El regne de Tailàndia tradicionalment conegut com Sian. És un estat que limita amb Laos, Cambodja, Malàisia i Myanmar. La capital de l’estat és Bangkok. Té aproximadament 66.500.000 habitants. El 95% de la població són budistes i menys d’un 5% musulmans.\nSupongo que mi experiencia como diseñadora gráfica, hizo crecer mi fascinación por esos tatuajes asiáticos, simples, sin color, muy gráficos, llenos de espiritualidad . . . y me llevaron a recorrer un largo camino en busca de su esencia. Los tatuajes me trajeron a este, sin duda alguna, fascinante país del sureste asiático, Tailandia.\nColor taronja safrà, perfum d’encens barrejat amb el suau olor de lotus de l’interior dels temples. Suor lliscant suaument per tota la pell, gotes que recorren i modelen el teu cos. La pell és la frontera entre tu i el món, en aquesta sensible i fina línia és on els tailandesos graven els seus desitjos, les seves pregàries, és el més a prop de l’ànima que es pot arribar.\nNo tenia notícies sobre el lloc de Tailàndia on es feien aquests tatuatges, o si podria assistir a la seva realització. La meva única informació era que tatuaven en alguns temples budistes, però on es trobaven? En aquest país hi ha milers i milers de temples, l’altra gran dubte residia en el fet de ser dona: se suposa que els monjos budistes no poden tocar-nos, i això sens dubte m’ho posava més difícil.\nDes de Catalunya vaig preguntar a amics tatuadors, vaig buscar també per internet, no trobava res concret. Tenia un nom, el de Wat Bang Phae, però no hi havia ningú que pogués dir-me on vivia, quina direcció prendre o a on anar.\nEn una revista francesa vaig llegir una vegada que un interessant tatuador, anomenat Jimmy Wong, vivia a Bangkok, vaig buscar fins a trobar el seu telèfon i vaig pensar que podria ajudar-me.\nVaig partir amb el seu telèfon a la butxaca, a la recerca d’aquests fascinants tatuatges gràfics…\nJa a Tailàndia, des d’Ayutayá, la veu de Jimmy Wong em va arribar entretallada per telèfon. Efectivament tenia el seu estudi a Bangkok, em va donar la seva adreça i el seu peculiar horari de treball, a partir de les 22 h. fins a la matinada, podríem visitar-lo quan volguéssim, ell hi estaria encantat.\nVa ser com un àngel en la meva vida, em va obrir les portes del tatuatge tradicional tailandés; Jimmy Wong és una magnífica persona, sempre amb un somriure que li il·lumina la cara, li agrada transmetre i ensenyar, estima i coneix bé la seva cultura.\nDiu una llegenda que Lisu: un monjo ermità oriünd de Birmània, va ser qui va portar a Tailàndia la ciència del tatuatge sacre. Aquests tatuatges són considerats com talismans que transmeten energia i protecció. La seva estructura abstracta està formada de caràcters antics i de figures esquemàtiques com el tigre o el mico. Cada tatuatge té un valor, una força diferent, el seu poder el determina el dibuix i el lloc del cos on es troba, gairebé tots els tatuatges estan realitzats de la cintura cap amunt, la part més pura del cos. Les formes d’aquests antics tatuatges es remunten per sobre de 700 anys.\nEn alguns temples budistes disseminats per tot el país es practica efectivament el tatuatge tradicional, però és en el gran temple de Wat Bang Phae on s’acull la major quantitat de monjos tatuadors, està format per un conjunt de temples, la majoria d’ells petits, disseminats en un recinte pla, decorats amb intensos colors, amb belles teulades pintades i construïdes amb fusta de teca, a l’estil tailandès. Per entrar-hi s’ha de pujar sempre unes escales i deixar enrere les sabates.\nL’energia que emana d’aquests temples es veu reflectida en el riu que passa a prop, diuen els seus habitants, que en aquest tram és ple de grans peixos…\nEls interiors són amplis, amb moltíssims altars plens de Budes i ofrenes. Els que es van a tatuar ofereixen en una safata ofrenes molt variades, flors de lotus, un paquet de tabac, encens, fruita, unes monedes; cada persona ofereix el que vol o pot pel seu tatuatge.