per part del PROPIETARI DE LA WEB dels seus continguts o serveis. Aquelles persones que es proposin establir un enllaç prèviament hauran de sol·licitar autorització per escrit al PROPIETARI DE LA WEB. En tot cas, l'enllaç únicament permetrà l'accés a la home-page o pàgina d'inici del nostre lloc web, així mateix haurà d'abstenir-se de realitzar manifestacions o indicacions falses, inexactes o incorrectes sobre EL PROPIETARI DE LA WEB, o incloure continguts il·lícits, contraris als bons costums i a l'ordre públic. EL PROPIETARI DE LA WEB no es responsabilitza de l'ús que cada usuari li doni als materials posats a disposició en aquest lloc web ni de les actuacions que realitzi sobre la base d'aquests.\nL'incompliment de les lleis, la bona fe, l'ordre públic, els usos del trànsit i el present avís legal a conseqüència de l'ús incorrecte del lloc web. En particular, i a manera exemplar, EL PROPIETARI DE LA WEB no es fa responsable de les actuacions de tercers que vulnerin drets de propietat intel·lectual i industrial, secrets empresarials, drets a l'honor, a la intimitat personal i familiar i a la pròpia imatge, així com la normativa en matèria de competència deslleial i publicitat il·lícita.\nAixí mateix, EL PROPIETARI DE LA WEB declina qualsevol responsabilitat respecte a la informació que es trobi fora d'aquesta web i no sigui gestionada directament pel nostre webmaster. La funció dels links que apareixen en aquesta web és exclusivament la d'informar l'usuari sobre l'existència d'altres fonts susceptibles d'ampliar els continguts que ofereix aquest lloc web. EL PROPIETARI DE LA WEB no garanteix ni es responsabilitza del funcionament o accessibilitat dels llocs enllaçats; ni suggereix, convida o recomana la visita a aquests, per la qual cosa tampoc serà responsable del resultat obtingut. EL PROPIETARI DE LA WEB no es responsabilitza de l'establiment d'enllaços per part de tercers.\nEn el cas que qualsevol usuari o un tercer consideri que existeixen fets o circumstàncies que revelin el caràcter il·lícit de la utilització de qualsevol contingut i/o de la realització de qualsevol activitat en les pàgines web incloses o accessibles a través del lloc web, haurà d'enviar una notificació a EL PROPIETARI DE LA WEB identificant-se degudament, especificant les suposades infraccions i declarant expressament i sota la seva responsabilitat que la informació proporcionada en la notificació és exacta.\nLes parts se sotmeten expressament, per a qualssevol qüestions o divergències que poguessin suscitar-se per raó de la interpretació, compliment i execució d'aquest contracte, a la jurisdicció i competència dels Jutjats i Tribunals corresponents al domicili de l'usuari o als del lloc de compliment de l'obligació contractual.\n8. POLÍTICA D'AFILIATS DE AMAZON\nEn qualitat d'Afiliat de Amazon, obtinc ingressos per les compres adscrites que compleixen els requisits aplicables. teclat.net participa en el Programa d'Afiliats de Amazon EU, un programa de publicitat per a afiliats dissenyat per a oferir a llocs web una manera d'obtenir comissions per publicitat, publicitant i incloent enllaços a Amazon.es. Els preus dels productes que es mostren en aquesta Web són orientatius i podrien no correspondre's amb el preu real, el qual és el que s'indica en la Web oficial del venedor.


La sensibilitat artística a l’escola\nUn dels pilars fonamentals de la nostra escola és la formació de la sensibilitat i la creativitat a través de les disciplines artístiques. Parem molta atenció a la música i a les arts visuals i plàstiques i fem molts projectes que combinen la feina que es fa dins de l’aula amb la que es fa a música o plàstica.\nAprofitant els treballs que tenim exposats ara mateix a la nostra escola, us proposem acompanyar-nos a fer un recorregut artístic que mostri amb exemples què s’amaga darrere de cadascun dels projectes.\nNomés obrir la porta de l’escola, el primer que ens fa aixecar els ulls són els tres pins que ens acompanyen des de fa més de 60 anys. La càrrega simbòlica d’aquest espai va ser el que ens va fer col·locar aquí la nostra primera instal·lació de Land Art. L’art de la terra o Land Art és un moviment artístic en el qual el paisatge i l’obra es troben inextricablement relacionats. Es refereix també a un art creat en la natura que utilitza materials naturals com pedres, fulles o terra. Amb l'ajuda de la Fundació el Solà, que difon la cultura de la Fatarella i les construccions de pedra seca, i tenint en compte els materials que la natura ens posa a disposició al nostre entorn, els alumnes de 2n de Batxillerat, amb la col·laboració dels de 1r de Batxillerat van idear aquest projecte, el seu disseny i la seva realització.\nQuan travessem els tres pins, entrem a l’escola. Al vestíbul trobareu una maqueta en blanc i negre que mostra diferents edificis i escultures emblemàtiques de la ciutat, com ara la Casa Milà, la Sagrada Família, la torre Agbar, les torres del Port Olímpic, la Catedral o «Dona i Ocell» de Miró. Aquesta iniciativa forma part de les «Lliçons de Coses» que es treballen a 3r de primària, i la maqueta els ha permès combinar la feina que fan dins de l’aula amb la plàstica, i no només han pogut situar de manera més concreta elements que ja coneixien, sinó que ara en poden dir el seu nom i autor.\nPujant les escales que ens porten a l’edifici Artur Martorell arribem al polivalent de Cicle Superior de Primària. Al fons, sorprenen una sèrie de retrats que tenen en comú els colls allargats i els ulls ametllats. La referència a Modigliani és clara. Moltes vegades, per a realitzar una obra, la professora de plàstica Dolors Valls, encarregada de coordinar i portar a terme els projectes artístics de l’escola, parteix d’un autor i d’una obra concreta per treballar diferents elements. En aquest cas, els alumnes de 4t de primària han treballat la tècnica dels pastels partint dels retrats d’Amedeo Modigliani.\nDavant dels retrats, hi ha unes màscares que també van fer els alumnes de 4t de primària per Carnestoltes. En aquest cas, van partir del cubisme per a idear les màscares. L’únic que els vam demanar és que portessin materials en desús que tinguessin per casa i que pensessin quin ús en podrien fer de forma creativa. Cada màscara és la interpretació personal de cada nen.\nEscales amunt, trobem un estudi de diferents elements que han fet els alumnes de 5è de primària. De la mateixa manera que per treballar un poema és important parar atenció a cada un dels seus versos per després entendre el seu conjunt, en l’estudi d’un objecte també cal parar atenció a tots els detalls. Aquest treball s’ha realitzat amb llapis de carbonet. Al costat veiem unes planxes fetes amb cartró ploma que ens recorden les escultures de l’escultor basc Jorge de Oteiza. Després de visitar l’exposició que feien sobre l’autor a la Pedrera, els alumnes de 1r i 2n de batxillerat van realitzar obres inspirades en ell.\nSeguint escales amunt, arribem a un altre polivalent on ens espera un collage d’inspiració cubista que també han realitzat els alumnes de 4t de primària. En aquesta ocasió, el punt de partida era la música i es va demanar a cada alumne que escollís un instrument i el disseccionés. Com sabeu, el cubisme es caracteritza pel trencament de la perspectiva convencional i la manera de percebre les formes, que apareixen fragmentades com un trencaclosques amb les peces mal posades. El collage resultant és una interpretació personal on es para molta atenció als colors, que en aquest cas havien de ser freds, i una transformació de diferents instruments.\nSi continuem amunt, arribem a la zona dedicada a Van Gogh. Aquest projecte va començar amb l’estudi de la vida i l’obra del pintor neerlandès, i es va centrar en una de les seves obres més conegudes: El dormitori d’Arles (la seva habitació dins del sanatori). El treball va requerir que cada alumne de 5è de primària agafés un fragment de l’habitació de Van Gogh, el situés en una quadrícula i en fes una ampliació a escala. És a dir, la quadrícula els permetia ampliar sense perdre la proporció, i així podien parar atenció a la quantitat de detalls que amaga l’obra. Aquest treball es va realitzar amb ceres.\nDavant les habitacions de Van Gogh i anant cap a l’aula de plàstica, ens trobem amb uns cavallets que sostenen uns bodegons fets amb carbonet. Aquesta és una de les primeres activitats que han d’aprendre els alumnes de 1r de Batxillerat que cursen una assignatura de l’optativa del batxillerat artístic per començar a entendre els volums; és imprescindible fer que la mirada s’entreni, perquè es tracta d’aprendre a mirar.