Elies115: Mobilitzem-nos contra el vot de censura!!\nAquest proper diumenge dia 6 de juliol tenim a can Barça “el vot de censura” contra l’actual Junta.\nCal una mobilització massiva contra aquest vot de censura. Aquesta censura promoguda pel tal Giralt i recolzada per les forces més fosques i tenebroses del barcelonisme és un dels espectacles més pornogràfics i indecents als que haurem tingut ocasió d’assistir els barcelonistes.\nNo hi ha CAP motiu per a aquest vot de censura. Ja ho vaig dir i em ratifico, jo hi votaré en contra i crec que cal que hi hagi una mobilització massiva dels socis per impedir que prosperi, per impedir que el club entri en una espiral de desestabilització i caïnisme sense precedents.\nEls mecanismes excepcionals estan reservats a situacions excepcionals. Dues temporades sense títols no són una situació excepcional, ni tan sols en el cas que pensem que la Junta s’ha equivocat en la gestió d’aquests dos anys, i que hauria d’haver pres unes mesures que no va prendre. Perquè el temps no es pot tornar enrere, i fins i tot en aquest argument dels títols i les mesures… aquestes ja s’han pres: canvi d’entrenador, renovació de la plantilla amb fitxatges molt bons i il·lusionants, etc.\nNo hi ha, per tant, cap motiu per al vot de censura. CAP. No té cap sentit que el president del Barça més votat pels socis hagi hagut de passar per les urnes dues vegades en cinc anys, i amb aquest vot, tres vegades en cinc anys. És una autèntica animalada que demostra fins a quin punt estem davant un trama fosca i una operació d’abast inspirada per interessos mesquins i inconfessables.\nD’aquí dos anys hi ha d’haver les eleccions. I en Jan Laporta ja no s’hi presentarà. Llavors és el moment que les diferents persones que aspiren a dirigir el club ens presentin les seves propostes. Això d’ara, el vot de censura, és pura pornografia.\nPerò és que a més a més de tot això, sóc dels que pensen que aquesta junta directiva és la millor junta directiva que mai ha tingut el Barça, i que, malgrat els errors de sobretot aquesta última temporada, el seu balanç és clarament positiu. Netament positiu. I en tots els camps. La renovació del club, el seu sanejament, la modernització, la reconciliació amb la massa social, el seu creixement, el futbol del que hem gaudit, els títols, el retorn als orígens i la identitat del club… Un sense fi de bones obres, de fets, que avalen uns anys de glòria.\nI una adequada capacitat de reacció, després d’aquests dos anys, amb la construcció d’un nou projecte sòlid i il·lusionant, que és el que tots volem. No hi ha per tant cap motiu per al vot de censura, que només es pot defensar des de la més absoluta i radical mesquinesa i irresponsabilitat. Cal una mobilització massiva en contra.\nMobilitza’t contra el vot de censura!!!! DIGUEM NO!!!\nDiumenge hi serem.\nEspero que hi siguem tots.\nSí, és un excés que en 5 anys aquesta junta s'hagi sotmès a 3 votacions. Sense tenir cap conflicte més enllà que la regeneració esportiva després de 2 anys sense bons resultats, però amb un nivell de joc força respectable. Crec que l'opció Guardiola és la més blaugrana i catalana que aquest club ha pres, que encamina aquest vuit de dos anys sense títols cap a una nova etapa d'èxit.\nA mi em sembla que s'ha ajuntat la secció Nuñez/Gaspart junt amb la secció Sandro. És una col•laboració a priori molt heterogènia, però quan reflexiones sobre els orígens de grans multinacionals de l'esport que en prové el Sandro, es fa més evident que tots provenen de un sector negocis orfe de can Barça des de fa uns anys.\nDe tots els que participen en aquest "contuberni", que no son pocs, els que més han ensenyat el llautó, els del grup Godó. Ho han fet amb tots els medis que disposen, que no son pocs, i ho han fet d'una manera tant poc dissimulada que crec que els ha de passar factura.\nel paper del Grupo Godó de "cacera" sistemàtica envers en Jan Laporta i la seva junta ha estat i és un espectacle denigrant, incomprensible.\nQuina campanya en contra des del primer dia, per favor!\nEls comentaristes d'esports del grup Godó són els quintacolumnistes del Núñez (i d'altres coses) i no estaran contents fins que s'hagin carregat tot el que no sigui nunyisme i el garroulisme que l'acompanya. Ara, des d'una autosuposada superioritat moral i intel·lectual, es dediquen a torpedinar de la forma més barroera, despòtica i irracional tota la gestió Laporta. Aquests paios, pretesos comunicadors, no són més que uns tristos amargats envejosos que viuen a l'ombra del capo mafioso de torn, perquè ells sols no sabrien ni podrien fer res. Patètic!!!\nSí que hi ha algun motiu per la moció, que és la d'intentar la visió catalanista del club. Això hi ha encara molta gent que no ho pot suportar. Només cal veure les pintes que tiren endavant la moció i la cobertura que els dona TVres. Des d'un punt de vista de la comunicació no és gens gratuït com presenta TVres la moció. No és gens imparcial.\nUna mica de llet, per a rebaixar el cafè.\nCrec, i espero, que diumenge els vots contraris a la moció de censura superin els favorables.\nPerò no m'agrada gaire aquesta mena de campanya d'adhesió personal, com si el món estigués a punt de petar.\nAnem a pams, amb opinions personals, evidentment discutibles:\na)el tràmit "moció de censura" que es va incorporar als estatuts del Barça és, crec, molt deficient. Ni que la comissió la formessin il.lustres juristes. Potser per això. El futbol és un mon molt rar.\nb)- Sóm 140.000 ó no se quants socis. I varem votar (o varem poder votar) UNA JUNTA DIRECTIVA, tots els "amos"conjunts del club.\nMatisso: varem votar una JUNTA DIRECTIVA, amb una llista de noms.I un que anava en primer lloc, sí. Però votem una junta directiva.\nc)- Una moció de censura, que pot acabar amb la renúncia obligada d'un Junta votada (guanyadora en la votacio) per tots els socis, no pot tenir un quorum tant petit.\nHaurien de ser, per exemple, un mínim de signatures del 30%-35% del nombre de vots que van votar a les darrers eleccions de Junta directiva.\nd)- La moció de censura ha d'anar, si, contra el President que hi hagi, elegit per la Junta, els membres de la qual Junta varem elegir quan varem votar.\nPerò no hauria de comportar mai, ni que guanyi, un abandonament de tota la Junta i la constitució d'una Gestora. L'efecte juridic hauria de ser "plegar de la Junta" qui faci de President en la moció, que guanyi, i la Junta elegir un altre President per la resta del mandat.\ne)- No m'agrada gens "blindar" una persona amb un càrrec. Blindem la Junta, l'organ votat democràticament. I, evidentment, en l'elecció del nou President , si la moció guanyés, nomes podrien votar els directius actuals que anessin a la llista aspirant a Junta que va guanyar les darreres eleccions.\nf)- O sia, en el cas -iversemblant i que no succeirà- que la moció de censura negativa guanyés, amb efectes sobre el President, amb el que comento, nomes passaria que en Laporta plegaria de la Junta i en Soriano, suposo, seria el nou President fins el final del mandat.\ng)- Mocio de censura, però constructiva. Sense deixar el club en mans de gestora, que es l'opció a prendre, únicament, en situacions excepcionals en que els membres de la junta abandonessin tots el càrrec, dimitissin, i no quedessin més de 5 dels que formaren part de la candidatura a Junta votada.\nh)- La moció de censura s'hauria de votar sempre coincidint amb algun partit de futbol jugat al Nou Camp. Es patètic fer-ho el juliol. Si cal participar, i em sembla bé, quorum molt mes elevat; i a fer-ho un dia de partit a casa; i sense deixar el Club sense govern de la junta que va guanyar les eleccions. (la Junta, sempre repeteixo, és la que votem.).\ni)- Tot i això, es evident que a partir del 2on any i mig, en Laporta no ha actuat com va actuar els primers anys, ni com creiem que ho faria, col.lectivament, en equip, en equip de junta, no unipersonalment, a les eleccions del 2003. Ha actuat massa unipersonalment, i decidint sobre temes dels quals, ho sento, no en té ni idea, o en té com jo, però que no són la seva funció ni especialitat. I hi ha membres de l'actual Junta que opinen el mateix i li han dit, fa temps i temps, al Jan. Però cadascu es com és.\nj)- Es cert que en Jan, amb l'Elefant Blau, va liderar la presentació d'una moció de censura contra en Nuñez. Sincerament, hi vaig col.laborar, i la vaig votar, naturalment, en correspondència a les conviccions i accions fetes des de la bruta maniobra de Casaus en les eleccions del 78, contra Ferran Ariño, fins el final del nuyisme.\nCasaus s'alià, secretament, (i fou finançat, per a la campanya i personalment) amb en Nuñez, -tipus tripartit- abans de la campanya (Recordo que hi han un titular de diari on en Casaus deia: "si després pacto amb en Nuñez, se'm podrà dir que sóc un porc, i no ho faré". ) per a permetre guanyar un paleta vingut a mes´, com en Nuñez, vanitós, desitjós de rel.levancia social i, en aquells moments, amb un crisi financera grossa a les seves empreses constructores.\nPerò mantinc que la moció de censura d'en Jan va ser per a desgastar més al Nuñez, ja en greu decliu, i, sobretot, per a agafar protagonisme en Jan. Licit, totalment lícit, i positiu, però va ser aixi.\nk)- No m'agrada gens el victimisme.\nI en Jan no pot fer el victimisme que fa, ara , i ja fa un temps.\nLa comunicació la duu molt malament. Serà ell, o serà en J. Badia, el cap de comunicació que ell va triar, i que va treure d el'Avui, però la comunicació requereix coherència.\nI estar uns anys histèric contra el Grup Z, i aleshores primar totalment el Grup Godó; i després, al cap d'uns anys, reconciliar-se amb els del Z i de l'Sport, i aleshores castigar als del Mundo Deportivo, això una junta del FC Barcelona no ho pot permetre que funcioni aixi. Ni la Junta ni el President. No han de tenir "mèdia amics" i "media enemics", per decisió personal del president, i canviar-lis el calaixet quan les vaquen donen llet o cafè.\nl)- Va ser una pena el trencament del model exitós del primer any i mig: uns es dedicaven al futbol, altres a les seccions, altres a l'economia, altres als serveis mèdis, altres a l'organització interna, i altres a les relacions socials.\nEn equip. Com es van presentar el 2003. Com els varem votar el 2003. En equip, amb un equip valuossíssim, i amb moltes persones vàlides (Jan, Sandro, Soriano,Ingla, Bartomeu, Moix, etcètera). I en Jan de director d'orcretra, no de multiinstrumentista.\nm)- En Sandro Rosell, i el seu propi equip,. de tothom coneguts, no ha tingut res a veure amb aquesta moció de censura. Res, que vol dir, res.\nI es llastimós que entre les tonteries dels plumífers esportius, les rancunies dels tertulians de l'Arus o de l'Abril, s'hi afegeixin introxicacions provinents del Bolaño d'en Jan (en Badia) escampant invencions i merdes sobre una persona tant vàlida -i ho va demostrar- i tant honesta, preparada, transparent, responsable, i tant neta i coherent, com ho es en Sandro Rosell.\nn)- Els moviments dels nuyistes, postnuyistes, i dels "galtes" habituals (Minguella,Parera, Llauradó, compte amb aquest ocellot Llauradó que està a darrera de més coses de les que semblen, tot i la suprema hòstia electoral que va rebre el 2003 (la meitat de vots,de les firmes presentades, , ha, ha, ha) sempre han estat previsibles. I seguiran aixi mentre puguin. Però no s'hi val barrejar pel mig, a instàncies d'en Badia, que nomes despatxa amb en Jan, no ho oblideu) a gent tant diferent com són l'equip d'en Sandro, en Faus i altres exdirectius.\nPerque li han marxat bastants membres de la junta, al Jan, en aquests 5 anys. I ell, el seu cunyat, el seu sogre, i la seva manera de fer no en són aliens.\no)- Un darrer comentari:\nQui és el director general actual del FC Barcelona? Ho sabeu? us sona?\nEn etapes anteriors, ho foren en Parera, per exemple,aquell que va fitxar de CajaMadrid-Catalunya l'inclit Gaspart , en Granados, el propi mentor i formador d'en Jan, etc., ) i ara, en canvi, ningú sap qui fa , com a professional, de Director General.\nper què? perque el protagonisme del President ho acapara tot, perque aixi ho vol ell. Personalisme excessiu. Per que en Jan no era ni es(aixi ho creiem) un personalista com els presis dels clubs de Madrit, o de Valencia.\nDoncs, la directora general del FC Barcelona és l'Anna Xicoy, molt bona professional.\nI segur que, personalment, a l'Anna no li desagrada no estar davant els mèdia....però entra dins el seu sou.\nI, en canvi, no entra dins el no sou d'en Jan.\nTot i això, es evident que en Laporta el recordarem sempre com el que aconseguí, a les urnes, trencar el postnuyisme, i encapçalar una gran junta que recupera el Barça en tots els sentits.\nPerò el personalisme l'ha dut per viaranys innecesaris.\nDilluns seguirà la junta actual, amb en Jan de President.\nN'estic segur, convençut i es el que cal ara. Però el 2010 es un altre tema, totalment diferent.\nAndreu, estic molt d'acord amb el teu llarg comentari, però no 100%.\nHi ha per a mi un tema clau. I és que el club no està en una situació d'excepcionalitat que mereixi un vot de censura. Però... per què té opcions aquest vot de censura?\nprimer, perquè el món està ple de ressentits i d'imbècils. I les dues coses juntes són un perill. I aquests dies he vist com afloraven ressentiments variadíssims i de vergonya aliena, amb d'altres de molt covats políticament i també imbecilitat.\nsegon perquè hi ha gent poderosa i molts interessos darrere la censura a la directiva. Començant pels grans grups de comunicació, especialment Godó, que ha tingut un paper absolutament hostil amb aquesta junta des del primer dia. Als seus mitjans i amb la veu dels seus periodistes. De tots.\nI, Andreu, lamento dir-t'ho, però en Sandro sí que ha estat al darrere de la moció. Cert que en Laporta no pot fer victimisme i un cop més s'equivoca fent-lo (comparteixo la visió dels errors que expliques). Però en Rossell sí que hi ha estat al darrere. Em consta perfectament. No tant com d'altres, com en Minguella. Però hi ha estat. Creu-me.\nFinalment, les coses posades blanc o negre obliguen a prendre partit per sobre fins i tot del que voldríem. Crec que en Jan i la seva junta s'han equivocat, i han comès massa errors. I m'ha sapigut molt greu. I fins i tot tinc un post on explicava que per a mi era molt important que, el dia de següent d'acabar la temporada, en Jan sortís i fés acte de contricció i reconegués els errors fets. Això li hagués donat credibilitat i sinceritat. No ho ha fet, va sumar un altre error en aquella compareixença quasi ridícula a TVres, que dius tu.\nPerò dit tot això, en el blanc o negre, està clar que em quedo, clarament, amb la directiva i contra la moció de censura. No s'ho mereixen. Presenten un balanç clarament positiu.\nI d'aquí dos anys, eleccions. Gran moment, hagués estat, perquè es presentés en Sandro, amb un nou projecte, i a convèncer als socis.\nperò no això i no així. Això fa molt mal al club i ens pot tornar a un frontisme que pensava superat.\nAquesta moció és un gravíssim error, que només té opcions de triomfar perquè aplega tots els ressentiments, que són molts. I això no és mai bo. Això és un autèntic desastre. Però això cal una mobilització massiva contra la moció de censura.\nCrec que pensem el mateix, en els trets fonamentals, i tenim discrepàncies menors, tal com ho veig.\n1a.)- Sobre en Sandro i la moció d'aquest Giralt.\nMantinc, i diria el mateix que tu, (creu-me) que no hi es al darrera, en res de res. Quan ens veiem, si vols, t'explicarè les meves fonts.\n2a)- Sobre el paper dels mèdia aquestes setmanes. Diem el mateix.\nPero jo afegeixo:\na)- Es una "errada", per a un president (el mes votat mai) del Barça "quedar-se sol", amb els principals mèdia en contra. Han fallat coses que no poden fallar. I els canvis copernicans, no se sap perquè, que he explicat en són uns.\nLi tenen "ganes", a part els medis madrilenys, gent concreta de La Vang. Alguns impresentables totals. Tipus Marius Carol. (l'hauries d'haver vist, com jo l'he vist, fent l'energúmen barriobajero, a crits de sonat, en un partit de basquet d'adolescents on jugava la seva filla: pitjor que hooligan, al reformatori..).\nI els qui estaven molt malament acostumats (durant 25 anys de Nuñez i Gaspart) a rebre moltes coses (entrades, places de pàrquings, regals, convidades i rectangles de paper moneda de tant en quant,..i tota la purria habitual que hem comentat.\nEl que no veig és un estat d'emergència perillossíssim. La mocio perdrà, i clarament. I repeteixo, si al reredactar els estatuts s'ho haguessin mirat més, (mes signatures, no destructiva, en dia de partit, etc.) potser ni s'hagues pogut presentar.\nEls qui varem fer activament barcelonisme/catalanisme/antinuyisme durant els 25 anys del 1978 al 2003, varem ser qualificats també, pels plumífers , de ressentits, anti, partidaris del porró, dependents d'un partit, i altres tonteries o infàmies.(l'anecdotari és divertit, alhora que patètic i defineix molt bé personatges malauradament coneguts). Això, tristement, és el mon irracional, disparatat, voluble, d'un futbol de hooligans, amb 3 diaris esportius que venen molt més si va bé el Barça i a l'inrevès. Però és el que és.\nSeguirà, comodament, en Jan, però tocat.\nEl que no podem pretendre, els qui anirem a dir que no a la moció, és, a més, que torni a ser inmaculada la imatge d'en Jan, per que ha comés massa errades, i en massa fronts, i sempre directament ell.\nA mí, personalment, ara (ja fa 2 anys), si comencessim de nou, em mereix més confiança com a gestor al front del Barça en Ferran Soriano que en Jan. I no tinc el gust de conèixer al Soriano.\nPerò et serè sincer, en Sandro Rosell, que ara està decidit a presentar-se a les properes eleccions del 2010, em sembla el millor candidat possible. I resaria per que poguessin fer un ticket Sandro/Soriano.\nPerò falta molt de temps encara.\nI que les purries habituals de l'entorn nuyista i gasparista, si donen la cara democràticament, rebin les mateixes bofetades electorals del 2003.\nI aquesta seria la darrera discrepància: per la meva part, si li diuen frontisme, que li diguin, el nuyisme, el seu entorn, el gasparisme, i els "jetes"(minguellues,llaurado's,lacalle's, parere's, reyna's..) a un altre cantó.\nI mai cap pacte amb cap d'aquests sectors. Mai més.\nSempre col.laboraré, si cal, a tenir-los a les tenebres exteriors barcelonistes.\nQuan ens veiem, si et sembla, ens donem detalls.\non fots les grapes la "lies"?\nhabitualment per això em vaig donar de baixa foten l'espectacle titllan-los de censors...\nfutbolisticament minguella és el millor sobre futbol de sofà i projecçio de cat o indp sobre el barça?? em sembla infantil sinó hi hagues barça formerien barricades els de cadira+aparcament de cotxe........\nres encara que no m'agradi és classe baixa i alta aliats en un objectiu de mercenaris........... talla la revolució a>espanya vs cat i b>guerra de classes ?\nper mi com a culer, el barça és una adormidera......... el bo del futbol es jugar-lo en amater la resta son sentiments obscurantistes-.\nel bo de qualsevol esport és jugar-lo sigui futbol sala o harlem o a 3era regional, com el basket...\nl'esport de sofà ja és una altra cosa i posats a fer que tots siguin guiris....\nalguns veuen uns del barça jugen amb espanya......\nuns jugadors del barça marquen gols amb espanya...\ncom la majoria son mercenaris que ho siguin tots.....\nés hipocrita pensar que el barça és un equip català si el 80% son guiris.....\nel potencial economic catala????? c\nclar sino seriem el bilbao...........\nper tant tots guiris, la potencia economica del barça ens farà guanyar és això i no altre cosa...\ni en la meva opinió alinea, és la olla a pressió que explota quan el país va malament.............