\nJimmy Wong va ser rebut com un amic. El gran somriure del mestre tatuador ens va donar la benvinguda; els seus tatuatges, els meus tatuatges, ens fan sentir còmplices. Amb un senyal, des del fons de la sala, el monjo tatuador m’indica que m’acosti, i em fa seure just al seu costat, molt a prop. Luan Pi Pan, és el seu nom, està assegut sobre d’un gran coixí ataronjat. Com un Déu, em mira i somriu. Em sento sobre les cames i, com a signe de respecte, el seu cap sempre a d’estar per sobre el meu, mira amb deteniment els meus tatuatges i m’ensenya els seus, un per un, em fa notar com n´està d´orgullós d’un en particular, és puja el vestit, i me’l mostra, és la figura d’un gran tigre a color tatuat a màquina, just a sobre de la cuixa esquerra.\nTorna a agafar els seus instruments de tatuatge, el seu somriure desapareix i la seva cara pren una expressió de gravetat, de concentració, tots callen o murmuren en veu baixa. Tatua movent la vara amb una agilitat sorprenent, la seva destresa és increïble, el tatuatge sorgeix com si ja estigués escrit, suaument, amb poca ferida, només fregant la peu, es percep el silenci … que lluny està tot de les nostres sorolloses màquines.\nLa persona que està tatuant resa, molt concentrada, la seva postura és de respecte, de genolls i amb el cap inclinat lleugerament cap endavant. El seu tatuatge es troba a la part superior de l’esquena, està format per caràcters que resen mantres, escriptures molt antigues conegudes només per erudits o monjos.\nEl seu instrument per tatuar és una llarga vara de metall d’uns 60 a 70 centímetres, acabada en punta semblant a una ploma estilogràfica. En el tatuatge no hi ha línies ni colors ni ombres, són petits punts tatuats un darrere l’altre, molt junts, que en cicatritzar s’expandeixen i s’ajunten, aconseguint així la definició del dibuix i aquesta especial i preciosa textura final.\nUn tatuador té moltes vares, utilitzant una per a cada persona, al final del dia es netegen i desinfecten per poder tornar a ser usades en properes sessions.\nAbans de començar el tatuatge es fa un ràpid esbós sobre la pell, i si el que es vol és un dibuix, s’utilitzen uns blocs tallats de fusta, molt antics, preciosos. S’unta el relleu amb oli de càmfora i es passa una flama per cremar l’oli, quedant una fina capa de carbonet sobre el dibuix. Es pressiona la matriu sobre de la pell i apareix la figura dibuixada. Actualment també s’utilitzen dibuixos nous amb tampons grans de goma molt semblants als tampons que usaven les nostres empreses per posar la data o el logotip.\nLa tinta que ara s’utilitza és tinta xinesa, però antigament es feia en els temples amb molt variats ingredients, diuen que la serp era un d’ells.\nL’oli de sèsam s’utilitza com a tinta quan no es desitja que el tatuatge quedi dibuixat en el cos, la importància resideix en el dolor, en el desig, en els sentiments.\nEl monjo tatuador subjecta la vara amb les dues mans i la mou amb diligència, és ajudat per dos persones que estiren de la pell, alhora s’estableix un cercle entre ells que transmet energia per poder suportar el dolor. Les sessions solen durar una hora per persona, els tatuats es van alternant, reben i ajuden.\nPer a mi era estrany veure aquelles persones amb el tatuatge sagnant esperant hores que se’ls acabi el tattoo, sense presses, gaudint de la llarga cerimònia del seu tatuatge.\nCrec que només hi vaig veure una dona; la dona pot ser tatuada per un monjo budista però entre la mà d’aquest i la seva pell es posa un mocador, evitant així el contacte directe. És corrent que les dones prefereixin que els seus tatuatges no siguin realitzats amb tinta sinó amb oli de sèsam que els fa invisibles als nostres ulls.\nDins del recinte, al pati i a l’interior del temple vagabundejaven nombrosos gossos, mandrosos i silenciosos entre les persones: ningú ens en feia cas. Al cap d’algunes hores em vaig moure silenciosament, volia observar que succeïa en els altres temples, però res més creuar el llindar, en una petita i estreta sala, es repetia la mateixa escena: un monjo tatuant, gent ajudant i esperant, alguns gossos .., però alguna cosa passava, em vaig acostar i vaig quedar paralitzada recolzada contra la paret sense moure´m, amb la respiració tallada. La persona que s’estava tatuant havia entrat en un procés d’exaltació, es movia compulsivament, emetia uns crits muts…, però a la sala ningú s’alterava, el monjo va posar les mans sobre del seu pit i va esperar que es tranquil·litzés i recuperés el seva normalitat, després va tornar a reprendre el tatuatge. No sé molt bé el que vaig veure, no sé el que va passar, però per a ells és la manifestació de l’energia del tatuatge quan entra dins del nostre cos.