\nUna mica més amunt, trobem una paret plena d’ulls d’animals que ens miren. Aquí la consigna era la següent: cada alumne de 5è de primària havia de portar de casa una foto del cap d’un animal mamífer vertebrat que fos terrestre. Amb l’ajuda d’una quadrícula, es va fer una ampliació quatre vegades més gran que l’original sense perdre les proporcions, i calia buscar les línies i els volums més importants de la cara de l’animal per quedar-se amb l’essència i l’estètica de la figura. Un cop tenien això fet, la professora Valls els demanava que s’oblidessin de l’original i el pintessin de colors diferents, sense pensar en l’animal. El resultat és espectacular.\nQuan arribem al capdamunt de l’edifici Artur Martorell, veiem uns rostres inspirats en l’artista Ted Gordon, un dels referents de l’anomenat art brut, que utilitzava les corbes per crear efectes de volum. L’art brut és aquell que es genera als marges i als límits de la cultura oficial (centres penitenciaris, psiquiàtrics, suburbis, etc.) i els artistes de l’art brut són aquells que generen la seva obra totalment apartats de la formació acadèmica i del món artístic. Els alumnes de 1r d’ESO van treballar variacions sobre la mateixa cara per veure els diferents resultats que en podien obtenir. Primer van treballar la línia, que els permetia ressaltar volums; després la taca, que anava molt cenyida a una ordenació cromàtica escollida; i finalment, van treballar amb la textura. Per aconseguir-ho, van experimentar amb molts tipus de textures diferents (Van Gogh era un expert en mostrar les textures en les seves obres) fins acabar escollint-ne una per treballar-la a fons.\nAcabat l’ascens, toca emprendre el descens. Dins l’edifici Alexandre Galí, ens trobem amb unes pintures de mig format que han realitzat els alumnes de 2n de batxillerat inspirades en el cubisme. El que la professora Dolors Valls els va demanar és que escollissin un paisatge que fos absolutament conegut i familiar per a ells, fins al punt que el poguessin imaginar amb els ulls tancats. El que calia aleshores era passar el paisatge pel filtre del cubisme, trencant i variant les seves perspectives. Aquestes pautes els han permès treballar la línia, els colors o la perspectiva amb pastels, pintura i carbó.\nPer acabar, abans d’arribar a la sala dels laboratoris, trobem unes peanyes que aguanten uns estudis de composició fets a partir de diferents figures geomètriques. Aquí el que calia era agafar una mateixa figura i treballar-la amb mètodes diferents fins a fer-ne una composició entre ells. Primer es va treballar en pla, amb grafit, aquarel·la i Guasch, per veure com una mateixa composició genera diferents resultats. I després es va seguir amb les mateixes figures, però les van treballar amb mosi sec, donant-li forma i pintant una gama de color. L’objectiu era generar una peça equilibrada, tant de composició com de forma.


Blog d'en Pere Aragonès - Pere Aragonès\nBlog d’en Pere Aragonès\nPere Aragonès > Blog d’en Pere Aragonès\n6 des , 2015\n"La base de la democracia no es el voto, sino el respeto a la ley" Xavier García Albiol, 10 de novembre de 2015, Parlament de Catalunya L'estat de dret és un dels elements fonamentals de l'organització del poder en una democràcia. El respecte a la llei per part dels governants és una garantia que no hi haurà arbitrarietat sobre els governats, i per tant, l'exercici del poder sempre ha d'estar suportat per l'existència d'una norma jurídica. L'estat de dret, que té els seus orígens en les revolucions americana i francesa de finals del segle XVIII, es configura al llarg dels darrers segles, doncs, no com una garantia del poder establert sobre els ciutadans sinó com una garantia de protecció dels drets dels ciutadans respecte del poder. 37 anys després de l'aprovació de la Constitució Espanyola, podem afirmar que la tergiversació sobre el concepte de l'estat de dret ha triomfat a l'estat espanyol. De l'imperi de la llei a la llei de l'imperi. La llei -que ells fan, que ells interpreten, que ells canvien- com a ideologia. En aquest sentit s'entenen les paraules que el líder del PP català, Xavier García Albiol, va pronunciar sense posar-se vermell en una intervenció al Parlament de Catalunya. Confondre llei i democràcia és habitual i no és casual per part dels dirigents polítics de l'unionisme. Perquè la llei -que ells fan, que ells interpreten, que ells canvien- és l'única font de legitimitat. Fins i tot per sobre del vot. El món al revés. El reduccionisme jurídic dels defensors de l'statu quo -del qual cada divendres tenim una master class per part de la vicepresidenta Soraya Sáenz de Santamaría- obvia conscientment que la legitimitat de les lleis no només es basa en elements formals (l'aproció conforme als procediments establerts) sinó també en el fet que responguin a la voluntat popular. Dit d'una altra manera: acceptem l'imperi de la llei perquè hem participat en la seva definició. Però això, a l'Espanya del 2015, ha deixat de ser així. Sota una majoria política obtinguda fora de Catalunya, s'ha legitimat una forma d'aprovar i aplicar les lleis en contra de la majoria existent al nostre país. Impregnats d'un adanisme jurídic que situa l'origen de les nostres institucions en el text constitucional del 1978 (oblidant, per exemple, que la Generalitat va ser restablerta un any i dos mesos abans de l'aprovació de la Constitució), en els darrers anys els governs espanyols han suprimit de facto elements fonamentals de la legitimació democràtica de l'ordenament jurídic espanyol a Catalunya, com l'equilibri entre poders territorials (reconegut, de fet, en la pròpia Constitució), la independència de l'àrbitre constitucional, el respecte a lleis orgàniques com el propi Estatut d'Autonomia o la transformació del sistema de finançament de les Comunitats Autònomes via l'ordre ministerial que regula el Fons de Liquiditat Autonòmica. Amb aquest abús de dret en termes polítics han erosionat la legitimitat de la Constitució Espanyola a Catalunya i de tot l'ordenament jurídic que se'n deriva. El procés d'independència és la màxima expressió d'aquesta pèrdua de legitimitat. Ells poden permetre's el luxe d'afrontar la crisi constitucional des del reduccionisme jurídic perquè són els qui fan les lleis i les apliquen. Són els qui situen a militants del Partit Popular al capdavant d'un Tribunal Constitucional que han convertit, gràcies a la darrera reforma exprés, en una sala penal especial per als diputats del Parlament de Catalunya, sense garanties processals ni segones instàncies, fent-li fer una feina que ni li correspon ni està preparat per fer. Però precisament aquesta manera d'afrontar la crisi constitucional -obviant qualsevol possibilitat de diàleg polític i limitant-se a continuar amb l'abús de dret- l'aprofundeix i alhora cimenta els fonaments d'un procés constituent a Catalunya que trencarà amb la llei de l'imperi, i que ho farà amb el retorn a la legitimitat última que mai s'hauria d'haver abandonat: la voluntat democràtica de la ciutadania, expressada a través del vot i el respecte al pluralisme polític. Ara és l'hora d'iniciar el procés constituent. Fent-ho a l'inrevés de com es va realitzar la transició espanyola, de baix a dalt i no de dalt a baix. Cimentant amb democràcia les parets mestres de la nova República Catalana. Proposant un nou estat on el poder estigui repartit equilibradament, per evitar repetir els errors que ells cometen i que portaran a la caiguda del seu règim. A Catalunya avui es donen les condicions per poder-ho fer. Aprofitem-ho i fem la nostra Constitució. Enterrem la llei de l'imperi i tornem a l'imperi de la llei. Lleis nostres, fruit dels nostres vots, fetes al nostre Parlament.