Enxampats dos joves i un menor robant al Vallès\nEnxampats dos lladres acompanyats d'un menor robant en un domicili a Cerdanyola\nUn testimoni va veure com trencaven la finestra de l'immoble\nper Redacció dilluns, 9 de setembre 2019 - 21:25h\nDiverses dotacions policials van envoltar l'immoble | Cedida\nEls Mossos d'Esquadra han detingut dues persones de 20 anys per presumptament robar en un domicili del carrer Lluna de Cerdanyola del Vallès acompanyats per un menor, han informat aquest dilluns en un comunicat.\nEls fets van ocórrer prop de les 13.55 hores del passat dimecres, quan un testimoni va alertar a la policia catalana que havia vist a dos homes trencar una finestra de l'immoble i accedir a l'interior, mentre que un tercer es va quedar vigilant en l'exterior.\nVan tractar de fugir\nDiverses dotacions policials van envoltar l'immoble, però ells es van adonar de la presència policial i van tractar de fugir. Però només ho va aconseguir el que vigilava, però el va atrapar una altra patrulla, a qui a més van trobar un mitjó a les mans per a no deixar petjades.\nDesprés de traslladar-los a dependències policials, els Mossos van confirmar que un dels tres era menor, per la qual cosa va ser posat a la disposició de la Fiscalia de Menors de Barcelona.\nEls altres dos detinguts, veïns de Barcelona i de nacionalitat dominicana i espanyola, van passar a disposició judicial el divendres, i el jutjat de guàrdia de Cerdanyola va decretar la seva llibertat amb càrrecs.\nLa important notícia que acaben de rebre els presos catalans\nMenor Mossos d'Esquadra Robatori Detingut Cerdanyola Vallès Occidental


Divendres s’inaugura a la capella de Sant Joan una recorregut per l’obra pictòrica de 25 anys de Fèlix Plantalech\nDivendres s’inaugura a la capella de Sant Joan una recorregut per l’obra pictòrica de 25 anys de Fèlix Plantalech\nLa capella de Sant Joan acollirà a partir d’aquest divendres 13 de desembre i fins al dia 12 de gener de 2014, l’exposició antològica, “Plantalech 25 anys, un recorregut per l’obra pictòrica”.\nAquests més de vint-i-cinc anys dedicats a la creació pictòrica són els que els visitants a l'exposició podran percebre en les més de quinze peces, la meitat d'elles de gran format, que ocuparan de nou l'espai de la Capella.\nLes peces, totes elles realitzades amb acrílic, han estat escollides sota el criteri de mostrar el diferents períodes que l'artista ha anat travessant a través de la seva dilatada trajectòria iniciada el 1987. En aquella ocasió el pintor presentava a la Capella de Sant Joan obres de gran format inspirades en textos del gran escriptor italià Italo Calvino i l'exposició duia per nom Memòria d'Ipàzia. D'aleshores ençà tot un recorregut de més de vint-i-cinc anys de perseverança en això que el mateix Fèlix Plantalech defineix com a ART: Amor, Reflexió i Treball. Un amor, una reflexió i un treball que l'han portat a conquerir un llenguatge artístic personal i únic i que l'han fet mereixedor de premis i reconeixements arreu de l'estat.\nMés de vint-i-cinc anys homenatjant amb la seva obra la terra i la poètica de la terra treballada per l'home, conreant teles amb colors d'una austeritat inconfusible i creant nous paisatges per a la mirada. Aquest serà el recorregut que, a tall d'homenatge pel llarg camí transcorregut, podrem fer de nou a la Capella de Sant Joan, vint-i-cinc anys després.\nEn aquest recorregut s'hi mostra l'evolució artística des de la seva primera exposició, Memòria d'Ipàzia, fins a obres d'aquest darrer any 2013. En aquest sentit, les obres transmeten uns inicis amb moltes referències i influències d' altres artistes fins arribar a trobar un llenguatge molt més personal i singular.\nInauguració i accions paral.leles\nLa inauguració de l'exposició, que tindrà lloc el mateix dia 13 de desembre a les 8 del vespre, anirà càrrec de l'arquitecte gelidenc Joan Roselló, del regidor de Cultura de l'Ajuntament de Vilafranca, Raimon Gusi, i del regidor coordinador de l'Àrea de Relacions Ciutadanes i Promoció Social, Jordi Solà.\nCom a cloenda de l'acte d'inauguració, tindrà lloc a la mateixa capella un recital d'arpa xinesa (guzheng) a càrrec de la intèrpret Zhang Ye. Aquest concert es fruit de la col·laboració de l'Ajuntament de Vilafranca, la Diputació de Barcelona i Casa Àsia que pretén promoure a artistes asiàtics residents al nostre país. En aquest sentit, cal anunciar també l'actuació de l'actor japonès Yoshi Hioki que el diumenge 29 de desembre, a les 12 del migdia, després de la visita comentada a l'exposició a càrrec del mateix Fèlix Plantalech, interpretarà cinc contes japonesos que, amb títol Pájaro de ceniza, parlaran de cinc temes ben diferents però molt entrelligats entre ells: la mort, la vida, l'amor, els somnis i les paraules dels nostres avantpassats.


