Entrevista a Stanley Maloy i Ricard Guerrero - Revista Mètode\nRicard Guerrero, catedràtic de microbiologia i director de la revista International Microbiology Stanley Maloy, expert mundial en l’estudi de la salmonel·la\nStanley Maloy, a l’esquerra, i Ricard Guerrero, a la dreta, en un moment de l’entrevista. / Foto: D. Muñoz\nPetit, ínfim, minúscul, insignificant, menor. Són paraules que ens remeten a una aproximació sobre alguna cosa reduïda i, a vegades, poc important. Però la microbiologia no parla ni d’aproximacions ni encara menys de trivialitats. Al contrari: parla de tots aquells éssers d’una mesura inferior a la que pot percebre l’ull humà a simple vista i de la importància indiscutible que aquests organismes tenen en la resta d’éssers vius. On hi ha vida, hi ha microbis. El passat mes d’abril, la ciutat de Barcelona va ser partícip d’aquest univers invisible en el simposi internacional «Contribució dels microbis a la biologia», organitzat per la Fundación Ramón Areces, amb la col·laboració de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC). Durant dues intenses jornades, científics de diverses universitats d’arreu del món van exposar les seves reflexions sobre el progrés de la microbiologia des de la publi cació d’un llibre que va marcar la segona edat d’or d’aquesta ciència, The Microbe’s Contribution to Biology, d’Albert J. Kluyver i Cornelis B. van Niel, ara fa cinquanta anys. La primera edat d’or havia estat el descobriment de l’existència dels microorganismes, amb la contribució fonamental de Pasteur, i la tercera la viuen els investigadors que avui continuen tenint l’ull posat al microscopi. Entre aquests trobem Ricard Guerrero, coordinador del simposi i secretari científic de l’IEC, i Stanley Maloy, president de l’American Society for Microbiology (ASM).\n«El segle XXI per descomptat serà el de les cèl·lules mare, però també serà el segle dels microbis»\nMedalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic de la Generalitat de Catalunya (2000), Ricard Guerrero és catedràtic de microbiologia a la Universitat de Barcelona i director de la revista International Microbiology de la Sociedad Española de Microbiología. Stanley Maloy, a part de presidir una ASM que compta 45.000 membres, és un expert mundial en l’estudi de la salmonel·la i, juntament amb Guerrero, un apassionat d’aquest món aparentment imperceptible del qual ens parlen amb entusiasme.\nFoto: D. Muñoz\nQuines raons us porten a afirmar que vivim la tercera edat d’or de la microbiologia?\nStanley Maloy: Una de les raons principals ens la dóna la tecnologia i el desenvolupament, que ens permeten entendre la complexitat dels microbis i de tots els éssers vius. Ara ens adonem que sense els bacteris no ens haguéssim pogut desenvolupar amb normalitat. Hi ha molts bacteris en el nostre cos, en la pell, en els budells; i sabem tot això perquè s’ha estat investigant sobre la relació entre ecologia i microbis i, fins fa pocs anys, no es podia estudiar més sobre microbiologia o com l’ecologia afecta les malalties, perquè no teníem els coneixements suficients sobre les relacions ecològiques.\nRicard Guerrero: Des dels anys seixanta fins a l’actualitat es desenvolupa una nova ciència que és l’ecologia microbiana. Els microbiòlegs es van adonar que els organismes no solament viuen en un tub d’assaig, sinó que fan moltes coses a molts nivells i que, de fet, tots els éssers vius som formats per microorganismes. El 10% del nostre pes sec són microorganismes i tenim més cèl·lules microbianes que cèl·lules en el nostre cos! Com s’ha repetit diverses vegades durant el simposi, no som només nosaltres, sinó nosaltres i els nostres microbis, nosaltres i les nostres circumstàncies, com deia Ortega y Gasset. Jo crec que la tercera edat d’or es basa en tres coses: un coneixement molt bo de la biologia molecular, un coneixement de la seqüència de gens dels organismes (la genòmica) i un coneixement molt bo de l’ecologia microbiana. A final dels seixanta, William Stewart, que en aquell moment era el director general dels Serveis de Salut dels Estats Units, va dir que ja no hi hauria més malalties infeccioses, que, com que ja teníem antibiòtics, podíem destruir-los i nosaltres podíem estar tranquils. Això és estúpid! Els microbis són molt «intel·ligents», existeixen i continuaran causant malalties, perquè sabem que no n’hi ha prou de matar-los. Es pot assegurar que el segle XXI per descomptat serà el de les cèl·lules mare, però també serà el segle dels microbis.\nS. Maloy: I estem parlant del que afecta directament els humans, però, indirectament, els microbis afecten els humans de maneres que mai havíem pensat: en geologia, la manera com es formen les roques; en arqueologia, l’estructura de les ruïnes depèn dels microbis… Totes les àrees depenen de la microbiologia de formes que sabem ara, però que fa vint anys no hauríem pogut ni imaginar.\n«Els microbis continuaran existint fins i tot quan l’espècie humana s’hagi extingit»\nEls bacteris tenen la capacitat de passar-se fragments de DNA els uns als altres, sense tenir en compte la transferència vertical de pares a fills que, per exemple, ens caracteritza a nosaltres. Aquesta transferència horitzontal els proporciona habilitats noves d’una forma més o menys ràpida… són, per tant, impredictibles?\nR. Guerrero: Es pot predir, realment, sabem més, som humans i podem pensar més que els microbis. El problema és que tenen molts sistemes d’intercanvi de gens. Els podem predir, però això no significa que els puguem guanyar. És a dir, podem explicar el que fan, però els microbis continuaran existint fins i tot quan l’espècie humana s’hagi extingit.\nS. Maloy: La transmissió horitzontal barreja moltes coses i això fa que trobar la línia que separa dues espècies –fins i tot sabent la dificultat de definir-les– sigui molt complicat. Podem distingir organismes amb diferents propietats, com és el cas de la salmonel·la: n’hi ha que només causen malalties als humans i d’altres que poden infectar altres animals. Això ho podem veure deixant un organisme en un lloc i observant com desenvolupa un repertori genètic que li permet especialitzar-se en aquell lloc on l’hem deixat. Una de les raons per les quals aquests estudis són importants és perquè tenim a sobre aquestes malalties emergents que infecten un animal –en el cas del virus de la influença aviària en els ocells– i podrien desenvolupar la capacitat d’infectar els humans. Aquest és un procés que no podem conèixer del tot, no entenem els detalls d’aquest desenvolupament. Potser la raó és la transferència horitzontal, però potser és una altra cosa! Aquest és un exemple de com el canvi provocat per l’ecologia d’un hoste a un altre té una influència molt profunda en tots els ciutadans, no solament és d’interès científic.\nAixò significa que la por davant paraules com pandèmia o guerra bacteriològica està justificada?\nR. Guerrero: Jo crec que són dos extrems. L’efecte fonamental d’aquest tipus de coses, com pot ser una guerra, no és matar o morir, perquè un cop la persona es mor, ja no té por. Són els fills bessons d’Ares i Afrodita a la mitologia grega: Fobus, que representa la por, i Deimos, que encarna el terror. Els microbis són els microbis, podem matar-los, podem estudiar-los, però, està justificada la por? No, perquè la podem combatre, però sí, perquè no són ximpleries. Hem de tenir por, però recordant que hi ha científics que poden estudiar-los. L’extrem seria terrorífic: «El món desapareixerà!», la guerra biològica… és una cosa que utilitzen molts polítics com el president Bush. No, no pots matar la població de Nova York amb toxina botulínica. Pots matar els primers que beguin l’aigua, però després deixaran de beure l’aigua, no? A més, no es pot utilitzar la guerra bacteriològica com una por col·lectiva per controlar la població. Però tampoc pots estar a l’altre extrem, com aquell ministre de Sanitat que fa 23 anys va dir que no havíem de patir pel tema de l’oli de colza perquè era «un bichito tan pequeño que si se cae de la mesa, se mata». Un ministre de Sanitat no pot dir això! A més, l’espècie humana no desapareixerà per un virus, desapareixerà per la seva autodestrucció, perquè tallarà els boscos, perquè pujarà la temperatura, però no hi ha cap epidèmia tan terrible que nosaltres no puguem controlar, si tenim temps! Saps quines són les bestioles més perilloses? No les que maten immediatament. No és la pesta, sinó la tuberculosi o la sida, que permeten que visquis amb elles, que les passis a la família, és una mort molt més astuta. Els microorganismes que maten ràpidament, com el carboncle (l’àntrax), no són els més perillosos per a la humanitat, perquè es poden controlar.\nS. Maloy: A més de les epidèmies, tenim el fet que la gent s’està infectant als hospitals, i és el mateix! És ecologia microbiana… pots parlar d’epidèmies en què mor molta molta gent, i això fa por, però quan mor una persona que has estimat o t’importa, és suficient perquè es converteixi en alguna cosa seriosa per a tu, i quan vas a un hospital hi ha la possibilitat que moris per uns bacteris resistents als antibiòtics. Això és exactament el mateix que l’altre cas, però només a una escala diferent.\n«A més de les epidèmies, tenim el fet que la gent s’està infectant als hospitals… És ecologia microbiana»\nEls microorganismes poden «hivernar» fins que troben unes condicions òptimes per viure. Estem rodejats de microbis que en qualsevol moment poden despertar?\nR. Guerrero: Només cal mirar les malalties emergents, van sortint coses que abans no coneixíem. Els bacteris en si són immortals, és a dir, els pots matar, però no deixen un cadàver, es van reproduint contínuament. Els bacteris poden estar molt de temps en un lloc i recuperar-se. Pots agafar una malaltia de la grip «espanyola» de 1918! Que sapiguem, aquesta és l’epidèmia que més gent ha matat i potencialment encara existeix. Però els microbis són per ser compresos. Marie Curie va dir que la natura és per ser entesa i no per ser temuda.\nS. Maloy: Sobre la grip «espanyola», una de les coses importants és que la gent no moria per la grip en si, que és un virus, sinó que morien per infeccions bacterianes. Els que tenien la grip eren més propensos a agafar infeccions. Actualment, si sabem més coses sobre aquestes infeccions mortals, podem començar a tractar-les. Encara que hi hagi tants microbis a la terra, a l’oceà i al nostre cos, estem preparats per tractar aquest tipus d’infeccions.\nR. Guerrero: També és interessant saber que en la teva boca tens aproximadament sis-centes espècies bacterianes.\nNo sé si volia saber-ho…\nR. Guerrero: Hi ha una història molt curiosa respecte a això. El descobridor dels microbis era un aficionat holandès del segle XVII. Va fer una mena de lupes molt potents per a l’època. Era un gran didacta i a la gent de la ciutat els ensenyava el vinagre amb els cuquets que hi havia dintre i les senyores deien: «Quin horror, no tornarem mai més a prendre vinagre!» I aquella nit ell escrivia als seus amics de la Royal Society i els deia: «Què passaria si aquestes senyores sabessin que a la boca tenen molts més “animalons” (microbis) que els que han vist amb el meu aparell?»\n«No hi ha cap epidèmia tan terrible que nosaltres no puguem controlar, si tenim temps»\nSi tornem a fer aquesta entrevista d’aquí a cinquanta anys, de què penseu que parlarem?\nR. Guerrero: Ja ho diuen: «totes les prediccions són difícils de fer, sobretot quan es refereixen al futur»! Et dic les prediccions per als propers cinquanta anys: viurem molt més, però continuarem morint de malalties, serem tan infeliços com ara, ens matarem d’accidents, menjarem fatal… Aquesta és la meva predicció.\nS. Maloy: [Riu.] Tens raó, però deixa’m intentar-ne una. És veritat que no curarem les malalties, perquè els bacteris poden canviar tan ràpidament com nosaltres desenvolupem noves formes de tractar-los. No ho podrem curar tot, no passarà mai. Però jo crec que serem capaços de fer servir uns microbis per curar altres malalties! Tots nosaltres prendrem probiòtics. Ara mateix és màgia, no és ciència, però jo predic que en cinc anys tindrem alguns probiòtics que podran ajudar d’alguna manera a curar les malalties. Penso que hi haurà maneres d’utilitzar els probiòtics en relació amb el medi ambient. Potser hi haurà maneres d’utilitzar els microbis, d’una forma efectiva, per arreglar els problemes que els humans estan causant a la terra. Les irradiacions és un dels temes on els microbis poden fer molt, encara que fins ara no hagi reeixit, crec que no els hem entès suficientment. Potser això canviarà. Potser podrem fer alguna cosa per la capa d’ozó! Qui ho sap? No és segur i estem predint coses complexes, però penso que en el cas de la salut humana és segur. Jo m’aposto la casa que això serà veritat. Per tant, si passa en els humans, perquè els humans només som una part més d’aquest entorn, no veig la raó per la qual no pot ser veritat per a tot el planeta.\nR. Guerrero: El que ha dit Maloy és molt important. Utilitzarem els assassins per ser auxiliats, utilitzarem salmonel·la per anar específicament contra tumors; els virus de la verola, de la sida o similars els modificarem; posarem medecines en el seu genoma i aniran específicament contra alteracions del cos o contra altres microbis. Els microorganismes són molt sabis, des de fa milions d’anys saben per què han d’anar a un lloc i no a un altre; quan agafes una malaltia la tens en un lloc determinat i localitzat. El que cal és aprofitar aquest coneixement, desconnectar-los la part perillosa i fer-los carregar una medecina per anar específicament a curar. Continuarem tenint malalties, però algunes les podrem curar d’aquesta manera.\nAgraïm a Sandra Elboj la col·laboració en aquesta entrevista.\nentrevistamicrobiologiaRicard Guerreroviolència humana\nEls perquès de Mètode Monstres invisibles Can Microbi Notícies Entrevista