\nEl 1973 Enrico Berlinguer, màxim dirigent del Partit Comunista Italià, proposà una aliança amb la Democràcia Cristiana -aleshores, el partit del govern- davant els reptes majúsculs que afrontava Itàlia: l'augment de la tensió social i política en un context de guerra freda, amb l'alt risc d'una involució autoritària amb conseqüències sobre les llibertats democràtiques i els drets socials. Aquesta gran aliança es materialitzaria posteriorment en el suport parlamentari del PCI a la DC durant diversos anys, l'anomenat compromesso storico. A què ve a tomb parlar avui del compromesso storico de Berlinguer i Aldo Moro, del que sovint ens parla l'Oriol Junqueras? Doncs que en moments de gran complexitat política i social i alhora grans reptes per a una societat, posar d'acord plantejaments polítics que s'havien exclòs mútuament durant dècades anteriors no només no és impossible, sinó que és la única via per poder afrontar aquests grans reptes col·lectius. Les eleccions del 27 de setembre de 2015, a les quals vam voler donar un caràcter plebiscitari reunint en una sola candidatura anomenada Junts pel Sí a liberals, republicans, socialdemocràtes, democratacristians, ecologistes i socialistes, acompanyada per una CUP-Crida Constituent que també representava a l'esquerra rupturista, han permès que per primera vegada en la història, hi hagi una majoria absoluta independentista al Parlament. Conscients que caldrà encara fer un bon tros de camí per aconseguir aquest objectiu compartit, és absolutament necessari un gran acord entre Junts pel Sí i la CUP-Crida Constituent de cara a fer operativa aquesta majoria parlamentària amb la constitució d'un govern independentista plural, ambiciós, i amb un clar compromís social que executi els mandats del Parlament (els primers dels quals, els continguts en la declaració d'inici del procés d'independència aprovada el passat 9 de novembre). L'oportunitat que tenim a les nostres mans no es pot desaprofitar. I la clau per no fer-ho és entendre que en aquest acord no pot haver-hi exclusions polítiques de cap mena. Ni exclusions pel que fa als elements materials de l'acord (procés constituent, pla de xoc, full de ruta), ni exclusions de cap espai polític ni de les persones que el representen. Partint de les legitimitats de les diverses posicions, el pes electoral ha de ser una orientació clara de com es poden afrontar les contradiccions que hi ha i que, ara hores d'ara, es centren en la discussió sobre qui ha d'ocupar la presidència de la Generalitat. En aquest sentit, una exclusió d'Artur Mas que a la pràctica és la impugnació d'un espai polític sense el qual no hi ha majoria no és la millor manera d'obrir-nos a nous espais que es puguin sumar al procés constituent i que encara no ho han fet. Entendre que els lideratges poden ser compartits i que només tenen sentit si hi ha garanties sobre el pla de xoc social, el procés constituent i el full de ruta són elements que, al costat d'eliminar vetos personals que en el fons representen vetos a espais polítics, han de constituir la base de l'acord. Assumir la responsabilitat i abandonar l'espai de confort autorreferencial del propi espai ideològic és una condició necessària, però no suficient, per fer possible l'acord. L'empatia, una obligació. Un programa social ambiciós, valent i tranformador, l'eina. L'acord, el resultat. El nostre ineludible compromís històric.\nTrenta dies són els que han necessitat els dirigents polítics i mediàtics de l'espanyolisme per adonar-se que van perdre les eleccions del 27 de setembre. La constitució del Parlament i l'inici de l'aplicació de les propostes electorals guanyadores (mitjançant la presentació d'una declaració d'inici del procés d'independència signada per Junts pel Sí i la CUP) ha estat el que ha retornat l'espanyolisme a la realitat que van dibuixar les eleccions del 27 de setembre: majoria absoluta d'escons de l'independentisme, que el faculten per iniciar el procés. A ningú hauria de sorprendre que el guanyador d'unes eleccions apliqui el programa electoral amb el que es va presentar i que el vincula amb els electors. Per tant, tal i com ens vam comprometre, iniciem el procés d'independència, mantenint en tot moment la porta oberta al diàleg amb l'estat espanyol, les institucions europees i la comunitat internacional però deixant clar que el mandat de les urnes s'ha d'aplicar, i que les decisions unilaterals de l'estat espanyol no podran tòrcer aquesta voluntat. En els dies i mesos que vénen en veurem de tots colors, fins i tot reaccions i actuacions que no podem imaginar a hores d'ara. Des del filibusterisme parlamentari més matusser fins a declaracions incendiàries dels dirigents polítics espanyols passant per la utilització partidària dels poders de l'estat, que immersos en la seva pròpia lògica preelectoral, intenten assimilar dos milions de ciutadans a una colla de delinqüents, per estupor dels observadors internacionals. ¿Ladran amigo Sancho? Señal que cabalgamos. Dit d'una altra manera: és el que té el mal perdre.\n(Article escrit la tardor del 2013, de plena vigència i actualitat) Un procés com el que s’està vivint a Catalunya, que persegueix la constitució d’un nou estat independent en el si de la comunitat internacional, pel seu caràcter extraordinari i la seva dimensió històrica, va acompanyat d’una forta càrrega d’incertesa. Darrerament, hem vist com diverses veus han situat aquesta incertesa com un fre que ha d’aturar qualsevol avanç en el procés, i fins i tot alguns han dit que Catalunya esdevindria un membre més de la llista d’estats no reconeguts, els pàries de la comunitat internacional (en aquest sentit recomano la lectura del llibre Unrecognized states de Nina Caspersen, que tracta aquests casos molt diferents entre sí, des de Taiwan fins a Nagorno-Karabahk). La contundència amb la que des de l’estat espanyol se’ns planteja el no-reconeixement de la independència de Catalunya per part de tercers estats i particularment la Unió Europea contrasta amb les experiències més properes que s’han vist els darrers anys. Un cas molt il·lustratiu és el d’Eslovènia, en el qual el procés d’independència es va fer sota una gran incertesa pel que fa no només al reconeixement internacional, sinó a la possible protecció de la comunitat internacional davant un eventual atac militar iugoslau. En els darrers dies, mercès a la recomanació via twitter de l’Iztok Potokar, he pogut copsar tot el que envoltava el procés eslovè gràcies a la lectura del llibre Europe and the Recognition of New States in Yugoslavia, de Richard Caplan, completant les converses que havia tingut abans amb l’Ana Stanic, una advocada eslovena especialitzada en relacions internacionals. En un dels capítols del llibre s’explica com la Comunitat Europea (precedent de la Unió Europea) va canviar de posició al llarg de les setmanes i mesos que va durar el procés d’independència. Eslovènia va declarar la independència el 25 de juny de 1991, i ens trobem que uns dies abans, la CE va prendre diferents acords que situaven el no-reconeixement com l’horitzó amb el que es trobarien els mandataris eslovens. El 19 de juny, els estats de la CE van pactar una declaració de suport al “desenvolupament democràtic, la unitat, i la integritat territorial de Iugoslàvia”, i el 23 del mateix mes (dos dies abans de la proclamació de la independència) els ministres d’afers exteriors dels mateixos estats van acordar “no reconèixer una possible declaració d’independència unilateral de Croàcia i Eslovènia”, comprometent-se a rebutjar qualsevol contacte amb les autoritats d’Eslovènia i Croàcia si optaven per la independència. La realitat és que uns dies després de la proclamació d’independència les autoritats europees iniciaven un diàleg amb el nou estat independent eslovè (i també amb Croàcia), que culminaria amb una declaració unitària el 16 de desembre del 1991 que va comportar el reconeixement d’Eslovènia i Croàcia com a estats independents. Però no només les autoritats europees van canviar d’opinió. El desembre de 1990, Itàlia (un estat rellevant per Eslovènia, pel veïnatge i els vincles històrics), per boca del seu ministre d’Afers Exteriors, Gianni de Michelis, en la inauguració del consolat italià a Ljubljana, va fer un encès discurs en contra de la dissolució de Iugoslàvia. Fins i tot, el maig de 1991, unes setmanes abans de la declaració d’independència, Itàlia va enviar una comissió parlamentària a Eslovènia per convèncer els eslovens de no reclamar la independència. També Espanya, que per boca de Felipe González defensava la integritat territorial de Iugoslàvia i proposava un aprofundiment de la via federal per aturar els independentistes (us sona, oi?), va canviar d’opinió – i de forma accelerada- a partir de la declaració d’independència unilateral d’Eslovènia del 25 de juny del 1991. Aquests dos estats, Itàlia i Espanya, van reconèixer el nou estat eslovè uns dies després de la declaració de desembre del 1991. Vol dir aquesta experiència que pel cas català ens trobaríem amb un itineresimilar? No podem preveure quin serà el posicionament després d’una eventual declaració d’independència sense acord amb Espanya (esperem que l’acord sigui abans, per això treballem), però aquesta història ens ensenya que les posicions en matèria de relacions internacionals i comunitàries s’adapten a les noves circumstàncies, i que els estats i les autoritats europees opten per una via pragmàtica, on es posen en una balança els avantatges d’un reconeixement i els inconvenients d’un no-reconeixement que pugui bloquejar la controvèrsia i no solucionar-la. Dependrà de les nostres habilitats i de les pròpies característiques del procés que la comunitat internacional opti per la primera i no per la segona. El futur no ens l’han escrit, l’escriurem nosaltres amb els fets i les actituds.