El bucle de l'1 d'octubre\nActualitzada 02/03/2018 a les 10:06\n© El bucle de l'1 d'octubre\nEl moment revolucionari del procés independentista va ser sens dubte l’intent de celebració del referèndum de l’1 d’octubre, que ha tingut un parell d’efectes notables sobre la realitat política catalana. D’una banda ha demostrat que hi ha centenars de milers –per no dir un parell de milions– de ciutadans disposats a comprometre’s personalment en la defensa de llibertats tan elementals com el dret al vot. I ho van fer fins i tot amb gestos d’autèntic heroisme, fent front a una violència inesperada de les forces de seguretat de l’Estat.\nD’altra banda, aquesta resposta ferma i serena dels votants independentistes va sorprendre de tal forma els polítics que fins al moment han estat incapaços d’articular un discurs realista sobre el que va passar després d’aquesta votació i de la suposada proclamació de la República del 27 d’octubre al Parlament. És com si ningú no volgués defraudar aquests ciutadans que van arriscar el físic per defensar les urnes. És molt important que els polítics vulguin estar a l’altura dels seus votants, cosa que no sempre ha estat així per desgràcia.\nPerò la política és alguna cosa més que una declaració d’intencions o d’un postureig més o menys estètic sobre els drets nacionals catalans.\nSuposa formar govern, administrar pressupostos, pagar subsidis i recaptar impostos. I per a tot això es requereixen dosis de realisme i no només una demostració d’enteresa política davant de Madrid. De nou, la pressió de les entitats civils i dels sectors més radicals impedirà als partits majoritaris governar amb realisme.


Gustavo González confessa la seua etapa més complicada: 'vaig exercir la prostitució'\nGustavo González confessa la seua etapa més complicada: vaig exercir la prostitució\nEls fantasmes del passat han tornat a la vida del col·laborador de 'Sálvame'\ndivendres, 21 de maig 2021 - 13:16h\nGustavo González és segurament un dels col·laboradors més discrets de l'univers 'Sálvame' i que per norma general no acostuma a parlar de la seua vida privada i les seues armes són la seua experiència i les seues vivències com a fotògraf, seguint als personatges del moment.\nPerò quan li toca ser notícia ho passa especialment malament, però sempre acaba accedint perquè sap que així pot guanyar més diners del que guanya per norma general. Si bé és cert que el tertulià fa molts anys que forma part del programa de les vesprades de Telecinco, este no és un dels col·laboradors més habituals i les seues intervencions es limiten a acudir un dia per setmana llevat que li ho munte per a formar part de l'actualitat i aconseguir així una presència que sinó, no tindria.\nL'última vegada que Gustavo va ser notícia en el programa va ser quan es va separar de la seua dona i es va descobrir la relació paral·lela que mantenia a esquena de la seua esposa amb l'actriu María Lapiedra. Eixe romanç va durar més de huit anys a pesar que ell la va negar en públic durant molt de temps fins que finalment la pressió que va sentir el va portar a arribar fins al final d'este assumpte.\nEl més sorprenent és que Lapiedra, lluny de fer costat al seu nuvi, li ho posava cada dia més difícil i enfrontava al seu xic amb els seus companys de treball, portant-ho al fet que este perdera amistats molt pròximes que tenia en el plató com María Patiño o Gema López i que van admetre en directe que la situació se'ls estava escapant de les mans.\nEsta no ha sigut la millor setmana per a Gustavo González. El col·laborador es va assabentar el dilluns que la seua núvia i la mare de la seua filla, María Lapiedra, havia parlat malament de la seua faceta com a pare dels fills del seu matrimoni anterior. ‘Sálvame’ li va deixar escoltar una conversa que María no sabia que s'estava gravant.\nEn ella, la parella de Gustavo deia que la “culpa del sofriment” dels seus quatre fills havia sigut exclusivament d'ell, perquè havia d'haver-se separat abans de la seua dona, a la qual enganyava “des del primer dia en què es van conéixer”. El col·laborador es va disgustar molt en sentir estes paraules perquè li fan “mal” i no l'ajuden en la reconciliació amb els seus fills.\nGustavo, traït per María Lapiedra\nTant María com Gustavo han acudit a 'Sálvame' per a tindre una seriosa conversa en directe però, quan ell estava esperant dins de la caravana de l'amor, ha tingut una conversa amb un dels seus fills que ha fet un gir complet a esta discussió de parella.\nPer protegir el seu fill, el col·laborador no ha volgut revelar el que li ha dit en els seus missatges, però la seua indignació ha sigut tan gran que ha recordat que ell l'ha passat malament econòmicament en altres etapes de la seua vida: "En un moment donat, jo em vaig prostituir. I ho vaig fer amb gust, perquè va ser pels meus fills i per la meua exmuller", ha dit.\nLa tibant discussió de María i Gustavo en directe\nPerquè es reconciliara amb María, 'Sálvame' ha connectat amb ella des de la caravana. Lluny d'arreglar-ho, els dos han tingut una lletja discussió.\nSembla que no vols una dona que també treballe en 'Sálvame'\nLa conversa ha sigut un encreuament de retrets, sobretot per part de María, que li ha dit al seu nuvi que ella "no es va ficar amb els seus fills en aqueixa relació", que "l'amant no sempre és la dolenta de la pel·lícula" i la frase més forta: "Jo no soc sempre dolenta i els teus fills sempre bons perquè a mi ells m'han insultat".\n"Jorge Javier Vázquez curta en sec a Olga Moreno" "Nova víctima de Rocío Flores: Un altre col·laborador de 'Supervivientes' desapareix"


Elogi de la 'ela' alveolar | El Huffington Post\nElogi de la 'ela' alveolar\nEl que causa més perplexitat i estupor és que aquestes altures alguns mitjans difonguin articles o opininions que critiquin l'accent d'una persona, atès que se suposa que els mitjans estan a càrrec de gent documentada i amb algun rudiment sobre què és i con funciona una llengua.\nPotser són els variats colors de les roses d'un dia de sant Jordi assolellat els que m'inspiren, potser ho fan els mil accents de les riuades humanes que emplenen amb alegria els carrers de Barcelona en un dia tan joiós, el cas és que em vénen al cap les crítiques que va rebre la diputada Rovira pel parlament que va fer al Congrés de Madrid.\nNo era fàcil fer un parlament rodó. D'una banda, jugava en camp contrari (el resultat de la votació és prou eloqüent); de l'altra, es trobava en una vella i coneguda tessitura: quan una política (una autora, una creadora...) s'expressa d'una altra manera, des d'un altre punt de vista o lloc, s'arrisca a no ser vista o, com a mínim, a provocar sobretot estranyesa; si ho fa com un polític, corre el perill de ser jutjada com a vana i innecessària. Quan la diputada va afirmar que polítics i polítiques d'un lloc i l'altre no es coneixien gaire no deia cap ximpleria. És possible que, si un senyor amb barba asseverés que no es pot respectar el que no es coneix, ningú en fes riota.\nAra bé, el que causa més perplexitat i estupor és que aquestes altures alguns mitjans difonguin articles o opininions que critiquin l'accent d'una persona, atès que se suposa que els mitjans estan a càrrec de gent documentada i amb algun rudiment sobre què és i con funciona una llengua. Fins i tot, hi ha qui va atribuir l'esgarrifós accent català de la diputada a la immersió lingüística. Que es desenganyin perquè tinc una mala notícia: la major part de les persones catalanoparlants de la meva generació, educades (és un dir) amb la llengua català estrictament prohibida i relegada a la intimitat, fan exactament les mateixes eles que la diputada. Ara que Poniatowska acaba de recollir el Cervantes a Alcalà i que García Márquez ha mort a Ciutat de Mèxic, no he sentit ningú que en critiqués els respectius accents; al contrari, solen són celebrats amb joia com a mostra de la potència i diversitat d'una llengua. Que a algú li agradi més l'accent de Carme Riera que el d'Ana María Moix, o que el d'Isabel Allende, mostra només que sobre gustos està tot escrit.\nPel que fa al català, malgrat el prestigi que té l'accent de l'Empordà, personalment m'enamoren (segurament per raons sentimentals) tots els colors dels accents del sud i de les illes: Ah, el sonor apitxament de la parla de València, l'ús i pronunciació dels diminutius a banda i banda de l'Ebre, la gairebé impossible per a mi e àtona pronunciada com a e oberta d'Algaida, de Llucmajor!\nL'únic rellevant és, d'una banda, saber que tan bo i lícit és preferir l'accent de Sevilla al de Granada, com l'opció contrària; de l'altra, l'acceptació que tothom té accent, atès que, si no, és impossible parlar. Tots els accents (sense excepció) sumen, enriqueixen i constitueixen una llengua (malgrat que els dos últims citats, així com el Mondoñedo, el de la Laguna o el de Basauri, posem per cas, no se sentin gaire ni tans sols als mitjans audiovisuals públics).\nTotes les persones tenen un accent o altre i tots els accents són igual de bells o de lletjos, depèn de qui els escolta. És fàcil d'entendre i, si no s'entén, encara que no és ben bé el mateix, és tan curt i simple que es pot aprendre de memòria.\nPer què, doncs, aquesta ràbia, aquest menyspreu, cap a un més dels accents que enriqueix el castellà? Segurament té a veure amb la, diguem-ne, idea prèvia de percebre la llengua catalana com un insult. Molts cops, en molts àmbits, gent que usa amb tota normalitat el català ha hagut de respondre que no és que no canti, escrigui, etc., en castellà, sinó que simplement ho fa en català.\nA final de desembre, l'exministra socialista María Antonia Trujillo preguntava patèticament, i amb total desconeixement de què és una llengua, que per a quines coses "importants" servia el català. Una coreligionària seva, Rocío Martínez Sampere, la va posar al seu lloc amb una elegància impecable, implacable i plena de sentit comú, a la qual no cal afegir res més: "Per llegir, per pensar, per parlar amb els meus fills...".