Notícies - El centre de RTVE de Sant Cugat s'encarregarà de la gestió de Ràdio 4\nEl centre de RTVE de Sant Cugat s'encarregarà de la gestió de Ràdio 4\nLogo de Ràdio 4 /Font: Rtve.es\nel 9/des/12 Laura Mont Societat PDF\nL'emissora de Ràdio Nacional d'Espanya (RNE) en català, Ràdio 4, es gestionarà des del Centre de Producció de Sant Cugat. Aquest canvi coincideix amb la renovació de la direcció del centre, que assumirà José Juan Ruiz en substitució d'Ana María Bordas.\nLa direcció de RTVE ha decidit que el Centre de Producció de Sant Cugat s'encarregui de la gestió de Ràdio 4 en una operació que vol ampliar i unificar la gestió que es fa des del centre i optimitzar així els seus recursos. Ràdio 4 és una emisora de caràcter generalista exclusiva de Catalunya i que emet íntegrament en català. Es tracta de l'única emissora autonòmica de Ràdio Nacional d'Espanya (RNE).\nD'altra banda, el director de RTVE, Ignacio Corrales, ha nomenat el llicenciat en Ciències de la Informació José Juan Ruiz nou director del centre de la ciutat. Ruiz ha estat des del 2009 director de programes infantils de Televisió Espanyola. Abans, havia estat director de programes de La 2 com 'Leonart' i 'En Construcción' i subdirector de RNE a Catalunya entre els anys 2002 i 2007, d'on havia estat director d'Informatius també durant cinc anys.


El tràmit de la brossa no convenç l'oposició a Cambrils | Canal Reus TV\nEl tràmit de la brossa no convenç l'oposició a Cambrils\n14:10 - 1 febrer 2017\nL'Ajuntament de Cambrils ha aprovat definitivament delegar la gestió de la brossa en el ple d'aquest gener i amb l'únic vot favorable de l'equip de govern. Durant la sessió també hi han estat presents els treballadors de Secomsa, que han seguit de prop un debat tens. D'altra banda, també s'han aprovat els pressupostos de manera general i desestimant totes les al•legacions que havien presentat Ciutadans i el Nou Moviment Ciutadà.\nEl debat de la brossa a Cambrils ha arribat a la seva fi després de gairebé sis hores de sessió plenària, amb una discussió intensa i marcada per una divisió palesa entre l'equip de govern i el bloc de l'oposició. Davant l'atenta mirada d'una vuitantena de treballadors de Secomsa, que han viscut el diàleg amb neguit i amb enganxines de l'empresa, la picabaralla política ha sobrepassat el to d'altres sessions.\nL'equip de govern ha reiterat que la delegació a Secomsa és la millor decisió i que comportarà una millora del servei, amb la renovació de vehicles i contenidors, l'ampliació d'algunes freqüències de recollida, especialment en temporada turística, i la destinació d'una partida fixa per a accions extraordinàries i campanyes d'educació mediambiental. "Ha estat una opció molt meditada i consensuada per l'equip de govern que aporta al municipi millores en aspectes econòmics, de servei, de gestió i de cohesió territorial", ha defensat l'alcaldessa de Cambrils, Camí Mendoza.\nPer la part de l'oposició, diversitat d'arguments. L'Assemblea ha lamentat que no s'hagi estudiat la possibilitat de remunicipalitzar el servei, el PP ha titllat la decisió del govern d'imposició i Ciutadans i l'NMC han qüestionat el fet de no haver valorat altres opcions.\n"Hem tingut una oportunitat històrica de passar el servei a gestió directa", ha manifestat el portaveu de l'AdC a l'Ajuntament de Cambrils, Iván Sanz. "No han donat cap altra alternativa i això en política és una imposició", ha afirmat el portaveu del PP a l'Ajuntament de Cambrils, David Chatelain. "Teníem una oportunitat històrica per a estudiar i decidir què era el millor", ha assegurat el portaveu de Ciutadans a l'Ajuntament de Cambrils, Imanol Rico. "No tenim garantides l'estabilitat dels treballadors, les millores del servei, el preu de la factura final i el control municipal", ha alertat el portaveu del Nou Moviment Ciutadà, Oliver Klein.\nDurant la sessió plenària l'equip de govern també ha aprovat de manera definitiva els pressupostos anunciant que desestimava les al·legacions que havien presentat Ciutadans i l'NMC. La quilomètrica sessió plenària ha conclòs amb el comiat al regidors d'Esquerra i del PSC, Montserrat Masdeu i Alfredo Clúa, que van anunciar la seva renúncia a mitjans de gener.\nCambrils brossa Secomsa Consell Comarcal ple Ajuntament delegació gestió\nCambrils torna a delegar la gestió de la brossa en el Consell Comarcal


Cues per inscriure’s als tallers dels centres cívics | betevé\nCues per inscriure’s als tallers dels centres cívics\nA Cotxeres-Casinet, els usuaris han hagut d'esperar gairebé hora i mitja\nSandra García Prat | dimarts, 19 de setembre del 2017, a les 18.12\nFins i tot els més matiners han hagut d'esperar hora i mitja per aconseguir una plaça a un dels cursos que ofereixen les Cotxeres de Sants i el Casinet d'Hostafrancs. Enguany hi ha més de 390 activitats i això es nota a la cua. “A tai-txi” “A balls, a balls llatins” “A ho'oponopono, això és una tècnica que ve de Hawaii que consisteix en saber donar les gràcies” A primera hora del matí ja no quedaven places en alguns tallers. INSERT: “No queden places pel curs de robòtica educativa dels dimarts a les 17:30 h Tant les Cotxeres de Sants com el Casinet d'Hostafrancs són dos dels centres cívics de la ciutat que més activitats ofereixen. Tant és així que aquest trimestre esperen tenir més de 4.700 alumnes. Toni Ayza director CC Cotxeres “Nosaltres també utilitzem espais d'entitats del barri o escoles fora de l'horari lectiu per poder donar tota aquesta oferta de cursos. El que són els centres cívics pròpiament dits no hi cabrien” I un cop aconseguida la plaça, toca esperar. Els tallers començaran el 2 d'octubre i s'allargargan fins al 16 de desembre.\nDies frenètics a les oficines del Centre Cívic Cotxeres-Casinet. Aquest matí, els nous talleristes han pogut fer les seves inscripcions pels més de 390 cursos que ofereix l’equipament. Aconseguir una plaça no ha estat feina fàcil: ha calgut matinar i fer una hora i mitja de cua. Tot i això, a primera hora del matí ja hi havia alguns tallers complets, com ara el de robòtica educativa dels dimarts a dos quarts de sis.\nEl secret per atendre més usuaris\nAquest trimestre, Cotxeres-Casinet espera més de 4.700 talleristes, una xifra molt similar a la de l’any passat. Per donar servei a tantes persones, aquest equipament té un secret: “Nosaltres també utilitzem espais d’entitats del barri o escoles fora de l’horari lectiu per poder donar tota aquesta oferta de cursos. Tota aquesta gent no hi cabria només al que són centres cívics pròpiament dits.”, assegura Toni Ayza, director de les Cotxeres.\nTot i que els idiomes, les manualitats i els tallers de benestar són els més demandats, enguany s’ofereixen una cinquantena d’activitats noves. Un exemple és la de robòtica amb Lego.\nLes classes començaran el 2 d’octubre i s’allargaran fins al 16 de desembre.\n— Centre Cívic Cotxeres de Sants — centres cívics — equipaments\nNeix una nova escola d’adults innovadora a Sants-Montjuïc\nEls veïns de Canyelles demanen més manteniment al Parc de Serra Martí\nEs crea una comissió de seguiment de la problemàtica dels narcopisos del Raval\nEl jutge arxiva de nou el cas de Freginals perquè no hi veu delicte\nAccident mortal a Sant Antoni\nEl centre de dia per a menors addictes a la cola obrirà a mitjans d’octubre\nEl cementiri de Montjuïc va detectar l’esquerda dos dies abans de l’esfondrament\nTerrícoles: Daniel Andújar, artista visual\nDeuwatts: Condició albina


Cerca hotels a prop de Pindi Restaurant\nPopular ara mateix a Nova Delhi i NCR Més venut Optus Sarovar Premier Hotel Gurgaon 43-47 City Centre , Sector 29 Habitació Delux amb Esmorzar reservada fa 11 minuts, 9 segons\nHotel O Delhi 8/32,WEA,Near Mandakini Palace, New Delhi Executive Room reservada fa 19 minuts, 37 segons\nRadisson Blu Hotel New Delhi Dwarka Plot No.4, Sector 13, Near IGI Airport Superior reservada fa 22 minuts, 28 segons\nGalaxy Hotel & Spa NH-8,Sector 15,Part-2 Habitació Doble Delux reservada fa 27 minuts, 56 segons\nHyatt Regency Gurgaon Hotel New Delhi NCR, NH8 Sector 83 Gurgaon Habitació de 2 llits reservada fa 30 minuts, 8 segons\nNova Delhi i NCR és famosa per atraccions populars com ara Pindi Restaurant. Asseguri's les tarifes més baixes pel seu viatge amb Agoda.com a qualsevol hotel a prop de Restaurants i cafeteries. Trobi l'allotjament perfecte a prop de Pindi Restaurant, amb eleccions com el Dawar Villa - Home Stay Service Apartments i el The Oberoi New Delhi Hotel. El formulari de reserves segures online d'Agoda.com fa fàcil reservar hotels a prop de Pindi Restaurant. És fàcil trobar allotjament a la nostra pàgina de ciutat de Nova Delhi i NCR, amb eines de recerca senzilles i ampla informació dels hotels. Amb més de 150,000 hotels per tot el món, és fàcil trobar hotels a Agoda.com prop de llocs d'interès com Pindi Restaurant.\nHotels a prop de Pindi Restaurant el més proper\nEls millors hotels prop de Pindi Restaurant


