DE TOT UN POQUET: Emili Marín, després de “Saó”, BLOC DE FRANCESC VIADEL\nEmili Marín, després de “Saó”, BLOC DE FRANCESC VIADEL\n*Entrevista de Francesc Viadel al periodista i capellà, Emili Marín, publicada a la revista Saó correponent al mes de maig.\nNascut un 14 d’abril del 40, sovint es confessa, no exempt d’un to d’humor, un republicà fidel i absolut, com ho va ser també el seu pare. Fill d’una família molt humil del centre més centre d’Alcoi, sap bé que és passar estretors, que et miren per dalt del muscle. “Mon pare”, diu, “va lluitar a l’exèrcit republicà tot i que crec que no va anar massa al front. Entenia d’animals i es quedà a Alcoi on l’ascendiren a brigada. Això li va costar, en acabar la guerra, dos anys de presó a Alacant. Ma mare era una dona de casa, bambonera,treballava en el bambú, vull dir en la fàbrica de paper de fumar. Les bamboneres eren quasi una classe social: xiques boniques, treballadores… Mon pare, quan treballava, ho feia en fàbriques. Era molt quixotesc. Semblava que anava buscant sempre el càrrec d’enllaç sindical la qual cosa li suposava ser quasi sempre el primer en anar al carrer. Durava poc a les fàbriques i això volia dir passar misèria”.\nL’any 1960 guanyà una beca en el col·legi Sant Tomàs de Villanueva a València. La seva estada en aquell centre fou decisiva, per tal com va possibilitar que conegués el seu director, mossèn Josep Espasa, un canonge conciliar, lletrat, sensible a la cultura del país i, per això mateix, perseguit en el resclosit món de l’església local de València. A través d’ell conegué, entre d’altres, al també periodista i polític Vicent Ventura, a Joan Fuster, aPep García Richart, a l’escriptor Josep Iborra, a l’arquitecte Juanjo Estellés, en definitiva, a alguns dels personatges més importants en el procés de democratització del país.\nSent ja capellà a Castelló de la Ribera, el 1965, quedà profundament impactat per les idees del Concili Vaticà II, definides per Marín com una autèntica explosió. Ell mateix en difongué aquelles idees de poble en poble, s’entregà en cos i ànima. Però aviat a aquell idealisme s’havia d’imposar la realitat d’un context, d’unes elits, poc permeables als canvis. “La cúria”, assevera amb un punt d’amargor, “el conservadorisme, s’adona de l’enorme perill de deixar créixer al Concili i li tancà les portes, el disminuí i, finalment, el féu desaparèixer com desaparegueren les grans figures, el cardenal Tarancón, per exemple… Acabat el règim, començaren a nomenar bisbes auxiliars d’un marcat caràcter integrista que després serien els que ocuparien les gran seus decisòries, Rouco, García-Gasco, Suquía…”. Marín estava a les antípodes d’aquell món. Destinat a Pedralba, en un ambient social molt immòbil, visqué intensament tots els canvis del país. Afeccionat al teatre des de sempre, compatibilitzà les seves obligacions parroquials amb les seves inquietuds culturals i, també, polítiques. Així, muntà amb uns joves arribats de França, el Concierto de Sant Ovidio deBuero Vallejo o participà d’una manera o altra en les protestes que esclataren arreu en contra del procés de Burgos contra activistes bascos. Fou el temps de relacionar-se amb intel·lectuals compromesos com Gustau Muñoz, el jesuïta Ramir Reig, Màrius Garcia Bonafé, Josep Picó o la sindicalista Carmen Arjona que temps a venir seria regidora d’Esquerra Unida a l’ajuntament del cap i casal i esperança d’una esquerra renovadora contra el monolitisme tradicional del PCE.\nMarín continuà el seu no parar a La Pobla de Farnals. “Llavors”, explica, “tenia vint-i-set anys i em vaig embalar: feia missa i catequesi, m’ocupava de les coses de la parròquia, però, alhora, portava El Supercaminal del grup Pluja, una polèmica obra de denúncia ecologista, o conferències de Fuster o muntava un gran festival de la música en català ambRaimon, Guillermina Mota, Pi de la Serra o Ovidi, -de qui em vaig fer molt amic- que acabà per no fer-se i que em costà un gran disgust a mi i a la meua mare que es va espantar molt, pobra… Recorde els de l’ajuntament celebrant la suspensió por motivos de seguridad amb xampany. Va ser molt dur, guarde un mal record, però, tampoc no me’n penedesc de res. Potser no era aquell el paper que em tocava fer”.\nDe La Pobla a Benicalap, un barri perifèric de València. Estant allà, l’any 1976, neix Saó, una veritable fita de la premsa valencianista. Quan va arribar la revista estava dirigida perJosep Antoni Comes. Un temps més tard es feu càrrec de la direcció i intentà professionalitzar la publicació. Marín impulsà un monogràfic dedicat a Ausiàs March amb articles de Burns, Giusepe Sansone i Giusepe Tabani i una portada de Manuel Boixque en aquell moment treballava a Nova York. Després d’aquell número mític vindrien divuit anys de dedicació gairebé absoluta, de revistes, però, també de llibres, i d’activitats fins que la vista va començar a fallar-li i es va veure obligat a abandonar.\nCertament, mai no va ser tractat amb massa amabilitat per, com ell diu, els caps de la sevaempresa, com en el cas del cardenal Agustín García-Gasco amb qui se les va tenir amb motiu de l’edició de la Bíblia Valenciana. “Em vaig proposar”, relata, “seguint l’exemple deSaó apropar la paraula de Déu al poble. Volíem editar, seguint l’exemple dels catalans, la Bíblia ecumènica, fer-ne una edició valenciana. Calia tenir l’aprovació d’un bisbe. El de Castelló, Cases, estava per la feina, però, l’arquebisbe de València, García-Gasco, no volia. Necessitàvem també finançament de Bancaixa i, per tant, una carta de l’arquebisbe recomanant la compra per part de l’entitat d’uns tres mil exemplars. Mai vaig aconseguir la carta. Llavors, digueren que potser bastaria una entrevista amb ell, però no trobava la data fins que al remat es va veure amb el president de l’entitat financera, José Maria Simó Nogués, a qui li plantejà el problema de l’economia de la diòcesi. Quan ja se n’anava Simó li va preguntar per la Bíblia i ell contestà menyspreatiu que no fes ni cas. Em trucaren per explicar-m’ho. Fou un gran disgust”. Aquest no seria, però, l’únic problema: “Garcia-Gasco es negava a aprovar la Bíblia. El bisbe Cases estava a favor, però, no hi havia prou. Llavors, en un moviment d’audàcia, vaig buscar la manera de posar-me en contacte ambEdward Idris Cassidy, president del Consell Pontifici per a la Promoció de la Unitat dels Cristians. Em donà l’entrevista d’un dia per l’altre, només demanar-li. Em vaig comprar unclergyman per anar a Roma i una vegada reunit amb ell, li vaig demanar una carta per a l’edició de la Bíblia, carta que jo ja portava escrita. La va llegir i la va signar. Això aturà l’arquebisbe que, no obstant això, intentà enfrontar-me amb Cassidy dient-li que l’havia enredat. Li vaig enviar proves que l’arquebisbe l’havia volgut enganyar, escrits d’un munt d’institucions valencianes, de la Generalitat, de la Diputació, de les Universitats, agraint-li, precisament, el seu suport a la Bíblia Valenciana”.


La CUP critica la querella de la Comunitat de Regants de Riudecanyes | Canal Reus TV\nLa CUP critica la querella de la Comunitat de Regants de Riudecanyes\n14:14 - 15 març 2021\nEls cupaires s'han posicionat en contra de la denuncia interposada a membres de GEPEC i la Plataforma pel Riu Siurana perquè consideren que és una represàlia per defensar el territori. Per altra banda, també acusen a l'Ajuntament de Reus de fer negoci amb l'aigua del Priorat.\nEl grup municipal de la CUP ha criticat la querella interposada per la Comunitat de Regants de Riudecanyes a membres del GEPEC i la Plataforma pel Riu Siurana. Es tracta d'una denuncia per un acte de protesta a l'assut del pantà de Siurana l'any 2017. Els cupaires denuncien que la querella vol represaliar persones per defensar el seu territori i exigeix a l'Ajuntament de Reus que exerceixi com a capitalitat.\nEn aquest sentit, Edgar Fernàndez, regidor de la CUP a l'Ajuntament de Reus ha destacat que "No és normal que un ajuntament com el de Reus estigui en guerra amb tota una comarca pels recursos hídrids" i afegeix que "no se li dóna l'aigua al Priorat que neix al Priorat i en canvi aquí s'utilitza per vendre aigua de pagès a preu de boca".\nPer altra banda, des de la CUP també denuncien que l'advocat encarregat de redactar la querella és un càrrec de confiança de l'Ajuntament de Reus, és per això que també demanen explicacions al consistori.\nEls cupaires han remarcat la necessitat de disposar d'unes polítiques de l'aigua prioritzant les necessitats i no el negoci. Per altra banda demanen que la Comunitat de Regants de Riudecanyes retiri la querella i que es reactivi la Taula de l'Aigua del Siurana per tractar aquesta problemàtica en cohesió amb els territoris.\nCUP Riu Siurana\nLa CUP proposa una taula de Siurana-Riudecanyes\n11.05 per Anna Fortuny\nLa CUP portarà la gestió de l'aigua dels pantans al Parlament\n14.06 per Redacció


Holiday Inn Express Hasselt Hasselt Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nThonissenlaan 37, Hasselt Centre, Hasselt, Bèlgica, 3500 - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday Inn Express Hasselt\nAquest hotel està situat al bulevard verd de Hasselt. L'establiment és confortable i disposa d'habitacions elegants de diferents tipus i un bar acollidor. Al saló Great Room, situat al vestíbul, us podreu relaxar. El Holiday Inn Express Hasselt és un hotel elegant situat al centre de l'encantadora Hasselt. Cada dia se serveix un bufet d'esmorzar continental gratuït. També podreu prendre una copa al Great Room, un saló d'ambient acollidor, situat al centre de l'hotel. Des de l'hotel podreu arribar fàcilment caminant al centre de la ciutat i visitar els llocs d'interès principals. També podreu fer servir de manera gratuïta el transport públic o les bicicletes de la ciutat. A només 200 m de l'hotel hi ha el restaurant Cattum, un establiment associat al Holiday Inn Hasselt on podreu tastar plats deliciosos. En fer el registre d'entrada, podreu demanar un val de compra a recepció que us permetrà gaudir de molts descomptes.


Serveis per a: PDI/PAS | Origen: subscripció UB\nSocrative és una eina de suport a la docència amb aplicacions en la metodologia anomenada aula invertida i l‘aprenentatge cooperatiu.\nDonat el creixent interès en aquesta eina, l’ÀreaTIC ha negociat amb Showbie un tractament corporatiu de les diferents subscripcions que es contracten des de la comunitat UB.\nGràcies a una iniciativa de cofinançament entre serveis i departaments de la UB, podem disposar d’una llicència Academic Site License dels productes de National Instruments (Labview, Circuit & Design Suite i Controladors). La llicència permet usos il·limitats en recerca i docència, també s’ofereix accés als estudiants per a que puguin tenir els productes instal·lats en els seus equips personals.\nLa UB s’ha adherit al conveni signat per la CrueTIC i Adobe en el que s’han negociat condicions favorables per a que les Universitats puguin disposar d’una llicència Enterprise del producte Adobe Acrobat DC. Aquesta llicència permet il·limitades instal·lacions en tots els equips propietat de la universitat i també autoritza a realitzar una segona instal·lació de l’Adobe Acrobat DC en els equips personals del PAS i PDI.\nTot i tenir diverses alternatives, algunes lliures i gratuïtes, Adobe Acrobat és l’eina més completa del mercat pel tractament i la manipulació de fitxers PDF.\nArcGIS Pro és un nou producte de ESRI redissenyat completament per potenciar l’anàlisi GIS als PC’s.\nLa UB forma part del programa ofert per IBM, Minning in Academia Program, MAP.\nAmb aquest programa, IBM facilita, sense cost, una llicència Campus per l’eina IBM SPSS Modeler Premium.\nServeis per a: PDI/PAS | Origen: ATIC\nSi us cal un programari que no trobeu al nostre catàleg, necessitareu adquirir-ne llicències i obtenir els instal·ladors.\nLa major part dels fabricants de programari ofereixen en el seu catàleg l’opció de llicències en xarxa (network), també anomenades llicències flotants o concurrents.