LOMCE | Ampa Escola de Bosc Montjuic\nAdéu a la immersió lingüística; centralització, més pes a la religió catòlica, revalides, segregació, menys participació de les famílies, reforç del paper del director, desfuncionarització, …\nLa setena reforma educativa (des de la democràcia), ‘llei wert’, com també és coneguda, ha estat aprovada davant el rebuig general de la comunitat educativa.\nDes que fossin presentades les seves línies generals, la llei orgànica per a la millora de la qualitat educativa (LOMCE), coneguda també com ‘llei wert’ (cognom del ministre d’educació, José Ignacio Wert, principal impulsor de la mateixa), ha generat el rebuig de la comunitat educativa així com de les comunitats autònomes no governades pel PP.\nDes dels inicis de la proposta de llei i un cop aprovada s’han engegat diferents iniciatives de rebuig. Entre elles la creació de la XEI (Xarxa d’Escoles Insubmises) a la LOMCE a la qual ens podem sumar com escola, prèvia aprovació per part del Consell Escolar i amb la creació d’una comissió de treball mixta AMPA-Escola\nTant la FAPAC com la XEI han elaborat diferents documents on s’explica el per què del rebuig i les diferents accions que es poden portar a terme.\nINSTRUCCIONS per fer objecció de consciència a les proves de 3er i 6è\nARGUMENTARI per fer objecció de consciència a les proves de 3er i 6è\nPRESENTACIÓ en Power Point de l’argumentari i les instruccions per fer objecció de consciència a les proves de 3er i 6è\nTRÍPTIC sobre l’objecció de consciència\nINFOGRAFIA sobre el desplegament de la LOMCE a Catalunya\nMODEL DE SOL·LICITUD a la direcció del centre escolar de les dates de les proves de tercer de primària\n>>> Manual de la FAPAC de Resistència activa a la LOMCE\n>>> Xerrada de la XEI al CC Sortidor (2/12/2014)\n>>> Per què hem de dir no a la LOMCE (document de Febrer 2014 – FAPAC)\n>>>>No a les proves de 3r de primària: NO a la LOMCE [NOU!]\n>>> Document d’adhesió a la XEI\nAccions d’objecció a les proves de 3r – 2015\nLa LOMCE ha arribat per quedar-se i per deixar com a residual l’escola pública, inclusiva i de qualitat ….hi estem disposats?\nAquests són els 10 canvis claus que suposa la setena reforma educativa des de la democràcia:\nPrimacia del castellà: adéu a la immersió lingüística\nEl govern espanyol determina els continguts i serveis i hores lectives de l’assignatura de llengua castellana, que es considera troncal. El català és relegat a la condició de matèria d’especialitat (al mateix nivell que educació física, per exemple).\nS’elimina de facto la immersió lingüística, present a Catalunya des fa més de 30 anys.\nCentralització: més control del ministeri\nLes comunitats autònomes només poden decidir els continguts i serveis i horaris de les assignatures anomenades d’especialitat (educació física, plàstica, música …) i les de les llengües cooficials, en aquest cas el català . El govern central qui decideix sobre les assignatures troncals (llengua castellana, matemàtiques, ciències o idioma estranger), es a dir, entre el 65 i el 75% dels continguts i serveis (65% a les comunitats amb llengües cooficials).\nCuriosament, el major cost d’implantacions de la reforma corre a càrrec de les comunitats autònomes. El govern central cia prèvia el costi de la implantació de la norma, i les comunitats, el de la fase de consolidació.\nPes de la religió catòlica\nL’assignatura de religió passa a una matèria d’especialitat, que comptarà per a la nota mitjana i s’equipararà en hores a la mitjana de la resta de matèries. S’atén així a una petició històrica de l’església catòlica, davant la caiguda d’un 10% de les matriculacions.\nL’educació per a la ciutadania deixa d’existir i s’estableix una alternativa a la religió: valors culturals i socials a primària, i valors ètics en secundà ria.\nRevàlides i avaluacions contínues\nLa selectivitat desapareix i s’estableixen diverses avaluacions o revàlides externes (aquestes últimes, necessàries per passar de curs, només en el cas de l’ESO i el batxillerat) al final de cada cicle.\nLes universitats també podran fer proves accés\n5 . FP : segregació de l’alumnat\nL’accés a la FP s’avança , els alumnes que , segons els professors , no tinguin possibilitats d’avançar en l’ESO , accediran a un nou cicle amb 15 anys ( formació professional bàsica ) . No obstant això , aquest primer cicle no donarà accés directe a la formació secundària secundària , i els alumnes que vulguin realitzar hauran de passar un examen. Aquesta segregació de l’alumnat , entre ” bons i dolents” , ha estat molt criticada per la comunitat educativa , que denuncia que es pretén acabar amb el fracàs escolar amb ”mà dura”.\nAixí mateix , s’obre la porta a establir rànquings de centres educatius , que fins ara estaven prohibits per a evitar que les escoles competissin entre si .\nEl pes del consell escolar ( format per tots els agents de la comunitat educativa : professors , alumnes , pares i mares , sindicats … ) passa a ser purament consultiu , perdent així la força que tenien aquests col·lectius en la presa de decisions i organització .\nLa presa de decisions es centralitza ara , gairebé íntegrament , en la figura del director i l’equip educatiu\nMés control institucional del centre\nEls directors de centres seran designats pel govern, ja que hauran de passar un procés de formació i han d’estar acreditats. S’augmenta, d’aquesta manera, el control institucional dels centres. La conseqüència indirecta d’aquesta decisió és la pèrdua de pes del consell escolar, que fins ara participava en l’elecció del director.\nEls directors podran contractar directament a professors, sense que l’oposició sigui obligatòria.\nCondicions dels funcionaris\nLes condicions laborals del professorat també canviaran. La LOMCE es reserva el dret a canviar el destí i la funció dels funcionaris. Així mateix, s’augmenta l’horari lectiu del professorat.\nA més, la ràtio d’alumnes per aula s’eleva un 10%\nComunitat educativa: sense debat ni consens\nEl rebuig a la llei és unànime per part de tots els sectors. Sindicats, associacions de pares i mares i d’alumnes associacions de la xarxa pública, de la concertada i de les ikastoles, tots, han deixat al costat les seves diferències per unir-se contra la llei segons denuncien, la reforma no ha estat ni debatuda ni consensuada amb la comunitat educativa.\n10. Centres concertats\nEs perllonga el període per renovar els concerts: d’un màxim de 4 a un mínim de 6 anys a primària i quatre anys a secundà ria. A més, les administracions han de tenir en compte la “demanda social” a l’hora de programar el repartiment de places, és a dir, si hi ha pares que prefereixin portar els seus fills a l’escola concertada en lloc de la pública


Notícia: L’Ajuntament coordina la cessió de material sanitari per abastir l’Hospital Comarcal de Blanes i centres de salut\nL’Ajuntament coordina la cessió de material sanitari per abastir l’Hospital Comarcal de Blanes i centres de salut\nNoticia publicada a la web el 03/19/2020 03:10:19 PM\nDavant l’escassetat de material de protecció que pateixen els hospitals, el consistori ha centralitzat la recollida de material formatiu, així com de clíniques dentals, farmàcies i veterinàries\nL’Hospital Comarcal de Blanes ha rebut aquest migdia un estoc de material de protecció sanitària bàsica que li ha subministrat l’Ajuntament de Blanes a través del Departament de Protecció Civil. Durant les properes hores està previst que el consistori blanenc continuï centralitzant la recollida d’aquest material que estan cedint de manera solidària diversos establiments i estaments.\nProtecció Civil de l'Ajuntament de Blanes\ncentralitza la recollida de material que es lliura a l'Hospital Comarcal\nEs tracta de clíniques dentals, farmàcies, clíniques veterinàries i altres tipus d’empreses i establiments que, per la seva tasca habitual, necessiten aquesta protecció. Tothom ha fet la cessió de manera gratuïta i solidària, sense esperar cap mena de compensació. Avui s’han començat a fer les primeres donacions, i s’espera haver-les recollit totes entre aquesta tarda de dijous i divendres al matí.\nL’operatiu que s’ha posat en marxa avui dijous s’ha activat després que aquest passat dimecres l’Hospital Comarcal de Blanes es van posar en contacte amb el consistori blanenc per informar-lo sobre la necessitat que tenen de poder-se abastir, perquè el material escasseja. Immediatament Policia Local, Protecció Civil i altres departaments del consistori es van activar per fer una crida extensiva a qui –pel tipus d’activitat que desenvolupa- fos susceptible de poder donar un cop de mà.\nAl seu temps, l’Hospital Comarcal de Blanes té el compromís de posar-se en contacte amb altres centres públics de salut per, en la mesura del possible, ajudar-los a abastir-se en cas que els sigui menester. Es tracta de l’Hospital-Asil Sant Jaume i els dos ambulatoris que hi ha al municipi: el CAP 1 de Mas Enlaire i el CAP 2 de La Plantera.\nCessió del material del curs d’auxiliar d’infermeria de l’Institut S’Agulla\nUn dels contingents de material que ja s’ha lliurat a l’Hospital Comarcal de Blanes correspon a la cessió més nombrosa que s’ha recollit. Es tracta del material entregat per l’Institut S’Agulla, on s’imparteixen estudis de ‘Tècnic en Curs Auxiliars d’Infermeria’.\nEl director de l'INS S'Agulla, Josep Hernández, amb\nel cap de Protecció Civil, Josep Lluís Pouy\nAquest tipus d’aprenentatge inclou la realització de classes i tallers on necessiten disposar del material de protecció sanitari, amb les mateixes garanties de seguretat que tenen els dels centres mèdics i hospitals. Són guants, mascaretes de diferents graus de protecció –amb vàlvula i sense-, ulleres per prevenir esquitxos, bates aïllants d’un sol ús, alcohol de 70º, peücs i gorros.\nPerquè l’Institut S’Agulla pogués fer la donació del material sanitari de què disposava, ha rebut una autorització dels Serveis Territorials d’Educació de la Generalitat a Girona, que ha indicat a l’Ajuntament de Blanes i al centre educatiu el procediment que calia seguir per a la cessió. En el moment d’entrega, el cap de Protecció Civil, Josep Lluís Pouy, ha signat un document on hi constava tot el material que s’ha encarregat de lliurar-li el director de l’Institut S’Agulla, Josep Hernández.\nData de realització: 03/19/2020 | Data de la darrera actualització: 03/19/2020


La prova de les Borges comptarà amb 25 atletes del Running Toulouges de França\nLa Cursa de l’Oli, que es disputarà aquest diumenge amb sortida i arribada a les Borges Blanques, encadenarà més d’una dècada superant any rere any el mig miler de participants. Per a la quinzena edició, l’organització, que va a càrrec del Club Atlètic Borges, ja compta amb 510 inscrits i amb la previsió de superar els 550 per al dia de la prova, encara que lluny dels 750 que es manté com a rècord fa uns quatre anys, “abans que hi hagués tanta massificació de curses populars”, va indicar el director, Xavier Sahuquillo.\nEl responsable esportiu de la prova va incidir ahir a l’acte de presentació que va tenir lloc a la Diputació que l’objectiu de la cursa no és la quantitat, sinó la qualitat.\n“Tenim la sort que no hem baixat dels cinc-cents participants arribats a la meta els últims deu anys, la qual cosa és molt important i demostra que oferim un bon producte. Volem donar una prova de qualitat abans que apostar per una participació alta”, va assenyalar Sahuquillo, que va lamentar que hi hagués un calendari tan massificat de proves populars. “Cap poble vol renunciar a la seua carrera, com és lògic, però els atletes són, al capdavall, els que decideixen en quina cursa correran i d’això depèn que aquesta es mantingui o no en el temps”, va afegir.\nUna de les novetats d’aquesta quinzena edició de la Cursa de l’Oli serà la presència de vint-i-cinc atletes del Club Running Toulouges, localitat francesa agermanada amb les Borges Blanques. El Club Atlètic Borges, que comptarà amb el suport de setanta voluntaris, també ha mantingut el recorregut, que serà de 10.360 metres, amb una part per la zona urbana de la localitat de les Garrigues i una altra per camins, amb sortida a les 10.00 hores des del passeig del Terrall, que també allotjarà l’arribada. Aquesta prova, així mateix, tindrà un vessant humanitari, amb una inscripció solidària de vint euros que aquest any anirà destinada a l’Associació Smith Magenis.\nVÍDEO. La Cursa de l‘Oli ja supera el mig miler d’inscripcions\nÚltims preparatius per a la Fira de l‘Oli amb rècord d’expositors


El planter del Barça abandona la Masia després de 31 anys i es trasllada a la Ciutat Esportiva - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nEl planter del Barça abandona la Masia després de 31 anys i es trasllada a la Ciutat Esportiva\nDesprés de 31 anys vetllant pels fruits del planter del Barça, la Masia tanca les portes. Serà de manera provisional, perquè hi volen posar les oficines del club i possiblement un restaurant. De fet, els residents s'hi estaran fins que acabin el curs escolar. Però l'acte oficial de tancament de temporada i, per tant, de tancament de la Masia com a residència del futbol de formació blaugrana ja es va fer ahir, amb presència de Sandro Rosell. El president blaugrana va celebrar el primer aniversari com a màxim mandatari amb els que somien a convertir-se algun dia en jugadors del primer equip.\n14/06/2011 - 20.13\nLa Masia de Can Planas es va construir el 1702. Dos segles i mig més tard, el 1950, va passar a ser propietat del Barça. En principi, s'hi van instal·lar les oficines. I el 20 d'octubre de 1979 es va inaugurar com a residència per als jugadors de les categories inferiors. Des d'aleshores han estat molts els que hi han passat, i no només futbolistes. 31 anys han donat per a molt, i des de les primeres promocions, amb Esteve Fradera o Guillermo Amor, han estat molts els que han arribat al primer equip. Molts més han quedat pel camí. Altres han acabat fins i tot ocupant totalment el podi de la Pilota d'Or.\nEntre uns i altres destaca un Josep Guardiola que va començar a la Masia al costat de Tito Vilanova. Les carreres futbolístiques els van separar, per tornar a ajuntar-los uns anys més tard a la banqueta del millor Barça de la història. Aquest any hi han viscut... nens. Però aquests i tots els que hi han passat abans han coincidit en dues coses: l'objectiu comú de triomfar al Barça i el sentiment de la Masia com una família.\nSeran recordades les cantades de nadales a la Masia, amb Josep Lluís Núñez, el president que la va fer realitat, i uns quants jovenets que han passat de coristes anònims a estrelles mundials del futbol, com un tímid Iniesta o un rialler Valdés.\nEls 610 metres quadrats de la Masia, dividits en dues plantes, tindran a partir de la temporada que ve una altra destinació. S'havia parlat de fer-hi una seu social, traslladar-hi oficines i fins i tot instal·lar-hi un restaurant. De moment, aquestes seran les últimes setmanes amb la Masia plena. Quan tornin de les vacances, els que ho facin, s'instal·laran a la nova Masia, un edifici de nova construcció a la mateixa Ciutat Esportiva de Sant Joan Despí, amb capacitat per a més residents, i fins i tot la possibilitat que el primer equip del Barça hi faci les concentracions prèvies als partits. Per fora deixarà de ser una masia. Per dins, continuarà amb el mateix esperit.\nUn president satisfet


Podis de Núñez, Franco i Parcerisas al mundial de màsters a Andorra - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPodis de Núñez, Franco i Parcerisas al mundial de màsters a Andorra\nxavier martímanresa 29.08.2015 | 08:19\nIsrael Núñez, or en 35-39 anys ARXIU PARTICULAR\nS'estan celebrant a l'estació de Pal-La Massana (Andorra) totes les proves dels campionats del món de categories de màsters i veterans majors de 30 anys. Els bikers de les nostres comarques hi han assolit medalles. Israel Núñez, corredor de Martorell, ha estat or en 35-39 anys; Mar Franco (Massi), que és la seva companya, ha aconseguit el bronze al grup de 30-34 anys femení. Finalment, la ciclista de Fals, Neus Parcerisas, de l'equip del Four Factors, ha assolit la plata en 35-39 anys.\nEn 30-34 anys, David Puig (del Tomàs Bellès Cannondale) va ser el millor dels nostres corredors, i va ser vuitè. En 30-35, també va assolir la vuitena posició Jorge Sánchez (Full Equip), desè era Pau Egeda (Tomàs Bellès) i l'onzè Javi Jurado (Òdena Pallarès). En el grup de les dones de 30-34 anys, a banda de la plata de Mar Franco, cal fer esment a la sisena posició que va assolir la Meritxell Obradors, que pertany al club Òdena Pallarès. Després de les proves de descens, serà el torn de les categories absolutes. Serà torn, durant la setmana vinent, del sub-23 Roberto Bou i la júnior Magda Duran, del Tomàs Bellès. Al grup d'elit hi participarà Josep Antoni Hermida, el corredor ceretà.