Bungalow S'Agaró al Camping & Bungalows Valldaro\nInici / Allotjament a Platja d'Aro / Bungalows / Bungalow S'Agaró\nBungalow per 5 persones. Disposa de dues habitacions: una amb llit de matrimoni i l’altra amb una llit individual i una llitera per 2 persones.\nEquipat amb dues TV, una al dormitori doble i l’altra al saló.\nBany complet amb dutxa i terrassa de fusta a l’aire lliure.\nEs troben situats en un recinte tancat i enjardinat al costat de la piscina 2.\nServeis del Bungalow S'Agaró\nInventari Bungalow S'Agaró


SOOZIE - Informació sobre la marca\nSOOZIE - Informació sobre la marca\nClasses aceptades: 18,25,35,41\nMarca SOOZIE a França\nInformació sobre la marca SOOZIE amb el nombre M4467575\nLa marca SOOZIE amb el nombre M4467575 va ser sol·licitada el 08/07/2018. Es tracta d'una marca a França pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca SOOZIE amb el nombre M4467575 va ser sol·licitada per MADAME SARA HIMMICH mitjançant els serveis de Madame SARA HIMMICH. La marca SOOZIE amb el nombre M4467575 va ser sol·licitada per les classes 18,25,35,41 segons la Classificació niçarda.\nRenovació de la marca SOOZIE amb el nombre M4467575\nAltres marques sol·licitades per Madame SARA HIMMICH\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades per Madame SARA HIMMICH, entre les quals es troba la marca SOOZIE amb el nombre M4467575. Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades per Madame SARA HIMMICH clicar aquí.\nAltres marques sol·licitades a les classes 18,25,35,41.\nÉs possible conèixer marques similars quant a productes i serveis a identificar es refereix. La marca SOOZIE amb el nombre M4467575 va ser sol·licitada a les classes 18,25,35,41 pel que si es desitja conèixer més marques sol·licitades en 18,25,35,41 clicar aquí.\nAltres marques sol·licitades a través del representant MADAME SARA HIMMICH\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades a través de MADAME SARA HIMMICH entre les quals es troba la marca SOOZIE amb el nombre M4467575. Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades a través de MADAME SARA HIMMICH clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a França entre les quals es troba la marca SOOZIE. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a França. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a França.\nÉs possible conèixer totes les marques registrades en la classe 18 (Cuir, cuir d'imitació, pells d'animals, articles d'equipatge, bosses de transport, paraigua, ombrel·les, bastons, assots, arnesos, articles de guarnicionera, collarets d'animals, corretges d'animals, roba d'animals, maletes, baguls, bosses de viatge, bandoleres porta bebès, motxilles escolars, empunyadures, punys i mànecs per als objectes classificats en diferents classes segons la seva funció o finalitat, per exemple, empunyadures de bastó, punys de paraigües, etiquetes científiques per a articles d'equipatge, targeters i cartera, caixes de cartó- cuir, porta vestits, bosses de cuir, mantes per a cavalls) entre les quals es troba la marca SOOZIE amb el número M4467575. Conèixer les marques registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una marca en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les marques registrades en la classe 25 (Peces de vestir, calçat, articles de sombrerería, peces de vestir, el calçat o els articles de sombrerería de cuir per a persones, cinturons de cuir per a vestir, punys, butxaques, forros confeccionats , talons, reforços de taló, viseres per a gorres, armadures de barrets, guants d'esquí, samarretes d'esport sense mangues, roba per a ciclistes, uniformes de judo i de karate, botes de futbol, sabatilles de gimnàstica, botes d'esquí, vestits de disfresses, roba de paper, barrets de paper quant a peces de vestir, pitets que no siguin de paper, mocadors de butxaca, folgos que no estiguin escalfats elèctricament, materials tèxtils, roba de gimnàstica i d'esport) entre les quals es troba la marca SOOZIE amb el número M4467575. Conèixer les marques registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una marca en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les marques registrades en la classe 35 (Publicitat, gestió de negocis comercials, administració comercial, treballs d'oficina., publicitat radiofònica i telemàrqueting, recerca negocis comercials, serveis de tractament de text i de gestió d'arxius informàtics ) entre les quals es troba la marca SOOZIE amb el número M4467575. Conèixer les marques registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una marca en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les marques registrades en la classe 41 (educació, formació, serveis d'entreteniment, activitats esportives, servei de domatge i ensinistrament d'animals, activitats culturals, cantants i ballarines, serveis prestats per clubs d'educació física o centres esportius) entre les quals es troba la marca SOOZIE amb el número M4467575. Conèixer les marques registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una marca en aquesta mateixa classe.


es bo d dir: Cap de Rec\n52 kms. -\nRefugi Cap de Rec (Cerdanya)\nCap de Rec en ... un moment.\nSempre m'havien parlat bé d'aquesta marxa, i aquest any a correcuita, a l'últim moment, tenia l'oportunitat per anar-hi, encara que fos en plan "piratilla", sense inscripció, en autosuficiència, procurant no ser un estorb perls participants "legals". Hi havia una munió de coneguts, molts feia temps que no els veia i de ben segur que, amb alguns, podriem compartir molts kms. També improvitzo l'hora de marxa cap a la Cerdanya, al final i quan ho tinc tot apunt, ja són més de les onze de la nit, sé que no dormiré, per tant, cotxe, carretera i manta, amb temps, ja que no hi he estat mai i de nit "todos los gatos son pardos". En poc més de 2h. ja sóc a lloc amb un aparcament prou farcit d'autocaravanes, furgonetes i cotxes que també serveixen per aclucar els ulls encara que sigui a betzegades. És l'opció que triu després d'aparcar curosament el cotxe al marge del camí.\nMica en mica, hi ha més moviment i casualment, en JArtigas que aparca davant meu. Li reconec la matrícula, una curiositat que mantinc des de l'infància, i em preparo per anar-lo a saludar, tot i que encara falta més d'una hora i mitja per les 6, hora de sortida. Jo des de dins el cotxe, ja em preparava per esmorzar-hi una mica, amb els panys tancats per si, endormiscat ... ves a saber. M'obro de dins i surto per a fer-la petar, deixo les claus dins, a fòra, degut a la petita pendent, la porta es tanca. Als 25 segons, es tanca el pany centralitzat, UN MOMENT. Merda. L'hem parida. Com a mesura de seguretat el comandament, tanca automàticament en cas d'haver obert i si fos el cas no pensessis en tornar a tancar. 25 segons que no han donat temps a reaccionar a temps. A partir d'aquí, a la caça i captura en busca d'un objecte que ens permetés poder obrir el cotxe. En JArtigas, en Pau, casteller i vilafranquí de pro, i jo mateix, resseguim en busca d'encara que fos un simple tornavís. Doncs quedem esturats de l'equipament de la majoria de cotxes allà presents ... ningú té caixa d'eines!!!!\nPrimer un cotxe que hi havia a la vora i després uns tornavisos de la cafeteria, fan que durant molts minuts furguem els tres panys del cotxe. Suposo que un "kinki", n'haguerà tingut prou amb uns segons, però serà que la gent de muntanya són molt bona gent i el "kinki" brilla per la seva absència.\nAgraïr l'interès i predisposició del Massa, l'Angela, el Guido i la Mireia, el XColl, l'Yves, al Tronja, al Jaume Soler, al Pau, al Xeix, als dos xicots de la cafeteria ... a més dels meus escuders inseperables durant tota la trifulca, el JArtigas i el Pau. Ara, tots ells, compreu eines!!!!, jajaja... encara que els demés no les sabem fer servir.\nS'apropa l'hora de la sortida i no els vull torbar més. Ells van a "sus puestos" i jo a "lo Viki el vikingo", a veure si opto per a la millor opció: que em pugin a buscar, esbotzar una porta, o trencar un vidre. Veig la sortida amb nostalgia, el dia pinta molt bé per a córrer i l'escenari sembla de 1a., però avui tampoc hi haurà Cap de Rec, per uns MOMENTS. Encara he pogut cridar al Pau en la seva endarrerida sortida coincidint amb l'arribada del Xeix, ostres la gent com apura, n'hi ha que ja deuen dur un parell de kms. i d'altres encara han de sortir. Ha estat un MOMENT, suficient per a saludar-nos i maleïr la trestada. Només un MOMENT de xerrameca amb tota la gent abans citada. També coincideixo amb dos corredors del club que no corren i que m'ofereixen els estris per a fer-ho, en Leo i l'Antonio Garcia que també s'interesen per la situació. Torno cap al cotxe, rascant-me el nas, com el "Viki el vikingo", hi haurà sort? com si esperés, com si per art de màgia, el cotxe s'obris sol. Encara hi trobo en JTerés i la Lisa que fan mitja hora tard tot creient que la sortida era a dos quarts. Un MOMENT, vistos i no vistos. L'hora de la veritat, alguna cosa he de fer, i després de tornar a la cafeteria tot cercant quelcom de possitiu, algun mosso d'esquadra que pogués pujar-hi en motiu de la marxa, p.ex., prenc la decisió de trencar un vidre. Tampoc puc està tot el matí pensant el que faré, començo a tenir fresca i el temps s'ennuvola.\nL'assegurança m'els cubreix, per tant pot ser la solució més barata, tot i que trencar vidres no s'em farà pas fàcil. No n'hi ha prou ni amb un, ni dos, ni tres ni quatre cops. És el vidre de l'acompanyant, potser era millor opció un de darrera, però a mi em sembla que no. Al final es trenca amb el merder que això comporta. No tinc pressa, m'ho prenc més bé del que em pensava i a poc a poc, vaig "netejant" el vidre que ha quedat en mil miques.\nPer l'hora que és, minuts abans de les 7 del matí, opto per a tornar cap a casa, després de descartar parar a La Seu, p.ex. buscant un taller on arreglar-ho. Però per l'hora i tot plegat, opto per anar cap a casa, moderadanent abrigadet, per esquivar la fresca que m'entra per la finestra. A un quart de nou ja sóc a Vila, de pet a un lloc que es dediquen a canviar vidres. No hi ha preguntes. Ho cobreix l'assegurança. El vidre en qüestió no està en existència, ja era demanar massa avui, però dilluns estarà tot ok. Afortunadament no m'he carregat el dispositiu d'alumini que fa pujar i baixar el vidre, el "lladre", ha treballat fi, jajaja...\nEm sap molt de greu no haver pogut comprobar les excel.lències d'aquesta marxa, està pendent. Em sap molt de greu no poder haver vist ni saludat a molta gent que tenia ganes de veure, Pedro, Malfieten, 3a., FerRun, Luigi, Txuss, Manolito, Orzo, Natatxa, l'Avi Mena, XaviMiquel, Papiol, l'abuelo ... Em sap greu només haver compartit uns MOMENTS amb tots vosaltres, no hem tingut temps de res, però sense saber quina serà la propera de ben segur que tornaran els bons MOMENTS, per riure, trescar junts i gaudir de la vostra companyia i amistat.\nPublicat per bodi a 21:10