\nAvui hem celebrat al Parlament l’últim ple d’aquesta legislatura. La convocatòria prevista d’eleccions per al proper 27 de setembre, que seran el substitutiu del referèndum sobre la independència que l’estat espanyol ens ha impedit, farà escurçar la legislatura respecte a la durada habitual que preveu la llei (4 anys). Tot i això, els tres anys d’aquesta legislatura han estat molt fructífers i crec que és necessari, com a càrrec electe, passar comptes de la feina feta directament, més enllà dels grans temes de debat que hi ha hagut al Parlament. Si voleu un recull més detallat de la feina feta, podeu consultar la meva fitxa com a diputat de la X legislatura del Parlament o els vídeos de les intervencions, però atès que hi ha altres tasques que han necessitat de molta dedicació i no es veuen reflectides en les estadístiques, faré una relació pròpia de la feina feta des del desembre de 2012, més enllà de les més de 205 intervencions al Ple, 460 en comissió, o les 9 mocions presentades. Política pressupostària i fiscal: la gestió de pressupostos en un moment de crisi econòmica, que comporta una reducció d’ingressos tributaris a causa de la contracció de l’activitat, més dificultats per accedir a l’endeutament i una pressió per augmentar la despesa per atendre l’emergència social, no és gens fàcil. Per això vam apostar per una política fiscal destinada a incrementar els recursos gravant el capital i sobretot qui més podia aportar. Ho he fet com a portaveu d’ERC a la Comissió d’Economia, Finances i Pressupost, des de la qual hem participat directament com a ponent i en part redactor, entre d’altres: - Llei 1/2014, del 27 de gener, de pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2014, Llei 2/2015, de l'11 de març, de pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2015, i també les lleis d’acompanyament –conjuntament amb en Lluís Salvadó- dels pressupostos de 2014 i 2015, que inclouen tot de mesures en l’àmbit fiscal (com l’impost de successions o mesures contra la pobresa energètica). - Llei 1/2013, de modificació de l’Impost de Transmissions Patrimonials i Actes Jurídics Documentats. - Llei 4/2014, del 4 d'abril, de l'impost sobre els dipòsits en les entitats de crèdit. - Decret llei 4/2013, de 22 d’octubre, pel qual s’autoritza l’Institut Català de Finances a constituir una societat anònima perquè actuï com a entitat de crèdit i es modifiquen determinats preceptes del Text refós de la Llei de l’Institut Català de Finances, que ha estat un pas més en la línia de convertir l’Institut Català de Finances en la banca pública de Catalunya, presentant també una iniciativa legislativa i apostant per un model validat aquesta setmana per la Comissió Europea. Dret civil i Justícia i Drets Humans: en la Comissió de Justícia i Drets Humans, presidida per la companya Gemma Calvet, he treballat com a portaveu d’ERC, i dins del nostre grup, responsabilitzant-me de les iniciatives relacionades amb el dret civil i les entitats jurídiques. Les principals lleis en les que hem fet han estat aquestes: - Llei 5/2015, del 13 de maig, de modificació del llibre cinquè del Codi civil de Catalunya, relatiu als drets reals, en el que hem modernitzat la regulació de la propietat horitzontal (comunitats de propietaris). - Llei 6/2015, del 13 de maig, d'harmonització del Codi civil de Catalunya, en la que vam aconseguir incloure una disposició per acabar amb els censos d’origen feudal. - Projecte de llei d'incorporació de la propietat temporal i de la propietat compartida al llibre cinquè del Codi civil de Catalunya. - També he representat el Parlament davant del Congrés de Diputats defensant la dació en pagament i la llei de segona oportunitat que va proposar la cambra catalana a partir d’una proposta d’ERC, tot i que a la cambra espanyola no va prosperar per l’oposició del PP. Comissió d'investigació sobre les caixes d’estalvi i les entitats financeres: oficialment titulada Comissió d'Investigació sobre les Possibles Responsabilitats Derivades de l'Actuació i la Gestió de les Entitats Financeres i la Possible Vulneració dels Drets dels Consumidors (CIREF), va constar de dinou sessions d’interrogatoris i seixanta-nou compareixences. Les conclusions que finalment es van aprovar recullen el 90% de les nostres propostes inicials i es basen en la nostra proposta inicial. Comissió sobre economia col·laborativa: la comissió va constituir-se a partir d’una moció que vaig presentar el passat octubre i ha tractat com adaptar la normativa i les polítiques públiques al naixement i difusió de plataformes d’economia col·laborativa, garantint drets de consumidors i evitant competència deslleial. Aquí podreu trobar les conclusions finalment aprovades per unanimitat del Parlament, basades també en la nostra proposta inicial. Mocions aprovades al ple: les mocions són els acords del ple del Parlament que es prenen després del debat entre un diputat i un conseller. En el meu cas, he impulsat nou mocions, bàsicament sobre economia, prioritats pressupostàries i negociacions amb l’estat espanyol per obtenir ingressos per l’estat del benestar. Tota aquesta tasca no hagués estat possible sense l’ajuda de tots els companys del grup parlamentari, tant els assessors tècnics com els diputats i diputades, les comissions sectorials i les federacions territorials d’ERC i les entitats del teixit social i acadèmic amb qui hem estat treballant. A tots ells, moltes gràcies per haver-me ajudat tant.\nAhir dijous 2 de juliol es va celebrar el ple de cartipàs de l’Ajuntament de Pineda de Mar. És el primer ple del mandat després del de constitució, i es dedica plenament a informar el ple de les decisions de l’alcalde pel que fa a la composició del seu govern i a discutir i aprovar les composicions dels òrgans que depenen del ple i les retribucions dels regidors de govern i oposició. UN GOVERN SENSE CARTERA DE TURISME I AMB QUATRE ALCALDES En els primers punts se’ns va exposar per part de l’equip de govern (PSC i CiU) l’estructura del nou govern, les delegacions de l’alcalde a favor dels regidors i quines àrees portarien cadascun d’aquests. El primer que ens va sorprendre és que no hi hagi cap cartera amb la denominació de Turisme, atès que Pineda és un poble turístic i és la principal font de creació de llocs de treball. Així com Comerç, Mercats o Agricultura formen part del nom de regidories, Turisme no surt enlloc. Tot i que se’ns va dir que està englobat dins de la regidoria de Promoció Econòmica, creiem que no està prou destacat i no sembla una prioritat pel govern. També ens va sorprendre que no hi hagués cap regidoria amb la denominació de Transparència, i que aquest terme ni tant sols aparegués en la distribució de temes de responsabilitats per regidors. Tot i que és una qüestió transversal, ens hagués agradat que hi hagués un regidor/a responsable i referent per aquesta qüestió, atès que és un tema prioritari en els programes electorals de totes les candidatures. Finalment, veiem que l’alcalde ha delegat pràcticament totes les seves funcions de direcció política i coordinació en tres regidories diferents: la de Coordinació del Govern (que portarà la regidora Carme Aragonés), la de Presidència (que portarà la regidora Sílvia Biosca) i ha nomenat un regidor adjunt a l’alcaldia (Francesc Horta). No entenem aquesta manca d’interès per la direcció del govern municipal per part de l’alcalde i creiem que no s’adiu al fet que cobri per una dedicació exclusiva a l’Ajuntament quan pràcticament ha delegat la majoria de les seves funcions. UNA COMISSIÓ INFORMATIVA QUE NO RESPECTA LA COMPOSICIÓ DEL PLE MUNICIPAL, MENYSTENINT A L’OPOSICIÓ A continuació es van debatre i votar diversos punts en relació a l’organització municipal. El primer va ser l’establiment dels dies de celebració del ple municipal, que finalment seran l’últim dijous no festiu de cada mes (excepte el mes d’agost) a les 19.30. ERC-Junts x Pineda es va abstenir perquè considerava que era millor mantenir l’horari a les 20h per a la conciliació amb les responsabilitats laborals dels regidors que no cobren el sou de l’Ajuntament i es guanyen la vida fora. Posteriorment es va aprovar delegar en la Junta de Govern algunes decisions que corresponen al ple però que són de caràcter molt tècnic, com l’aprovació de les incompatibilitats dels treballadors municipals, l’establiment de