Amistats transfrontereres – Art als carrers de Barcelona\nOBRA: Yo, América (còpia d’un original realitzat el 1993 instal·lada el 1995 )\nARTISTA: Alberto Cavazos\nBarri: El Bon Pastor\nLloc: Plaça de Monterrey\nL’artista mexicà Alberto Cavazos va realitzar aquesta obra per celebrar la germandat entre les ciutats de Monterrey i Barcelona. L’escultura es va inaugurar a Monterrey l’any 1993 i dos anys més tard es va instal·lar una rèplica donada per l’artista a la rotonda on conflueixen el carrer de Potosí amb el passeig de Guayaqui, tot just davant del pont de Can Peixauet que uneix Barcelona amb Santa Coloma de Gramenet creuant el riu Besòs.\nAmb motiu de la inauguració, a la qual van assistir el mateix Cavazos i els alcaldes de Monterrey i Barcelona, la rotonda es va batejar amb el nom de Plaça de Monterrey per procurar mantenir el record d’aquella anunciada germandat transatlàntica.\nAquesta esquemàtica silueta femenina representa una dona guerrera dels pobles indígenes que habitaven el nord de Mèxic. Pintada amb un intens color vermell que contrasta amb el blau del cel, la nostra gegantina txitximeca mira cap al mar seguint en paral·lel el curs del riu Besòs mentre el seu perfil pla va guanyant tridimensionalitat a mesura que girem al seu voltant, una profunditat volumètrica que la transforma fins convertir-la en una figura abstracta i en un significatiu punt de referència en aquest desangelat espai més freqüentat per vehicles que per vianants.


(S'ha redirigit des de: Silver Kane)\nDurant els anys cinquanta i seixanta va arribar a publicar, sempre amb pseudònims, gairebé un miler de novel·les populars. Amb el nom Taylor Nummy, publicava autor de novel·les de lladres i serenos i de militars; Fernando Robles i Rosa Alcázar eren els pseudònims per a les novel·les romàntiques i Silver Kane per a les novel·les de l’Oest; a més, com a Silvia Valdemar, responia un consultori sentimental en una revista. A banda, en el seu temps lliure, va escriure Los napoleones (que també va ser prohibida), Las calles de nuestros padres i Expediente Barcelona (finalista del Premi Ciutat de València, en 1983), que no van poder ser publicades fins a la transició política a la democràcia. El 1984 va rebre el Premi Planeta per Crónica sentimental en rojo premi que li va suposar notable popularitat i molts ànims per a seguir escrivint.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Francisco_González_Ledesma&oldid=25212801»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 oct 2020 a les 19:11.


En les tertúlies morats es rumoreja que la ministra d'Igualtat, Irene Montero, ja no gaudeix de la plena confiança de Pablo Iglesias. La seva gestió al capdavant del Ministeri d'Igualtat no l'avala i va pressionar a Montero perquè ocupés la candidatura d'Podem a la Comunitat de Madrid és perquè la la relació entre tots dos es trenca i sembla ser que busca allunyar-la de la cúpula del partit amb un premi de consolació.\nCobra força la tesi que Pablo Iglesias va pressionar a Irene Montero perquè fos ella qui es presentés a les eleccions de la Comunitat de Madrid, però aquesta es va negar en rotund. Hi ha qui en la formació morada està convençut que Iglesias el que ha volgut és apartar Montero del Consell de Ministres i deixar via lliure a una cúpula que està cridada a liderar una nova etapa.\nSota tot això el motiu de tots aquests moviments no és altre, segons detallen algunes "goles profundes" del partit, la mala relació sentimental que ara manté la parella. I sobre la qual alguns especulen que o ja no conviuen sota el mateix sostre a Galapagar o ho fan sota un pacte de portar vides separades discretament però guardant les aparences fins a decidir anunciar la seva separació públicament en el moment que sigui millor. Això "diuen" que podria explicar perquè la ministra d'Igualtat digués públicament recentment que recorria "a la seva mare o a la cuidadora" quan ha d'absentar de la cura dels fills de tots dos i no a la seva parella, Pablo Iglesias.\nMontero ha aconseguit tot de la mà d'Iglesias però la tramitació de la majoria de Lleis del seu Ministeri (llei trans, la Llei de Llibertat Sexual, etcètera ...) no han estat precisament punts a favor de la gestió de Montero, que s'ha convertit, en la ministra pitjor valorada de tot el Govern.\nVIDES SEPARADES PERÒ AMB DISCRECIÓ\nLa clau de la negativa de Montero a ser candidata a la Comunitat de Madrid no és només perquè es negui a deixar el Ministeri, sinó que darrere estaria una suposada nova separació d'ambós. Aquest cop diuen que hi ha una separació sentimental i física, segons detallen les fonts, que està erosionant el tàndem que era Podem des de fa uns mesos. Fins i tot alguns s'atreveixen a afirmar que Iglesias ja ha reemplaçat a Montero i que aviat es farà públic.\nEl que detallen les fonts pròximes a la parella és que Iglesias ni tan sols viu a casa. I al famós xalet de Galapagar ja no és la residència habitual del vicepresident de Govern, tot i que sí ho és de la ministra d'Igualtat. I tota la situació es porta gestant mesos. Primer va ser la separació de la qual parlen les fonts (que sembla ser es remuntaria a principis de 2020), després les polèmiques de Montero al front del Ministeri, i finalment, els xocs personals de la parella, que s'han minimitzat a nivell mediàtic però que sí que han tingut lloc. Tot això ha desembocat en què Iglesias ha designat a Díaz com la seva hereva, i no a Montero.\nNo hi ha ningú que es cregui que el vicepresident aguantarà com a diputat a l'Assemblea de Madrid. Tots saben que el seu pas per la Comunitat serà breu i després buscarà nous horitzons. Esglésies vol una sortida honrosa de Podem i algunes fonts apunten que es estaria plantejant la seva tornada a la universitat com a professor.


Inkema trasllada la seva seu de Barcelona per incrementar la seva capacitat productiva – El Mercantil\nLa companyia, que preveu la plena recuperació dels seus volums en el present exercici, ha estrenat una fàbrica 13.500 metres quadrats\nNoves instal·lacions de Inkema\t| Inkema\nLa companyia especialitzada en molls de càrrega i tancaments industrials Inkema ha traslladat la seva antiga central de Parets del Vallès a una nova fàbrica a Franqueses del Vallès, també a la província de Barcelona. Les instal·lacions compten amb 13.500 metres quadrats de superfície, en una parcel·la de 30.000 metres quadrats, i responen a la voluntat de l’empresa d’incrementar les seves capacitats productives i logístiques. En tractar-se de la central de la companyia, inclou els departaments de comercial, producció, logística, I+D i serveis tècnics. “Amb aquest gran impuls, no només augmentem capacitat de producció, sinó que incrementarem la productivitat i el model logístic intern”, han assegurat des de l’empresa.\nUbicada en el Polígon Industrial El Ramassar-Nord, la planta compta amb accessos directes a l’autopista AP7 i a la carrera C-17. A més, es troba a 20 kilòmetres del centre de Barcelona i a 120 kilòmetres de la frontera francesa. Les instal·lacions es troben equipades amb un sistema de producció en línia i eines pròpies del sistema Lean Manufacturing, amb processos que es desenvolupen “sota la filosofia de millora contínua”, segons han explicat. Pel que fa a la sostenibilitat, Inkema preveu seguir en el mig termini un protocol intern de producció eficient i sostenible amb el medi ambient que li permeti reduir residus i reciclar els que es generen.\nLa demanda de tot tipus d’equips logístics s’ha accelerat en els darrers mesos\nD’aquesta forma, el nou espai permetrà incrementar la producció actual i donar resposta a la creixent demanda del mercat en àmbits com els molls de càrrega, taules elevadores, passarel·les de càrrega i portes industrials. Pel que fa a l’afecció de la pandèmia, la companyia ha destacat que, en els darrers mesos, “la demanda de tot tipus d’equips logístics s’ha despertat, tant en l’àmbit nacional com internacional, i tot apunta a la tornada al creixement”. Per això, ha augurat un any de plena recuperació. Inkema es troba present en més de 85 països. Amb dues altres fàbriques productives a Mèxic i Romania, també disposa de delegacions comercials a Portugal i Polònia. En l’àmbit estatal, compta amb delegacions comercials a Madrid, Sevilla i València, aquesta darrera de recent apertura.