\nEn acabar un tatuatge, el monjo neteja molt poc a poc i delicadament la sang i la tinta sobrant, mentre resa xiuxiuejant un mantra, cada monjo té el seu, és secret li va ser transmès el seu mestre per poder fer de mediador entre el tatuat i l’esperit. Amb aquestes pregàries la cerimònia es dóna per acabada.\nEs creu que el tatuatge ha adquirit la força i la protecció que la persona necessita o desitjava. En tota la sala regne el silenci, llisca un aire místic, de devoció i de recolliment.\nEls temples budistes de Tailàndia són essencialment un lloc de trobada. Estan elevats del sòl, amb una sola planta i construïts de fusta, totalment oberts a l’exterior, amb grans portes i finestres per on entra l’aire i la llum amb un tènue olor d’encens i flors. L’espai que es crea és sensible, tot hi flueix, la gent viu al temple, entra i surt, riu, dorm, descansa, viu.\nEns acomiadem amb un somriure, igual que com havíem arribat. A Luan Pi Pan se’l veia cansat, cada dia tatua més de vuit hores; el mòbil li havia sonat diverses vegades com a qualsevol tatuador occidental.\nLes seves formes i dibuixos no estan a la pell sinó a l’ànima, el tatuatge sacre segueix, sens dubte, latent i amb força en aquest fascinant país.\nForça i protecció a tots.\nJimmy Wong, m’ha convidat per a un proper viatge: la visita a un altre temple budista on la màgia resideix a introduir unes petites peces cilíndriques d’or dins de la pell, el monjo fa les seves pregàries mentre introdueix amb un precís i ràpid cop la peça dins del teu cos, rebent així l’energia.\nFascinant. Però això serà un altre viatge…


Canet, Castelldefels: queda molta feina a fer de sensibilització sobre les persones migrades i refugiades. - Història i memòries d'immigració\nCanet, Castelldefels: queda molta feina a fer de sensibilització sobre les persones migrades i refugiades.\nFrancina Alsina (Presidenta de la Taula d’entitats del Tercer Sector Social de Catalunya) expressa la seva preocupació perquè el fenomen migratori ni és excepcional ni és temporal ni s’aturarà i perquè, hi insistim, el que està en joc és la cohesió social i un model de convivència que fins ara s’ha basat en la diversitat, el respecte i la tolerància. És evident, amb els casos de Canet de Mar i Castelldefels al davant, que una part de la població (per molt petita i sorollosa que sigui) ha comprat el discurs de l’odi i la intolerància. És evident que ens queda molta feina a fer de sensibilització sobre les persones migrades i refugiades:


Amb oficines a Badalona i Barcelona, ofereixen tota mena de tractaments per a la cura de la salut dental dels seus clients.\nImplants dentals: A la cínica dental ROB són especialistes en implants dentals i utilitzen l’última tecnologia juntament amb els materials de més qualitat i compatibles amb el cos humà, com és el titani.\nEstètica facial: La Dra. Sonia Robes, és l’encarregada de l’àrea de medicina facial a Clínica Dental Rob. Com odontòloga està altament formada al terç facial inferior de la cara i coneix a la perfecció l’anatomia facial, a més de la formació rebuda està especialitzada en tècniques de farciment facial.\nFisioteràpia de l’articulació temporomandibular: A la clínica dental ROB són conscients que el nostre cos està conformat per una diversitat d’articulacions que creen punts d’unions entre els components de l’estructura òssia, permetent la bona mobilització d’ells, a la cara hi ha una articulació fonamental per moure la mandíbula, aquesta és la temporomandibular. Existeixen mètodes per alleujar els problemes relacionats amb l’articulació temporomandibular, aquest es basa en sessions de fisioteràpia recomanades per diversos especialistes com els dentistes especialitzats en l’àmbit maxil·lofacial i diversos terapeutes o fisiatres, i els trobaràs a la clínica dental ROB.