Gust per la cuina: SOPES DE PA EXCEL·LENTS\nSOPES DE PA EXCEL·LENTS\nNo cantarem aquí les excel.lències del pa tou perquè ja ho hem fet a l'introducció d'aquest capítol que dediquem al mil.lenari producte; igualment hem comprovat la rellevància del pa torrat en algunes aplicacions que, a la pràctica, és molt més extensa del que, fins ara, hem intentat concretar. És d'aquesta utilitat del pa que volem recordar-vos, de les aplicacions que aporta a la cuina diària i que no hem encabit encara en cap apartat: -Untat de mantega i torrat -millor que fregit- podem tallar-lo a daus per acompanyar les sopes.\n-Les llesques, tallades a triangles, poden acompanyar una presentació d’entremesos, amanides o raguts, plats amb els que la mantega se servirà a part.\n-Pa torrat que es complementa harmoniosament amb cuinats de carn que el precisen com a base: medallons, turnedós, o el reconegut "coq au vin". I, què dir-ne del pa com ingredient d’algunes sopes? Els qui ja heu llegit l'apartat de SOPES heu pogut comprovar, sens dubte, la quantitat de primers plats que es poden cuinar amb l'ajut del pa: sopes de ceba, de peix (des d'una sopa casolana a l'excelsa boullabaisse), de xoriço, d'alls i ou (sopa a la castellana), de verdures (de bròquil, de coliflor, l'inigualable sopa freda de gaspatxo, etc.).\nSopa de peix. Fotografia original de BeCeeNe.\nDoncs bé, per si no en teniu prou, us oferim unes quantes sopes més perquè les gaudiu amb les mateixes ganes. Els ingredients estan calculats per a 2 persones.\nSOPA DE CLOÏSSES [Ingredients: 4dl. de caldo de peix, 1dl. d’aigua i 1 dl. de vi blanc, 600 grams de cloïsses grosses, 2 llesques de pa, 1 ceba, 3 tomàquets madurs, 2 fulles de julivert, uns fils de safrà, oli, mantega i sal.]\n*Un cop netes amb aigua freda posarem les cloïsses en un cassó amb l’aigua, el vi i la sal i les posarem a foc fort fins que s’obrin; les deixarem refredar i les traurem de les seves closques, guardant el suc de la cocció.\n*Escalfarem el caldo de peix al que li afegirem el suc de les cloïsses després de colar-lo.\n*Mentrestant prepararem un sofregit amb la ceba ratllada a la que li afegirem, quan estigui cuita, les cloïsses, el tomàquet, sense pell ni llavors, i el julivert trinxats.\n*Una vegada cuit el sofregit li traurem l’oli i l’afegirem al caldo. Ho deixarem bullir uns minuts i comprovarem la sal.\n*Torrarem lleugerament les llesques de pa sense crosta i les untarem lleugerament amb mantega.\n*Les disposarem al fons del plat (o de la sopera) tirant-hi la sopa –que ha d’estar molt calenta- per sobre. SOPA DE POLLASTRE I VERDURES [Ingredients per a 2 persones: 1 cuixa de pollastre, 1 fetge de pollastre, 1 pastanaga, 1 patata, la part més tendra d’1 porro, 1 tronxo d'api; 1 ceba, 1 all, 2 ó 3 tomàquets madurs, 2 branques de julivert, orenga; 2 mitges llesques de pa de pagès sense la crosta, oli d'oliva i sal.] Temps: 1 ½ h. *Prepararem primer de tot un caldo consistent en bullir en 1 ½ litre d'aigua i sal, la cuixa d’au, la pastanaga, la patata, el porro i l'api durant 1 hora, fins a reduir el líquid a la meitat.\n*Colarem el caldo i guardarem la carn i les verdures.\n*Prepararem un sofregit fregint en oli calent la ceba ratllada i el fetge tallat a trossos, sumant-hi, a mig coure, els tomàquets trossejats, el julivert picat, l’orenga i una mica de sal.\n*Una vegada tot cuit ho agregarem al caldo junt amb la carn dl pollastre i les verdures, tot ben tallat, deixant-ho bullir uns 10 minuts més o menys; rectificarem de sal.\n*Torrarem lleugerament les dues mitges llesques de pa, les untarem bé amb l'all i les posarem cada una en un plat, abocant la sopa pel damunt. Es menja calenta. SOPA D'ALL A LA MALAGUENYA [Ingredients: 50 grams de pernil del país, 4 alls, 1 tomàquet madur, 1 culleradeta de pebre vermell, ½ litre d'aigua o caldo suau, 50 grams de pa que no sigui del dia, oli, sal i pebre.] Temps: 20m. *En una cassola petita hi posarem l'oli a escalfar; quan estigui calent hi tirarem els alls laminats i el pernil tallat a daus petits.\n*Quan agafi color hi posarem el tomàquet ratllat, el pa llescat molt finament i, al cap d'uns moments, el pebre vermell, ofegant-ho tot amb l'aigua ja calenta (o el caldo), la sal i el pebre.\n*Deixarem que bulli uns 10 minuts procurant que la sopa quedi més aviat espessa.\nSOPA DE PA DE SÈGOL (recepta original) [Ingredients: 2 llesques primes de pa de sègol sense crosta, no gaire toves, ½ litre de caldo de gallina o pollastre, 1 ou, uns quants pinyons; oli, 1 ceba, 4 cullerades de salsa de tomàquet natural (o de conserva si no se’n té), sal, alfàbrega i pebre mòlt.] Temps: 20m. + el temps de preparació del caldo\n*Prepararem el caldo de gallina o pollastre com de costum i un cop refredat li traurem tota la grassa; en separarem ½ litre i el posarem a escalfar.\n*A part posarem el pa en un altre cassó que banyarem amb el brou quan aquest estigui força calent, aixafant les llesques amb una forquilla quan hagin xuclat part del caldo. Posarem novament el cassó a foc baix.\n*Mentrestant en una paella amb molt poc oli hi tirarem, un cop calent, la ceba ratllada sumant-hi, quan estigui rossa, el tomàquet, l'alfàbrega, el pebre, la sal i els pinyons; ho deixarem fregir tot plegat un parell de minuts; finalment ho tirarem al cassó del caldo (abans escorrerem l’oli).\n*Després de deixar-ho bullir uns minuts més hi tirarem l'ou batut, molt a poc a poc i en forma circular, de manera que quedin com fils, a mida que vagi quallant a l'entrar en contacte amb la sopa. *Ens menjarem la sopa calenta.\n[Ingredients: 3 alls, 150 gr. d’ametlles crues pelades, 7 llesquetes de pa, millor del dia abans, aigua, sal, pebre negre, 1 vaset d’oli i una cullerada de vinagre, raïm blanc sense pell ni pinyols o meló madur tallat a daus petits.\nTemps: 20 minuts *Remullarem el pa amb aigua freda\n*En un morter hi picarem les ametlles, els alls, la sal i el pebre. *Exprimirem el pa i l’adjuntarem amb la massa anterior (guardarem l’aigua). *Adjuntarem les dues barreges i amb la mà de morter anirem barrejant-ho fins que quedi una pasta homogènia. *Aleshores hi anirem tirant l’oli poc a poc intentant que lligui com si fos una maionesa. *Finalment hi afegirem el vinagre i l’aigua fins que quedi una sopa amb una consistència molt semblant a la del gaspatxo. Rectificarem de sal.\n*Ho deixarem reposar un parell d’hores la nevera.\n*Abans de presentar-la a taula li afegirem els grans de raïm o de meló.


Articles | AFA Escola Turó de Can Mates\nLa FaPaC (Federació d’AMPA de Catalunya) ha realitzat un estudi sobre les contribucions de les famílies a l’escola pública.\nUn estudi en el qual la nostra AFA ha participat i a partir del qual es pot reflexionar sobre el lloc que ocupa la nostra escola i AFA respecte el total d’escoles de Catalunya.\nLes conclusions són que en els últims 10 anys s’ha perdut qualitat dels serveis educatius i les famílies han assumit les despeses que l’Administració pública ha deixat de fer.\nAquí podeu veure tota la presentació que es va realitzar durant la 2a Assemblea de curs.\nDownload [682.72 KB]\nUs heu parat a pensar que passa quan els infants i joves escolten Reggeaton, en la versió de lletres més masclistes?\n“Quiero una mujer bonita, callada y que no me diga nada…”\n“No me hagas abusar de la Ley que empiezo contigo,…”\n“Si sigues con esta actitud voy a violarte…”\n“Cuando le dije que había sido infiel me pego, y yo lo sentí como un beso, me pego y me di cuenta que realmente me quería…”\nAquestes i moltes altres lletres de la mateixa temàtica, provinents del REGGEATON (més masclista), sonen sense fi i constantment ens els canals de radio i televisió més de moda entre els infants i joves, en els restaurants, festes etc… i pot ser també a CASA? Són cançons que s’escolten diàriament, i sí, com tenen ritme i són fàcils de recordar, les acaben cantant molt infants.\nFamílies, ens hem parat a escoltar que escolten els/ les nostres fills/es? Creiem que infants de 5, 8, 10 anys estan preparats per rebre aquest tipus de missatges? Què podran entendre’ls?\nMolts nens i nenes canten sense saber què estan dient aquest tipus de cançons. Però encara que no ho creiem, és clar que deixen empremta en ells. Més del que imaginem. Diuen els psicòlegs que l’etapa que va dels 6 als 12 anys és molt important pel que fa l’assimilació de valors i patrons socials, aleshores quin tipus de valors assimilen els nens a través d’aquestes cançons ?: a) L’èxit es basa en el teu aspecte físic? b) Les dones són joguines dels homes? c) A més diners i béns materials més felicitat? d) Dominar a altres persones et fa més poderós i important? Des de la Comissió de Gènere de l’Escola us convidem a pensar-hi a través d’aquest vídeo realitzat per estudiants d’un Institut de Cuenca (només l’hem trobat penjat a la xarxa social de facebook, disculpeu els que no en tingueu): https://www.facebook.com/pepa.peralta.3/videos/10215409432126863/\nComentant aquest tema amb l’escola, ens han comentat que els infants a l’estona del pati, que poden posar música demanant cançons, succeeix que demanen reggeaton, és per això que des de l’escola se’ls hi ha ofert als nens i nenes un nou repte, que busquin i portin músiques que no siguin les que habitualment escolten, que puguin sorprendre als seus companys/es ja sigui per la lletra, els ritmes o altres coses que creguin que podrien interessar, els ajudeu?\nAprofitem per fer una CRIDA des de la COMISSIÓ DE GÈNERE , que totes som dones, a què un bon GRAPAT DE PARES us hi pugueu SUMAR i aportar la vostra visió sobre els diferents temes que anem tractant. Si us hi voleu sumar , i per qualsevol altre inquietud o tema que algú vulgui comentar a la comissió de gènere ens podeu localitzar al mail de l’AMPA: genere@ampaturocanmates.org\nCarnaval lliure d’estereotips\nDes de l’AMPA de l’Escola Fructuós Gelabert i la seva comissió de gènere, ens fan arribar reflexions sobre com celebrar un carnaval lliure d’estereotips!\nPantalles addictives (Article diari ARA)\n‘Pantalles addictives’: feu que circuli\nDiumenge el 30 minuts ens va sacsejar amb un reportatge que demostrava fins a quin punt les pantalles de mòbil i les tauletes generen addicció i, sobretot, com afecten la conducta i l’estat emocional dels nens i l’autoestima dels adolescents. Pantalles addictives arrencava amb un cas concret que et deixava trasbalsat: el de la pediatra francesa Anne Lise Ducanda i un dels seus pacients, en Ryan, un nen de tres anys que després d’estar 24 hores sense pantalles experimentava una millora molt important: “Feia un any que esperava que parlés! Ha dit mama!”, exclamava la mare feliç al veure la doctora. La manera com, davant de les càmeres, el nen evidenciava una conducta addictiva amb el mòbil que el desconnectava de l’entorn era impactant. Les imatges, però, també delataven, sense verbalitzar-ho, un altre fet més subtil: la docilitat de la mare amb el seu fill. Cridava l’atenció com a aquella dona li costava dir que no al nen, sobretot si ell mostrava malestar per la negativa. També com la criatura lluitava per aconseguir el mòbil i ella hi oposava una resistència molt relativa per no frustrar-lo. O fins i tot com, per acabar-l’hi prenent, es veia obligada a mentir-li en comptes de fer-ho amb la convicció d’actuar només pel seu bé.\nEl reportatge explicava molt bé a través de neurocientífics, psicòlegs i especialistes en tecnologies quins són els mecanismes que es desenvolupen en les aplicacions i els vídeos. Com, a nivell cerebral, s’experimenten símptomes iguals que els que generen l’addicció a les drogues o a l’alcohol. Quedava perfectament demostrat com les dinàmiques d’interacció amb les xarxes socials estimulen la secreció de dopamina i, per tant, reforcen els mecanismes de recompensa que et mantenen enganxat.\nUna altra de les escenes més impactants era la dels adolescents addictes a Snapchat. Ells mateixos admetien la seva dependència, com els condicionava la vida quotidiana, i reconeixien que se sentien poc lliures per culpa del telèfon mòbil. Ara bé, a partir del moment que una doctora en psicologia explicava el perquè d’aquella situació, els nois es molestaven i responien amb certa agressivitat, com ho fa un addicte quan qüestiones la seva conducta. “Veient l’edat que té aquesta senyora, penso que no és ningú per parlar d’això”, deia un. “Tothom té dret al seu plaer i no està bé qualificar d’addicció una cosa pel simple fet que no et sembla bé el que fa l’altre”. És significatiu tenint en compte que feia un instant ells mateixos admetien aquella conducta. Ionquis de les xarxes socials i el mòbil en estat pur.\nEl millor que pot passar amb Pantalles addictives, ara que està penjat a la web de TV3, és que circuli. Tanta tonteria que corre pels grups de WhatsApp, tants likes inútils al Facebook, feu que tingui un sentit. Pediatres i mestres, també: que corri el 30 minuts.