PAe - Posada en marxa de LUCIA, la ferramenta del CCN-CERT per a la coordinació en la gestió d'incidents\nPosada en marxa de LUCIA, la ferramenta del CCN-CERT per a la coordinació en la gestió d'incidents\nAmb LUCIA es pretén facilitar a les organitzacions que s'adscriguen al sistema un intercanvi d'informació fiable i eficaç, millorant la coordinació amb totes elles, així com els processos de gestió i automatització de tasques. La ferramenta, basada en el sistema d'incidències Request Tracker (RT), ha sigut personalitzada per a complir amb els requeriments i procediments del CCN-CERT i amb l'Esquema Nacional de Seguretat (ENS), possibilitant la interacció entre sistemes de gestió d'incidents.\nDavant l'increment constant de la complexitat i del nombre d'incidents, amb l'esforç de gestió que este fet provoca, el CCN-CERT, del Centre Criptològic Nacional (CCN), ha posat en funcionament una ferramenta que permet millorar la coordinació entre les diferents organitzacions i el propi CERT Governamental Nacional en la gestió d'incidents. Es tracta de LUCIA (Llistat Unificat de Coordinació d'Incidents i Amenaces), un nou servici posat a la disposició de totes les organitzacions a través del portal del propi CCN-CERT.\nEn el desenvolupament de la ferramenta, en el qual s'han emprat quasi dos anys, s'ha buscat millorar els processos d'atenció d'incidents, automatitzant aquelles tasques que ho permeten, i ajudant a reduir el temps de resposta davant un incident. També s'ha procurat millorar els processos d'intercanvi d'informació i la forma en què aquesta informació es compartix, no solament creant canals segurs que avalen l'autenticitat i integritat de la informació, sinó que permeten fer una anàlisi i tractament de la informació més exacte a través de la ferramenta.\nMés informació sobre la ferramenta LUCIA


Cases de Colònies – Clar del Bosc – Catalunya – CERCO\nInicio » Per Escoles » Clar del Bosc\nLloc: Porqueres ( Pla de l'Estany )\nCapacitat: 210 places\nNúm. de Reg. instal·lacions juvenils: CC000276\nEl Clar del Bosc és una magnífica casa de colònies situada enmig dels boscos del Pla de l’Estany, a 5km de l’estany de Banyoles i a poc més de 20 quilòmetres del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa i la Fageda d’en Jordà. La casa de colònies d’El Clar del Bosc (abans coneguda com Campus Hernando Fierro) permet l’estada de petits i grans grups fins a 210 places. Les instal·lacions de la casa de colònies són molt completes amb pistes de bàsquet, de futbol, piscina, rocòdrom i camp de tir amb arc. Destaca entre totes elles el circuit del Bosc Vertical on els nens podran moure’s per ponts flotants, d’arbre en arbre, i saltar en tirolina. La distribució dels espais a El Clar del Bosc és especialment apreciada per tots els grups, doncs és una avantatge que facilita la coordinació i el màxim aprofitament de les activitats.\nSala audiovisual HD amb gran pantalla, Teatret, 5 sales interiors polivalents, Menjador interior de gran capacitat, Menjador exterior cobert per a petit grup, Gran piscina i espai ajardinat, Bosc vertical de tirolines i ponts, Rocòdrom, Pista de tir amb arc, 2 Poliesportius amb cistelles i porteries, Pista d’equitació, Parc infantil.\nPer la AP-7 direcció C-66 heu d’agafar la sortida numero 6 i continueu per la C-66 a 7,9 km agafeu la sortida Mata/Banyoles/sud/Bogonya C-150. Quan arribeu a la rotonda sortiu per la tercera sortida direcció C-150a i continueu per aquesta carretera fins arribar al trencall del carrer de Mossès Ramon Avellana, gireu a la esquerra per agafar el carrer de Mossès Ramon Avellana, continuem recte fins arribar al final del carrer i Gireu a la esquerra per GIV -5247, continueu recta 5 km i gireu a la esquerra pel carrer de la canuda. El destí queda a mà dreta.


(El que queda) Entre nosaltres ~ Ona Llibres\nInici ~ Botiga ~ (El que queda) Entre nosaltres\nLa Tessa Jacobs, que ha viscut una infantesa en diverses llars adoptives, està convençuda que mai no trobarà l'amor. Però tot canvia quan topa amb l'Skylar, un romàntic infatigable, i es converteix en protagonista d'un amor de pel·lícula... Fins que la tragèdia la colpeja. Un dia es desperta a l'hospital; no recorda res del que ha passat. I rep una notícia terrible: l'Skylar ha mort. Mentre la noia intenta omplir les llacunes de la seva memòria, rep estranys missatges del Més Enllà. Potser el noi, que intenta contactar amb ella? En la cerca del camí per reunir-se de nou, l'Skylar i la Tessa ho desafiaran tot... fins la mort.


Les cèl·lules glials podrien ser claus en la teràpia contra malalties neurodegeneratives | IDIBELL\nAraque ha demostrat que els astròcits del hipocamp, la regió cerebral implicada en processos de memòria i aprenentatge, poden alliberar un neurotransmissor: el glutamat, que potencia la transmissió nerviosa de les neurones. Participant així en una sinapsi tripartida “l’astròcit no regula la conversa entre neurones, participa activament en ella. És una conversa a tres bandes” explica l'investigador.\nSegons Araque, aprofundir en el coneixement de la funció de la xarxa neuroglial és només “un primer pas per a entendre les malalties neurodegeneratives com l’Alzheimer o el Parkinson. Descobrir si els astròcits estan implicats en aquestes patologies i investigar si poden ser útils a l'hora d'implantar noves teràpies”.\nEl Dr. Alfonso Araque va obtenir el seu doctorat sota la supervisió del neurofisiòleg espanyol Dr. Washington Buño a\nl'Institut Cajal de Madrid. El seu treball es va orientar fonamentalment a la comprensió de l'equilibri entre les sinapsis excitadores i inhibidores que regulen l'activitat motora del cranc de riu. En els noranta es va traslladar al laboratori del Dr. Philip Haydon a\nIowa, on va començar a treballar en la interacció dels astròcits i les sinapsis. Des d'aquest laboratori s'ha llançat la hipòtesi de la sinapsis tripartida, en la qual els astròcits podrien participar en el procés de codificació de la transmissió sinàptica. Araque va arribar a l'Institut Ramón i Cajal, on va contribuir a aquesta hipòtesi obtenint evidències experimentals molt sòlides.


Les obres del segon hangar més gran de Catalunya a l’aeroport de Lleida-Alguaire començaran l’any que ve – La Manyana\nLes obres del segon hangar més gran de Catalunya a l’aeroport de Lleida-Alguaire començaran l’any que ve\nAmb un espai de 6.400 metres quadrats tindrà capacitat per a dues naus A320/Boeing 737 o una aeronau widebody\nACN / Pla mitjà on es pot veure al vicepresident de Govern, Jordi Puigneró, visitant l'aeroport de Lleida-Alguaire acompanyat dels seus responsables, el 23 de setembre de 2021.\nLes obres del segon hangar més gran de Catalunya que s’ha de fer a l’aeroport de Lleida-Alguaire començaran al 2022 per estar operatiu a finals d’any o el 2023. La modificació de Pla especial d’aquesta infraestructura que s’ha aprovat aquest dijous permetrà augmentar el nombre d’empreses vinculades al sector espacial i a més de l’hangar, també es preveu la construcció de dos nous edificis. L’hangar, amb un espai de 6.400 metres quadrats, tindrà capacitat per a dues aeronaus tipus A320/Boeing 737 o una aeronau widebody. El vicepresident de Govern, Jordi Puigneró, ha destacat que en els darrers dos anys, a l’aeroport d’Alguaire hi ha hagut més operacions d’aterratge i enlairament de naus que al de Sevilla.\nLa Comissió de Territori de Catalunya ha aprovat aquest dijous una modificació de Pla especial de l’aeroport de Lleida-Alguaire que permetrà construir un hangar – el segon més gran de Catalunya – i dos nous edificis per a formació i l’aterratge de noves start-ups en el marc del projecte per convertir la infraestructura en l’Aeroport Air&Space Por Lleida-Alguaire. Concretament, l’aeroport guanyarà 16.200 metres quadrats de sostre edificable.\nLa modificació de pla permetrà augmentar el nombre d’empreses vinculades al sector aeroespacial. El vicepresident del Govern, Jordi Puigneró, ha destacat que actualment ja n’hi ha 19 de privades que ofereixen un total de 169 llocs de treball directes. La previsió del Govern és que això “vagi a més” els propers anys per tal que la infraestructura esdevingui un “pool d’ocupació” a les terres de Ponent.\nEn aquest sentit, el vicepresident ha dit que Lleida ha de ser reconeguda com a “factoria d’innovació en matèria aeroespacial” i ha posat en valor la posició geoestratègica de les terres de Lleida, que fan que siguin un “nucli central de dinamització” que el Govern vol promocionar.\nPuigneró ha recordat que fa sis mesos Catalunya va llençar a l’espai el seu primer nanosatèl·lit i que alguns ho van qüestionar i fins hi tot en van fer “mofa”. El vicepresident creu que aquells que van riure’s del projecte aleshores, quan veuen el que s’està fent a Lleida-Alguaire amb l’impuls que se li està donant, tenen ara enveja.\nDe la seva banda, el director d’Aeroports, Jordi Candela, ha comentat que el que s’ha fet avui és “endreçar” l’entorn de l’aeroport; un total de 347 hectàrees on a curt termini s’hi vol invertir però que a la llarga s’ha de planificar per poder donar sortida a tot el creixement que es preveu els propers anys. De moment, entre 2022 i 2023 es construiran aquest hangar i els dos nous edificis que es dedicaran a formació i a acollir empreses.


Corymbia maculata - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEspècie Corymbia maculata\nCorymbia maculata és una espècie d'arbre de la família de les mirtàcies d'origen australià.\nÉs un arbre de grandària mitjana a gran amb el tronc recte, el qual creix fins a una alçada de 45 m. Té l'escorça llisa, essent alhora aquesta blanca, grisa o rosa; ofereix amb freqüència els característics pegats ("taques"). L'escorça es muda en escates de forma irregular.\nLes fulles juvenils són verd brillants i d'el·líptiques a ovades, mentre que les fulles adultes són lanceolades i mesuren de 10 a 20 cm de longitud i d'1,5 a 3 cm d'ample.\nTé flors petites i blanques que apareixen des de l'hivern a la primavera seguides per fruits ovoides o lleugerament urceolats, els quals mesuren de 10 a 14 mm de longitud i 9 a 11 mm d'ample.\nCorymbia maculata és una espècie d'arbre dominant als boscos oberts de Queensland, Nova Gal·les del Sud i Victòria. Creix en sòls infèrtils i llocs secs i està associat amb la presència d'esquists i pissarres.\nL'espècie es troba naturalitzada a Austràlia Occidental i Austràlia Meridional, i a àrees de Nova Gal·les del Sud i Victòria fora del seu rang natural.\nLes flors atreuen menjamels.\nL'espècie és sovint usada per a ser plantada a parcs i com a arbre de carrer, però la seva talla madura la converteix en inconvenient per als jardins petits de les cases.\nLa fusta dura i resistent és utilitzada per a diversos propòsits.\n↑ «Corymbia maculata» a EOL. Data consulta: 02 de juliol de 2014.\nAssociation of Societies for Growing Australian Plants (ASGAP) Corymbia maculata Arxivat 2008-05-08 a Wayback Machine.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Corymbia_maculata&oldid=27310319»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 maig 2021 a les 15:34.