Nova Deixalleria. — Ajuntament d'Alcarràs\nSou a: Inici / Noticies / Nova Deixalleria.\nA punt de finalitzar de la nova deixalleria d´Alcarràs.\nA punt de finalitzar les obres de la nova deixalleria d´Alcarràs que entrarà en funcionament a principis d´aquest 2008.\nAquesta instal.lació, situada al nou polígon del Tossalet Roig, tindrà una extensió de 1250m2, i servirà per a què tots els veïns i veïnes tinguin un espai on deixar tota la brossa que no té cabuda als contenidors.\nAquest nou servei municipal, s’encarregarà de la recepció dels residus, per a, posteriorment, traslladar aquests residus a les empreses de gestió on es fa el reciclatge.\nLa deixalleria comptarà amb 9 contenidors de 15m3 per a emmagatzemar-hi; plàstic, vidre, fusta, restes de poda, ferralla, pneumàtics o runes menors, a més de contenidors per a residus especials com piles, electrodomèstics o dissolvents.\nTal com ho preveia el projecte, la deixalleria d’Alcarràs comptarà amb uns porxos més alts per facilitar l’accés i amb un moll de càrrega per apropar el màxim possible els vehicles als contenidors.\nTota la zona del voltant d’aquesta instal.lació s’enjardinarà amb l’objectiu que quedi totalment integrada a l’entorn.\nDestaca d’aquesta instal.lació, un espai per a una aula de sensibilització i formació, on es donarà a conèixer a tots els interessats i a grups d’escolars el funcionament i avantatges d’aquestes instal.lacions i d’altres mecanismes de reciclatge i protecció del medi ambient.


Mor el contacontes i mestre Llorenç Giménez | llibresvalencians.com\nMor el contacontes i mestre Llorenç Giménez\nEl contacontes i mestre Llorenç Giménez ha mort aquesta nit a València a causa d’un càncer que patia des de feia alguns anys. Giménez és considerat un dels principals responsables de la difusió de la figura del rondallaire en tot el territori valencià. Gran recuperador del patrimoni oral i popular valencià, des de finals dels anys 90, va centrar la seua activitat professional en desenvolupar l’ofici de contacontes, que va narrar en escoles i carrers. A més, va escriure més de deu llibres infantils, amb títols com El fantasma dels Ulls Blaus (Tàndem), Els contes del Sambòrik (Perifèric Edicions) o Més contes, per favor (Bromera).\nCol·laborador en diferents programes de ràdio i televisió, Llorenç Giménez va nàixer a Alfafar l’any 1954 i al llarg de la seua trajectòria va rebre diversos guardons, com l’Empar de Lanuza de literatura infantil, el de la Crítica Serra d’Or de literatura infantil i juvenil i el de l’Associació de Biblioteques Valencianes. A més, va ser un dels fundadors de l’Escola Gavina i va ser un destacat referent en la transmissió i vertebració de la llengua.


"És el que marquen la llei i el reglament del Parlament", assegura el president de la cambra\n2 min. Barcelona 17/09/2020 13:55\n651x366 Torrent reconeix que activarà el compte enrere electoral si no hi ha candidat alternatiu a Torra si és inhabilitat Torrent reconeix que activarà el compte enrere electoral si no hi ha candidat alternatiu a Torra si és inhabilitat\nEl president del Parlament, Roger Torrent, ha avançat que activarà el compte enrere cap a les eleccions si el president de la Generalitat, Quim Torra, és inhabilitat en ferm pel Tribunal Suprem i no hi ha cap candidat a la investidura per substituir-lo. "És el que marquen la llei i el reglament del Parlament", ha assegurat en una entrevista al programa L'hemicicle que s'emetrà demà, divendres, per Catalunya Informació. És el primer cop que Torrent diu públicament que pensa iniciar el procés per convocar eleccions en cas d'inhabilitació del cap de l'executiu. El president del Parlament s'aferra al que marquen els lletrats a partir d'una interpretació d'un dictamen del consell d'estat.\nTorrent ha afegit que l'independentisme ha de procurar no debilitar les institucions en un moment "tan greu" com l'actual i ha avisat que seria "molt poc responsable" que no s'acordessin els passos que cal seguir fins al final de la legislatura, com ha defensat sempre ERC. Si tal com es preveu el president Torra no convoca eleccions abans de la seva probable inhabilitació ferma i 10 dies després tampoc no hi ha cap candidat per substituir-lo, la investidura es declararia fallida i començaria a córrer el termini cap a les eleccions. Concretament, serien dos mesos fins a la convocatòria dels comicis, que se celebrarien 54 dies després d'aquesta data. Així doncs, la data de les eleccions seria gairebé quatre mesos després que la legislatura es declarés fallida.