Malt whisky: 02/2009\nEl Cranachan és un tradicional plat de postres escocès molt fàcil d’elaborar (del meu nivell). Aquest plat es solia fer – de manera més austera – en el temps de sega. Ara és habitual en casaments. Per elaborar-lo hem fet servir diverses receptes que apareixen a la xarxa i en llibres diversos. Només hem canviat els gerds per maduixes - més fàcils d'obtenir en aquesta època de l'any.\nIngredients (per 5-6 persones):\n-60g de flocs de civada, no massa grans\n-150g de gerds (també es poden utilitzar maduixes)\n-4 cullerades soperes de Royal Lochnagar Single Malt\n-4 cullerades soperes de mel\n-600ml de nata per muntar\nPosar els flocs de civada en usa safata i daurar-los al forn. Cal vigilar perquè es cremen amb facilitat\nMuntar la nata i afegir-hi el whisky i la mel\nAfegir-hi 50g de la civada torrada i 100g de gerds\nAbocar la barreja en copes individuals\nUtilitzar la resta de gerds i civada per posar-los com a decoració a cada copa\nEl malta que hem fet servir per aquesta recepta és un Royal Lochnagar de 12 anys. La destil·leria és molt a prop de Balmoral – la residència reial d’estiu de la Família Reial Britànica. Sembla ser que era el whisky preferit de la Reina Victòria, que li va atorgar el títol de “Royal” el 1848.\nAquest destil·lat té notes dolces de mel i és lleugerament afruitat. Uns elements que combinen bé amb els altres ingredients de la recepta.\nEnviat per Joan a 14:10 3 comentaris:\nEnviat per Joan a 23:53 7 comentaris:\nEl tast d’hivern d’aquest any tindrà sis maltes molt ben considerats pels experts. N’hi ha un per cada regió productora. Aquestes són algunes de les característiques d’aquests whiskies que hem pogut trobar:\nBladnoch 15 (Lowlands). Un malta molt afruitat amb marcades notes de pera i poma.\nBenriach Curiositas 10 (Speyside). Un Speyside fumat.Té notes dolces que es contraposen amb d’altres més turbades i especiades.\nAberfeldy 12 (Highlands).Un whisky molt ric amb notes de mel i fruita.\nHazelburn 8 (Campbeltown). La versió menys fumada de Springbank, molt complex amb notes de cereals amb una mica de sal en el fons\nArran 10 (Islands).Un malta de qualitat i caràcter. Notes de cereals embolcallades amb tons oliosos. Al final apareixen notes de vainilla i espècies\nArdbeg Rennaissance (Islay):Una de les expressions més recents d’Ardbeg. Té la força d’Islay combinada amb tons afruitats i especiats\nSerà un tast a cegues, com els dels darrers anys... Veurem si podem distingir-los bé...\nEnviat per Joan a 19:58 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: regions malta, tast


'Vull fer la meva' - deba-t.org\nInicio/Entrades antigues, opinió/‘Vull fer la meva’\n“Esperem que sigui aquesta legislatura. Hem començat contactes amb el principal partit de l’oposició i el partit que dona suport al govern ja que es necessiten dos terços del Parlament per tirar-ho endavant. Si es donen aquests mínims, començarem els contactes amb els altres grups i hi ha una opinió manifestada per gairebé tothom de que, per fi, aquesta legislatura tinguem una llei electoral pròpia”.\nAquesta va ser la resposta del diputat i vice-president del Parlament de Catalunya per Convergència i Unió, Lluís Corominas, quan li vaig demanar sobre l’estat de la llei al programa Canal Parlament (TV3) de fa unes setmanes. Res de nou, la veritat. Porto sentint aquesta resposta des que vaig arribar a la universitat i em vaig començar a preguntar sobre aquest tipus d’afers polítics. Però, de fet, l’elaboració de la llei s’arrossega des de fa més de trenta anys.\nLa complicació d’aquesta llei ve, com bé deia el diputat Corominas, del fet que hagi de ser aprovada per una majoria reforçada de 2/3 parts del legislatiu català. A això s’afegeix que aquest tipus de qüestions salten fora de l’agenda pública en moments com l’actual on la crisi econòmica pren tanta importància. Tanmateix, no és menys important que els pressupostos de la Generalitat o que el consens per arribar a un acord sobre un pacte fiscal amb l’estat. Jo diria que està per sobre d’aquestes i d’altres de l’estil ja que és la llei que determina la composició i el poder per a decidir. N’és l’essència.\nPerò no cal fer alarmisme tampoc ja que, de llei electoral, n’hi ha. És, amb caràcter supletori temporal, la de règim electoral general que regula les eleccions al Congrés dels Diputats. Aquesta llei, a més, imposa un marc que serà d’obligat compliment a qualsevol comunitat autònoma deixant, a la vegada, cert marge de maniobra. Així doncs, una futura llei electoral catalana encara té força coses a determinar: la fórmula electoral, per a fer la distribució de poder en forma d’escons més o menys proporcional respecte als vots emesos pels ciutadans; la forma de vot, on tindríem diverses possibilitats (vot únic, vot múltiple, vot doble…); el llindar o barrera electoral, per a impedir una excessiva fragmentació del poder; el nombre de diputats que formen el parlament (actualment 135); i, finalment, la circumscripció electoral que vindria a ser la porció del territori que s’agafa per a fer el repartiment d’escons.\nNo sóc jo el primer, ni molt menys, que demani la formulació definitiva d’aquesta llei electoral pròpia. Ciutadans pel Canvi, Acció per la Democràcia, Deba-t.org i molts d’altres grups i persones porten temps treballant-hi. Sento però, que és important que aquest afer sorgeixi de nou i amb més força que mai salti a la palestra i crec que, com diu la dita “de mica en mica, s’omple la pica”. Perquè mai arribarà el temps perfecte per a debatre-ho (aquell temps fa anys que va passar), demanem-li als parlamentaris, doncs, que ho facin el millor i el més ràpidament possible per a que tots ens puguem sentir més partícips, si així ho volem, de la política en la nostra societat.\nhttp://www.tv3.cat/videos/4014810/Parlament—24032012 (minut 19:50 a 21:00)


Acompanyant artistes - Sifó\nby Marta Gorchs on 16/06/2018 with No hi ha comentaris\nEn Boris Ribas del Circ Los té un espectacle que ja està gairebé al punt. L’ha creat amb la mirada ben propera del Tortell Poltrona. Un concert de circ, un circ de músiques. I com tots els processos creatius necessiten el seu temps i mirades còmplices. Aquesta és potser la proposta més teatral del Circ Los. I doncs, aquest és el punt de trobada amb la Marta. Han estat treballant una setmana a l’Estruch de Sabadell, orfebreria, cosa fina. Detalls i matisos. En un espectacle així són imprescindibles. Si el podeu trobar en alguna plaça o en un teatre quedeu-vos, us ho passareu bé.\nSin categoría acompanyany artistes, assessorament, circ, marta gorchs