Vacancy House Rome Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVacancy House RomeVia Tuscolana, 726, Appio Latino, Roma, Itàlia, 00181 - Veure al mapaExcepcional9,4Basada en86comentarisVacancy House RomeVeure més fotos"Very comfortable, aircon for the heat. Beautiful surrounding..."MarkAustraliaVeure més fotosVeure totes les 27 fotos\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Vacancy House Rome es troba a la zona de Appio Latino de la ciutat de Roma. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Vacancy House Rome asseguren una estada plaentera als seus clients. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar, lloguer de cotxes. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Roma, el Vacancy House Rome és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


9 medalles a la jornada de lliga infantil i presa de temps absolut de Banyoles - CN BANYOLES\n9 medalles a la jornada de lliga infantil i presa de temps absolut de Banyoles\nNATACIÓ · 18.11.2015\nLa matinal de dissabte la piscina del Club va acollir una nova jornada de lliga infantil i presa de temps absolut. En aquesta ocasió es competia als 200 estils, els 200 braça, els 100 papallona i els relleus del 4x200 lliures.\nDe les 8 proves en lliça, els nedadors del Club van ser present en 9 podis i amb diferents nedadors, cosa que demostra la gran versatilitat dels banyolins: Borrisser, Pérez, Martí i Carreró per partida doble i Torrent van ser-ne els medallistes.\nAls 200 estils, Roger Carreró va acabar 3r (2’17”84) en una prova molt igualada on els tres medallistes van arribar al mateix segon. Martí Carol va acabar 12è (2’35”45) i Nil Pérez va ser 18è (2’38”24). En noies, Idoia Martí va ocupar la mateixa plaça que Carreró, però amb 2’34”74. A la mateixa prova també hi van competir Clàudia Torrent (11a), Nina Grabuleda (15a), Ona Cullell (23a), Laia Mayolas (30a) i Elisabet Vine (41a).\nClàudia Torrent va ser 3a als 200 braça amb un crono de 2’55”39, per davant de dues banyolines més: Anna Padrès, 4a amb 2’58”43; i Nina Grabuleda, 5a amb 2’59”85. En nois, Martí Carol va ser 11è amb 2’59”47.\nAls 100 papallona, Joan Borrisser i Idoia Martí van ser segons amb 1’03”81 ell i 1’12”05 ella. Roger Carreró va ser 2n infantil i 4t de la general amb 1’04”68 i Nil Pérez va ser 5è i 3r infantil amb 1’04”85. Bernat Solé va ser 12è amb 1’11”67. En noies, Berta Santos va ser 8a amb 1’15”14 i Ona Cullell i Elisabeth Vine van acabar 23a i 34a respectivament.\nAls relleus, els nois del 4x200 van ser els més ràpids i, junt amb l’Olot, els únics en baixar dels 9 minuts (8’56”28). Les noies van acabar terceres amb un temps de 9’32”44.\nEls nedadors al Trofeu de Sant Narcís. Foto: Xavi Grabuleda.


autor del mes – L'illa deserta\nOn 7 Desembre 2021 5 Desembre 2021 Per sifuroIn Caràcter xinès, Llibres2 comentaris\nDesprés de dedicar el mes de novembre a Eileen Chang, arriba l’hora Ba Jin, un dels autors més llegits i més complets de la Xina del segle XX i un dels clàssics moderns que més m’agraden. Sota aquest pseudònim hi ha Li Yaotang, fill d’una família tradicional xinesa que va viure de ple els canvis convulsos causats per la caiguda de la dinastia Qing (l’última dinastia xinesa), l’enfrontament entre comunistes i nacionalistes, la guerra amb el Japó i els temps més durs del règim comunista. Podem dir, doncs, que Ba és un mirall de l’evolució del seu país durant el segle XX. Vegem-ho amb més detall.\nVida i obra de Ba Jin\nAquest autor va néixer el 1904 en el si d’una família adinerada, que controlava completament el seu avi. En aquest context, Ba Jin va poder estudiar i, fins i tot, marxar a fer estudis universitaris a París, on va estar en contacte amb el món occidental i va començar a escriure, ja amb el pseudònim amb què el coneixem.\nL’any 1928 va tornar a Shanghai, on va continuar la seva tasca d’escriptor i traductor i va començar a escriure les obres que més repercussió han tingut en les nostres contrades. Com altres autors de l’època, a part d’escriure les seves novel·les va participar en diverses publicacions culturals i, durant la guerra sino-japonesa, es va involucrar en la propaganda contra el Japó, col·laborant amb un altre gran autor del segle XX, Mao Dun.\nUn cop acabada la guerra i també durant els inicis del règim maoista, Ba Jin va continuar escrivint i publicà alguna obra que considero molt moderna per a l’època, com ara Nits fredes. Per a desgràcia seva (i nostra), va ser objecte d’una campanya de persecució durant la Revolució Cultural (quin gran eufemisme, aquest nom!) i se li va prohibir que escrivís. Tot i que el van rehabilitar un cop mort Mao, ja no va tornar a produir al mateix ritme i, encara que va ocupar càrrecs literaris importants, ja no va ser el mateix. Va morir el 2005, quan ja tenia 101 anys!\nCom a coses curioses, podem dir que hi ha un asteroide que porta el seu nom (8315 Bajin) i que va ser un esperantista reconegut: fins i tot va traduir un llibre de l’esperanto al xinès.\nQuè podem llegir de Ba Jin en català?\nPodem estar relativament contents: dins de l’univers minúscul que és l’obra xinesa traduïda al català, Ba Jin ocupa un lloc privilegiat, amb la traducció de tres de les seves obres principals, totes de la mà d’Eulàlia Jardí i sota els auspicis d’El Cercle de Viena:\nLes dues primeres formen part d’una trilogia que tanca Tardor, que esperem tenir algun dia en català i que, mentrestant, podeu trobar en altres idiomes. Aquesta trilogia reflecteix la vida d’una família tradicional en temps de canvis, quan les generacions més joves comencen a desobeir de manera més o menys discreta les directrius de l’avi, que és qui controla la vida familiar. Us sona? Exacte! Al principi hem dit que Ba Jin venia d’una família tradicional totalment dominada per l’avi. Així, doncs, parlava amb coneixement de causa. Aquests llibres són una bona manera d’entrar en la Xina de principis de segle i veure els canvis: com els xinesos es van tallar la cua, els moviments estudiantils, l’aparició de publicacions literàries d’abast popular…\nPer altra banda, Nits fredes és un tros de llibre: té interès històric, intensitat emocional, profunditat en el tractament dels personatges i una traducció excel·lent. Ens porta a la ciutat de Chongqing durant les darreries de la invasió japonesa, que veurem a través del triangle que formen Wang Xiaoquan, la seva dona i la seva mare (d’en Wang). El protagonista es troba entre l’espasa i la paret, entre la mare i la dona, ja que totes dues dones, clarament enfrontades, consideren que ell hauria de donar-los la raó a ella i no fer cas a l’altra.\nEn definitiva, Ba Jin és un autor molt interessant perquè ens mostra, d’una banda, els moments de canvi profund de la societat xinesa de principis del segle XX.


Les parelles lingüístiques inicien la seva singladura envers el català\nEl projecte «Voluntaris per la llengua» es va presentar amb èxit\nAssumpta Bassa | 17 abril 2005\nJa han trobat parella. Els 25 no catalanoparlants que han decidit «normalitzar-se» tendran al seu costat i durant deu sessions un voluntari que els ajudarà a integrar-se lingüísticament. Amb ell podran intercanviar opinions, experiències i cultura. Ahir es feia la presentació d'aquest projecte pioner a Mallorca, importat de Catalunya, que sota el títol «Voluntaris per la llengua» pretén potenciar l'ús del català dins la vida quotidiana. Un projecte que ha assolit un gran èxit en el terme municipal.\nEl pati de la biblioteca de Capdepera fou ahir, a les 18 hores, l'escenari de la presentació d'aquest iniciativa, on s'exposà el detalls del projecte i on quedaren formades la majoria de les parelles. També es mostrà el material didàctic al qual tindran accés els diferents voluntaris.\nLa majoria de no catalanoparlants són alemanys o equatorians que acaben d'arribar a la ciutat i que tenen gran interès en poder practicar el català. Aquest pla desmitifica el fet que per parlar una llengua s'ha de xerrar a la perfecció. L'objectiu és aprendre simplement a xerrar. Amb la pràctica ja s'anirà perfeccionant. També és una bona ocasió per conèixer cultures i maneres de pensar diferents. El programa ha tingut molt èxit a Catalunya.\nLes parelles recent fetes podran decidir de quin tema volen parlar, sempre en català, i comprovar si comparteixen afinitats d'algun tipus. A la presentació es va poder degustar un berenar multicultural i fou una excel·lent ocasió per començar a conèixer la parella lingüística. A més, s'havien elaborat unes fitxes dels voluntaris que es podien consultar per veure amb qui es podia tenir més afinitat.\nLa presentació va córrer a càrrec d'Àngela Melis, del servei d'Assessorament lingüístic, que va destacar que «no es tractar d'aprendre com si fos una aula sinó que el carrer sigui l'aula. S'ha de perdre la por a aprendre una llengua nova. Volem que les parelles s'ho passin bé i que sigui una oportunitat per intercanviar cultures».\nPer la seva banda el batle Joan Ferrer va parlar que amb aquest iniciativa «volem que des de la llengua es puguin conèixer les nostres tradicions i cultures». En el mateix sentit es va pronunciar el regidor de cultura de l'Ajuntament, Mateu Melis.