\n"Hem de procurar no debilitar nosaltres mateixos les institucions en un moment tan greu com el que estem vivint. Hem de ser útils a la ciutadania", ha tornat a defensar Torrent, que després ha argumentat que la llei de la presidència i el reglament del Parlament són molt "clars i diàfans" sobre els terminis en cas que no hi hagi candidat per substituir Torra. De moment es dona per fet que cap partit independentista en presentarà un, i caldrà veure què fan els partits de l'oposició.\n"Sabem que el Suprem no impartirà justícia sinó venjança. Es pot donar la inhabilitació i seria molt poc responsable que no afrontéssim conjuntament i acordéssim els passos d'ara finals al final de la legislatura", ha insistit.\n"La raó enfront la repressió": l'actualitat en 9 tuits


ESCRITS EFREM: Sobre l'assenyalar defectes, a arrel dels que vigilen\nL'escut contra els defectes és un bon autoestima i gens de ganes de deixar que ningú te'l deixi pels peus ;P és una cosa que vaig haver d'aprendre de molt petita i que sempre m'ha anat bé, excepte en moments de baixa moral.\nNo podem esperar que tothom s'esforci a recitar-nos les virtuts.\n17 de novembre de 2009 a les 0:11\nDonem-ho per bo, doncs.\nA reveure, petit-gran filòsof.\nLa crítica és totalment necessària, fins i tot quan és injusta, perquè, com dius, acaba per a ajudar... si ets d'aquest món. Però la crítica ha d'estar sempre oberta a la crítica, és a dir, no ser doctrinària. Veig que vas recuperant les forces..\n17 de novembre de 2009 a les 18:32


Catàleg de Recursos Didàctics de Cooperació\nTallers educatius de Comerç Just\nPalma (S’altra Senalla)\nCarrer Arxiduc Lluís Salvador, 24\nCorreu electrònic: senalla@pangea.org\nManacor (Casal de la Pau - S’altra Senalla de Manacor)\nCorreu electrònic: senallamanacor@gmail.com\nIna (Finestra al Sud - S’altra Senalla d’Inca)\nCorreu electrònic: finestrasud@mallorcaweb.net\nS`Altra Senalla (Càritas Diocesana de Menorca)\nTel.: 971 36 10 01\nAgència d`Emigració i Cooperació Internacional de les Illes Balears\nTallers, visites a la botiga, exposicions, berenars solidaris , amb explicació teòrica, activitat pràctica i projecció d’un documental.\nExposició “El Comerç, just per a tothom”,\nexposició I tu, consumeixes just?,\nDVD “Las Pepas de Oro”.\nTaller consum responsable i comerç just\nContacontes "Els colors de la casa"\nVisita a la botiga de comerç just\nLa visita a la botiga de S’Altra Senalla consta de:\n•\tUna activitat pràctica (joc de rol)\n•\tUna explicació teòrica sobre el comerç just i consum responsable, basat en l’exposició “El Comerç, just per a tothom”.\n•\tProjecció d’un DVD, sobre una cooperativa de productors de Comerç Just (“Las pepas de oro”).\n•\tVisita a la botiga, per conèixer els diferents articles i les seves particularitats (organolèptiques, origen, producció, etc.), així com l’organització de les botigues i el seu funcionament mitjançant voluntariat.\nLa durada de la visita és de 100-120 min.\nTallers de cuina des de 6 anys\nAny de publicació i/o actualització:\nLes activitats que proposen les entitats de comerç just cerquen donar a conèixer el comerç just i com donar accés al mercat als productors tradicionalment desfavorits i exclosos del sistema comercial habitual.\nEls alumnes de primària, secundària, batxillerat i cicles formatius\n•\tIncrementar la sensibilització i la informació dels més joves perquè siguin persones responsables, crítiques i compromeses amb la transformació de les relacions econòmiques internacionals injustes i amb una forma de vida més sostenible.\n•\tConscienciar els més joves del poder que tenen com a consumidors/res i propiciar relacions comercials equitatives.\n•\tMostrar el comerç just i el consum responsable com una alternativa real i factible al model de consum actual.\nGeografia: Països enriquits - països empobrits.\nSector: Medi ambient, geografia humana, economia, drets humans.\nPoblació: Població en general, productors del Sud, consumidors del Nord.\nMostra del material:\ngeografia and 1=1\nDirecció General de Cooperació i Immigració\nPlaça de la Drassana, 4 - 07012 Palma\nTelèfon: +34 971 17 74 00 - Fax: +34 971 17 74 35