Neguit de pantorrilla: de setembre 2013\nBalears surt al carrer\nBravo per Ses Illes!!!\nUna vegada més la societat civil s'ha posat al davant de les reivindicacions per aconseguir una major dignitat per al seu país.\nBalears sempre l'havia vist més castellanitzada. M'ha sorprès agradablement veure les noves generacions enfrontar-se directament a les lleis injustes imposades per governs que l'únic que busquen és que desaparegui la gran riquesa d'aquest país.\nLes Balears tenen una llarga història, una literatura meravellosa i una llengua dolça i pròpia per defensar.\nI ho fan els mestres i els pares. Junts. I els mestres deixen de cobrar uns diners que en aquest moment són més justos i necessaris que mai. Però aquí aflora la solidaritat de la majoria silenciosa, la que diuen que s'està a casa i que no participa en manifestacions. Aquí tothom va posant diners perquè els mestres puguin seguir exigint una educació pública, digna i en mallorquí.\nHa arribat l'hora de les persones anònimes? Crec que sí i això és bo. Els polítics no són déus ni intocables. I hauran d'acabar cedint a les legítimes aspiracions de pares i mestres que, de comú acord, surten al carrer multitudinàriament i s'agraeixen mútuament l'ajut que es donen els uns al altres.\nEnhorabona, força i endavant! Catalunya també està amb vosaltres i n'estem orgullosos.\nPublicat per Maripepa a les 12:20 0 comentaris\nTeníem ganes de caminar una estona i hem recordat la imatge de la Diada amb el pont del Petroli ple a vessar de gent. I no hi havíem anat mai. Tan a prop de Barcelona i tantes coses que no hem vist!\nQueia un sol de justícia i sort n'hem tingut que de tant en tant la brisa del mar bufava una mica i ens reconfortava.\nAvui també era ple però de gent passejant, amb avis amb cadires de rodes, amb nens amb cotxets i patinets, joves patinant i amb bici... Com que el passeig de Badalona ara arriba fins més enllà del pont hi ha molt espai per a tothom. I s'aprofita.\nEl Pont del Petroli es va construir a principis dels 60 i és l'antiga instal·lació que tenia la CAMPSA per la descàrrega dels productes petrolífers a la platja. L'any 1990 va deixar de ser utilitzada i fins al 2009 no es va obrir al públic com a passeig. Des del final del pont es té una vista particular i diferent de Badalona.\nEnfront mateix hi ha la fàbrica de Anís del Mono, fundada l'any 1869 pels germans Bosch. Encara ara s'hi fabrica l'anís igual que fa més de 130 anys.\nLa matafaluga ve quasi tota amb sacs des d'Antequera i també s'hi fabriquen les Aromes de Montserrat i tots els altres destil·lats de Montserrat. Al començament no es deia Anís del Mono sinó Anisado Refinado Vicente Bosch, nom que encara porta l'etiqueta, però tothom ho coneix com Anís del Mono perquè havien portat en un dels vaixells de la família Bosch, que tenien negocis a Amèrica, un mico que van adoptar com a mascota a la fàbrica i va tenir un gran ressò popular. I el tenien en una gàbia en el pati de l'entrada i la gent va començar a dir que anaven a buscar Anís del Mono. Així es fan famosos els noms i les marques!\nL'ampolla també té la seva història. A París el Sr. Bosch es va enamorar d'una ampolla de perfum i va demanar al perfumistes els drets de l'ampolla. Al 1902 va registrar l'ampolla amb una etiqueta amb un mono amb la cara de Darwin.\n"Es el mejor. La ciència lo dijo. Y yo no miento"\nProp de Barcelona, amb un bon dia, una hora llarga passejant vora el mar, és una bona sortida.\nL'Imma ha obert botiga de fruites i verdures i ho ha fet a l'antiga era de la casa de pagès. Molts records em porten a mi aquest tros de terra! I ara la botiga molt ben dissenyada, fa molt goig. Plena de detalls, amb molta claror i amb productes de primera qualitat recent portats i escollits pel Josep a Mercabarna. I esperem que aviat hi haurà també ous de les gallines que es veuen des d'una de les finestres.\nHi he comprat amb ganes. Només veure a l'Imma amb la il·lusió amb què ho ha muntat i com té el suport i l'ajuda de tota la família ja val la pena!\nImma, molta sort i feina! Estic segura que t'anirà molt bé!\nI si voleu veure la pàgina web cliqueu aquí.\nPublicat per Maripepa a les 23:00 0 comentaris\nEtiquetes: Actualitat, Família\nSa historia des senyor Sommer\nActor: Pep Tosar\nNo podíem deixar d'anar-hi. Amb aquesta obra es tanca el Círcol Maldà, la sala de teatre que et recorda el menjador de casa un dia que els nens fan teatre, cadires juntes de diferents models -ara ja són butaques!-, molt íntim i casolà.\nI l'obra tot i que ja s'havia interpretat nosaltres no l'havíem vist. I m'encanta veure en Pep Tosar, sentir-lo parlant aquest mallorquí que m'enamora, veure'l moure's per l'escena com si fos a casa seva, mirant-nos amb complicitat.\nPenso que l'autor deu tenir el seu mèrit però sense el Pep Tosar i sense el mallorquí l'obra no tindria l'èxit que ha tingut. N'estic segura! Perquè el text en ell mateix no és res, no té una història per explicar-nos... Qui parla és un nin, un nen de 8 anys, a Mallorca. Li agrada pujar als arbres i estar segur, bé, quasi segur, que pot volar. Només li falta descordar-se l'abric que porta i obrir els braços... Però per culpa de les lleis de Galileo rep més d'una patacada... . També explica el seu enamorament d'una nena de la classe, com prepara tots els detalls perquè tot vagi bé un dia que han de tornar junts de l'escola, i desitja amb tot el seu cor bufar-li suaument el borrissol del clatell... Allà se sent lliure i feliç. Viu en un petit poblet i un dia arriben el senyor i la senyora Sommer. Ningú no sap qui són. Ella un cop per setmana va a correus a portar nines de drap que fa ella mateixa per vendre. Ell no para mai a casa: sempre camina, amb un bastó alt i una petita motxilla. I no parla amb ningú.\nTota l'estona són reflexions i records del nen, coses que li van quedar marcades, però només això, paraules... però perquè les paraules soles puguin durar quasi dues hores, tu ni t'adonis del temps que passa i després aplaudeixis a rabiar alguna cosa han de tenir que les fa especials. Penso en aquells llibres que m'agraden tant, que tampoc no expliquen res de l'altre món, però que ho diuen tan ben dit que te n'enamores i en gaudeixes més que amb llibres d'acció.\nBravo pel Pep Tosar i bravo pel seu mallorquí impecable!\nDesitjo i espero que trobin una altre sala semblant i que puguem seguir gaudint d'obres com aquestes amb aquest gran actor.\nPublicat per Maripepa a les 0:54 0 comentaris\nI de retruc que protegeixi tot Catalunya que bona falta ens fa!\nAquesta lletra de Verdaguer ens pot semblar ara antiquada i anacrònica. Però en el seu moment el mercedaris van fer molta feina i ben feta. I el fet d'anomenar a Maria, Princesa, era per donar-li un rang encara més alt.\nAmb la Mercè acaben els actes de la Festa Major de Barcelona. Crec que cada any es fan més coses aquests dies. I enguany que ha caigut en dimarts han estat cinc dies de festa i petits i grans han pogut gaudir d'alguna de les activitats que s'han organitzat.\nCastells, concerts, correfocs, gegants, sardanes, espectacles, el viatge surrealista projectat sobre l'Ajuntament, gent, molta gent, pertot!, turistes que s'afegien al que fos quan veien tanta gent... I per acabar un piromusical que jo crec que es supera cada any. Hi havia focs que no havia vist mai. Quina capacitat que hi ha a Catalunya per organitzar coses i quin poder de convocatòria!\nAmb tanta festa guardem uns instants per parlar amb la nostra Patrona, per demanar-li allò que portem dins i que necessitem explicar-ho a algú, demanar-ho a algú... I a qui millor que a ella en la seva Festa?\nPublicat per Maripepa a les 23:47 0 comentaris\nDóna gust anar al teatre i riure, riure de cor, no per bestieses sinó per un humor lúcid completament amb un punt àcid. O sigui un riure basat en un escrit intel·ligent.\nJa anàvem una mica sobre segur després d'haver vist i rigut amb el Mètode Gronholm.\nL'escenari queda reduït a un cercle amb una taula de despatx i dues butaques. I tot el públic al voltant del cercle. i aquest cercle va girant molt a poc a poc perquè puguis veure als dos actors de cara.\nAquí es tracta d'una cosa tan senzilla fa uns anys com anar a demanar un crèdit al banc. Abans era molt senzill; ara és gairebé impossible. Però aquí és quan llueix el saber parlar, el conversar, el buscar solucions, sortides, i finalment el "xantatge", el fer girar el mitjó, proposat com una solució magnífica que ha d'afavorir a les dues bandes. Aquest registre de la paraula, de la conversa, s'hauria d'estudiar a la Universitat!\nAquesta obra també deixa veure la fragilitat de la relació de parella, el convenciment que amb la rutina tot està solucionat i no cal cap esforç per mantenir la flama de l'amor...\nEstic segura que el fet de llegir aquesta obra deu ser divertit, et deu fer passar una bona estona, però el que en realitat fa gran aquesta obra, la fa divertida i aconsegueix que tot el públic rigui alhora, les riallades espontànies i seguides després de cada intervenció dels actors, tot això només és gràcies a aquests dos grans actors que ells sols ja són garantia de l'obra. En Jordi Bosch, genial en el seu paper de banquer, patètic a la segona part; en Jordi Boixaderas astut i genial també tant quan demana el crèdit com quan proposa solucions.\nTota l'estona t'ho passes bé però per triar em quedava amb la primera part.\nBravo per obres de teatre, bones, que et fan riure o somriure, i que oxigenen una mica l'ambient!\nDiu Sergi Belbel: L'obra és una gran comèdia sobre l'economia, la crisi, la desesperació, la fragilitat de les relacions humanes i, també, encara que no ho sembli a primera vista, sobre les estranyes i insondables relacions de parella. El text comparteix amb la ja mítica "El mètode Gronholm" no poques coses: a més a més d'una radiografia contundent i precisa, a partir d'una anècdota senzilla i bastant surrealista, de les limitacions i de l'esclavatge del sistema capitalista, ens ofereix un duel interpretatiu de luxe i promet fer-nos passar una hora i mitja de rialles i àcides reflexions sobre la trista realitat que ens ha tocat de viure. Una obra tan necessària com balsàmica.\nPublicat per Maripepa a les 0:56 0 comentaris\nNo imaginava pas que un físic escrivís poemes, i menys encara que fossin poemes que jo, de lletres, pogués entendre i gaudir-ne.\nHo he d'agrair a l'Amadeu, enginyer i company i amic d'en Jaume, que un dia es va presentar amb aquest llibret i me'l va deixar.\nDavid Jou és Catedràtic de Física a la UAB i ha publicat cinc llibres i més de dos-cents articles de recerca en revistes de difusió internacional. Però a més és autor d'una extensa obra poètica i aquest llibre n'és una mostra.\nHi trobem poemes amb més o menys pes científic però en molts d'ells et ve a dir que la física arriba a un punt on no pots avançar més i llavors, què hi ha?\nM'ha agradat molt llegir-lo, l'he tingut de llibre de tauleta de nit tot l'estiu, i com que ja l'he de tornar deixo aquí escrits un parell, o tres, d'aquets poemes que m'han agradat de manera especial. I no descarto buscar algun altra llibre seu...\nNO VAIG CONTRA RAÓ\nQuan dic que crec no faig un salt al buit:\nmiro en mi mateix i em veig raó finita, cos mortal,\nsentiment inconstant, passió insaciable:\nel buit sóc jo quan manques Tu,\nRaó infinita, Amor etern, Perfecció saciada.\nQuan dic que crec no vaig contra raó: penetro en la raó,\nexulto en la raó, m'enfonso en l'arrel de la raó,\ni floreixo, creixo, estimo,\nno sols en sentiment, no sols amb el foc que s'exhaureix, sinó també en raó,\ni el cos es torna etern en la memòria de l'amor.\nQuan dic que crec dic que no crec en una absència de sentit,\ndic que no crec en l'absolut de l'univers ni del dolor ni de la mort\nni de l'atzar ni de la ment,\nni en una Raó freda sense Amor,\nni en un silenci glacial entre nosaltres i l'Amor.\nQuan dic que crec no només dic; em deixo omplir\nper una joia molt profunda,\nem deixo caure en la mirada que em fa ser,\nem deixo créixer en una veu de bona nova,\nmiro l'infinit i no m'esglaia.\nQuan dic que crec en Déu no salto al buit: toco les arrels d'allò que sóc,\nem sento il·luminat -tan fosc com sóc!-\nde pietat, de gràcia i de misteri.\n"Per què necessitem respostes?", em pregunten.\nNo ho sé; jo crec que necessitem preguntes,\ncrec que les preguntes ens han anat construint,\ndes d'aquelles primeres fosques preguntes\nfetes des del fred, la mort, la por i el balbuceig:\ncom caçar, com sobreviure,\ncom fer un ham, una destral o encendre el foc,\ncom fer sonar música en una canya buida,\ncom poder-nos abraçar abrandadament\namb qui desitjàvem amb passió\ni en sortís, com per sorpresa, vida nova.\nAlgunes respostes són l'opi de les preguntes:\nles fan callar, les endormisquen i les maten.\nM'han agradat les respostes que no eren un punt final,\nsinó un impuls cap a més preguntes,\nrespostes lluminoses a preguntes fèrtils.\nQue Déu sigui una pregunta més gran\nque cap de les respostes que he sabut\nno m'ha fet mai nosa.\nMai no serà teva\nDe cos en cos.\nDe paisatge en paisatge.\nD'idea en idea.\nD'obra d'art en obra d'art.\nSi l'has coneguda,\nno diràs: "no hi ha cap Déu".\nCallaràs en tot cas:\nsabràs que hi ha coses\nmolt més grans que tu.\nSi no ets tu mateix,\nsi no t'has capbussat fins ben al fons\nde les teves llums i les teves tenebres,\n¿què aportaràs al diàleg?\nTòpics, ressons, refregits, frases fetes,\nuna caricatura de tu mateix i de l'altre.\nSi no t'has compromès a fons,\nsi no has escoltat molt i callat molt,\nsi no has pensat cada paraula de l'altre\ni no has viscut cada paraula teva,\n¿què podràs dir que valgui una mica'\n"Diàleg", et diuen: i la idea t'agrada;\nperò, diàleg, ¿entre què i què?\nSi j d'entrada demanes a l'altre\nque renunciï a les seves certeses,\n¿quina claror n'obtindràs?\nQue cregui, que parli!\nEsforça't a escoltar i desviu-te per respondre:\nde mica en mica comprendràs on cremen els problemes,\non són els misteris,\nper on fugen, com cérvols, les respostes.\nFinalment han estat quatre poemes. Però en seguiria escrivint més. N'hi ha tants que m'han agradat, que m'han dit coses...\nPublicat per Maripepa a les 17:58 1 comentaris\nLlibre molt curiós. Vaig començar a llegir-lo i vaig estar a punt de ddeixar-lo. No perquè no m'agradés sinó perquè m'accelerava. Tota la vida he anat de pressa. He volgut aprofitar els minuts i tenia remordiments si m'asseia a mig matí o a mitja tarda a llegir una estona. Amb els anys he anat frenant -la naturalesa no dóna per més- i ara em prenc el temps que vull pel que vull fer... tot i que sovint he de recordar que normalment no cal córrer. I amb aquests antecedents llegir i seguir la vida de la Nes era com córrer jo mateixa.