preus públics (no les taxes, que les seguirà decidint el ple) i les sancions sobre tinença d’animals. ERC-Junts x Pineda hi va votar a favor. Després es va aprovar, amb els vots a favor de PSC i CiU, en contra d’ERC-Junts x Pineda, Pineda Sí Pot i ICV-EUiA i l’abstenció del PP i C’s, la composició de la Comissió Informativa Directorial. Aquesta comissió és la que prepara l’ordre del dia del ple i discuteix quins temes es porten a debat. Ens vam oposar perquè la proposta no respecta la composició del ple, ja que es dónen menys representants a ERC-Junts x Pineda que els que correspondria d’acord amb els vots i regidors obtinguts. Així, ERC-Junts x Pineda tindrà dos membres i el PSC 6 (incloent l’alcalde), i un per cadascun dels grups municipals restants. El PSC, que té el doble de regidors que ERC-Junts x Pineda, passarà a tenir el triple de membres. Aquesta desproporció que perjudica ERC-Junts x Pineda va ser denunciada per tots els grups de l’oposició. Des d’ERC-Junts x Pineda vam proposar que es mantinguessin el nombre de membres totals de la comissió informativa que hi ha hagut en el passat mandat 2011-2015, que era de 15, i que es donés un membre més al PSC i un més a ERC-Junts x Pineda, garantint molt millor la proporcionalitat. Aquesta proposta va ser rebutjada pel PSC i per CiU. ELS REGIDORS I L’ALCALDE DEL GOVERN PSC-CIU COSTARAN 33.320 EUROS MÉS CADA ANY ALS PINEDENCS Finalment, l’últim punt va ser el de l’establiment de retribucions. La proposta presentada pel govern PSC-CiU va ser la següent: El regidor de Serveis Generals, Llicències i Informàtica, Antoni Abad, cobrarà per assistències en estar prejubilat i no poder ser donat d’alta a la Seguretat Social. Els regidors de l’oposició cobraran per assistència a les reunions dels òrgans que formen part:\nEls grups municipals tindran les despeses del seu funcionament subvencionades en la quantitat de 200 euros fixes mensuals més 50 euros per cada regidor al mes. ERC-Junts x Pineda va votar en contra de la proposta. En primer lloc, perquè el cost total del govern pels ciutadans de Pineda s’incrementava, passant de 322.880 euros el mandat 2011-2015 a 356.200 euros anuals el mandat 2015-2019. Entenem que en el moment actual s’hagués hagut de fer una contenció de la despesa i congelar-la. També vam votar en contra perquè entenem que hi ha diferències de salari molt importants entre regidors: per la mateixa feina, hi ha regidors que cobren diferent i fins i tot hi ha regidors que tenen una dedicació parcial que comporta més cost que algunes dedicacions completes. El proper ple serà el 30 de juliol a les 19.30 a la Sala de Plens de l’Ajuntament. Seguirem informant.\nEl passat dissabte 13 de juny es va constituir el ple de l'Ajuntament de Pineda sorgit de les eleccions del passt 24 de maig. Us facilito un extracte de la meva intervenció com a portaveu d'ERC-Junts x Pineda. “Ciutadans i ciutadanes, regidors, alcalde electe, bon dia a tothom. En primer lloc volem donar les gràcies als 2.271 pinedencs que van confiar en la nostra candidatura per a gestionar els recursos municipals, consensuar les normes de convivència i gestionar els interessos comuns del nostre poble. Un agraïment que formulo en nom dels cinc regidors i regidores d’ERC (Mònica Palacín, Josep Serra, Carmen Vila, Francesc Gil i jo mateix) però també en nom de tot l’equip que va molt més enllà d'aquests cinc noms, i que ens ajudarà durant aquests quatre anys a treballar pels nostres objectius.També volem agrair a totes les persones que van participar en les eleccions i que van escollir aquest ple, que és una mostra de pluralitat. Volem felicitar a tots els regidors i regidores per la seva elecció i a Xavier Amor per haver estat escollit alcalde amb els vots del PSC i de CiU. ERC-Junts x Pineda es va presentar a les eleccions amb la voluntat de fer un canvi en les polítiques (en el QUÈ), en les maneres de fer (en el COM) i també en les persones que exerceixen les responsabilitats (en el QUI). El resultat electoral i el pacte de govern fan que aquest canvi s’hagi produït a mitges: coincidim tots que cal fer coses noves i diferents, que cal fer-ho amb noves maneres, però no hem aconseguit un canvi en el govern, que creiem que és imprescindible per tal de donar credibilitat a aquestes voluntats. Aquest és un ple municipal molt plural i divers, però el govern municipal estarà format només per forces que van perdre regidors (PSC i CiU), i no per les forces que o bé han entrat de nou a l’Ajuntament o que han crescut com el cas d’ERC-Junts x Pineda, que hem passat de 2 a 5 regidors. Treballarem des de l’oposició amb voluntat constructiva, formulant alternatives i actuant amb fermesa per la defensa dels interessos col·lectius. Calen noves formes de fer per part del govern, amb més transparència, rigor i participació. La nostra manera de fer serà la que Salvador Espriu descrivia al seu poema “La pell de brau”: “Si et criden a guiar un breu moment del mil·lenari pas de les generacions,aparta l’or, la son i el nom. També la inflor buida dels mots, la vergonya del ventre i els honors.”. Un poema que tots els responsables polítics haurien de tenir sempre present, i que els cinc regidors d’ERC-Junts x Pineda tindrem presents juntament amb un altre fragment d’Espriu: ENS MANTINDREM FIDELS PER SEMPRE MÉS AL SERVEI D’AQUEST POBLE”.\n[Ahir i avui s'estan produint registres sobre el domicili i el despatx professional de Rodrigo Rato, acusat de frau, blanqueig de capitals i alçament de béns. Fa prop d'un any i mig va comparèixer a la comissió d'investigació sobre les entitats financeres al Parlament de Catalunya. Els diputats d'ERC, ICV-EUiA i la CUP vam ser molt criticats per les nostres preguntes, i vaig decidir escriure un article explicant les responsabilitats que crèiem que tenia i té Rato en la situació de crisi per a centenars de milers de famílies. A la vista del successos d'aquesta setmana, he cregut que val la pena recuperar-lo. La foto és d'ahir quan va ser detingut al seu domicili.] Ahir Rodrigo Rato va comparèixer a la comissió d’investigació del Parlament de Catalunya que vol esclarir les responsabilitats en la gestió de la crisi de les entitats financers i la possible vulneració de drets dels consumidors. Més enllà de les escenes que han sortit als mitjans de comunicació (glorificades per uns, criminalitzades per altres), ahir en nom d’ERC vaig formular una sèrie d’interrogants a Rato que no es van veure aclarits en la seva intervenció. En una comissió en què tots els compareixents han carregat les culpes a qui hi havia abans o qui va venir després, Rodrigo Rato era el compareixent que ha tingut un paper més destacat en les causes, gestió i conseqüències de la crisi econòmica de l’estat espanyol. Rato ha estat Ministre d’Economia del govern espanyol entre 1996 i 2003, director-gerent del Fons Monetari Internacional entre 2004 i 2007 i president de Caja Madrid i Bankia des del 2010 fins al 2012. A diferència d’altres directius, Rato ho tenia més complicat per fer veure que ell no en sabia res ni tenia cap responsabilitat. En aquest sentit, vull apuntar només tres elements que considerem rellevants per a examinar no només les responsabilitats polítiques, sinó també penals i civils que podria tenir Rodrigo Rato, i que van centrar la intervenció d’ERC a la comissió:\nMemòria de peix. Avui fa un any que el Congrés de Diputats va rebutjar per 299 vots (PP, PSOE-PSC, UpyD, Foro Asturias i UPN) la proposta d’un referèndum acordat sobre el futur polític de Catalunya, fent un cop de porta a l’anomenada solució escocesa i obrint la del camí unilateral per a sotmetre la independència a decisió dels ciutadans de Catalunya. Sorprèn que hi hagi dirigents polítics que, just un any després, hagin oblidat aquell esdeveniment, un fet prou greu ja que fins i tot alguns d’ells van intervenir en el debat des de la tribuna d’oradors i d’altres el van seguir des de la tribuna de convidats. Les institucions espanyoles van exercir el seu dret a veto i ho van deixar clar: no a una consulta acordada. El Congrés de Diputats que vindrà. Si mirem les enquestes publicades i els plantejaments de les dues forces d’àmbit estatal que poden fer forat al bipartidisme de PP i PSOE (Podemos i Ciutadans), res ens fa pensar que una votació com la de fa un any tingui un resultat gaire diferent. Fins i tot, podria ser pitjor, atès que la posició contrària de Podemos respecte del procés és molt diferent del respecte mostrat per Izquierda Unida, que –recordem- va votar afirmativament a la proposta de referèndum acordat ara fa un any. No té cap mena de sentit, si el que es vol realment és fer un referèndum, esperar a una correlació de forces futura al Congrés de Diputats que, a tot estirar, seguirà sent tant hostil com ara al plantejament democràtic fet des de Catalunya. Potser és el que es pretén. Procrastinació de la decisió, conscient i volguda. Quin sentit té posar el rellotge del temps polític a un any enrere? Doncs, tal i com ho veig jo, tornar a situar el debat en si tenim o no dret a decidir i no en què hem de decidir. En si podem o no fer un referèndum (i aquí ICV i Unió es senten còmodes) per evitar parlar de l’objecte del referèndum, que és si es vol o no la independència de Catalunya. La procrastinació –concepte que darrerament s’ha posat de moda- consisteix en deixar per a més endavant accions o activitats que s'han d'atendre per altres més irrellevants i agradables. N’hi ha que pretenen mantenir-se en un debat més irrellevant i agradable (per ells, és clar) en comptes d’afrontar les decisions necessàries i realment importants. Són els de la memòria de peix.