Agrupaments segons rendiment acadèmic - EduCaixa\nAgrupaments segons rendiment acadèmic\nAgrupaments segons rendiment acadèmic Compartir\nEstàs segur que vols eliminar Agrupaments segons rendiment acadèmic?\nL’“agrupament per nivells dins les classes” (setting en anglès) normalment significa agrupar per classes l’alumnat d’un any determinat per impartir assignatures específiques, com ara matemàtiques i llengua, però no per a tot el pla d’estudis.\nL’“agrupament per nivells entre les classes” (streaming o tracking en anglès) normalment significa agrupar l’alumnat en classes per a totes o la majoria de les assignatures, de forma que un alumne o alumna sempre estarà en el mateix grup en totes les assignatures.\nDe vegades, l’alumnat que es troba en diferents agrupaments per nivells dins les classes o per nivells entre les classes segueix plans d’estudis diferents, en especial quan es disposa de diverses proves nacionals, diversos nivells d’examen o diversos tipus de qualificacions acadèmiques i vocacionals.\nL’objectiu d’aquestes metodologies d’agrupament és facilitar un ensenyament més eficaç i eficient, reduint els diferents nivells de rendiment de l’alumnat a classe.\nMalgrat que, de vegades, aquestes pràctiques es coneixen com “agrupament per competències”, aquí ens referim a “rendiment” i no a “competència”, ja que els centres educatius solen mesurar el rendiment per agrupar l’alumnat, en lloc de les competències.\nL’agrupament per nivells dins les classes i per nivells entre les classes es combina en aquest article del Toolkit perquè aquestes pràctiques solen combinar-se en les anàlisis empíriques sobre l’agrupament segons el rendiment. Ambdues metodologies inclouen l’agrupament periòdic i coherent d’alumnes en classes en funció del seu rendiment.\nPer saber més sobre les evidències de l’impacte d’agrupar l’alumnat en funció del seu rendiment dintre de l’aula, es pot consultar l’entrada del Toolkit "agrupament per nivells de rendiment dintre de l’aula". Els altres tipus d’agrupament en funció del rendiment, com ara agrupar per rendiment i per curs escolar o impartir docència a l’alumnat que té un rendiment elevat amb grups més majors, no s’inclouen al Toolkit, ja que s’utilitzen amb menys freqüència.\nDe mitjana, l’alumnat que se sotmet a un agrupament per nivells dins les classes o entre les classes té un progrés lleugerament menor que l’alumnat a qui s’imparteix la docència en classes amb un rendiment mixt.\nLes evidències suggereixen que l’agrupament per nivells dins les classes i per nivells entre les classes tenen un impacte negatiu molt reduït en l’estudiantat amb un rendiment baix i mitjà, i un impacte positiu molt reduït en l’alumnat amb un rendiment major. Aquest patró presenta excepcions i hi ha estudis que demostren beneficis per a tot tipus d’alumnes, amb independència del seu nivell de rendiment.\nEn general, els efectes són pocs i sembla que, en la majoria dels casos, l’agrupament per nivells dins les classes o per nivells entre les classes no és una manera eficaç d’augmentar el rendiment.\nL’agrupament per nivells dins les classes o entre les classes també pot tenir certa repercussió en altres resultats més amplis, com ara la confiança. En alguns estudis amb una base empírica àmplia s’ha arribat a la conclusió que agrupar l’alumnat en funció del seu rendiment pot tenir efectes negatius a llarg termini sobre l’actitud i el compromís de l’estudiantat amb un rendiment inferior, per exemple, dissuadint-lo de la creença que el seu rendiment pot millorar a través de l’esforç.\nDurant els darrers 50 anys, s’han anat succeint evidències de l’agrupament per nivells dins les classes i per nivells entre les classes, i hi ha molts estudis experimentals al respecte. Les conclusions de l’impacte de l’agrupament per nivells dins les classes i per nivells entre les classes són relativament coherents a tots els estudis empírics, malgrat que la majoria d’aquests presenten anàlisis relativament bàsiques. No exploren si els efectes varien entre diferents tipus d’estudis i d’intervencions, i la base empírica es beneficiaria de noves anàlisis que tractessin aquests temes amb més deteniment. En general, les evidències es valoren com a limitades.\nLa majoria de les evidències experimentals procedeixen dels EUA i hi ha pocs estudis experimentals rigorosos d’altres països.\nHi ha més evidències sobre centres d’educació secundària que de primària, ja que l’agrupament per nivells dins les classes i per nivells entre les classes s’utilitzen amb més freqüència amb alumnes més majors.\nL’agrupament per nivells dins les classes o per nivells entre les classes són estratègies organitzatives que tenen poques despeses associades. És possible que calgui fer despeses addicionals si aquests agrupaments resulten en un major nombre de classes o si calen més recursos per a grups diferents. En general, es considera que les despeses són molt baixes.\nS’ha tingut en compte plantejaments alternatius per adaptar l’ensenyament i l’aprenentatge? Les classes individuals o en grups reduïts són intervencions dirigides que tenen un impacte positiu sobre el rendiment.\nCom es garantirà que la metodologia d’agrupament per nivells dins les classes o per nivells entre les classes permet una docència més eficaç per al conjunt de l’alumnat, inclòs aquell amb un rendiment més baix? Quins grups s’assignaran al professorat amb més experiència?\nCom es garantirà que tot l’alumnat segueix un pla d’estudis exigent, inclòs aquell amb un rendiment més baix?\nCom es reduirà el risc d’assignar alumnes al grup equivocat? S’ha valorat si els seus criteris d’agrupament poden perjudicar cert tipus d’alumnes? Pel que fa a l’alumnat més jove, s’ha tingut en compte la seva edat relativa dintre del curs escolar?\nCom en són de flexibles els criteris d’organització dels grups? L’alumnat progressa a ritmes diferents i, per això, la supervisió i l’avaluació periòdiques són importants per reduir l’assignació errònia i garantir reptes per a tot l’estudiantat.\nCom se supervisarà l’impacte de l’agrupament per nivells dins les classes o per nivells entre les classes sobre el compromís de l’alumnat i l’actitud d’aquest cap a l’aprenentatge, en particular d’aquell amb un rendiment més baix?\nIntervencions a edats precoces\nLa personalització de l’aprenentatge\nEl sistema xinès de diagnòstic i la intel·ligència artificial


RedGlobe Notícies - Gustavo Petro estremeix les eleccions colombianes i fa història\nGustavo Petro estremeix les eleccions colombianes i fa història\n"En molts dels escenaris d'anàlisi en què es deia que érem nosaltres els que teníem un sostre, resulta que és al revés ... Som nosaltres, les forces lliures de la ciutadania les que no semblen tenir sostre. Anem avançant amb pas ferm, constant, sempre endavant. Poden vostès tenir la certesa que vencerem; que es pot canviar la història de Colòmbia"\nAmb aquestes paraules va començar Gustavo Petro (Colombia Humana) la seva intervenció, després de conèixer-se que passaria a la segona volta. Un fet inèdit i sense precedents en la història política colombiana. El candidat de l'esquerra, exguerriller del llavors M-19, amb el 25,09% dels vots, per primer cop, passa a disputar la presidència del país andí enfront del candidat de Centro Democrático, Iván Duque, uribista d'extrema dreta, guanyador de la primera fase amb el 39,1%. No hi ha dubte que Colòmbia experimenta un moviment tel·lúric important en la seva realpolitik. La jornada a les presidencials del passat 27 de maig, en aquest país, ens ha deixat un resultat que posa al descobert la polarització que viu la societat colombiana\nCert és que el candidat de centre, Sergio Fajardo (Compromiso Ciudadano), va estar tot el temps trepitjant-li els talons a Petro, i va acabar amb un 23,7%; i cert també que entre els dos candidats (Petro i Fajardo) sumen més vots i percentatge que Iván Duque si parléssim en termes de tacticismes parlamentaristes, però en aquest cas no es tracta d'una simple qüestió de matemàtiques entre forces polítiques que podrien confluir, sinó d'un procés molt més complex.\nEl que sí que és indiscutible és que colombians i colombianes han viscut el passat diumenge una jornada electoral insòlita, amb una participació del 53,38%, la més alta de la seva història, i que obre la porta a una nova etapa que trenca amb la tradició política del país. "Ja Colòmbia no es divideix en aquelles dues forces tradicionals, ja Colòmbia no cau en aquest unanimisme, d'un pensament únic, som plurals, som diversos ...", recordava en el seu discurs Petro fent al·lusió a candidatures representades per persones amb un origen que res té a veure amb l'elit i la tradició política. I és que, certament, Colòmbia està passant per un moment on conflueixen diversos processos que convulsionen la sinergia política establerta i que l'empenyen cap a una regeneració democràtica, malgrat les reticències encara existents; un procés que vol superar un passat de corrupció, autoritarisme i violència extrema que encara està present en la realitat que viu aquesta societat. Els assassinats de líders socials, per exemple, estan a l'ordre del dia. Davant d'una resposta de les autoritats que ha tractat d'eludir la seva sistematicitat i ha catalogat molts d'ells com "embolics de faldilles", i amb el suport d'alguns mitjans, acaben sent naturalitzats, acceptats o ignorats, ja que es tracta del dia a dia per a colombians i colombianes. Per tant cal no perdre de vista el paper que juga en aquest sentit el candidat uribista i la importància que té Gustavo Petro com l'opció de futur per a Colòmbia.\nLlavors, estem davant un escenari de polarització que, en un moment o altre, s'havia de donar per raons de caràcter natural. D'aquí el sotrac que significa el fet que Gustavo Petro sigui la figura que rivalitzi enfront de la postura bel·licista, el retrocés i l'obstacle que representa, per a la implementació dels acords de pau, la figura d'Iván Duque. Però aquest és un duel que va més enllà d'això. Es tracta de "dos camins que en certa manera marquen dos grans camins històrics a Colòmbia (...) ¿Tornem a la constitució de 1886? ¿Tornem a pensar que és sobre la base d'eliminar drets, llibertats, justícia, que podem realment solucionar els problemes que afligeixen avui a la societat colombiana? (...) els nostres gairebé cinc milions de vots avui, són els vots d'una joventut, són els vots d'uns sectors exclosos al llarg i ample de Colòmbia que han volgut irrompre i dir: aquí estem presents, nosaltres també comptem, nosaltres també volem decidir sobre Colòmbia ... ", recalcava en la seva intervenció Petro, reivindicant la constitució de 1991 (una de les més completes del món en temes de drets humans, i en la que van tenir un paper fonamental els desmobilitzats dels grups guerrillers: M-19, EPL i Quintín Lame). Un discurs lluny de la grandiloqüència i dels conceptes abstractes, lluny del populisme simplista i del xovinisme. Un discurs amb profunditat, ple de coses concretes, carregat de visió de país, de projecte de (re) construcció social, de sentit d'Estat, ple d'esperança i optimisme, però amb els peus a terra que trepitja, conscient del moment històric i de la qualitat d'una societat amb grans ferides per curar. En una frase: amb coneixement de causa.\nPerò la colombiana és una societat tremendament complexa, traspassada pel dolor, el dol, la desestructuració, és una societat esbiaixada, estratificada, de molta desigualtat, amb un alt nivell d'individualisme i d'alienació, on la violència i la por estan molt arrelats en el cos i la ment de colombians i colombianes. Per tant, si bé Petro és el millor que li podria passar a Colòmbia a hores d'ara, per tirar endavant, per avançar i créixer, per superar-se i aconseguir una veritable transformació social a favor del benestar de les majories, no està gens garantit que optin per aquest camí. Cal no perdre de vista el radi d'acció i l'efectivitat de les forces fosques que operen a l'una de tota síntesi positiva. Val recordar, per citar un cas, el revés que va patir l'acord de pau amb el triomf del No en el plebiscit ciutadà, l'octubre de 2016. De fet, no serà gens fàcil per al candidat de l'esquerra progressista, convèncer i il·lusionar a la resta de la ciutadania que va votar per altres opcions polítiques. Els dos candidats saben que han de saber seduir els votants de centre, als abstencionistes i al vot en blanc, i fins i tot als de la dreta. En aquest sentit cal observar la peculiaritat d'una dreta dividida i enfrontada, el sector anti-uribista pot obrir la porta a una paradoxa. Així com l'esquerra, en altres ocasions, ha hagut de demanar el vot per a la dreta per tal d'impedir un govern de l'extrema dreta, que avui representa Duque, ara és aquesta dreta que es veurà en la disjuntiva d'haver de mullar-se per un govern de l'esquerrà Gustavo Petro, si no vol veure en risc, o perduda, la seva capacitat de maniobra. I aquí tenen un dilema important, ja que Petro encarna un canvi de polítiques que afectarien molt els seus interessos, lligats als oligopolis forans, que sotmeten el país a una economia extractivista, eix estratègic fonamental en el programa que Petro vol desplegar, per revertir-la en favor d'una economia productivista. Això representa un xoc frontal a l'acció de moltes empreses estrangeres que es beneficien de l'espoli de grans i variats recursos naturals jacents al país. Sense parlar ja de l'interès geoestratègic que representa Colòmbia per als EUA a la regió. Seria una ironia de dimensions espectaculars que, justament quan els EUA redirigeix la seva mirada cap a Llatinoamèrica per desestabilitzar els governs d'esquerra progressista, els sorgeixi una Colòmbia, acabada d'ingressar a l'OTAN, en aquesta línia. El panorama dibuixa un escenari tant interessant com d'infart. Tres setmanes en un país com Colòmbia és temps suficient perquè pugui passar de tot. Des del més inversemblant fins al que ja alguna vegada va passar. Qualsevol pronòstic o vaticini seria mera especulació, realment. Colòmbia està a un pas de retrocedir enormement, estar pitjor del que està ara mateix, o de fer un salt cap al seu benestar i desenvolupament, cap a una cura, cap a una transformació sense precedents, en un moment en què a ningú se li hagués acudit apostar perquè alguna cosa així pogués passar en aquest país. Molt tenen colombians i colombianes a què sobreposar-se; i un repte descomunal se li planteja a Gustavo Petro per davant, aquests dies, davant d'una maquinària que no dubtarà ni un segon a atacar-lo a fons per enfonsar-lo, com ja es va veure durant la jornada de campanya electoral, i deixar-lo engolit per la satanització dels "Castro-chavistas", que sens dubte és una munició l'efectivitat de la qual l'uribisme sap utilitzar molt bé.\nPerò hi ha raons i motius per a l'esperança. Sens dubte, Petro ha donat mostres durant tots aquests anys de carrera política, habituat a la confrontació i al linxament, que és un dinosaure polític que ha sortit reforçat i més fort de cada batalla. Preparat, serè, coneixedor profund de la seva realitat i identificat amb ella, de mirada i paraula honesta, i amb capacitat per a gestionar situacions complexes en circumstàncies adverses. "Poden vostès tenir la certesa que venerem ...", va dir. El 17 de juny veurem si el seu projecte de país aconsegueix configurar aliances amb les forces polítiques anti-uribistes, però sobretot si arriba a despertar la il·lusió de la majoria dels votants, i trobar-nos amb una Colòmbia que sorprengui d'aquesta forma al món i a les lleis teòriques de les ciències socials. D'antuvi, una cosa sí que es pot assegurar: Petro i l'esquerra colombiana han fet història. Mai un candidat de les forces esquerranes havia arribat tan a prop de la presidència de Colòmbia. Mai abans havia pogut ser tan possible.