\nLa Nes pertany a una família que diferencien els ràpids dels lents. Ella naturalment és ràpida; la seva germana i el seu pare també. La mare i el germà són lents. Lents que en una altra família haguessin estat persones normals. I és la lluita de la Nes per aconseguir frenar una mica aquest no parar i al mateix temps és una introspecció en la seva infantesa i joventut, amb els seus judicis ràpids i segurs que comencen a trontollar quan té una conversa relaxada -la primera- amb un antic amic.\nPassen els anys i et reconcilies amb moltes coses. I també les veus sota un altre prisma. Tot i això la Nes és un cas extrem. I per molt que ho intenti ja és tard per intentar ser una mica lenta, per fer un petit tomb en la seva vida.\nSembla que els personatges ràpids de la família no tinguin temps per pensar però et deixen frases on veus que sempre hi ha quelcom profund dins de tothom i que en el moment oportú aflora, encara que sembli que no tinguin temps ni per això.\nQuan mor la mare de la Nes el pare li comenta: Té una velocitat pròpia, el dolor? La pregunta no me la feia a mi. i no esperava resposta.\nTambé al final la Nes sembla que comprengui la mare, cada dia hi pensa més, i també comença a veure com es van estimar els seus pares.\nCrec que tot i la exageració de la dona veloç l'autora ens fa un retrat de la vida actual, les presses, el donar més importància al mòbil que a la família o als amics...\nM'ha agradat. Però cal llegir-lo a poc a poc per no encomanar-te la rapidesa, la velocitat, de la vida de la Nes.\nPublicat per Maripepa a les 10:10 0 comentaris\nEdición IV Centenario\nAssignatura pendent de fa molts, molts anys!\nAmb un grup d'amics volem fer la ruta del Quixot. I jo he demanat temps per llegir-lo abans. I a corre cuita aquest estiu m'hi he posat. I la veritat és que m'ho he passat molt bé!\nSabia que era molt divertit. Quan tenia 14 o 15 anys una amiga, l'Elisa, que ja no hi és sinó li enviaria un mail per comentar-li-ho, llegia el Quixot a hores d'estudi al col·legi. I les monges sempre se n'adonaven perquè ella es posava a riure sense recordar que era a classe...\nSi Cervantes volia enriure-se'n dels llibres de cavalleria el que va aconseguir va ser escriure'n un de molt bo! Perquè les bogeries del Quixot hi són però totes les reflexions que fa, i en fa moltes, són d'una cordura impressionant que ja voldríem per molts polítics d'avui. I el deixar fer a la vida, a la providència, el saber estar i parlar amb la gent, sense presses, l'art de la conversa... tot és plaer pel qui ho llegeix.\nPer altra banda tenim a Sancho Panza, l'home inculte que acompanya al cavaller, l'home de la saviesa popular, compartint amb ell les seves visions i encantaments però guardant també dins seu una certa incredulitat pel que passa. Però mai no el deixa sol. I quan parla diu més refranys que paraules soltes, vagin o no a to amb la conversa que porta. I a més és d'una lleialtat extrema al seu amo.\nD'aquests refranys un dia, si em vaga, en faré un recull, perquè són molt bons!\nL'he llegit seguit, sempre de dia, he gaudit fent-ho i estic contenta d'haver-lo llegit. Ara ja puc anar a fer la ruta amb una mica més de coneixement de causa.\nI veient que aquest llibre m'ha agradat tant d'aquí un mes o dos començaré Tirant lo Blanc. També és una assignatura pendent i ja em toca posar-m'hi.\nL'edició triada per llegir me l'ha recomanat l'Antonio, i m'ha deixat també el llibre perquè sembla que està exhaurit. Les notes a peu de pàgina són les necessàries i molt entenedores. Gràcies, Antonio!\nPublicat per Maripepa a les 0:42 0 comentaris\nAquesta frase la dirà i la repetirà molta gent. I diran que ho podran explicar als seus néts. Per a mi, la frase es queda com a orgull propi ja que els fills i néts eren tots a la Via Catalana, i seran ells els qui el dia de demà ho podran dir als seus fills i néts...\nVa ser un orgull especial, una satisfacció enorme, un no poder-s'ho creure, el fet d'estar agafats de la mà, a la cadena de la Via per a la Independència, plens de goig i d'alegria, parlant amb la gent, cantant, fent l'onada i participant d'un acte festiu i patriòtic amb tanta i tanta gent de diferents llocs i tarannàs.\nPodem dir ben fort i clar que ahir vam fer història. Ahir es va escriure una pàgina de la nostra història i nosaltres hi érem!\nS'ha de tenir en compte que la nostra generació és filla i hereva d'un passat en el qual no podíem parlar català a l'escola, ni podíem comprar contes ni llibres en català, d'un passat que si et sentien parlar català et deien que parlessis "en cristiano", en què les manifestacions estaven prohibides... I tot això arribaves a trobar-ho normal perquè havia estat així des que havies nascut.\nJo vaig conèixer autors catalans perquè la meva mare ens llegia alguna obra en català en dies assenyalats com ara el dia de Nadal.\nSi alguna vegada pensaves, ja més gran, en una Catalunya independent, era com somiar desperta. Sabies que això no arribaria, que formàvem part d'Espanya, de la Península Ibérica, i que això era indissoluble.\nAhir, amb l'estelada a les mans, prop de Camarles, tram 66, cantant Els Segadors, amb l'alegria que hi havia, veies possible aquells somnis d'adolescent.\nLa primera emoció va ser quan vam aturar-nos a l'autopista per prendre un cafè. Impossible! Dins i fora ple de gent amb estelades i samarretes grogues no et deixaven ni acostar-te a la barra. Cares de satisfacció, tothom content, ningú no rondinava. I tots els cotxes amb estelades a les finestres i saludant-se els uns als altres amb una alegria i una empenta que només pot ser conseqüència d'una gran satisfacció i il·lusió interior i profunda.\nI a la tornada, que va ser llarga, tothom aguantant somrient les aturades i la caravana, podies veure la gent que havia decidit aturar-se en els pobles de mar i prendre un cafè o un gelat; eren com una marea groga que es movia pertot. Era bonic!\nI encara que no era això el que es pretenia la gent comentava que el fet d'anar a trams lluny del teu lloc habitual promouria el turisme a aquestes zones. Ens hi vam trobar molt bé, el paisatge era molt bonic, vam menjar bé i ens van tractar molt bé. I tots dèiem que hi tornaríem amb calma per gaudir de la zona. Turisme interior, turisme de país, que ja convé!\nLa Via Catalana ha estat un èxit contundent. 400 Km. més una gernació a Barcelona, més de 1.600.000 persones, agafats de les mans, com una gran sardana oberta, demanant, exigint, una Catalunya amb Estat propi. I tot això amb senzillesa, amb bones maneres, sense cap incident. Exemple de bon fer, de obrir portes i no tancar-les, de sumar i no restar, i reconeixent que tot i que és el poble, la gent del carrer, els catalans de cada dia que ho demanem, és al cap del nostre Govern a qui demanem que acceleri aquest procés, que no s'entretingui. L'Estat espanyol no ens entendrà mai; ni ens ha entès en un passat ni volen ara fer cap esforç per posar-se al nostre lloc i intentar entendre les nostres posicions.\nPer primera vegada a la nostra generació hem vist un poble que s'uneix per un ideal, per una realitat que volem i a la qual hi tenim tot el dret. I és la gent la que empeny als polítics. És un detall molt, molt important. I la veu d'un poble té valor legítim i no se la pot fer callar.\nContrasta aquesta alegria i aquesta festa pacífica amb l'atemptat que van patir els catalans que eren a Madrid celebrant la Diada. Un grup de joves feixistes van entrar al local de la llibreria Blanquerna i a empentes i cops de punt van tirar a terra a alguns que els volien aturar i van trencar el faristol i van llençar la nostra bandera. I van llençar gasos lacrimògens, un pot de "gas pebre". No hi havia cap policia per vetllar per la gent que pacíficament i en un lloc tancat celebraven la seva Diada. 400 Km. pacífics a Catalunya, pocs metres quadrats a Madrid amb violència. Ja sé que és una minoria però no havia d'estar una mica més vigilat i controlat?\nLa nostra enhorabona i felicitacions a la Carme Forcadell i a tota la gent de l'ANC que han fet possible aquest somni amb un esforç titànic. Milers de voluntaris, organització exemplar, dia festiu, familiar, sense estridències, però que ha donat la volta al món!\nAra és el torn dels polítics. No us quedeu aturats: el poble ha parlat i ha parlat clar i fort. Ara us toca a vosaltres fer realitat les nostres reivindicacions. Que la gent gran que hi havia asseguda a la Via Catalana pugui veure un dia aquest nostre petit i estimat país lliure i sobirà.\nI aquí les fotos dels fills i néts cadascú al lloc on van triar amb els amics.\nI la Sílvia va aprofitar -no sé d'on treu el temps!- per fer madalenes de la Diada!\nI la Cris i el David...\n... i tants d'altres que hi eren!\nPublicat per Maripepa a les 18:49 1 comentaris\nEtiquetes: Actualitat, Família, Festes, Història de Catalunya\n70 anys Jaume\nI el Jaume entra ja a la dècada del 7! I hi entra en plena forma! Es troba perfecte, no para i només somia en viatges, amb reunions d'amics, a estar amb al família i sobretot en estar voltat de néts... una estona perquè nou néts és força enrenou!\nEl mateix dia 6 vam anar a sopar amb els germans al castell de Rosanes, a la Garriga. Feia temps que no sortíem plegats i ens feia il·lusió un sopar plegats. Una cadira buida... però ens hi hem d'anar acostumant.\nEl castell és molt bonic i fa poc que està en marxa. Esperem que tinguin èxit i tiri endavant.\nI en Joaquim es va presentar amb l'últim llibre d'en Jordi Pujol que va dedicat al Jaume en el seu 70è aniversari!\nEl diumenge ens vam trobar amb fills i néts a casa. Allà la Berta va presentar al seu avi una safata amb empanades, "empanadijes de pojo i seboja" com pronuncien els argentins. Des que allà ens van rebre amb la safata d'empanades en Jaume ho recorda tot sovint. Li encanten!\nDesprés li van donar un full encriptat. Havia de trobar a través de números una frase fent servir només les paraules primeres... I el regal era... una anada a Londres amb entrades per anar al Museu de la Màquina Enigma, que va xifrar els correus de Hitler a la Segona Guerra Mundial i en Alan Turing va aconseguir desxifrar-los. Ara es tracta de trobar el dia que vagi bé!. També hi havia dos llibres sobre aquest tema i la veritat és que li va fer molta il·lusió.\nA dinar vam anar a Can Xico, una casa de pagès on fan dinars si ho encarregues. L'Anna, la mestressa. ens va fer un ànec a la taronja i un pollastre amb bolets molt bo.\nEl pastís va ser una coca de pinyons molt bona amb un 70 que els nens van ajudar a bufar...\nEl Jordi va fer un escrit que va llegir i que jo us escric aquí. Com sempre, és el de "lletres", i li agraïm molt que pensi sempre en dir-nos alguna cosa. M'agrada sentir-los parlar de nosaltres, i avui tocava a l'avi!\nNens i nenes, ja sabeu que avui celebrem els 70 anys del vostre avi Jaume. Com tots els avis i àvies té coses molt interessants en què fixar-se, aprendre i que fan que estiguis a gust al seu costat. Us heu fixat en l'avi Jaume? Mireu-lo ara si no ho heu fet mai. A vegades callat, només mirant i somrient i a vegades explicant, explicant i explicant. Quina és la cosa interesant de l'avi Jaume?\nPer mi la cosa més interessant de l'avi és la seva gran curiositat per totes les coses del món. Com funciona el motor d'un cotxe? Com s'explica un eclipsi de sol? D'on prové la paraula "àlgid" o "paradigma"? On està la ciutat de La Valletta i per què van anar-hi els cavallers de Malta? Amb ell el dia està ple de preguntes i respostes. I no s'acaben mai, ja que quan es contesta una n'apareixen unes quantes més.\nAmb els anys els fills vam anar entenent i fent-nos nostra aquesta curiositat que sempre vol anar més enllà per entendre millor el món. Va bé per a descobrir noves màquines, noves ciutats i noves paraules i ens fa ser més feliços. I ja ens diuen les nostres dones que ens anem assemblant cada dia més a l'avi Jaume. Alguns més que altres, però tots tres.\nAvui us toca a vosaltres, néts, d'aprendre de l'avi: sigueu curiosos en allò que us envolta: el vostre cos, les persones i les seves relacions, les màquines, les eines, els pobles i tot l'univers, si cal. No és una competició (tot i que amb l'avi a vegades ho sembli), sinó que és una actitud que obre portes i oportunitats per viure la vida més intensament i gaudir-la. I depèn de cadascú de vosaltres.\nFelicitats, avi! I gràcies per la curiositat!\nI ara l'enganxarem amb una pregunta. Si la sap, li farem "la ola".\n"Com es diu l'elefant que hi ha a la Piazza Duomo de Catània?\nI no ho va saber... Es diu U Liotru. Però li vam fer l'onada igualment!\nI els nens van poder córrer per fora, veure i tocar els animals, pujar al tractor... S'ho van passar molt bé!\nI al tornar a casa, sota una pluja molt forta, els tres de la foto van prendre una "dutxa" seguida d'un bany curtet a la piscina!\nNo ens cansarem de dir i repetir que tenim una família meravellosa. Poder celebrar aquest aniversari amb els germans primer i amb tota la família després és un plaer i una joia. En donem gràcies a Déu cada dia i volem viure i gaudir de cada moment que se'ns dóna. I se'ns donen molts!\nI el dilluns dia 9 en Jaume i jo celebrem els 44 anys de casats! Sembla ahir... i quantes coses han passat!\nPublicat per Maripepa a les 23:00 1 comentaris\nRafel Nadal ens explica en aquest llibre la seva infantesa marcada pel fet de formar part d'una família molt nombrosa. La seva vida al casal familiar de Girona, els estius a La Fosca i al mas d'Aiguaviva i els seus anys d'internat al Collell.\nUna vegada més em trobo amb un autor, aquesta vegada força més jove que jo, que m'explica unes vivències que relaciono més amb la infantesa del meu pare que no amb la meva ni amb la dels meus germans. El seu relat dels anys d'internat al Collell em recorden els anys del meu pare a Valldemia; i això tenint en compte que amb el meu pare es porten més de 40 anys!\nEl llibre és distret i interessant. Parla molt de la vida a la barca, al mar, i com que aquest món jo no el conec, m'agrada que algú me'n parli. I fa gràcia retrobar comentaris que feien els meus pares com per exemple en tornar d'un casament: Com ha anat? Molt bé, el menjar molt bo, ens han donat.... Bé, però els nuvis, la gent? Molt bé i l'aperitiu.... Sembla que després de passar una guerra el menjar era el que més els impactava.\nPotser el que he trobat i no m'ha deixat gaudir de la lectura com hagués volgut és el fet que el trobo una mica desordenat i repetitiu. També es veritat que Nadal diu que ha volgut fer flaixos de la seva infantesa. Crec que t'has de ficar en l'estil que et marca l'escriptor i aquesta vegada potser no ho he sabut fer prou bé. I que després de llegir la infantesa del Lluís Foix, d'un estil totalment diferent, sense voler desmerèixer a Rafel Nadal, no té color. Potser més que això és que l'he trobat més casolà...\nHa estat, però, una bona lectura d'estiu.\nPublicat per Maripepa a les 9:44 0 comentaris