Familia Intrépida a Tossa de Mar: la vida al mar – Petits Viatgers\nFamilia Intrépida a Tossa de Mar: la vida al mar\nEstem de tornada per explicar-vos un nou cap de setmana de Família Intrèpida amb els programes dels Albergs Costa Brava Pririneu. Si ja vas llegir els anteriors caps de setmana en diferents albergs segur que la proposta de Manà Manà Hostel també us agradarà.\nAquest cap de setmana el passem a Tossa de Mar. No havíem estat mai en aquest racó de la Costa Brava. Ens va agradar la seva situació, envoltada de natura, de pins verds, cales i penya-segats. També els seus carrers per als vianants i el poble d’intramurallas.\nDes de Manà Manà Hostel ens van proposar conèixer la Vida al Mar: ens ensenyarien com fer nusos mariners, ens aventuraríem pel Camí de Ronda, aniríem fins al far per aprendre el codi morse i faríem una excursió en tot terreny per les muntanyes que envolten el mar.\nI tornaríem a viure noves aventures al costat d’altres Famílies Intrépìdas i gaudiríem compartint bons moments.\nAixí que el primer que vam fer és dirigir-nos cap al Camí de Ronda. Ens va acompanyar un guia durant tot el camí que ens anava explicant curiositats i història sobre aquest camí.\nMentre avançàvem anàvem descobrint paisatges i cales molt boniques.\nDesprés d’un matí per les muntanyes, a la tarda vam poder gaudir de la platja de Tossa de Mar. L’entorn, amb les roques davant del mar, el castell i les barques dels pescadors, ens va fer passar una estona molt agradable asseguts a la platja mentre els nens jugaven.\nPerò el dia no va acabar aquí ja que abans d’anar-nos a descansar, vam anar tots passejant fins al Far de Tossa. Allà ens havien preparat un joc per aprendre codis morse practicant amb missatges i paraules per descobrir, ajudats de la llum d’una llanterna i també per jugar a entendre la importància dels fars per als mariners.\nL’endemà ens esperaven més activitats. El primer va ser visitar l’antic poble de Tossa de Mar. El que es troba dins de la muralla, al costat del castell. Les seves cases i carrers són molt bonics i es conserven de tal forma que és una meravella passejar per allà.\nEn una de les placetes que hi ha, ens van ensenyar com fer uns quants nusos (“Nucs”) mariners. Sembla fàcil, però tots tenen el seu truc i els nens contents d’aconseguir fer-los tots.\nDes d’allà mateix també es pot seguir el Camí de Ronda i tenir una altra perspectiva del lloc.\nPer acabar amb les activitats, ens van portar a descobrir les muntanyes en una excursió amb un 4×4. Tota una aventura per als nens.\nEl Manà Manà hostel és una antiga casa del centre de Tossa arreglada per acollir amics, parelles i famílies. Tenen habitacions amb capacitat de fins a 6 persones, ideal per a famílies nombroses i amb el bany dins de l’habitació; el terrat és una meravella.\nPer sopar, res millor que una barbacoa a la terrassa del Hostel. Un lloc privilegiat per poder gaudir de les nits d’estiu i fins i tot a la primavera i la tardor.\nPer veure tot el que vam fer podeu mirar el video d’Albergs Costa Brava Pirineu realitzat per Juls Produccions:\nGràcies a Albergs Costa Brava Pirineu i Familia Intrépida per aquests caps de setmana que hem passat amb les famílies Tot en Familia, Petits Retrats i Familias en Ruta.\n– Familia Intrépida a Llançà: Pirates a la vista.\n– Familia Intrépida a Sant Joan de les Abadesses: lLa vida a les muntnayes.\n– Familia Intrépida a La Vall d’en Bas: Les bruixes del Mallol.\n– Familia Intrépida en Banyoles: Els secrets de l’estany.\n18 Maig, 2017 a les 11:13\nVolem passar un cap de setmana a Tossa i volíem saber que cal fer per reservar l’activitat del far i la dels nussos mariners. Gràcies per la web. Van molt bé les teves propostes\n21 Maig, 2017 a les 18:00\nLes activitats del far i dels nusos mariners ho vam fer amb l’Alberg Manà Manà Hostel. Organitzen algun cap de setmana amb el programa de Família Intrépida on tot el cap de setmana està muntat. En el text pots trobar els enllaços per contactar amb ells. Són unes propostes molt xules per fer en família i tenen d’altres caps de setmana en diferents destinacions de Girona i en totes elles ho passeu molt bé.\nMoltes gràcies a tu per seguir-nos! 🙂\nRespon a Elisenda Cancel Reply