O Tsipras negocia amb Putin i ix de l’euro o abocarà al seu poble a la presó europea | País Valencià, Segle XXI\nPublicat per Redaccio el 15 Juliol 2015 en Article del dia · 0 comentaris\nOxi. El poble grec va parlar ben alt i clar. Democràcia, es jactaven a dir. No obstant, Grècia, contràriament al que totes i tots pensàvem quan es va fer el referèndum i va eixir eixe aclaparador resultat, ha acceptat les humiliants condicions imposades des de Europa, particularment, des d’Alemanya. Han venut de nou a Grècia.\nHan signat condicions aberrants com ara privatitzacions per valor de 50.000 milions d’euros que aniran quasi íntegrament per a pagar el deute –una suma impossible de pagar en més de quaranta anys perquè ascendeix al 170% del PIB del país hel·lè i de la qual s’hauria d’estudiar urgentment una important condonació– i que serveix d’aval per a donar les futures ajudes.\nTanmateix, han traspassant una línia roja que Tsipras va imposar des de l’inici de les negociacions: les pensions. Estes patiran un enduriment de las condicions de pre-jubilació i també congelació de les pensions fins 2021. A més, aplicaran una dura reforma de l’IVA i també del mercat laboral al que sotmetrà a una revisió dels convenis i dels acomiadaments col·lectius així com de les vagues. Per últim, també s’haurà de reformar el sistema de justícia civil i es vorà compromés el poder de l’administració pública que perdrà influència i rebaixarà els seus costos a més d’haver de consultar als creditors per a fer qualsevol referèndum popular o aprovar un cert tipus de lleis al parlament.\nUna sèrie de mesures intolerables que han provocat un cisma al partit i ha fet que s’avancen les eleccions nacionals després de poc més de sis mesos de “l’esquerra radical” de Syriza al capdavant del govern. Han tornat a aconseguir el que volien els neoliberals europeus: sotmetre i espoliar a un país que no té una eixida fàcil a la seua delicada situació i, a més, ferir de mort a eixa esquerra que amenaçava amb la seua expansió per altres països d’Europa com ara l’Estat espanyol. Han frenat la revolució per a tornar a fer presoners als grecs i aplacar la possible revolució a la resta del continent.\nPoc temps després d’escapolir-se de la Troika i veure un halo d’esperança implantant una inicialment bona posició de poder davant l’Eurogrup, amb la firma d’aquest abominable acord, els grecs tornen a estar atrapats a les xarxes d’Europa i de la controladora Troika.\nTsipras ha fallat al seu poble i ha deixat de ser l’esperança hel·lena. Per això, ara té dos solucions: o negociar amb el sempre impredictible Putin, eixir-se de l’euro i donar un colp sobre la taula davant d’Europa per a tornar a ser la llum de l’esquerra europea o ajupir el cap, celebrar eleccions i acceptar la seua derrota. Aquesta segona via suposarà la caiguda de l’única via factible del poble grec. Un poble massa castigat en els darrers anys i que ha tornat a ser sotmés per la fèrria Europa neoliberal.\nArticle anterior Catalunya i la síndrome de la desconfiança en els polítics Article següent La direcció de Podemos ja no vol guanyar


La comunicació no verbal, un llenguatge per conèixer els altres - 06/10/2009 » La Cala RTV\nLa comunicació no verbal, un llenguatge per conèixer els altres\n06 . Oct, 2009 a les 10:47\nCalacultura ha convidat a Emili Castell, antropòleg i professor de morfopsicologia i comunicació no verbal, que ens aproparà a aquestes eines fonamentals per poder relacionar-nos millor amb la resta del món.\nL'associació Calacultura en col·laboració amb l'ajuntament va organitzar dissabte 3 d'octubre a la sala d'actes del consistori la conferència col·loqui La comunicació no verbal, un llenguatge per conèixer els altres amb l'objectiu general que quan tinguéssim algú al davant sabéssim qui és en realitat. L'encarregat de dur-la a terme va ser Emili Castell Blanch, antropòleg i professor de morfopsicologia, disciplina que ensenya a conèixer les persones a través del rostre, i comunicació no verbal i que ens va apropar a aquestes eines fonamentals per poder relacionar-nos millor amb la resta del món. De fet, segons explicava el mateix Castell, en el moment en que estem, quasi totes les persones, sobretot en l'àmbit laboral, tenim necessitat de conèixer aquesta espècie de llenguatge secret. Bàsicament, perquè, si desgranem la comunicació en general, podem veure que el llenguatge oral ocupa d'un 7 a un 15% del que volem expressar, un 20% es produeix a través del to i la resta de la comunicació es produeix mitjançant la manera en que ens movem, com caminem, com ens presentem davant la gent i com gesticulem. Castell, que ha estat alumne de semiòtica del mestre Umberto Eco, ens donava alguns detalls del que vam aprendre amb ell durant la conferència. “Vaig explicar gran part de la importància de la comunicació no verbal dintre del món general de la comunicació. Vam veure com donem i rebem la mà, una cosa que fem molt cops però que quan prenem consciència que ho fem, entenem que és molt útil, sobretot per saber a qui tenim al davant.\nConceptes de morfopsicologia\nA la mateixa conferència també es va introduir als assistents a alguns conceptes de morfopsicologia des de dues òptiques diferents. L'occidental, de l'escola Korman i l'oriental, de l'escola xinesa Shien Men. Pensem que la morfopsicologia, a banda de la seva utilitat per conèixer les persones, és molt útil en diferents camps com ara la criminologia perquè es pot aplicar per elaborar informes de les microexpressions que fem de manera inconscient a través de la comunicació no verbal. Tanmateix ens va donar altres pistes sobre el llenguatge corporal com ara què vol dir que una persona tanqui o obri les mans a l'hora de parlar o dirigir-se a algú entre d'altres exemples.\n24 hores de guàrdia\nCastell també explicava que no exerceix la seva feina com hom pot pensar les 24 hores tot i que no es pot evitar que quan parla amb altres persones i aquestes gesticulen s'assabenti de coses que no es diuen amb paraules mitjançant el seu llenguatge secret.\n0 respostes a "La comunicació no verbal, un llenguatge per con..."\nDia 31, Pregó...


La Névoa i jo: 2012\nPublicat per Núria Piferrer a 19:37 3 comentaris:\n"Ocean without a shore" és una vídeo instal·lació de Bill Viola en la que es representa el lloc en el que el món dels vius i el dels morts es toquen; moments de traspàs, punts d'inflexió....\nPublicat per Núria Piferrer a 16:46 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Orlando\nPer Sant Jordi poesia, música i fotografia.\nA domicili i signats amb molt d'amor.\nPublicat per Núria Piferrer a 16:24 Cap comentari:\nJoni Mitchell ....o Roberta Joan Anderson\nJoni Mitchell és una cantautora i pintora canadenca. Va tenir una filleta de molt jove. El pare, molt jove també, les va abandonar i la Joni va decidir donar la petita en adopció. Algunes de les seves meravelloses cançons fan al·lusió a aquest fet que, de ben segur, va marcar un abans i un després a la seva vida.\nPublicat per Núria Piferrer a 17:20 Cap comentari:\nAntónio de Jesús... o António Variações\nAntónio Variações, el músic-barber.\nVa portar la modernitat a Portugal després de 50 anys de dictadura amb les seves cançons i la seva imatge extremadament personal.\nVa ser un dels primers morts de SIDA, l'any 1984, quan la síndrome no tenia cura.\nBarbara.... o Monique Serf...\nMonique Serf, Barbara, és l'autora de cançons precioses. "L'aigle noir" parla dels abusos sexuals que va patir per part del seu pare quan ella tenia només deu anys... un fet que, ben probablement, va canviar-li la vida.\n"Nantes" és la cançó que va dedicar a la mort del seu pare.\nDe vegades, ens desdoblem després d'un fet trascendent a la nostra vida... i aleshores ens convertim en dues persones: la que érem abans i la que som ara.....\ni Alberto Caeiro, Ricardo Reis, Álvaro de Campos, Chevalier de Pas, Bernardo Soares.....\nMés que pseudònims. Heterònims. Moltes vides en una.\nMultiplicar-se, no dividir-se.\nTornar-se moltes persones per explorar-se un mateix.\nPublicat per Núria Piferrer a 13:57 Cap comentari:\nAutoretrat de 1929\nClaude Cahun és l'àlies de Lucy Schwob.\nEscriptora, fotògrafa, artista, homosexual...\nA la seva obra hi ha una reflexió constant sobre la identitat, l'alteritat,...\nSer jo i ser una altra\nVaig néixer sota el signe de bessons i potser per això sempre m'ha fascinat la dualitat: ser jo i ser una altra, tot i que no estic segura de quina és jo i quina és l'altra...\nPublicat per Núria Piferrer a 15:52 1 comentari:\nPublicat per Núria Piferrer a 15:42 Cap comentari:\nPublicat per Núria Piferrer a 10:14 Cap comentari:


L'executiu basc interposarà una demanda contra l'estat espanyol davant del Tribunal Europeu dels Drets Humans d'Estrasburg, en considerar que la Llei de Partits Polítics i la sentència del Tribunal Constitucional, que la va declarar constitucional, vulneren els drets reconeguts en el Conveni Europeu per a la protecció dels Drets Humans. Així ho ha fet públic el portaveu del govern basc, Josu Jon Imaz.\nEl govern basc demandarà l'estat espanyol davant del Tribunal d'Estrasburg perquè creu que la Llei de Partits Polítics i la sentència del Tribunal Constitucional vulneren els drets per a la protecció dels Drets Humans que reconeix el Conveni Europeu. L'executiu basc considera que la Llei Orgànica de Partits Polítics i la sentència del TC del 12 de març, dictada en el recurs d'inconstitucionalitat interposada contra la llei pel mateix govern basc, contravé el dret al judici imparcial i a un procés equitatiu, el principi de legalitat penal i el dret a la llibertat d'associació. El portaveu del govern basc, Josu Jon Imaz, ha comparegut en una roda de premsa, després de la reunió del govern basc i ha donat a conèixer l'acord.\nEl Constitucional admet a tràmit el recurs de Batasuna contra la il·legalització del partit\nEl Constitucional té fins a mitjanit per resoldre els recursos pel veto a les llistes d'AuB


pel port: de juliol 2008\nAnem a pujar al refugi de le Clotes pel Bosc Negre i el coll d’en Caubet. D’alli iniciarem la tornada passant per les Rases de Marraco i , en vertiginosa baixada, per la Font i Cova dels Adells\nSortint de la carretera d’Alfara i arrivant al Toscar, aparcarem vora la caseta del transformador.\nEls senyals a seguir ens envien cap al Coll de Carabasses\nMes endavant, al Coll de Morera, deixarem per l’esquerra el cami a la Cova Pintada\nContinuem en direccio al Col de Carabasses . A la dreta, per on tornarem, el cami a la Cova dels Adells\nAnem veient tot tipus d’indicadors,\nEns podem atansar a la font del Bosc Negre, que es cosa de cinc minuts, i despres continuar la pujada\nHem d’estar atents a la bifurcació senyalitzada al Coll d’en Caubet, que es la que seguirem.\nAl Coll es on trobarem el GR 7 que ve del Refugi del Caro i que per la dreta seguirem passant pel Coll de Carabasses amb una esplendida vista sobre la vall del Toscar\nJa entrats al bosc, entre els arbres, el Refugi de les Clotes\nContinuarem pel GR per pujar a la carena, al Coll de\nI alli passarem a l’altre vessant, al Toscar, amb una visio amplia de tota la Vall.\nLa sendera es quasi inexistent. Anem baixant i desviant cap a la dreta. Es el moment de seguir amb el GPS a la ma.\nFins a trobar una pedrera que baixa recta, amb força pendent i sense traça pel que hem d’anar amb atenció i fent les zigazagues que ens faciliten la baixada.\nAquesta es la pedrera que hem baixat. Nosaltres varem anar a finalitzar-la baixant , a la seua esquerra.\nD'alli al Mas del Roig . Abans vam passar pel que imaginem que serie la Font dels Corralets pero sense aigua i amb uns trossos de manega d’aigua negra. Comença una sendera, cada cop de mes bon seguir\nJa avia vorem, alla lluny la Cova dels Adells, i a la dreta una altra cova.\nAquesta altra cova la passarem primer\nI despres la Cova dels Adells i la Font de la Cova dels Adells\nPodem triar el camí de la Font del Bosc Negre, pero nosaltres farem el del Coll de Morera\nFins trobar la sendera per la que habiem passat abans, a l’anada. I d’alli a l’inici\nLES FOTOS GEOREFERENCIADES, ACI\nUNA RUTA COMPLEMENTÀRIA\nRuta que ens puja a la Mola de Catí, la travessa, ens baixa per la Canal de Rito fins a l’Ulldemó i despres de travessar-lo el remonta pel seu marge esquerre fins la capçalera\nAparquem vora l’Area de Cova Avellanes i comencem a caminar per la pista. Al davant tenim la Mola de Catí\nQue poc despres es transformarà en una comoda sendera que puja fins a dalt de la mola, on hi ha una fita i neix una pista .\nA l’altra banda de la vall a la nostra esquena, Trespins, Serrassoles, Mola del Boix, …\nJa a dalt ens desviarem per anar a visitar la Cova del Rastre, antic amagador maqui\nEns podem assomar per vore, allà baix, l’Ulldemó\nNosaltres desfarem la sendera caminada, que es una mica perdedora, fins la fita i començarem a recorrer la pista.\nMes endavant podem fer una xicodeta desviacio per vore l’Avenc dels Mamelots\nAnem deixant pistes a dreta i esquerra\nFins al coll de la Canal de Rito on enfilarem la pista que la davalla.\nMes endavant, es transforma en sendera i continua avall. Anem trobant marques de pintura i mollonets\nPassem per la Font de la Canal de Rito, travessem el barranc,\nI arribem al Coll Roig, un de tants del Port\nJa aviat trobarem l’Ulldemó, que remuntarem uns cin minuts fins que per la nostra dreta vorem el Barranc de Tall Nou. Ens fixarem en els Ullals de Tall Nou.\nTot just passat el barranc hi ha una fita que ens presenta la sendera que en forta pujada ens deixarà a una pista.\nNosaltres, pista a esquerra. Per la dreta arribariem al Pou de Borras i GR 8\nAquesta pista ens descobreix la capçalera del Barranc d’Ulldemó\nQue en algun moment quasi toquem. Per l’esquerra hi ha elbaixador al Salt del Cabrit\nNosaltres, entre avellaners i pista amunt, arribarem, despres de varies bifurcacións, a l’aparcament de Cova Avellanes\nRuta familiar, curta pero vistosa. En poca estona gaudirem d'un Port concentrat, reduït i alhora espectacular.\nLa font de l'Area de la Vall\nAparcarem els vehicles a l'area de la Vall i ens posarem a caminar per la pista que ens torna a la pista de Casetes Velles, que començarem a baixar fins arribar a un pont que travessa el barranc, a ma esquerra.\nAl davant tenim la canal del Raco d'en Marc, travessem el Barranc de La Galera pel Pontet i cap amunt\nLa Canal del Raco d'en Marc\nArribant al Raco d'en Marc\nEl Raco d'en Marc\nAra es cosa de seguir amunt fins a un encreuament marcat per un pal indicador. Nosaltres a dreta (a esquerra pujariem a l'Airosa\nI caminant caminant, passarem per dins del Forat de la Vella . Nomes ens queda tirar avall, segons la sendera, fins al pontet i d'alli, per on hem vingut a l'Area de la Vall.\nUna mica abans però, ens podem desviar per vore\nla Font d'En Nofre\nHi ha un munt de possibilitats de pujada a l'Espina: Paüls pel GR 7 i GR 171, Alfara pel Barranc del Llop o pel Coll de Carabasses, Caro o Franqueta per les Clotes, Franqueta pel PR C-185, Horta pel Mas de les Eres i el Cami de les Marrades.\nAquesta es una variant mes oblidada, mes desconeguda pero per al meu gust això li dona un valor afegit. I la tornada, les línies estratificades de les calcàries que li donen al Barranc del Carrer Ample eixe valor que els moviments populars li van saber apreciar en aconsseguir la paralització de la cantera de marbre.\nI sense oblidar el paper estratègic d'aquest cim en ña medicio del meridià Dunkerke-Barcelona per a l'establiment de la mida del metre i imp'lantament del Sistema Mètric Decimal.\nDe la Franqueta estant, enfilarem la carretera per on hem vingut d'Horta fins al monument al Guarda Foresta. Alli encetem un caminet. Ull!, no es el de la Roca Llisa que està indicat.\nLa traça es de bon seguir. Anem guanyant alçada per llocs poc caminats\nAllà al fons, a esquerra, els Estrets.\nTravessarem el cami del Coll del Llop al Coll de Membrado, i endavant. Anem vora el Barranc dels Cucons i passem per algun tram perdedor, però per això portem el track. Passem per uns plans on cal estar atent\nI fem cap al Coll de Botana, on hi trobem la Corralissa de Franxo i el Pou de Botana. A mes de varies senderes.\nNosaltres seguim pel nostre camí. Hem de tornar a fixar-nos en el track doncs malgrat l'existencia d'algunes marques, ens podem despistar. Arribem a una pista, per on ve el PR-C 185 que seguirem fins a l'Espina\nEstem a les Muntanyoles. Anem passant colls com el Coll Triadó i el Coll de les Muntanyoles. Vorem una bassa a esquerra.\nAllí abandonem la pista i seguint una sendera. Creuarem el Barranc dels Avellanars, ignorarem una bifurcació a esquerra i seguirem, amunt, el camí mes important, marcat de PR.\nEls Bassis de la Muntanyola\nI en pocs metres la Font de les Solsides ens surten al pas.\nCal estar atent . Ens anem trobant algun que altre ratres que ens pot despistar. Allí davant tenim l'Espina, la nostra fita propera. Estem avançant per les Muntanyoles i pujem a la carena per on progressarem fins a l'Espina\nDel'Espina estant, dirigim l'esguard a la llunyania. Les Roques d'en Benet al fons, el Barranc dels avellanars, el d'en Piquer, al fons\nAra es cosa d'iniciar el retorn. Primer a pel Coll d'Alfara i el Gr 7, que abandonarem a l'alçada del Mas del Marraco.\nVora el mas, la cisterna, no apta per beure.\nEnfilem el Barranc del Carrer Ample\nLa llera es el camí. De vegades evident i de vegades ,no.\nAnem descobrint un paissatge que ens deixarà bocabadats.\nEls plegaments de les calcàries, capbussant-se a la llera.\nA dreta deixarem la Cova dl Llop i els Pins del Fenassar\nPassarem els Estrests de Palanques\nI la Font dels Bassiets\nPel camí anem trobant restes de blocs dels temps de l'antiga pedrera.\nTravessarem l¡antiga pedrera, reciclada com a area d'interpretació.\nFarem cap a una pista que ve de la Vall d'Uixó\nI en poquets minuts ens presentarem a La Franqueta. Podem fer una visita al Mas de Quiquet, centre d'interpretació del parc, i si fa bo, un bany al riu.


A continuació, els oferim els accessos als documents o enllaços web per tal de poder tenir més informació.\nCarta informativa a les famílies.\nCom fer una comanda.\nCom tractar els llibres.\nLlistat complet de llibres de l'escola.


La UAB entre les 100 millors del món segons el Ranking web of world universities - UAB Barcelona\nLa UAB entre les 100 millors del món segons el Ranking web of world universities\n31.08.2012 Institucional - Segons el Ranking web of world universities (Webometrics), que avalua les webs de les universitats de tot el món, la Universitat Autònoma de Barcelona ocupa la posició número 20 d’Europa i la número 91 d’arreu del món, i la segona posició entre les universitats d’Espanya, per darrere de la Universidad Complutense de Madrid. La Universitat Politècnica de Catalunya és la tercera universitat de l’Estat, tot ocupant la posició 25 del rànquing europeu i 98 del rànquing mundial.\nL'informe, elaborat pel grup d’investigació del CSIC The Cybermetrics Lab, mostra resultats per a quatre indicadors: Presència, que mesura el volum d’informació publicada al web; Impacte, construït a partir dels enllaços rebuts d’altres webs; Apertura, que comptabilitza el nombre de documents que s’ofereixen en obert, i Excel·lència, que inclou els articles de qualitat situats entre el 10% més citat de cada especialitat.\nLa web de la UAB és la tercera universitat del món en quant a nombre de documents accessibles en obert i la segona de l’Estat en excel·lència científica, després de la UB. A més, el Dipòsit Digital de Documents de la UAB ocupa la desena posició a escala mundial en el Ranking web of world repositories el·aborat pel mateix grup de recerca.\nNomés la Universidad Complutense de Madrid supera la UAB en les universitats espanyoles representades en el rànquing en aquesta catorzena edició del rànquing. La Universitat Politècnica de Catalunya és la tercera universitat de l’Estat, tot ocupant la posició 25 del rànquing europeu i 98 del rànquing mundial. Les primeres posicions són per a les universitats de Cambridge, al rànquing europeu, i de Harvard al rànquing mundial.\nL’edició de juliol del rànquing inclou quasi 21.000 institucions d’educació superior d’arreu del món, classificades d’acord amb les seves prestacions acadèmiques i d’investigació, prestigi i visibilitat internacional, i compromís amb les polítiques d’accés obert.