Torredembarra, Altafulla, Gaià, castell de Tamarit\n(Tarragonès) Ruta gener de 2015; 14 km; +120 -120; 5 hores. Excursió organitzada amb el següent itinerari: Torredembarra, castell i església, Ronda del Baix Gaià, Altafulla, església i castell, Espai d’Interès Natural del Baix Gaià, castell de Tamarit, Torredembarra, Participants: Joan i Miquel. Tipus de sortida: circular; Dificultat: fàcil.\nFA ANYS: L’any 1050 el comte de Barcelona i per tant sobirà de Catalunya era Ramon Berenguer I. A Lleó, quan va morir el rei sense descendència, i com que el seu cunyat era Fernando I de Castella, el bisbe Servando va coronar rei de Lleó el mateix de castella. Va ser la primera unió entre Castella i Lleó.\nHem arribat a Torredembarra amb el tren i comencem a caminar cap el centre de la vila vella. Aquesta d’avui serà una excursió amb molt contingut històric urbà. Dins la vila antiga hi ha la Torre de la Vila, una torre medieval que formava part de la fortalesa que va ser l’origen de la ciutat. Està formada per quatre pisos i conserva finestres d’estil gòtic. Al seu voltant es va expandir el Castell Vell. La Torre està declarada Bé d’Interès Nacional i es calcula que els seus inicis es remunten a l’any 1050, quan formava part del terme de Clarà.\nAls peus de la torre hi ha un carreu amb aquesta placa. És un indret històric i el símbol de l’homenatge que els vilatans, cada any, a les persones del poble que van lluitar el juliol de 1713 en la batalla de Torredembarra per defensar Catalunya i el nostre model polític, inspirat en els principis de llibertat i el pacte democràtic. Aquella batalla va estar en el context de la coneguda com a Guerra de Successió espanyola en que Catalunya es va posicionar al costat del candidat a la corona, el rei Carles, enfrontat amb el rei Felipe V de Borbón. Al final, Catalunya va perdre i aquell rei borbó va seguir una estratègia d’humiliació i espoli de Catalunya de tal manera que es van perdre les institucions que feien del Principat una entitat política i jurídica que es gestionava a través de les seves normes i constitucions.\nUna gran plaça, que havia estat la plaça del Castell, deixa mirar cap a l’ajuntament, edifici que és el resultat de moltes modificacions de l’antic castell. Torredembarra ha tingut dos castells, el castell Vell i el castell nou. El nou va ser aixecat els anys setanta del segle XVI per Lluís d’Icard. L’any 1842, quan el comte de Santa Coloma, el va vendre a Josep Lafont, l’edifici no es podia habitar, donat l’estat en que es trobava. Les fases de recuperació i rehabilitació van començar l’any 1998 i van acabar el 2000. Des d’aleshores és la seu de l’ajuntament.\nEn un costat de la plaça hi ha l’església de Sant Pere. A mi em sembla evident que devia ser originalment la capella del recinte fortificat i més endavant església parroquial del poble i així ha continuat. Ha anat ampliant-se des del segle XV fins al XVIII, sempre sobre el temple original documentat des del segle XIII, en època en que l’indret era conegut com Torre de Clarà. El nom actual de Torredembarra, segons he pogut llegir al Diccionari Alcover-Moll, podria provenir del “torre d’en Bara”, on “bara” té el significat de traïdor. El campanar és una de les últimes construccions de l’edifici i es situa a final del XVIII, així com el portal de format renaixentista.\nEl carrer que surt cap el sud de la plaça, és un bell exemple de restauració de cases d’orígens llunyans, al final del qual s’endevina un arc que devia ser una de les portes d’entrada a la ciutat emmurallada.\nDes de Torredembarra seguim el sender de la Ronda Verda del Baix Gaià. Altafulla, dalt del seu turó, ens fa de fita i objectiu. Per aquesta terra es devien moure, el 1812, les tropes franceses i espanyoles en el conegut com a combat d’Altafulla, del 24 de gener d’aquell any. Aquell any estava immers en el que es coneix com la Guerra del Francès (a Catalunya) o Guerra de l’Independència (a Espanya). Carles IV i el seu fill Ferran VII havien abdicat en favor de Napoleó Bonaparte, el 5 de maig de 1808.\nEl cas és que la batalla d’Altafulla va suposar una desfeta per les tropes espanyoles i que l’exèrcit regular espanyol deixés de banda les accions en camp obert. A partir d’aquest moment, els francesos van dominar Catalunya. Al final, el 1814, va concloure la guerra amb el retorn de Ferran VII a Espanya i al poder. Però el resultat va ser fatal. Espanya havia patit un descens demogràfic de 800.000 persones, situació que va afectar principalment a Catalunya, Extremadura i Andalusia, sense comptar amb la destrucció d’infraestructures, indústria i agricultura. En general, cal dir, Catalunya sempre ha patit molt les guerres d’Espanya, ja que sempre han concentrat una massiva ocupació del territori català.\nL’església de Sant Martí d’Altafulla, tal com la veiem, és una factura del 1700 i d’estil neoclàssic, amb planta de creu llatina i tres naus. A la façana principal, dalt del portal, una fornícula conté una imatge de Sant Martí de Tours, un sant molt vinculat a les ordes militars.\nLa imatge del castell, amb els merlets, sageteres i garites, presenta una potent imatge de fortalesa. Sabem que el castell d’Altafulla figura esmentat el 13 de gener de 1059 en un document de donació de Tamarit a Bernat de Claramunt. També sabem que a principis del segle XIV els senyors van ser els Requesens, fins que el XVII el castell va ser adquirit pel marquès de tamarit, Francesc de Montserrat i Vives.\nLa vila antiga d’Altafulla està declarada Bé Cultural d’Interès Nacional i està situada dalt d’un turó de 52 metres. Originalment el castell controlava la via que anava de Barcelona a Tarragona. Tota la vila es pot dividir entre el nucli antic de la vila closa, els ravals i les urbanitzacions que han crescut a l’empenta del turisme. Dins del conjunt medieval encara es poden admirar restes de la muralla, torres i portals. Com a conjunt arquitectònic, resulta fàcil pensar en una vila dels anys 1700 ja que moltes de les llindes tenen esculpits dates dels anys de principis d’aquest segle XVIII.\nAnem baixant, Hi ha un monument en record de Joaquim Gatell i Folc (1826-1879) que va ser un geògraf i explorador català. La seva afició als viatges al va portar a prendre àrab i va anar a Algèria, on fins i tot va ser militar a l’exèrcit del soldà, i al Marroc. Va fer diverses expedicions, internant-se al Sus i fent la travessa de l’Atlas i del Rif. Els àrabs l’anomenaven Kaid Ismail. Finalment quan preparava una expedició per tal d’intentar localitzar les fonts del riu Draa, va morir sobtadament a Cadis. L’Associació Catalanista d’Excursions Científiques va col·locar el seu retrat, el 1880, en el saló d’actes (L’Associació, va ser la precursora del Centre Excursionista de Catalunya).\nSeguim baixant pel mig d’un ambient antic, magnífic i una rajola a la paret diu: “Como un arbol caido, como un pájaro herido, como un hombre sin más” Un homenatge a José Antonio Labordeta (desembre 2010). Professor, cantautor i escriptor, va morir el setembre del 2010. Va ser diputat al Congrés de Diputats, a Madrid, del 2000 al 2008 com a únic representant de l’aragonesisme i amb poques possibilitats de participar, un dia que ho feia i els grups majoritaris se’n burlaven els hi va llençar un “A la mierda!”, del qual després se’n va penedir, però a molta gent li va semblar fantàstic que etzibés l’insult a una classe política incapaç de ser respectuosa amb una opinió minoritària. Ocasionalment residia a Altafulla.\nHem sortit d’Altafulla seguint la N-340a, cap a ponent. Deixem l’espai de la Petxenireta, actualment amb tanques, fins a la benzinera. Una mica més enllà, abans del Pont del Gaià, una pista, a l’esquerra, en porta cap al mateix curs del riu, on hi ha l’Espai natural Protegit de la desembocadura del Gaià. El sender, clar, evident i amb rètols informatius, correspon al que havia estat la sèquia que venia del Molí del Pas.\nAquest camí és molt agradable. Passem pel costat d’un àlber i seguim baixant avall. El Gaià neix a Santa Coloma de Queralt i té 59 km fins al mar, passant per Altafulla i desaiguant prop del castell de Tamarit.\nSeguim recte avall, sense pèrdua possible. La vegetació és de ribera amb presència de freixes i oms i, majoritàriament, un dens canyissar. Prop de la desembocadura hi predominen els joncs, la menta borda i els esbarzers prop dels camins. La desembocadura és oberta a la sorra de la platja.\nEl riu Gaià compta a una densa línia fortificada que prové des de mitjan del segle X, que coincidia amb el front més meridional del domini cristià i que era coneguda com Marca Extrema. La fundació de Tamarit i Altafulla correspon al segle XI, castells que, associats a les poblacions que s’hi formen, van tenir un paper fonamental en el desenvolupament de la societat feudal. Anem per la platja fins al peus del castell de Tamarit i després tornem enrere per anar en direcció a Torredembarra.\nA la nostra esquerra tenim una bonica vista del turó d’Altafulla, amb el seu castell. El segle X va ser quan es va començar a formar l’estructura social i nacional dels diversos grups humans a la península Ibèrica, el que els romans havien conegut com Hispania. A Lleó ja s’havia consolidat, amb un període de pau mentre regnava Abderrahman en dos terços de la península. Lleó era un comtat (regne?) que anava des del Duero, al sud, fins al Pisuerga, a l’est. Navarra arribava fins als inicis de Catalunya i Castella, com a comtat, havia començat a formar-se en l’estret espai que quedava entre Lleó i Navarra.\nEl mar està mogut avui i les ones peten sobre les roques. Aquella zona nord, que actualment és Astúries, va ser l’origen de Castella, que van trigar cent anys en avançar des de l’alt Ebre fins al Duero. Era la època de formació de l’idioma castellà. Al mateix temps, l’idioma català s’anava consolidant a l’est de la península, però aprofitava matisos i formes de la llengua d’oc, filla del llatí.\nAmb els anys la influència dels comtats nord catalans , basats en la convivència pacífica, l’art, la poesia i la música, van condicionar d’alguna manera, la forma d’entendre la vida a la Catalunya que s’anava creant. D’aquí esdevé la profunda diferència entre els models de societat entre Castella i Catalunya. La primera basada en un pensament que promocionava uns sobirans absolutistes i la segona on el pacte i el compromís era la base de la relació entre els sobirans i el poble.\nDeixem un bunker de la guerra civil a la dreta, com ja hem anat veient altres en les caminades per la costa. L’origen de “nació” prové de la “natio” llatina, un concepte que implica que una nació és aquell territori i col·lectiu humà amb una cultura, llengua i tradicions pròpies i, lògicament, diferenciades de les altres. Això explica perquè Castella és probablement una nació i Catalunya una altra. També explica perquè Espanya no és una nació, ja que agrupa cultures, llengües i tradicions diferents. Espanya és un estat.\nEl camí porta per la llarga platja d’Altafulla i després puja cap el turó dels Munts, on hi ha l’entrada al recinte de la vil·la romana dels Munts, que avui no visitem, perquè està tancada, però que recomanem. Està datada cap el segle I dC i és un dels conjunts més importants d’Hispània en la seva categoria. Està format per un nucli residencial important. El seu origen es pot trobar en el creixement i la importància política de Tàrraco. Entre els segles I i II van sorgir diverses “villae” que eren bàsicament establiments rurals destinats a activitats agràries per tal de garantir l’aprovisionament de la ciutat.\nSeguim caminant, entre cases d’urbanitzacions i pel sender que toca als penya-segats per sobre el mar. Passem per la cala dels Capellans.\nUna mica més enllà, es veu una pedrera, probablement d’origen romà i vilculada amb la construcció de “villae” a mida que des de Tàrraco s’anava conquerint terra cap el nord. Aquella punta que s’endinsa al mar es coneguda com La Bramadora.\nArribem al Far de Punta de la Galera. Aquest és el far més nou ja que va ser construït l’any 2000. He llegit que a l’estiu, el Patronat de Turisme de Torredembarra hi organitza visites guiades. Penso que el nom de la Punta de la Galera, probablement deu fer referència a alguna galera que s’hi devia estavellar durant els anys en que aquell sistema de transport es feia servir.\nFinalment passem per sobre del port esportiu de Torredembarra. Ja falta poc per acabar aquesta interessant excursió. Anem a dinar a l’hostal Coca que és un dels més antic de Catalunya que encara donen servei. Es remunta al 1820, època en que donava servei de menjar i dormir als viatgers i també als cavalls.\nA punt de marxar, anem a l’estació que, per cert, presenta un aspecte molt miserable, molt poc cuidada i sense cap servei. De fet, ja fa anys que es nota un progressiu deteriorament dels serveis de Renfe en les línies a Catalunya. No fa gaire, un article a La Vanguardia, deia, entre altres coses, que la infraestructura de Renfe a Catalunya compta amb més d’un 40% d’unitats mòbils dels anys 70, mentre que al centre d’Espanya, no passa del 4%. Això és perfectament observable quan veiem especialment els trens que fan els trajectes de rodalies o de mitja distància.\nSi vols la ruta per a gps, pots anar a: http://es.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=8769272


Anuncis NàUTICA OLOT - Classificats.net\nAnuncis / Girona / Garrotxa / Olot / Compra i venda / nàutica Olot\nAnuncis classificats nàutica Olot\nDe 1 a 0 de 0 anuncis de nàutica Olot\nAnuncis nàutica Olot\nConsulta anuncis classificats de nàutica Olot. Publica el teu anunci de nàutica Olot, és gratis a Classificats.net. Contacta amb els anuncis de nàutica Olot directament, per telèfon o correu electrònic.\nClassificats nàutica Olot\nConsulta tots els anuncis de nàutica Olot que han publicat els usuaris\nBusca i troba nàutica Olot\nEstàs a la secció de nàutica Olot del portal d'anuncis gratis. Busca, troba, compra, ven, demana, regala, informa, ajuda o coneix gent a Classificats.net. Tots els anuncis de nàutica Olot són gratis. Busca i contacta.\nGent interessada en nàutica Olot\nBusca, troba i contacta amb gent que ofereix: Anuncis classificats nàutica Olot