\nDel dret a decidir a la decisió. Des del setembre de 2012, la reivindicació del dret a decidir ha pautat la dinàmica política catalana. El que unia a una majoria política i social era la idea que Catalunya havia de decidir el seu futur. El debat sobre el dret havia tapat el debat sobre el què. Ens discutien i podríem votar o no, no què votaríem. Superat el 9N amb una votació simbòlica però políticament molt rellevant, i esgotades les vies per a fer-ho dins de la legalitat actual interpretada pel TC, PP, PSOE i Podemos, l’opció de les plebiscitàries situa el debat sobre el què damunt la taula. Independència sí o no. Els que hi som i els que voldriém que hi fossin. El document acordat ho és inicialment per CDC-Reagrupament, ERC, ANC, Òmnium i AMI. La CUP, Súmate, MES i Avancem ja han manifestat la seva disposició a incorporar-se. Però cal anar més enllà. Entre el consens paralitzant i el nosaltres sols! cal trobar la mesura justa d’unir claredat i majories. Alguns diuen que l’acord empetiteix el dret a decidir, però aquestes expressions són la mostra d’una incomoditat perquè de nou l’eix independència sí - independència no torna a marcar el debat, i partits com Unió o ICV pateixen les seves pròpies contradiccions. Deia Joan Fuster que “les meves contradiccions són les meves esperances”, doncs estiguem esperançats i esperancem a tothom. Convençuts i per convèncer. Això no es tracta de votar un dia i si som majoria ja està fet. Un estat nou, més enllà de la proclamació i del procés constituent, s’haurà d’anar desplegant i necessitarà de consensos molt sòlids. Per això hem d’incorporar al màxim de gent. L’independentisme, davant la temptació de discutir amb ell mateix, pot perdre la oportunitat de convèncer als centenars de milers de persones que han d’esdevenir, també, pares i mares fundadors de la nova República Catalana. I les eleccions municipals són l’oportunitat per als partits de convèncer a aquells que encara no ho estan, ja que totes les forces polítiques posen la seva capil·laritat de cada barri i municipi a treballar intensament. Tenim el deure de posar la campanya de les eleccions municipals al servei de la necessitat de convèncer i seduir per la independència. Per posteriorment posar la independència al servei dels ajuntaments. Guanyarem. Els qui han enterrat una dotzena de vegades el procés d’independència tornen a exhibir advocacies de l’estat, tribunals, constitucions utilitzades com un codi penal i manipulació obsessiva per intentar posar-nos al sot. La resistència és la mostra que s’avança. El moviment es fa caminant, som-hi i a guanyar!


Sóc un rodamón: En homenatge i agraïment a Joana Maria Teresa Vicens Vich\nEn homenatge i agraïment a Joana Maria Teresa Vicens Vich\nJOANA MARIA TERESA VICENS VICH\n(*14-10-1951 - +15-12-2020)\nEm demanen que, al funeral de na Joana Maria Vicens Vich, que se celebra a la parròquia de l’Encarnació, de Ciutat, el 18 de desembre de 2020 a les 19 hores, hi digui unes paraules, en nom i representació de les seves amistats més properes.\nNo crec estar a l’alçada del que es mereixen tantes i tantes persones, amigues de na Joana. Tan nombroses en quantitat, i d’una qualitat tan diversa. Des de catòlics practicants a altres cristians, agnòstics o ateus. Persones dedicades a l’administració pública, o a la pràctica de Tai-Chi Taoista. Humanistes, juristes, economistes, naturistes, etc.\nPerò, amb molt de gust, accedesc a dir-hi com amic seu, allò que crec que a ella, li agradaria que s’adreçàs a tota la concurrència, amb QUATRE PARAULES. De manera molt especial a la seva filla ZAHARA. A tota la seva família. Amistats, feligresos, membres de grups parroquials, congregacions religioses, rector de la parròquia, mossèn Guillem Vaquer...\nAmb na Joana, uns 7 anys més jove que jo, ens coneguérem de ben petits a la dècada dels anys 50-60. Quan la família Vicens Vich que vivien al carrer de Tomàs Forteza, i la meva família, Buele Ramis, que ens havíem instal·lat no gaire lluny, dins el mateix terme parroquial, acudíem assíduament a la parròquia de la Santíssima Trinitat, aleshores regentada per mossèn Bartomeu Jaume Muntaner a complir amb els deures catòlics d’anar a missa i combregar cada dia, entre moltes altres pràctiques religioses de l’època...\nPosteriorment, tornàrem a romandre no gaire lluny una família de l’altra, quan ells anaren a viure a la carretera de Valldemossa i nosaltres a prop de s’Escorxador, dins el mateix barri del Camp Rodó.\nNa Joana Maria i jo ens retrobàrem de bell nou al Parlament de les Illes Balears, durant el quadrienni 1999-2003. Ella com a funcionària exemplar i experta en el maneig escrupolós i respectuós dels doblers públics durant molts anys. Jo com a diputat que vaig tenir la gran sort de trobar en ella una gran ajuda tècnica durant els quatre anys de legislatura. Mai no li ho podré agrair a bastament!\nA una quarta etapa de les nostres dues vides, ens retrobàrem plegats treballant en defensa dels drets humans, fent part d’aquell grup cristià que havia nascut en aquesta mateixa parròquia de l’Encarnació, gràcies a l’empenta de qui en fou el creador, mossèn Josep Antoni Fuster i del seu continuador fervent mossèn Josep Noguera, amb tantíssima d’altra gent que hi col·laborà durant dècades fins fa ben poc.\nAvui celebram que tots tres s’acaben de retrobar de manera definitiva a l’altra vorera d’aquesta mar immensa que constitueix el nostre planeta... també amb tantíssima d’altra gent que han compartit l’existència fugissera damunt la Terra.\nUna terra globalment malmenada aquests dies per això que tant en diuen pandèmia com enverinament global de l’atmosfera... Malmenada des de fa més temps per la contaminació que escampam els humans amb el nostre estil de vida consumista desbocat...\nENS ACOMPANYA I ENGRESCA\nCom amic de na Joana, i crec que totes les seves amistats aquí presents poden estar-hi d’acord, estic segur que ella continua, amb més intensitat que mai, acompanyant-nos i engrescant-nos amb el seu somriure, la seva paraula dolça, el seu estil de vida auster, la seva espiritualitat profunda, el seu comportament respectuós amb la natura, la seva fe profunda en Déu, font de Vida, d’Esperança, d’Amor, de Dignitat, d’Honestedat, de Generositat, de Senzillesa...\nQue el record i l’exemple de na Joana Maria Vicens Vich, que aquests darrers dies ha sabut acollir d’una manera tan admirable la seva trobada personal amb la mort, ens esperoni tots a viure sempre així: ABRAÇANT-NOS A LA VIDA, AL TREBALL, AL COMPROMÍS CÍVIC i A L’AMISTAT PERDURABLE! Amb l’ajuda de Déu, els creients mantenim la confiança d'aconseguir-ho.\nPalma, 18 de desembre de 2020\nParròquia de l’Encarnació\nEtiquetes de comentaris: Drets Humans de Mallorca, Joana Maria Vicens, Parròquia de l'Encarnació


Veles Tensades | Tecnodimension Hinchable, SL\nLes estructures tensades Tecnodimension són la solució ideal per habilitar espais a l'aire lliure, com el jardí o la platja. Poden utilitzar-se tant com a protecció per a la pluja, amb una lona impermeable, com per fer ombra, mitjançant un teixit microperforat que permet que l'aire calent s'elevi per recrear un ambient fresc i lluminós.\nL'equip de disseny de Tecnodimension treballa conjuntament amb el client per oferir-li solucions personalitzades que s'adaptin perfectament a l'espai que aquest vol cobrir. El nostre objectiu: garantir un resultat òptim i de primera qualitat.\nA més, a Tecnodimension us ho posem fàcil: ens encarreguem del projecte sencer des del disseny fins a la instal·lació, amb l'objectiu d'aconseguir un espai únic i funcional amb uns acabats originals i elegants.