mitosi « Directori WebQuest de la Comunitat Catalana de WebQuest\nPosts tagged "mitosi"\nEs proposa als alumnes participar en una recerca sobre diversos medicaments antitumorals candidats. A partir de resultats de diverse biòpsies (imatges de microscopi) han de determinar l'eficàcia dels diversos tractaments i dissenyar nous experiments en funció de diversos factors (temps, dosi, medicament). L'activitat permet relacionar la mitosi amb la reproducció cel·lular i els processos carcinogènics, a més de suposar un estudi i instrumentalització de les fases de la mitosi, i ajuda l'alumnat a de-construir el mètode científic. Com a part de l'activitat, l'alumnat participa en l'elaboració de coneixement científic i comunicacions en format científic i en els aspectes ètics i tecnològics de la recerca científica.\nBiologia i Geologia AICLE/CLILcàncerdisseny d'experimentsECBImitosi


Acollir un infant o jove de la Gavernera – Càritas Sant Julià\n← El CPT recomana a la presó ampliar la durada de les visites familiars\nEs posa en marxa un sistema de reinserció laboral per a persones exrecluses →\nAcollir un infant o jove de la Gavernera\nPublicat el 9 de novembre de 2018 per adminnovembre 8, 2018\nSe’n parla poc i fins i tot hi ha molta gent que en desconeix l’existència, malgrat que és una lloable institució pública que posa de relleu l’existència de problemes o situacions greus. Parlem de La Gavernera o Centre d’Acolliment d’Infants (CAI), de titularitat pública, que acull i atén menors que han patit desatenció o problemes greus familiars o maltractaments físics i han tingut una vida difícil.\nEl Govern intenta que es generalitzin els acolliments temporals per part de persones o famílies que aportin als menors una vida estable, l’afectivitat necessària i l’ambient de seguretat i confiança que precisen.\nNo es tracta, doncs, d’una adopció sinó d’un acolliment temporal, en principi dos anys, durant els quals les necessitats econòmiques del menor interessat són ateses per l’Administració Actualment hi han cinc famílies acollidores però se’n necessiten moltes mes.\nEls beneficis que l’acolliment familiar pot aportar al menor són immensos fins al punt que pot canviar i normalitzar definitivament la seva vida. Per això és un tema que ens plau actualitzar.\nButlletí 25 CSJ pàgina 4\nAcollir un infant o jove de la Gavernera — No hi ha comentaris


Aquí trobareu les nostres ofertes en packs per a casaments. Una altra opció és que podeu personalitzar el vostre pack. Per a qualsevol altre tipus de reportatges de foto i/o vídeo, si us plau poseu-vos en contacte amb nosaltres a través del nostre formulari de contacte o al mail pib@produccionspib.com.\nVídeo Hit Sorprèn amb una cançó personalitzada, interpretada per vosaltres i sent els protagonistes del videoclip. Un regal original i exclusiu ideal per a casaments, aniversaris, graduacions, jubilacions, empreses, col·legis, etc...


EDIFICI D’HABITATGES TORELLO\nAny 2004 16 habitatges plurifamiliars 807,41 m2 de parcel·la 4 PLANTES planta soterrani + planta baixa +2 + golfes 2355m2\nL’encàrrec consisteix en el desenvolupament d’un projecte d’habitatges plurifamiliars situat a la Ronda de Pollancredes de Torelló.\nLa parcel·la urbana té forma trapezoidal, amb una lleugera pendent i una superfície aproximada de 807,41m2\nL’edifici s’estructura a través d’un passadís central comunitari des del qual es pot accedir als diferents habitatges. A cada planta s’hi arriba a través d’un ascensor o escala comunitàris.\nHi ha dos tipus d’habitatge: dúplex o simplex. El programa que compleixen consta d’un rebedor, 2 o 3 habitacions, vestidor, 1 o 2 banys, menjador-sala d’estar i cuina.\nA la planta baixa els habitatges son simples i els que estan situats a la part interior tenen un jardí.\nEn el cas de les plantes pis disposen de terrassa, balcó i/o golfes.


Són moltes les empreses industrials i B2B que ens pregunten si la seva empresa ha d'estar a les xarxes socials. Per aquest tipus d'empresa, parlar de les xarxes socials és com entrar en una zona d'arenes movedisses:\nEn quina xarxa social haig d'estar? Què haig de publicar en el meu perfil d'empresa? De què em serveix invertir el temps a les xarxes socials? Realment aporta algun valor rendible a les xarxes socials de la meva empresa B2B?\nEncara que cada cas és diferent i cada empresa és un món, a BizMarketing tenim clar una cosa: les empreses B2B i industrials han d'apostar per estar en les xarxes socials, sobretot a la xarxa social Linkedin. I no només això, cal que realitzin una bona estratègia de Màrqueting B2B a Linkedin.\nQuè és i per què necessito Linkedin si sóc una empresa B2B o industrial?\nLinkedin és la xarxa social professional per excel·lència a escala global. Es tracta d'una xarxa a on, tant els usuaris com les empreses, poden crear-se un perfil en relació amb el seu àmbit professional i compartir publicacions relacionades amb el món laboral.\nSí, ho has llegit bé. Les empreses, sobretot les B2B i industrials, poden crear el seu perfil a Linkedin i, a més a més, és el lloc per fer-ho. Perquè Linkedin és un gran espai per interactuar amb, no només els usuaris, sinó altres empreses que a també han creat el seu perfil a la xarxa, comparteixen els seus continguts i involucren els seus treballadors en elles.\nLinkedin és l'espai idoni per les empreses B2B poden posar-se en contacte amb altres empreses, crear branding, generar confiança i captar leads de qualitat.\nSi encara no t'ho creus, això t'ajudarà a veure el potencial de Linkedin (dades del 2020):\n+ 12 milions d'usuaris a Espanya.\n+ 30 milions de companyies a Espanya tenen representació a la xarxa.\n+197.822 són el nombre de pàgines d'empresa que té Linkedin.\n+ Tecnologia de la informació, telecomunicacions, construcció i enginyaria estan entre els 10 primers sectors professionals que utilitzen Linkedin.\n+Linkedin està present a 200 països i territoris.\nFont: Inge Sáez\nPosa els pèls de punta no?\nSi tens una empresa B2B però no estàs a Linkedin estàs perdent una oportunitat magnífica. Si ja formes part d'aquesta gran xarxa social, et recomanem que treballis el Màrqueting B2B a Linkedin per treure tot el suc de la xarxa i obtenir resultats de la mà de la teva estratègia d'Inbound Màrqueting.\nCom fer Màrqueting B2B a Linkedin?\nUn cop estem convençuts que hem de ser a Linkedin, quin és el següent pas? Cap posar-se les piles amb el Màrqueting B2B a Linkedin. Aquest màrqueting es focalitza a crear accions destinades a atraure el teu Buyer Persona perquè aquest es fixi en el teu perfil i, a partir d'aquí, poder captar leads.\nUna de les paraules més importants que escoltaràs en una estratègia de Màrqueting B2B a Linkedin és engagment. Aquest ha de ser el teu objectiu com a empresa B2B a Linkedin:\nL'engagment és la capacitat que té el nostre perfil d'empresa d'atraure, agradar i crear relacions establertes i profitoses amb altres perfils d'usuaris i empreses.\nCrear engagment amb els teus Buyer Persona no és cosa d'un dia. Requereix treball i estratègia. Per aconseguir això, el Màrqueting B2B a Linkedin ens dóna diverses claus:\nClaus per fer Màrqueting B2B a Linkedin:\n- Conèixer el nostre Buyer Persona. Com a qualsevol altra estratègia d'Inbound Màrqueting, el primer que hem de fer és conèixer el nostre client ideal, és a dir el nostre Buyer Persona.\nInvestigar com es comporta, què l'interessa, com busca les solucions als seus problemes, com realitza el procés de compra, etc. Tot això són factors claus per crear engagment a posteriori. Segons quines siguin les seves rutines, què l'interessa i que no per després poder crear un perfil d'acord a ell.\n- Crea i comparteix continguts d'alta qualitat: Publicar, publicar i publicar. El contingut és fonamental en les xarxes socials, també a Linkedin. En aquest cas és molt important que el contingut sigui d'alta qualitat. Has de pensar que la competència és ferotge i la nostra empresa ha de destacar per sobre de les altres.\nAlguns dels continguts que hauria de tenir el teu perfil són:\n- Articles del teu blog d'empresa que donin resposta als reptes i objectius dels teus Buyer Persona segons la fase que es trobi del Buyer Journey.\n- Descarregables de l'empresa, el que en Màrqueting B2B a Linkedin anomenem Continguts Premium. Poden ser ebooks, webinars, podcasts, etc.\n- Articles sobre notícies d'actualitat que puguin ajudar al nostre Buyer Persona.\n- Informacions rellevants com temes de legislació o normatives.\n- El dia a dia de l'empresa per tal d'humanitzar la marca i cridar l'atenció.\n- Estableix relacions. Les xarxes socials no són només perquè un mateix parli. Es varen crear per relacionar-se, de manera online, amb altres usuaris. Per tant, busca sempre la bidireccionalitat del teu missatge. Per fer-ho funcionin molt bé els posts on humanitzem l'empresa i podem veure l'equip, ja sigui assistint a una fira o treballant. Aquests posts creen molt d'engagment i ens ajuden a atraure a nous usuaris.\n- Perfil complet: Linkedin ens permet la creació d'un perfil complet perquè sigui atractiu per l'usuari que ens trobi. Inverteix temps en ell. Pots invitar als treballadors de la teva empresa i així podràs començar a enganxar els que tenen més relació amb la teva empresa. També pots millorar les fotografies perquè es vegi bé a què es dedica la teva empresa industrial o B2B i definir la teva empresa en un perfil complet. No t'oblidis que també has d'utilitzar hashtag!\n- Crea campanyes SEM a Linkedin. Si volem apostar fort pel Màrqueting B2B a Linkedin i ja dominem els bàsics, a BizMarketing sempre recomanem la realització d'una campanya SEM dins de Linkedin. Aquestes campanyes són molt efectives si es realitzen mitjançant uns objectius i en solen donar un ROI elevat. Poden ser l'impuls que necessita el teu perfil de Linkedin una vegada ja has fet els primers passos a la xarxa.\nEl Màrqueting B2B a Linkedin ha de ser un must per la teva empresa industrial i B2B. La dificultat de captar tràfic i leads de qualitat pot ser contrarrestada amb una bona estratègia de màrqueting a la xarxa social.\nAnterior Com definir el Buyer Journey d'una empresa industrial\nSiguiente 5 tècniques per captar leads per la teva empresa industrial\nSón moltes les empreses industrials i B2B que ens pregunten si la seva empresa ha d'estar a les...