A molts països hi ha actors discrets, prudents i delicats, que tenen més importància al món que la que aparenten a casa\nL’Abat Manel Gasch i el Pare Manel Nin, Exarca dels catòlics de tradició bizantina a Grècia. (Fotografia: Abadia de Montserrat)\nVaig topar de cara amb el llibre A Quick & Dirty Guide to War: Briefings on Present and Potential Wars en una llibreria de Chicago. Devia ser a mitjan anys vuitanta del segle passat.\nEl títol no enganyava: el llibre és una guia que explica com es fa una guerra i una descripció de tot de guerres que aleshores ja havien passat o que podien passar, és a dir, que hi havia les condicions perquè passassen. Vaig fullejar-ne l’índex i me’n vaig endur una sorpresa total. Hi havia les anàlisis d’una trentena de guerres, totes perfectament conegudes, i entremig, exactament al capítol 14, una que en aquell moment em va sobtar a mi i tot: “Spain and Catalonia: European Tribes.” Evidentment, el vaig comprar de seguida.\nEl volum portava la signatura de James F Dunnigan i Austin Bay. He provat de parlar-hi, sense èxit, durant anys, encuriosit per les explicacions que hi donaven. Bay és coronel de l’exèrcit dels Estats Units i Dunnigan, un analista militar. I, sens dubte, tenien a les mans informació molt i molt precisa.\nInsistesc que parle dels anys vuitanta, quan de fora estant, i gairebé de dins estant, era difícil de veure que arribaríem al conflicte on ara som instal·lats. I és per això que em fascinaven les dades més inesperades que aquell llibre presentava, en qualsevol conflicte. En el cas català em va impressionar especialment la definició de Montserrat.\nTots els capítols del llibre tenien la mateixa estructura. Una introducció, una anàlisi de les fonts del conflicte, qui hi ha involucrat, quins són els elements en joc, la geografia, la història, una anàlisi dels polítics locals i, després, les possibles estratègies de cadascú i l’anàlisi dels possibles costos de la guerra. Totes les dades que presentava el volum eren impecables i s’hi podia veure que els autors tenien a l’abast un aparell informatiu sense parangó i molta vista per a entendre les realitats més profundes. A la pàgina 281, el darrer “polític local” referenciat era Montserrat. Amb una definició digna del nivell del llibre: “Monestir a les muntanyes que hi ha al nord-oest de Barcelona. Durant molt temps, centre de la resistència intel·lectual i lingüística catalana, manté una tradició mil·lenària de guerrilla intel·lectual.” No em podeu negar que cal tenir un ull molt ben enfocat per a fer una definició d’aquest nivell.\nTot i no haver aconseguit mai que els autors m’explicassen d’on havien tret les dades que els permetien de tenir després una precisió d’aquest nivell, dels seus perfils públics hom pot deduir que van col·laborar en les simulacions bèl·liques que el govern dels Estats Units practicava i supose que practica encara avui. Concretament, en les que fa l’US Naval War College, un dels centres més influents de la marina americana. Cosa que fa suposar, ni que siga només suposar, que allí els jocs que apareixen en el llibre van prendre forma, d’una manera o una altra, en algun moment.\nHa d’haver-hi, per tant, algú que es mira amb lupa Montserrat des de Washington. I supose que ahir no li devia passar per alt la benedicció del nou pare abat, Manel Gasch, ni les paraules prudents que va dir en la primera entrevista quan fou preguntat sobre quin ha de ser el paper de la institució respecte del país i que poden sentir vosaltres mateixos en aquest vídeo.\nUna darrera cosa. A molts països hi ha actors discrets, prudents i delicats, que tenen més importància al món que la que aparenten a casa. I per a qualsevol país és raonable i assenyat de respectar-los i tenir-los en consideració. Per més diferents que pugues ser d’ells, per més allunyat que pugues estar d’allò que representen estrictament. Simplement això.\nPS1. El llibre s’ha renovat ja quatre vegades i a cada edició canvien les “guerres” de què parla. A l’edició que hi ha a la venda actualment no apareix el capítol català. La que tinc jo és l’edició original, del 1985.\nPS2. Avui fa dos anys de la sentència contra el govern, la presidenta del parlament i els presidents d’Òmnium i l’ANC. Josep Casulleras Nualart ens situa perfectament on som amb el seu article “La crisi d’estat de la sentència Marchena, dos anys després“. Us recomane també el segon lliurament de “Bots i barrals”, l’anàlisi que publica a partir d’aquesta setmana cada dilluns, dimecres i divendres al vespre Ot Bou: “S’acaba el marge per a l’hidra de Junts per Catalunya“.\nMolt interessant! Em moro de curiositat per llegir aquest capítol esborrat.\nSovint, qui mou els fils no és fàcil de veure. És molt millor per a ell i també per als seus interessos. Ara mateix, el govern espanyol no sembla ser qui en mou la major part, per exemple. I seria interessant saber a qui presten lleialtat els jutges de la cúpula judicial. Perquè de la unitat de la pàtria estrictament, no es menja. Però sempre hi ha persones concretes (actors que mouen els veritables fils) que són qui atorguen les recompenses. Molt interessant el coneixement de la situació a l’altra banda de l’Atlàntic fa trenta-cinc anys. Ells tenen poder per a moure fils, sens dubte.\n13.10.2021 | 22:54\nSi la darrera edició del llibre és la quarta (no n’he trobat cap més de recent tot cercant per internet) és de l’any 2009. Si no hi sortim és que consideraven que la situació estava més encarrilada al 2008 que al 84. Podria ser, al 2008 teníem la negociació de l’estatut que ja havia estat votat i tot, i potser des de fora la situació semblava tranquil·la. Però no quedava gaire temps per a que s’encengués la guspira que iniciés la revifada del conflicte on encara hi som.\nSeria interessant saber si en una propera edició ens tenen en consideració. Continueu insistint, Vicent, a veure si podeu parlar amb els autors.\nDarrerament et veig un xic perdut Vicent. ¿¡I ara resulta que prens l’església com a referent!? Referent de què? Intel·lectuals? No em facis riure! Intel·lectuals, una colla de sàtrapes que no tenen prou hàbits com per tapar-se els uns als altres els seus abusos criminals?\nI respecte a la referència bibliogràfica, la Catalunya de 2021 té ben poc a veure amb la Catalunya del 1985.\nAquest editorial el podries molt bé haver titulat: “El poder vist des del poder”. Uns poders dels que més ens val desempallegar-nos-en. Només et falta fer-los la reverència!\nSi trobes indigència intel·lectual entre la gent amb la que parles (cosa que no m’extranya si vas a les tertúlies de Catalunya Ràdio quan fa quatre dies que dèies a l’assemblea de subscriptors que no t’hi veuriem mai), no vagis a buscar consol a Montserrat -¡per l’amor de Déu!- canvia d’interlocutors! Et costarà? Segur que sí! Però et resultarà més fàcil si deixes de cercar-los allà a on no els cal la intel·lectualitat; és a dir allà a on hi ha el poder. A on hi ha el poder potser hi trobes informació; però no necessàriament intel·lectualitat; o si més no, certament no una intel·lectualitat conseqüent i coherent. És, en tot cas, una intel·lectualitat impostada i instrumental per als interessos propis de perpetuació del poder. No serà mai una intel·lectualitat altruista ni sincera.\nTambé, dins l’Església catòlica, que hauria de predicar la Doctrina Social de l’Església, que demana respectar les llibertats i drets de les persones i dels pobles. Un d’aquest poble és Catalunya. Hi ha diferències oposades.\nRecordo que el 2017 que mentre Omella, com a bisbe, no ho fa. En canvi sí que ho va fer l’anterior abat de Montserrat Josep M. Soler el 2014: “Catalunya té dret a decidir”. Assenyalant la diferència castellana i catalana. (1)\nExactament, com en política, calen dos estats confrontants; no com ara contraris. També, com a Ekklesia o, assemblees convocada de cridats a parlar diferent, calen dues Conferències episcopals distintes.\nPer tant, resulta tan evident que són dos pobles completament diferents, també des de l’església, que tal com apunta l’editorial, els americans ho coneguin, entenguin i construeixin hipòtesis plausibles del que passarà.\nPS. (1) La politització de l’església castellana, anomenada espanyola, és una constant. Recordar com des que l’any 2009 Fratini va ser nomenat nunci a Espanya, va protagonitzar diverses manifestacions contràries i hostils a la identitat catalana, tant pel que fa a l’església, com a la societat. Fins a l’extrem de programes a la COPE i a 13TV que fomenten la catalanofòbia, i, per tant , són completament contraris als drets humans de les persones i dels pobles.\n14.10.2021 | 07:46\nEsperem que aquesta sigui una d’aquestes persones discretes.\nI poc a poc, s’obre el teló…\nNo sé pas quin és el tema. Vull dir que no em passa pas per alt el pes de l’informe americà que tan clar deixa la feblesa espanyola en allò que de forma eufemística veníem anomenant: “vertebració territorial”. I no em passa per alt, perquè sembla anar darrera de la consideració del paper polític i representatiu que té i ha tingut Montserrat. Espanya és un artifici polític que s’aguanta amb pinces. I ho sap tothom.\nCal, això sí, nas, atenció i capacitat per mantenir una mirada activa i sempre a la que salta. Com és el cas que ens relata en V. Partal. Ha de ser tan de domini públic que fins i tot el mateix estat profund espanyol, ho ha témer. I no, no és només una qüestió identitària (que ho és). El problema d’Espanya és geopolític, econòmic, de vertebració d’un model impossible tal i com el volen alguns. És doncs la història d’un impossible que més s’escanya quan més insisteix per ser la seva impossibilitat.\nI en això cal perseverar, confiar, i tenir perspectiva. Res que no digués el govern que va proclamar la República Catalana.\n14.10.2021 | 08:27\nDoncs, sincerament i amb tots els perdons, no acabo d’entendre què aporta que hi hagi uns analistes militars americans que sàpiguen què és Montserrat i que els catalans tenim un greuge històric amb Castella/Espanya i que, per desgràcia i en bona part per culpa nostra, no ens n’acabem de sortir. D’altra banda, qualsevol persona que pensi en l’estat espanyol i en Catalunya com en alguna cosa més que toros i sangria (que té el seu mèrit, perquè és al quèr associen el país un 90% de la gent de fora que conec- o el Barça, tot i que ara està una mica de capa caiguda) té ara i tenia als anys 80 nombroses fonts d’informació. Igual que molts sabíem en aquell temps, per exemple, que Bayern no se sent gaire alemanya, i això sense ser estrategs de l’escola militar de West Point.\nLa realitat no es fa amb constructes teòrics, ni per suposat felicitant-nos que ens coneguin. Es fa amb treball i amb accions concretes. No crec que per Washington ni per cap de les corresponents potències, des de la Xina fins a Rússia passant per Anglaterra o França tinguem el més mínim interès, de moment, ni representem la més mínima preocupació. Si es descobrís un jaciment d’urani a Puigcerdà, o si desenes de milers de catalans emprenyats fessin la guitza a la policia i exèrcit i tallessin les carreteres, aeroports, estiguessin en vaga general, els funcionaris desobeissin, etc, aleshores potser si. Però de moment pensar que som alguna cosa més que una anècdota folklòrica per la majoria de grans països és ser, realment molt optimista. I més després que el 2017 féssim el mateix paper que la Brigada suïcida de l’Exèrcit Popular d’Alliberament de Judea de La Vida de Bryan. El 10O i 27O vàrem fer que els pocs estats que haurien tingut ganes de donar-nos suport o de reconèixer-nos s’ho tornin a pensar moltíssim abans de moure un dit per nosaltres. I més veient el lamentable espectacle posterior dels nostres polítics, que té pinta de perpetuar-se anys i anys fins que, solets, perdin les eleccions i acabin governant Carrizosas, Garrigas i Illas i encara sigui pitjor, si s’escau.\nQue l’església és molt prudent, és font de manteniment del catalanisme, pot fer de mitjançara, té força, etc… Doncs potser sí. També és la del Cardenal Omella, no precisament un amic del procés, i la de Bergoglio, que va dient que no li donin la vara amb els catalans, i la dels maristes que permeten els abusos, etc. Per mi, sincerament, si ens ha de treure l’església d’alguna cosa o ha de negociar la nostra llibertat, faré com el penjat d’un arbre al caire del barranc de l’acudit de l’Eugenio: “Gracias, pero…Hay alguien maaaas ?”\nAbans que molta gent se’m tiri a sobre, aquest no és un post derrotista. És un post realista. Jo el que reclamo és que deixem de viure de somnis d’una vegada i ens posem a treballar. Fem accions concretes, defensem la llengua, ocupem les institucions, fem fora els polítics indignes i treballem amb la societat, primer per aconseguir unitat i plantar cara, i després per fer el necessari per aconseguir ser un poble reconegut en el concert de les nacions. Fa falta molta feina, molt picar pedra i molts anys de lluita, I com més aviat comencem, més aviat ens en sortirem. Catalunya ha passat per molts atzucacs iguals o pitjors que l’actual, i els nostres pares i avis se’n varen sortir. Varen defensar la llengua, la nació, la cultura i la prosperitat i el seu llegat han estat sempre catalans irreductibles que cada cop han estat més conscients de la necessitat de lluita. A principis del segle XX, es demanava com a molt autonomia. A principis del XXI directament independència. Això seria impossible sense el treballs de les generacions anteriors, el seu valor i la seva resiliència. Fem-los honor.\nQuan encara ressona aquell aforisme tronat que tractava el procés cap a la independència de Catalunya com un afer intern, resulta que des de Washington ho veuen com una potencial guerra.\nBona troballa de Vicent Partal que ens confirma allò que ara tot se sap, i nomes cal confirmar la informació que, qui vulgui, pot obtenir des de tots el bàndols.\nMolt bona anàlisi. No soc gens religiós però hem de reconèixer que Montserrat es un símbol de la Catalanitat. Per sort avui en dia tenim les xarxes socials i Internet. En fi … eren altres temps ¡¡¡¡\nUi! Sembla que l’article no ha agradat als habituals “comentaristes”. Què hi farem, no plou mai al gust de tothom.\nTornaré a entrar per veure com acaba la cosa…\nAra el que seria interessant és descobrir perquè, segons els autors, el tema ha perdut interès.\nClar que com diu altre subscriptor, la darrera edició és del 2009, abans de l’escàndol de la retallada de l’Estatut d’on va derivar el sentiment creixent imparable de que amb espanya no hi ha diàleg possible, la única eixida és la independència.\nCom sería una edició del 2018?\nD’ajtra banda no estic d’acord, és la meva opinió a la que tinc tot el dret, amb els àcids i càustis comentenaris d’algun subscriptor on sembla un atac al Sr. Partal pel tema escollit. És un tema que si no et va, ni es comenta, però per a mi ha resultat interesant de llegir.\nI si, la església espanyola, la representada per la conferència episcopal, és feixista i anticatalana, és tot el contrari al que prediquen com a fonaments del cristianisme. Cap sorpresa, només cal recordar que a espanya va existir un monstre que es deia Santa Inquisició.\nPerò també a l’església hi ha hagut gent amb conciència, especialment la catalana que s’ha posat de banda de l’oprimit tot enfrontat-se a la seva jerarquia feixista.\nFent referència al 2017, sempre he cregut que vàrem tenir la independència a tocar, que el 3 podíem haver mantingut el control del territori, obligant a tercers països i a la UE a intervenir, però ens va faltar decisió, a més de la feina de “zapa” feta pel darrera del junquerisme, pactant amb la Soraya i aigualint per dins el formidable impuls que en aquell moment teníem.\nAfegit a la docilitat amb que tota la administració, plagada de militants de partit, va acceptar el 155, era patètica.\nNo sé si Miquel Gilabert és d’ERC, ni si n’és simpatitzant o adepte, o no, però avui m’ha deixat regust de mossèn Junqueres, al que sovint comparo al bisbe del “Retaule del Flautista”, sempre repetint la estrofa: “Conformitat… Resignació… Tingueu paciència, tingueu paciència, tingueu paciència… i humilitat.”\nSoc jugador de wargames o jocs de simulació.\nEn Jim Dunningan es considerat un dels grans disenyadors de jocs de simulació i també era analista i consultor del departament de defensa. Ara crec que esta retirat de tota activitat,té 78 anys.\nAmb la segona guerra mundial tota operció militar o conflicte es feia una simulació, us poso un exemple:\nSOBRE UN COMENTARI NO PERTINENT\nCertament qualsevol text s’ha de llegir entre línies el seu significat en tota la seva extensió. Però aquesta editorial interpretar-la com que en Vicent fa de l’església un referent me sembla una imputació falsa i per tant tendenciosa com la que fa Pere-Andreu Ubach…\nL’editorial, senzillament una visió no catalanocèntrica del país…\nMontserrat no és el problema.\nEl gran problema és el Govern de la generalidad constitucional.\nAssemblea Nacional Catalana (ANC) acaba de denunciar:\n“Després d’avaluar els primers 100 dies de govern de Pere Aragonès som conscients que el Govern NO PROPOSA UNA CONFRONTACIÓ ENCAMINADA A LA RUPTURA. La ruptura institucional no està prevista en el pla de govern”.\nEm sorprèn un poquet la vostra sorpresa, amic Partal.\nAl Departament d’Estat dels EUA, des de 1797 –any d’obertura del seu consulat a Barcelona (no pas per casualitat, el primer que van crear a Europa)– es pregunten quan s’independitzaran els catalans, i justament el 1985 Ramon Trias Fargas va publicar “Narració d’una asfixia premeditada”, on anunciava que el centralisme espanyol havia planejat lligar ben curt Catalunya amb l’arma més subtil, més solapada i més eficaç de totes: l’escanyament financer, una bomba perversa que els nord-americans ja devien haver identificat sense necessitat de llegir aquest llibre. I lògicament, doncs, a l’US Naval War College, els editors de “A Quick & Dirty Guide to War: Briefings on Present and Potential Wars”, etc. van pensar que era un motiu de prou pes perquè els catalanets es desempalleguessin de les intoxicacions hispanocastellanes, franquistes i anteriors, així com també de la intoxicació d’una bona part de l’antifranquisme, i tot seguit abandonessin llurs il·lusions polítiques màgiques i maduressin políticament.\nNo cal dir que, actualment, amb les dades político-econòmico-socials acumulades a la colònia catalana, s’ho continuen preguntant, als EUA i a molts altres països.\nNational Geographic Gener de 1984, edició en anglès (encara no es feia l’ edició en castellà)… CATALONIA’S A CONTRY WITHIN A COUNTRY… Una visió mol encertada, sobre tot per l’època, de Catalunya i el seu sentiment diferenciat de l’espanyol.. També hi fa referència a Montserrat. Deu n’hi do per haver estat escrit fa gairebé 40 anys!