LA PANXA DEL BOU: El cas de la lloba rebel i la seva llobatona\nEl cas de la lloba rebel i la seva llobatona\nImagino el trasbals dels molts escolars que visiten cada dia el zoo i de les seves mestres davant de quelcom que no sabien ben bé què era. En el record de molts d'aquests infants privilegiats hi restarà el record d'un dia en el qual anava amb l'escola al parque i es van escapar un parell de llops, en concret, una lloba i el seu cadell, un llobató, nom recollit per l'escoltisme, per cert, a causa del protagonisme d'aquests animalons respecte a la supervivència del perdut Mowgly. El cadell que es va escapar crec que era una llobatona.\nFa anys es va escapar un dia el Copito de Nieve, quan ja era vellet i s'havia normalitzat, convertit en Floc de Neu i tot plegat va esdevenir una gran aventura barcelonina. Com moltes coses, entre les quals els desastres naturals i les guerres llunyanes, a tots ens agrada mirar la realitat des de la seguretat de darrera les reixes o les tanques. Avui els zoos van de baixa i els animals salvatges són mirats amb compassiva tendressa. S'intenta que tinguin el millor espai possible, considerant que, al capdavall, són presoners ben peixats, però presoners al capdavall com tots nosaltres, potser... qui ho pot saber del cert? Escapar-te del teu indret, com la lloba d'ahir o la fera ferotge de l'Ovidi pot tenir males conseqüències. Les pitjors de les quals, segur, que les mides de seguretat s'incrementaran i milloraran, és clar.\nEls llops són uns dels animals més mitificats, a través de refranys i literatura, pel fet que han estat molt propers als homes i dones, temibles quan passaven gana, molt lligats al vell món rural i, a més, afeccionats a menjar carn, sobretot d'ovelles despistades. Els qui intenten humanitzar els animals no sé com poden suportat el fet de la crueltat natural, per explicar-la s'han buscat moltes etèries explicacions, que l'etologia moderna ha anat desmentint en molts casos. L'instint tot ho explica i justifica si és natural. Un gran error ha estat imaginar que la cultura acabaria per passar el ribot per damunt dels instints naturals, bons o dolents, segons consideracions humanoides, de la nostra espècie.\nJa un senyor de l'antigor va dir allò de que l'home era un llop per a l'home, i els humoristes van dir que el llop era un home per al llop. Mentre el pobre Manelic matava llops i explotadors, tot semblava restar al seu lloc, fins que els programes d'animalets de la televisió ens van explicar que els llops eren bells i coratjosos, familiars i lluitadors, i que anar-los estossinant era una cosa molt lletja. Encara recordem allò tan bonic de El loboooo, del senyor Rodríguez de la Fuente, resulta impossible desempallagar-se del nostre imaginari sentimental.\nBette Davis va ser una lloba molt reeixida i és que de les llobes, fins i tot en temps llobafòbics se'n lloava l'instint maternal. També s'ha fet broma amb la seva suposada apetència sexual, i, de fet, no és el mateix ser una loba que ser una zorra, que fins i tot hi ha classes en això dels mamífers carnívors i les seves apetències. En això també es fa present la discriminació de les femelles, ser un zorro, aplicat a un senyor, fa referència a habilitat espavilada i fins i tot un heroi famós de ficció duia aquest pseudònim. Pel que fa a l'home-llop, poca cosa cal que expliqui que ja no se sàpiga...\nEls llops i les llobes encara desvetllen la imaginació poètica, vegis una part de la inefable lletra d'una cançó entonada per una pubilla d'avui que, segons s'explica, s'ha emportat un dels hereus més cobejats per les noies catalanes i de la resta de la pell de brau, que no de llop, o sigui que la lloba ha caçat un bon pàjaru:\nMe voy con mis piernas y mi juventúd por ahí aunque te maten los celos...\nPublicat per Júlia a 10:58\nEtiquetes de comentaris: llobes, llops\nEi, no ens oblidem dels torrons!\nY del Lobo hombre en Paris. De fet un llop és un gos silvestre, com l'Stallone.\nmolt ben trobat el video final i encara més de rabiosa actualitat!\nCert, Pere, 'el lobo, que gran turrón'...\nGran cançó, Francesc!!!\nI tant, Deric, amb llobes així...


Israel se n´ha passat - Levante-EMV\nIsrael se n´ha passat\n'atac infundat per part de l'exèrcit israelià a una flota de barcos que acudien a Gaza amb una missió humanitària no és més que una manera de manifestar allò que no s'ha de fer des de cap punt de vista. La consternació internacional és generalitzada, amb matisos d'una classe o altra, però amb un desacord per part de tothom a la política de l'estat d'Israel. Esta acció és una més que només porta a diluir els intents de posar orde i pau en la zona. Ni la força moral i política de Barak Obama han pogut millorar realment les relacions entre Israel i Palestina, ni entre Palestina i els diversos països àrabs de la zona. Turquia era fins ara el país amb millors relacions amb el món jueu, però després del que ha ocorregut, fins i tot això se'n pot anar en orris.\nCal tindre en compte que la flota anava en so de pau, sense armes de les que maten, amb les úniques armes que significa facilitar ajuda humanitària a una població cercada i que viu en la misèria més absoluta. Ni això es permet des de l'estat d'Israel. ¿Què és el que es pretén? ¿Fer desaparéixer del mapa la població palestina? Això no entra dins dels programes dels valors internacionals, dins d'un esquema de valors èticament acceptable. Ni molt menys.\nEl tema és encara més greu si es considera que la flota humanitària, preferisc dir-li d'eixa manera que no activistes com algú els ha anomenat, es trobava en aigües internacionals, és a dir, en aigües on no té jurisdicció cap país, això és, tampoc Israel. Quan això es fa podem parlar de pirateria i, fins i tot, de terrorisme. Sé que són qualificacions molt severes, però no en trobe unes altres per a qualificar el fet que unes persones armades, un exèrcit, vaja, ocupe per la força unes naus que naveguen per aigües internacionals i, sense explicació alguna, actuen violentament, fins al punt d'ocasionar un mínim de 10 morts, diversos ferits i les detencions corresponents. Israel porta molt de temps fen coses que la comunitat internacional no veu bé, però en este cas se n'ha passat. I molt.