Redacció 14:06 06/01/19\nllagosta dues dona Incendi\nUn incendi a la Llagosta va provocar aquest dissabte la mort d'una dona de 67 anys i dues persones més van resultar ferides. L'incendi, les causes del qual es desconeixen es va declarar en un habitatge ubicat a la plaça Catalunya de la Llagosta, a on s'han desplaçat vuit dotacions dels Bombers.\nUna de les persones ferides no va requerir ingrés hospitalari i ha estat atesa al mateix lloc del sinistre, mentre que l'altra, un policia local de la Llagosta, va haver de ser evacuat a l'Hospital de Mollet.\nL'incendi ha cremat completament un dels pisos de la cinquena planta de l'immoble, de deu plantes i amb quatre habitatges en cadascuna d'elles..\nL'Ajuntament de la Llagosta va decretar dia de dol demà, diumenge, per la víctima mortal de l'incendi i les banderes del consistori onegen ja a mig pal.\nAixí mateix, ha suspès els parlaments que les autoritats locals anaven a pronunciar per la tradicional Cavalcada dels Reis Mags a la localitat.\nEl conseller d'interior, Miquel Buch, es va traslladar a la Llagosta per interessar-se per les tasques d'extinció i per l'estat dels ferits, així com per expressar el seu suport a l'alcalde de la localitat, Óscar Sierra (PSC).


Vostè es troba a: Home > Hotel > Serveis del resort > Sports Calbó\nLa millor opció, per equipar-se completament amb les últimes novetats en roba, accessoris, complements i material tècnic per a la pràctica d'esports de muntanya i de l'esquí, la trobarà a les botigues Ski Calbó.\nSports Calbó són les botigues per excel·lència del sector de Soldeu. Una de les millors opcions per equipar-se completament amb les últimes novetats de les diferents marques del món de la neu. A més trobarà accessoris, complements i material tècnic per la pràctica de qualsevol esport de muntanya. (www.sportscalbo.com)\nPer altra banda, al costat del telecabina de Soldeu, es troba Ski Calbó Rent, una botiga de lloguer de material d’esquí i de snowboard sinònim de qualitat i rapidesa amb el millor assessorament personalitzat en la selecció del material que millor s’adapti al seu nivell.\nMés de 1000m2 on trobarà més de 3000 equipaments renovats cada any i revisats cada dia amb els que podrà gaudir plenament del seu dia d’esquí.\nDisposem a més d’una pàgina web per realitzar ràpidament la reserva del seu material: www.skirapid.com


La nostra taxa d'èxit en tractaments de Fecundació in vitro se situa entre les més elevades d'Europa.\nEstem a l'avantguarda de la tecnologia i integrem tots els serveis que puguis necessitar en un mateix centre.\nDes de la creació del nostre primer comitè de Ginecologia Oncològica i Mastologia al 1974, integrat per especialistes en ginecologia, oncologia, radiologia, anatomia patològica, radioteràpia i cirurgia estètica, treballem amb l'objectiu d'avaluar el problema de cada pacient de forma individualitzada per a establir un tractament personalitzat i a mida.\nDisposem d'un servei específic d'atenció a la pacient oncològica.\nEl nostre comitè estudia més 1.200 casos a l'any que són tractats en un dels centres privats més grans d'Europa dedicats exclusivament a la dona.\nSom un centre de referència nacional, amb més de 75 anys d'experiència i pioners en prevenció, diagnòstic i tractaments de reproducció.


El Vaticà convoca una conferència per conciliar Déu amb Darwin\nEl Vaticà patrocinarà una conferència internacional per conciliar la fe amb la teoria de l'evolució de Darwin. Ho farà entre el 3 i el 7 de març de l'any que ve a Roma, coincidint amb el 150è aniversari de la publicació de l'obra "L'origen de les espècies". A la conferència participaran especialistes com el premi Nobel Werner Arber, el neuròleg Marc Jeannerod o el premi Templeton Michael Heller, entre altres. D'aquesta manera, l'Església catòlica vol sortir al pas del debat existent, especialment als Estats Units, entre creacionistes i evolucionistes.\n18 Set 2008 - 21.21\nLa conferència, que portarà per títol "Evolució biològica: fets i teories. Una valoració crítica 150 anys després de 'L'origen de les espècies'", l'organitzen les universitats catòliques Georgiana, de Roma, i Notre Dame, dels Estats Units, i compta amb el suport i el patrocini del Consell Pontifici de Cultura.\n"'A priori', no hi ha cap incompatibilitat entre la doctrina de l'evolució i el missatge de la Bíblia i la teologia", ha dit el president del Consell Pontifici, monsenyor Gianfranco Ravasi, durant la presentació de la conferència. Segons el professor de Filosofia de la Naturalesa de la Universitat Pontifícia Gregoriana, el jesuïta Marc Leclerc, "el debat sobre la teoria de l'evolució està cada vegada més encès, tant en l'àmbit cristià com en l'estrictament evolucionista" i amb freqüència "es discuteix més en clau ideològica que científica".\nPer aquest motiu, la conferència haurà de servir per "aclarir alguns punts" a través d'un "ampli intercanvi d'opinions". D'aquesta manera, s'espera facilitar "un diàleg fecund entre experts de diversos àmbits".\nL'habitatge on s'ha trobat el cadàver momificat és al barri de Simancas, al districte de San Blas (EFE)\nFeia quatre anys que era mort i el troben quan l'anaven a desnonar


La Xina aconsegueix per primer cop fer aterrar una sonda a la cara oculta de la Lluna\nHo ha anunciat l'agència estatal de notícies Xinhua\nRedacció 03/01/2019 - 06.40 Actualitzat 04/01/2019 - 13.45\nLa Xina anuncia que per primera vegada en la història ha aconseguit fer aterrar un mòdul espacial a la carta oculta de la Lluna. La sonda Chang'e 4, que ha allunat en un dels cràters més antics del satèl·lit, incorpora un petit vehicle que explorarà i analitzarà la geologia de la cara invisible des de la Terra.\nA diferència de la cara que coneixem, plena de planúries, on va aterrar l'Apollo XI, en aquesta hi ha més cràters, és més muntanyosa i sembla que té una composició diferent.\nAixí s'ha pogut veure en una fotografia que el mòdul ha enviat després d'haver allunat al pol sud, a l'anomenada conca d'Aitken, a un quart i sis minuts de tres d'aquesta matinada, hora nostra.\n"What does the far side of the moon look like?\nChina's Chang'e 4 probe gives you the answer.\nIt landed on the never-visible side of the moon Jan. 3 https://t.co/KVCEhLuHKT pic.twitter.com/BiKjh7Fv22"\n China Xinhua News (@XHNews) 3 de gener del 2019\nLa televisió estatal xinesa ha remarcat que és la primera nau que ha fet "un aterratge suau" en aquesta cara mai visible des de la Terra. La premsa oficial ho ha qualificat com "una gran fita de l'exploració humana de l'univers".\n"China's Chang'e 4 probe touched down on the far side of the moon Thursday, becoming the first spacecraft soft-landing on the moon's uncharted side never visible from Earth. pic.twitter.com/ZXtgLYGoie"\n CCTV (@CCTV) 3 de gener de 2019\nLa cara fosca de la Lluna ja havia estat fotografiada pels soviètics i els nord-americans fa més de mig segle, però aquest és el primer cop que hi aterra un mòdul espacial. Una missió no tripulada nord-americana ho va provar sense èxit el 1962.\nEls xinesos aconsegueixen, d'aquesta manera, una fita més en la carrera espacial i es proposen com a pròxim objectiu a llarg termini portar una missió tripulada al satèl·lit. Tot i que no n'han fixat cap data, alguns experts la situen cap a l'any 2036.\nLa sonda va ser llançada per un coet el 8 de desembre des del Centre de Llançament de Satèl·lits de Xichang, a la província de Sichuan, al sud-oest del país. Feia anys que la Xina es preparava per a aquesta operació particularment difícil des d'un punt de vista tecnològic.\nUn dels reptes és poder-se comunicar amb el robot lunar, ja que no hi ha una "línia de visió" directa per transmetre senyals. La cara oculta de la Lluna sempre està orientada en direcció oposada a la Terra.\nLa comunicació serà possible gràcies a un satèl·lit, posat en òrbita al maig, que opera com un "mirall" transmissor entre els centres de controls de la Terra i la Chang'e 4.\nCinquanta anys de l'home a la Lluna\nPrecisament el juliol d'aquest 2019 farà cinquanta anys que l'home va posar el peu a la Lluna. Ho van aconseguir els Estats Units, que llavors només tenien la Unió Soviètica com a competència en la cursa espacial. Aquest dijous, la segona economia mundial hi ha posat una altra gran petjada.\nNotícia Relacionada: Katherine Johnson, la calculadora que va portar l'Apollo XI a la Lluna, ha fet 100 anys\nEl programa espacial xinès continua a ple rendiment, després de sis dècades d'història.\n"That's one small step for man, one giant leap for mankind: 50 yrs after Neil Armstrong made the first step on the Moon, #Chang'e 4's successful landing has collected congratulatory messages from across the globe, including those from NASA Administrator @JimBridenstine and @elonmusk. pic.twitter.com/GzzwrCxWNq"\n Global Times (@globaltimesnews) 3 de gener del 2019\nLa Xina conquereix la cara oculta de la Lluna


Apunts signa un acord de col·laboració amb el festival Selected’17\nL’empresa d’economia social Apunts i el festival Selected’17 Evento de Inspiración Creativa han signat aquest mes de juny un acord de col·laboració gràcies al qual Selected podrà desenvolupar la seva RSE.\nAmb aquest acord Apunts dissenyarà les acreditacions per al festival i realitzarà el manipulat del Welcome Pack, entre d’altres tasques. D’aquesta manera, Selected’17 desenvoluparà la seva Responsabilitat Social Empresarial donant a conèixer els diferents serveis que ofereix Apunts i la missió que du a terme l’empresa d’economia social.\nAmb aquesta col·laboració, Apunts es continua posicionant com a proveïdor socialment responsable d’empreses i institucions, així com generador de llocs de treball per a persones amb discapacitat per trastorn de salut mental i que es troben en risc d’exclusió social.\nAquí trobaràs més informació sobre el festival Selected'17.


Dani Alves vol que la gent li parli en català La República\nDani Alves vol que la gent li parli en català\nJa es veu que Dani Alves és gran, molt gran, dins del camp. Però ara també demostra ser una gran persona en afirmar que demana a la gent que quan es dirigeixin a ell ho facin en la llengua del país que l’acull. El brasiler reconeix que ‘no li ha costat’ adaptar-se a la vida barcelonina i revela que ja se sent ‘com un català més’.\nExplica també que li agradaria tenir un professor particular de català. Acaba afirmant que s’atrevirà a parlar català més endavant.\nTot això ho hem descobert en una interessant entrevista al diari ‘Sport‘,on el lateral del FC Barcelona, Dani Alves, ens explica que ‘no li ha costat’ adaptar-se a la vida barcelonina i revela que ja se sent ‘com un català més’. Però encara vol anar més enllà i l’ex del Sevilla reconeix que demana a la gent que li parli en català i anuncia que ‘pràcticament’ ja l’entén. També afirma que més endavant s’animarà a parlar-lo. De moment, admet que encara no té un professor particular de català per la complexitat de la seva vida professional que el porta a viatjar sovint i que li dificulta mantenir un horari. Això sí, reconeix que fa pràctiques per la seva banda ja que ‘sempre que pot’ mira les notícies en català i, fins i tot, s’atreveix a llegir algun diari en la nostra llengua.\nSense dubte això és un exemple a seguir per molta immigració sud-americana a Catalunya que de ben segur segueix el Barça i coneix en Dani Alves. Ell mateix afirma: ‘La meva obligació és adaptar-me a la cultura del lloc en el qual visc’.


Responsabilitat Global: Vaig assistir a l'acte #DiguemProu\nAhir vaig assistir a l'acte #DiguemProu, convocat per PIMEC. Retallo aquesta explicació de Vilaweb:\nFont: Per primera vegada a la història, els petits empresaris de la PIMEC acaben un acte amb crits independentistes\nL'acte ha estat molt bé i cal felicitar PIMEC per haver-lo organitzat. Sota el meu punt de vista, he tingut la sensació que al costat de les lletanies encapçalades per un "diguem prou" que -molt correctes i adequades- s'anaven succeint en forma de queixes en format breu i el corresponent aplaudiment, hauria calgut algun "diguem ara què".\nSobretot perquè els que ja ens sentim mobilitzats cada dia, és com si cada dia ja diguéssim prou. I la congregació de tants empresaris i empresàries ens permet pensar en un "som-hi", en un "diguem prou del passat i comencem a construir el futur des d'ara mateix"...\nI insisteteixo que l'acte ha estat bé i potser no se'n podia demanar més. Però em pregunto si no seria innocent assistir a com ens desmunten les empreses amb tota la mala bava del món, sense escrúpols, amb solament una exclamació de dir prou. Vull dir que la situació ha estat, segueix sent i serà encara prou greu.\nDic això perquè he vist algun empresari molt pusil·lànime, feble d'esperit, especialment quan s'han produïts crits a la platea. Potser el crit més correcte hauria estat pel dret a decidir, majoritari entre l'empresariat, però hi ha moments en què el crit més contundent s'imposa. I és que si ara que ens volen desmuntar les empreses i el país, els empresaris no hem de cridar, no ens hem d'exclamar, quan ho farem? La situació és prou greu. És i serà, insisteixo.\nL'estat espanyol, en lloc de lluitar contra la crisi i la represa econòmica, està obsessionat a recentralitzar i a reduir la realitat nacional de Catalunya, fet que està augmentant el conflicte i fent perdre energies. I el govern espanyol segueix tenint despeses fora de lloc, amb ministeris amb competències duplicades respecte a les assumides per les comunitats autònomes i altres despeses sumptuoses, per no parlar de la inversions anti-econòmiques, sols comprensibles des d'una obsessió per vertebrar la nación española i mostrar la seva presumpta grandesa al món. En aquests darrers anys l'endeutament espanyol ha crescut com no havia passat des de Felip II, i el govern segueix dient que ara ja no cal retallar més, davant una Europa astorada.\nL'única resposta empresarial, en termes empresarials, és plantar cara i aportar solucions, que no vindran per si soles. Si el procés sobiranista català quedés aturat, Espanya no sols continuaria igual sinó que aniria a pitjor, com estem veient. L'única manera que Espanya s'hagi de repensar és a partir d'una sacsejada important, i sobretot guanyant una coherència que ara no té: l'Espanya castellana no sap concebre la diversitat, i necessita reduir tanta complexitat per a poder tenir una línia raonable.\nEls empresaris i els consultors sabem fa molts anys que quan una empresa és massa gran en termes no de volum sinó d'assumir internament processos en què no s'és expert i tenir una dimensió ingovernable respecte a la seva pròpia cultura, el millor és optar per alguna més que l'outsourcing, cal optar pel downsizing. Fer-se més petits és la manera de recuperar l'excel·lència i tenir una fortalesa interna que li permeti recuperar el projecte, la missió, els beneficis.\nI segur que això és el que cal a Espanya. Un downsizing, expressat en termes empresarials. I segurament això és el que calia cridar en una trobada empresarial: downsizing!! O cridem la paraula que vulguem, però que sigui propositiva, que marqui una línia.\nCrec que alguns empresaris encara no han fet el pas a analitzar el procés en termes netament empresarials. Els sentiments personals i l'origen personal encara els marca molt. O potser pel fet que la seva empresa en particular està molt captiva del mercat espanyol per no haver fet els deures d'internacionalització. Per sort, moltes empreses, moltes pimes, i el conjunt de la societat catalana, estan assumint aquests reptes i poden abordar el procés amb un sentit molt més racional i pràctic.\nFinalment, retornant a l'acte, també hauria agraït en els "diguem prou" de caràcter fiscal alguna declaració en el sentit més positiu, en el sentit de compromís amb una hisenda pública que estigui realment al servei de la societat, de l'economia productiva, del país. Alguna expressió de "volem començar a contribuir per sostenir el nostre país i deixar de tributar per un món que s'acaba, que s'ha d'acabar. Jo vaig piular "Quines ganes q amb el nou Estat català tinguem un model fiscal d'excel·lència inspirat en els millors del món on contribuïm justament".\nEn aquest sentit, també és d'agrair el desacomplexament en les crítiques a les grans empreses que viuen del BOE i a la submissió que practiquen els governs respecte d'algunes elits sectorials (principalment banca, energia, obra pública i gran distribució). No és merament un reconeixement de la realitat, és tot un canvi, de parlar clar, un acte de valentia, de començar a abordar el fons d'alguns problemes.\nPerò mentrestant, el govern espanyol segueix construint línies d'AVE, i molt de pressa abans que en dos o tres anys la Unió Europea li ho impedeixi. Saben que aquesta Europa lenta els ho limitarà plenament en uns pocs anys, però abans volen acabar de "vertebrar España" i de donar joc a les grans empreses del BOE amb seu a Madrid. Mentrestant alguns empresaris i empresàries -cada cop menys, per sort- demanen que no es cridi per fer un estat propi en un acte empresarial... Ells són els que fan política, ells són els que amb la seva protesta sense proposta sols creen pessimisme desbocat, ells són els que acaben propiciant que Espanya segueixi així, ells són els que també són responsables que aquesta anti-marca-españa encara ens estigui marcant la nostra imatge davant el món. Calen més empresaris i empresàries que analitzin el problema en termes empresarials i que aparquin els sentiments personals o les visions il·lusòries. Considerar que després de segles Espanya pugui canviar i passar a ser un Estat seriós no és sinó una il·lusió infantil que ens està fent perdre temps i diners.\nPiulades fetes o retuitades al Twitter:\nJosepMaria Canyelles @jmcanyelles 13 h\nQ pimes no paguin més q grans; eficient; q persegueixi els defraud; q generi confiança; prou indefensió contribuent @caro_delio @eprendedor\nJosepMaria Canyelles @jmcanyelles 19 març\nI mesures contra l'elusió fiscal i els autèntics defraudadors que fan les pimes estiguem mantenint el sist públic @lanitarac1 @pimec\nI 3r acabar amb la corrupció, inv.públ. ineficient q perjudiquen tothom excepte els q viuen del BOE @lanitarac1 @pimec\nI 2n actuar contundentment contra prevaricació a Hisenda q destrossen el teixit empr amb objectius recapt als complidors @lanitarac1 @pimec\nEn primer lloc pensar legislació i Pol. Públ per a les pimes i autònoms, q som la immensa majoria @lanitarac1 @pimec\n@adakleinFortuny a banda dels q es posicionen en termes ideològics personals, es veu qui està captiu del mercat ESP i qui pensa mercat=món\n#diguemprou Per exemple, en positiu: Diguem q volem contribuir x mantenir sistema públic transparent, democr, i controlat des del propi país\nAl costat dels #diguemprou hauria agraït algun "diguem ara què". Diguem prou del passat i comencem a construir el futur des d'Ara mateix\nconvocava Pimec amb el lema de #diguemprou a tot un seguit d'injusticies q patim pimes i autònoms @adakleinFortuny\nHe vist algun empresari molt pusil·lànime. Si ara q ens volen desmuntar empreses i país, els empresaris no hem de cridar, quan?#diguemprou\nL'acte ha estat bé! #diguemprou Però no seria innocent assistir a com ens desmunten les empreses sense q almenys els hi desmuntem l'Estat?\n.@adakleinFortuny #diguemprou Tots no; n'hi ha q demanen silenci. Jo els he demanat q si volen estar a ESP q es facin càrrec del meu cost\nVull començar a contribuir per sostenir el meu país i deixar de tributar per un món que s'acaba, que s'ha d'acabar #diguemprou Fugim-ne!\nautònoms i pimes indefensos afectats per situacions properes a prevaric Agencia Tribut ens hauríem de coordinar @NunuGili #diguemprou\nProu a la llei que penalitza l'autoconsum energètic i l'energia verda #diguemprou\nQuines ganes q amb el nou Estat català tinguem un model fiscal d'excel·lència inspirat en els millors del món on contribuïm just #diguemprou\nRoser Francisco @RoserFrancisco 19 març\nMolt bé #diguemprou i aplaudim, però alguna cosa haurem de fer? #Independencia\nDiguem prou a la corrupció política (grans aplaudiments!). Prou a totes les corrupcions i impunitats! #diguemprou\nJoan Canadell @jcanadellb 19 març\nTots els #diguemprou q manifesta @pimec nomes es poden solucionar amb un Estat Catala El 67% dels empresaris de @pimec ja ho manifesten\nDiguem prou a la indefensió de pimes i autònoms davant la subjectivitat de l'Agència Tributària, A galeres haurien d'anar alguns #diguemprou\nDigueu prou que des de Madrid decideixin sobre els interessos de Catalunya, els seus ciutadans u empreses #DIGUEMPROU\nDiguem prou a la presa de pèl dels governs espanyols q sols pensen en la seva administr i les empreses se'ls enfoten #DIGUEMPROU\nDiguem prou als abusos d'Hisenda amb casos clars de prevaricació #DIGUEMPROU\nCCN @CCatalaNegocis 19 març\n#diguemprou als generosos rescats públics de la banca mentre no hi ha diners per a la petita i mitjana empresa\nJosep Huguet @Josep_Huguet 19 març\n#diguemprou Gonzàlez denuncia incompliments programa electoral.1video amb declas d ministres i consellers q mostra distáncia entre dit i fet\nPaco Sosa @sosapaco 19 març\nlas empresas del IBEX pagan a sus proveedores con un promedio de 700 días ...#diguemprou @pimec\nJordi Finestres#SíSí @jordifinestres 19 març\nLes pimes i els autònoms #DIGUEMPROU a l'asfíxia fiscal, les mentides i els incompliments del govern espanyol.