Els efectes de la tempesta al CEM La Fanecada - CEM La Fanecada\nEls efectes de la tempesta al CEM La Fanecada\nEls forts aiguats que van caure a les Terres de l’Ebre el passat 1 de setembre, acumulant més de 200 l/m², van provocar hores de caos i de pànic. Una data que veïns i veïnes de la zona no oblidarem fàcilment, tampoc les seves conseqüències.\nEl Centre Esportiu Municipal La Fanecada ha estat una de les moltes instal·lacions a Alcanar que ha vist afectada i interrompuda la seva activitat habitual a causa dels danys i els desperfectes. Per sort, no hem de lamentar perjudicis contra la salut de les persones.\nEl servei s’ha aturat a causa de les condicions en què ha quedat la maquinària, les calderes, l’estat de les instal·lacions, la interrupció de la xarxa telefònica i d’ internet, etc. Un cop l’estat meteorològic ho ha permès, l’equip humà del CEM i molts col·laboradors voluntaris han estat tractant de gestionar i reparar els desperfectes. Seguim treballant en aquesta tasca de recuperació, i esperem que el procés sigui prou àgil per a tots/es.\nRestem agraïts a tota la població que d’una forma o d’una altra han expressat la seva solidaritat i estem orgullosos de veure com la nostra gent s’hi deixa la pell perquè tothom pugui recuperar la seva quotidianitat.\nI nosaltres, seguim esforçant-nos per poder oferir de nou als nostres usuaris i usuàries el millor dels serveis. Us mantindrem informats oportunament de totes les novetats al respecte.\nGràcies per la vostra paciència i comprensió!


Tens una idea de negoci? Vine al Xifré i explica’ns-la – EL XIFRÉ\nTens una idea de negoci? Vine al Xifré i explica’ns-la\nArenys de Mar no pot permetre’s el luxe de perdre cap idea de negoci. Al Xifré s’ha iniciat un servei per aquelles persones emprenedores que estan rumiant muntar el seu negoci.\nNormalment, els emprenedors desconeixen quins són els tràmits per iniciar el negoci i si hi ha ajuts per fer-ho. Pel que fa als tràmits, des del Xifré s’organitzen unes jornades informatives els dies 18 i 24 d’octubre, i 14 de novembre, on se’ls explicarà com constituir l’empresa. Un expert explicarà què convé saber quina és la forma jurídica més adequada i quins són els tràmits que cal fer.\nPel que fa a els ajuts als emprenedors, a banda de saber si n’hi ha, normalment s’acaba demanant un pla d’empresa. I fer un pla d’empresa, quan no se n’ha fet mai cap, no acostuma a ser tasca fàcil. D’ajuts i de pla d’empresa també se’n parlarà.\nPerò caldrà més que una xerrada per iniciar l’empresa. És per això que el servei a l’emprenedoria del Xifré trobaran els experts que els ajudaran. Però no només a iniciar-la, sinó també a avaluar-la (i respondre a la pregunta “Pagarà la pena començar?”) i a millorar-la.\nPer assistir a les jornades o demanar l’ajuda als experts és molt fàcil: només cal contactar amb el personal de Promoció Econòmica d’Arenys de Mar, que estan a l’edifici del Xifré, i demanar hora. També hi ha la possibilitat d’assistir a algunes de les sessions informatives que se celebren periòdicament cada 15 dies (i que figuren programades al web www.xifre.cat).\n“A Arenys li convenen empreses que creïn feina estable i de qualitat”\nEntrevista al regidor de Promoció Econòmica, Josep Manel Nogueras, publicada a L'agenda del mes de setembre…\nL’Ajuntament d’Arenys de Mar s’adhereix a l’Ofer.cat Social Commerce\nL’Ajuntament d'Arenys de Mar s'ha adherit a Ofer.cat Social Commerce, una iniciativa per promoure i…\nSubvencions per afavorir l’autoocupació de joves inscrits al programa de Garantia Juvenil per l´any 2017\nOBJECTE Subvenció d’un import fix de 9.100€ per a cada jove que es doni d’alta…\nNou servei d’assessorament amb col·laboració amb el Consell Comarcal del Maresme\nSessió d’emprenedoria amb els alumnes del PTT d’Arenys\nJornada de portes obertes al viver d’empreses\nArenys s’adhereix al programa ‘Consolida’t’


Pamela i la samarreta commemorativa del I Aplec de la Vall d'Albaida - VilaWeb\nPamela i la samarreta commemorativa del I Aplec de la Vall d’Albaida\nComunicat de l'equip de govern de l'Ajuntament d'Otos arran d’algunes valoracions en xarxes sobre la imatge de la samarreta commemorativa del 40 aniversari del I Aplec de la Vall d'Albaida\nPer: Ajuntament d’Otos\nEntre 1992 i 1997, l’actuació en la famosíssima sèrie televisiva Baywatch (Els vigilants de la platja) catapultà Pamela Anderson a l’Olimp de la fama. La imatge de Pamela fou utilitzada repetidament com a símbol sexual i, de passada, com a imatge representativa del poder i l’opulència ianquis. Una de les fotografies més icòniques representa l’actriu americana, d’origen canadenc, envoltada en la bandera nord-americana de barres i estrelles. S’hi transmetia el missatge de la superioritat americana sobre la resta del món. I tot això amb la utilització del cos d’una dona famosa com a estendard i decoració de l’american way of life. Uns anys després, l’artista valencià Antoni Miró va aprofitar la famosa fotografia de Pamela amb la intenció de llançar un missatge absolutament oposat. A aquella mateixa imatge d’una dona rossa i sensual, submisa al glamur de la forma de vida americana, volia donar-li un caire absolutament antagònic de l’original. I per a aconseguir-ho, simplement va canviar els colors de la bandera. D’aquesta manera, posant aquella mateixa dona al capdavant d’un moviment reivindicatiu, d’un país i d’una gent que des de la modèstia i el respecte reclamen el seu lloc al món, convertia el paper passiu de la dona, purament decoratiu, en un paper actiu de reivindicació, de revolta, de protesta. Aquella dona submisa a l’imperialisme i al masclisme americà, passaria a representar justament el contrari, l’apoderament femení; aquella mateixa dona agafaria el paper de capdavantera en un moviment de reivindicació política, social i cultural; aquella dona que es deixava dur, estiraria el carro de la causa valencianista com a paradigma de les lluites universals per la dignitat. Aquell petit però substancial canvi de colors transformaria la Pamela icònica dels pòsters sexis en la icònica Liberté al capdavant del poble descontent.\nAquesta era la intenció d’Antoni Miró quan va pintar el quadre de la senyera. El currículum de Miró és tan extens i explícit que no hauria de caldre justificar-lo de cap manera. En la seua variada obra ocupen un paper preponderant les imatges per la igualtat, la justícia i la pau, per les lluites feministes, pel poble palestí, pels emigrants, pels oprimits, pels marginats… Antoni Miró ha militat en la causa feminista des dels principis al costat de figures tan rellevants com Montserrat Roig o Isabel Clara Simó.\nFa anys que la figura d’Antoni Miró està lligada al poble d’Otos. Una exposició de més de cent obres seues ompli el palau-ajuntament, exposició que ha estat visitada per milers de persones i en la qual es pot contemplar, entre moltes més, el quadre de la senyera. L’actual equip de govern de l’Ajuntament d’Otos continua una tasca de molts anys d’ajuntaments progressistes que s’han destacat per la lluita per la igualtat. Dues mostres recents d’aquesta manera de ser i de fer són el rellotge de sol dedicat a les dones, inaugurat el 8 de març del 2018 i ple de referències feministes, i la bossa que s’ha repartit a totes les cases del poble com a regal de festes 2019 de l’ajuntament als veïns en què apareix un símbol feminista, un dibuix d’una raboseta i un lema: ‘A Otos ens volem lliures, vives, feministes, combatives i rebels.’ Per una altra banda, l’ajuntament està format per tres dones i quatre hòmens que triaren aquesta imatge per unanimitat. Segurament perquè, coneixent Miró com el coneixem, ni ens passava pel cap que el contingut i la intencionalitat d’aquesta imatge tinguera res a veure amb el ‘patriarcat estructural’ que alguns hi han volgut veure.\nDit això, afirmem que ningú no pot posar en dubte el caràcter feminista, actiu i militant de l’artista Antoni Miró i de l’Ajuntament d’Otos, com tampoc no es pot posar en dubte la intencionalitat de l’autor ni la dels regidors. Una altra cosa ben diferent és l’aspecte artístic, el purament estètic, de la imatge. Ni que siga de Miró, ni que fóra de qualsevol altre artista, no fa que ens haja d’agradar necessàriament aquesta obra.\nPer tot això, agraïm sincerament les crítiques que s’han fet amb un esperit constructiu i convidem tothom a una reflexió serena, democràtica, proporcionada i generosa sobre el tema.\nOtos, agost de 2019