Brull confia en què els creuers es mantindran i ampliaran\nBrull confia en què els creuers es mantindran i ampliaran\nLa Cambra de Comerç ha avisat aquest matí que el vaixell-creuer que havia d'arribar avui a Palamós ha suspès la seva visita. Tal com ha argumentat la Cambra, el fet que el vaixell hagi passat de llarg es deu al fort vent que hi havia al matí, que li impedia maniobrar. Sí que hi ha dos vaixells de càrrega al moll comercial.\nEl Silver Cloud, que és el nom del creuer que avui havia d'arribar, portava 220 passatgers a bord.\nReferent al tema dels creuers, el regidor de Turisme, Francesc Brull, explica que el seu departament, l'Àrea de Turisme, continuarà treballant per donar el màxim d'informació i acollir els passatgers que arribin. Turisme de Palamós els facilita molts detalls sobre el municipi i els recomanen una visita a Palamós i a l'interior. Brull creu que l'aposta dels creuers és clara, i que esdevé un plus que s'ha d'aprofitar.\nLes administracions, la Generalitat, la Cambra de Comerç, i els consignataris han d'unir esforços per tal de tirar-ho endavant, i no perdre el tren, diu Francesc Brull.\nAquest any a Palamós han vingut fins al moment vuit creuers, i encara en falten quatre més. Aquests quatre són al mes de novembre, un mes que potser no és el més adequat per a la navegació i per trobar un bon clima, però que si surt bé, es poden aprofitar per tancar la temporada amb una mica més de calaix.\nL'Adriana, el Royal Clipper, el Minerva i The Emerald són els quatre grans creuers que vénen a Palamós. Hi ha també tres vaixells escola. El regidor confia en el paper de les administracions i consignataris per tal de mantenir i ampliar aquests creuers al port de Palamós.\nEl regidor de Turisme explica la tasca d'informació i de promoció del municipi que realitzen des de la seva àrea, per tal que els visitants no es quedin a bord, i coneguin Palamós, per tal que els locals comercials i restauradors també en puguin treure un rendiment econòmic.


L’Institut de Diagnòstic per la Imatge (IDI) ha remodelat el servei de medicina nuclear de l’Hospital Universitari Joan XXIII de Tarragona. Una de les millores més substancials és la substitució d'un dels dos TAC de què disposa el centre des de 2007. El nou TAC, el Somatom Perspective 64 de Siemens, és una clara aposta per l’actualització tecnològica, que aportarà més qualitat i rapidesa als estudis.\nAquesta tecnologia incorpora dos sistemes: un d’energia dual i un de reconstrucció iterativa, cosa que suposarà realitzar les exploracions amb una clara reducció de dosi d’irradiació sobre els pacients. Aquest aparell entra en funcionament al llarg de la primera setmana d’agost.\nLes obres de remodelació del servei de medicina nuclear del Joan XXIII han consistit en l’adequació i el condicionament dels espais de circulació, espera i exploració de pacients, així com de l’àrea de recepció. En aquests espais s’han canviat el terra i les parets a les àrees de recepció, als passadissos, a la sala d’espera freda i a la sala d’espera de pacients hospitalitzats. També s’ha renovat tot el bany dels pacients.


SemiPeriodisme: “El repte d'Europa hauria de ser crear un bon clima de convivència entre les persones que hi són”\n“El repte d'Europa hauria de ser crear un bon clima de convivència entre les persones que hi són”\nL'últim dia de les Jornades Blanquerna ha tingut l'excepcionalitat que el M. H. President Jordi Pujol hi ha assistit, juntament amb Norbert Bilbeny, per acostar-nos la realitat social dels immigrants, l'integrisme i el paper que hi juguen totes les parts implicades (els que s'han d'integrar i els que han d'integrar). Ha moderat la xerrada el degà de la Facultat de Comunicació, Miquel Tresserras.\nCatalunya ha estat i és un país on hi han vingut molts immigrants, perquè és un lloc de pas i perquè és una terra que produeix riquesa. I per tant, des de fa molts i molts anys que els catalans conviuen amb gent nouvinguda i s'esforcen perquè aquests s'adaptin el més ràpid i fàcil possible. Som nosaltres els qui decidim quina Catalunya volem.\nEn els darrers mesos, la polèmica a Europa amb el tema de la immigració ha crescut, i sembla un tema nou que s'ha de tractar, a més a més sovint es tracta de problema, i no pas de fet; com ha apuntat Norbert Bilbeny, i també que “El repte d'Europa hauria de ser crear un bon clima de convivència entre les persones que hi són”, perquè només respectant i ajudant als nousvinguts serà com tota Europa serà més homogenia i plural, ja que aquest llarg procés és (o hauria de ser) recíproc. Tal i com es demana que als immigrants se'ls hi ha de donar temps perquè es puguin adaptar també es demana que els residents del país facin el possible perquè s'adaptin al lloc, coneguin la cultura, la llengua, etc., i ho respectin. Bilbeny ha volgut denunciar que s'han de canviar moltes coses respecte l'integrisme, i una d'elles és que tothom ha de tenir les mateixes oporturnitats, sigui quin sigui el seu origen; és a dir que “l'ascensor social ha de funcionar”, i Pujol ha volgut remarcar que en el cas de Catalunya sí que funciona bé, només cal agafar l'exemple del President Jose Montilla.\nTots dos participants ha coincidit en que és vital i necessari que els catalans es moguin per fer que l'integrisme sigui una realitat copsada i no pas meres paraules. Jordi Pujol ha mostrat la seva faceta més nacionalista i ha dit que “cal seguir defensant al 100% la nostra identitat”, que tot i animar i ajudar a que siguem integradors amb la gent que arriba, no ens hem de deixar “prendre el pèl” i seguir parlant la nostra llengua perquè els altres la puguin aprendre, i no pas deixar de parlar-los-hi la llengua autòctona, perquè sinó no l'ha podran aprendre mai.\nHa anomenat, en el cas de Catalunya, els factors que han ajudat a que els nouvinguts s'integressin: “el Barça, els Castellers, les parròquies i el PSUC”. I ara cal trobar els factors perquè els nouvinguts se segueixin integrant igual. I per últim, s'ha referit a partits xenòfobs que han estat els que han causat que es tingui por i rebuig cap el col·lectiu immigrant.\nLa conferència ha acabat amb un torn de preguntes que majoritàriament anaven dirigides a Jordi Pujol, i relacionades amb la immigració a Catalunya, que és el cas que més relació hi guarda.\nPublicat per Georgina Fàbregas a 1:09


per Redacció , 22 de desembre de 2017 a les 01:20 |\nEls nens del col·legi de Sant Ildefons tornaran a repartir sort i diners a milers de ciutadans. El sorteig de Nadal, que no s’ha suspès mai en els seus 200 anys d’història, ni tan sols durant la Guerra Civil, repartirà enguany 2.300 milions d’euros en premis, 70 milions més que en l’edició anterior. El primer premi, la grossa, està dotada amb 400.000 euros per dècim; el segon premi és de 125.000 euros; el tercer, de 50.000 euros; el quart, de 20.000; i, finalment, el cinquè, de 6.000. A tots ells, esclar, cal descomptar-los un 20%, el percentatge que s'endú Hisenda per totes les butlletes premiades amb més de 2.500 euros.\nEl sorteig de Nadal, tot i la davallada de vendes, continua sent el més important de l'any, amb premis considerables. Enguany, la data coincideix amb les eleccions al Parlament de Catalunya, que es van celebrar aquest dijous. Aprofitant l'avinentesa, us exposem un llistat amb algunes de les malediccions, averanys i rituals de la rifa de Nadal.\n7. Les administracions que donen sort. Possiblement la més famosa de les administracions és justament La Bruixa d'Or, que durant dos anys consecutius va repartir la grossa de la loteria, el 2003 i el 2004, i la va tornar a entregar el 2007. També ha aconseguit repartir dos vegades el primer premi d'El Niño i, en total, ha entregat fins a 30 premis importants. D'administracions que donen sort, però, n'hi ha Catalunya moltes més, com ara el Gat Negre del carrer de Pelai de Barcelona, la Valdès, a les Rambles, el Cau de Drac de Vic, la Merche de Girona o La Pastoreta de Reus.\n10. Els records del 2015. Fa dos anys, la grossa de Nadal va recaure en el número 79140, que va beneficiar íntegrament la localitat de Roquetes de Mar, a Almeria. El segon número premiat va ser el 12775, una part del qual va caure a Barcelona i Tarragona. El tercer gran premi va ser el 05163, que va estar molt repartit i van beneficiar moltes poblacions catalanes. L'any passat, però, angrunes.


Primera manifestació antiavortista a Blanes | Blanesaldia\nPrimera manifestació antiavortista a Blanes\nPublicat el 23 de març, 2014 - 08:31 CET\nAproximadament unes 50 persones, inclosos menors d’edat, es van manifestar ahir pels carrers més emblemàtics del centre de Blanes, convocades per l’entitat antiavortament Pro Vida, que és la primera manifestació d’aquest tipus a la ciutat. A l’inici i al final de la marxa es va llegir un manifest que recolzen les entitats espanyoles i catalanes contràries a la interrupció de l’embaràs.\nImatge de la manifestació / Foto: JFG – Blanesaldia.com\nLa manifestació, que es va realitzar entre les 19 i les 19:30 hores, es va desenvolupar després d’una tempesta que va deixar el centre comercial de la ciutat amb pocs vianants. Els manifestants van caminar pel Passeig de Dintre, i el carrers Muralla, Raval i Ample, per dirigir-se després al passeig de mar i tornar de nou al Passeig de Dintre.\nQuan la manifestació va arribar a la parada d’autobusos de la Plaça Espanya, es va trobar amb un grup reduït de persones que mostraven folis en els quals podien llegir-se frases favorables a l’avortament i al dret de la dona a decidir sobre el seu propi cos. Aquestes persones es van mantenir en tot moment en silenci, seguint la convocatoria que havia fet la Xarxa de Lluita pels Drets Socials.\nConcentració silenciosa convocada per la Xarxa de Lluita pels Drets Socials / Foto: JFG – Blanesaldia.com\nEn canvi, durant tot el recorregut de la manifestació, una dona explicava consignes i arguments en favor de la vida i la maternitat, doncs un membre de la comitiva portava un carret amb un bon sistema de megafonia.. A més, van cridar moltes vegades «Si a la vida, no a l’avortament». També, va reclamar que les administracions destinin recursos per fomentar la natalitat i donar suport psicològic i econòmic a les joves que queden embarassades contra la seva voluntat, a fi d’impedir que avortin.\nEncara que la manifestació es va desenvolupar amb normalitat i solament dos mossos d’esquadra van acompanyar a la comitiva, en la Plaça dels Dies Feiners van romandre estacionades quatre furgonetes de policies antidisturbis, repletes d’agents en previsió d’incidents.\nPublicat en Blanes | Etiquetat antiavort, manifestació\n← Socavón en la calle Lluís Companys de Blanes a causa del paso de autobuses Kitesurf a la platja de Malgrat de Mar →\nUn pensament a “Primera manifestació antiavortista a Blanes”\n@VidaSisi 31 març, 2014 a les 20:42\nGràcies als organitzadors d’aquesta marxa tant exemplar de Blanes. Som la veu dels que que encara no tenen veu, els no nascuts, i no ens cansarem mai de lluitar perquè la justicia social comenci al ventre matern.


aniversaris | Dominiques de l’Ensenyament\nPublicat el: 1 April 2019\nLa setmana passada, vam celebrar els últims aniversaris del segon trimestre i, com no podia ser d'una altra manera, ens vam divertir molt. Ens agrada compartir amb tots els companys/es moments entranyables i amb vosaltres també, així que: mireu, mireu...\nAquesta setmana, hem celebrat els últims aniversaris del segon trimestre i, com no podia ser d’una altra manera, ens hem divertit molt. Ens agrada compartir amb tots els companys/es moments entranyables i amb vosaltres també, així que mireu, mireu...\nAquí us deixem les fotos dels aniversaris del mes de febrer. Ens anem fent grans i ens fa molta il·lusió celebrar amb els nostres amics i amigues aquests dies tan especials.\nÚltims aniveraris del 2017 i primers del 2018 a Infantil\nPublicat el: 1 February 2018\nAquí teniu un recull d’imatges dels moments més divertits que vam viure en la celebració dels últims aniversaris de l’any 2017 i dels primers del 2018! Moments molt esperats per tots ja que saber que ens anem fent grans, ens il·lusiona.\nA Infantil celebrem els aniversaris de novembre\nPublicat el: 5 December 2017\nMOLTES FELICITATS!!! Els hi vam dir a tots els nens i nenes que la setmana passada van celebrar el seu aniversari. Quan arriba final de mes tots esperem amb gran il·lusió el dia que “fem” els aniversaris ja que les aules s’omplen de música, globus, corones...\nMireu què bé ho passem...