Susanna Casta encapçala la llista socialista com a independent. FOTO: Bernat Millet\nSusanna Casta és candidata a presidir l'EMD de Valldoreix pel PSC com a independent\nper Cinta Caballé i Curto Periodista 20 de maig de 2019\nSusanna Casta és la candidata independent que encapçala la llista del PSC com a presidenciable per Valldoreix. Casta viu a l'EMD i és empresària d'una petita empresa familiar a Valldoreix. Després del seu pas previ per la política, com a vocal de Ciutadans, confessa que li agrada la política de poble, tot i que no li agrada "la gestió dels partits polítics". "Em vaig quedar amb el millor, que era el tracte amb la gent, i sobretot la quantitat de temàtiques que pots arribar a tocar amb un càrrec com aquest".\nVa ser vocal de Ciutadans a l'EMD, càrrec que va deixar, i ara torna a la política. Com explica aquest canvi?\nVaig entrar a Ciudadanos perquè era un partit socialdemòcrata. Abans era simpatitzant del partit Socialista, però amb l'escissió que es va produir de tots aquells que eren independentistes, em vaig desencantar. Necessitava algú altre a qui votar, i em vaig decidir per Ciudadanos, perquè m'agradava que venien de l'esquerra, estaven a prop de la meva ideologia, i em vaig sentir còmoda amb ells. A les municipals del 2015 em van cridar, i vaig anar. Sempre vaig presentar coses de poble, mai de partit, perquè jo estava allí pels veïns. Durant aquell temps van fer el canvi de la socialdemocràcia a aquesta espècie de neoliberalisme radical que tenen, i no estava a gust. Ni jo, ni molta gent de Ciudadanos. Va ser la primera decepció que vaig tenir. I després va arribar l'1 d'Octubre, el 155 i tot això. Em va crispar molt tota aquesta situació. Vaig haver de marxar.\nPerò no es va apartar de la política.\nEstava a Gent per Valldoreix, i ho vam copar a Sant Cugat. De manera transversal; parlem del que és el poble. Es va intentar fer una candidatura conjunta entre el Partit Socialista i Gent per Valldoreix, sent jo la presidenciable. El Partit Socialista va donar totes les facilitats del món, però van haver-hi problemes interns a Gent per Valldoreix, estudiant la possibilitat d'anar amb la candidatura de Xavier Humet, independentista, i no em sentia còmoda. Va guanyar aquesta opció, i conseqüentment em vaig apartar.\nI va seguir amb el Partit Socialista.\nEl Partit Socialista va seguir tractant amb mi. Una de les coses que vaig plantejar és que jo no volia tornar a cap partit. M'han respectat tot el que pensava, tot el que jo volia per Valldoreix, i amb la gent que tinc al voltant hem fet una candidatura bona. I el que ens diferencia de la resta és que nosaltres només parlem de poble. Perquè el Partit Socialista ha consentit que només parlem de poble, que és de Valldoreix, i és el que ens interessa.\nParlem llavors de propostes per Valldoreix. La seguretat és un dels temes que més preocupa?\nVisc a Monmany, i he viscut de prop el tema dels robatoris. En primer lloc cal explicar què és Valldoreix, perquè és una EMD, i s'ha de saber quines competències tenim, perquè no ho podem fer tot. La seguretat és un servei que ens està donant Sant Cugat. I no pots responsabilitzar l'EMD del problema que hem tingut; la pots responsabilitzar de no pressionar suficient a l'ajuntament perquè doni el servei pel qual paguem. La nostra primera proposta és la descentralització de la policia. Pensem que Valldoreix, per la seva orografia, necessita una mini seu de la policia, amb una quantitat de policies estable, que fossin sempre els mateixos. Perquè amb l'experiència al terreny, coneixeran les persones i els punts calents del municipi, i això és el més important. Una altra proposta, amb els Plans d'ocupació que va posar en marxa el Partit dels Socialistes, que Valldoreix es pugui beneficiar dels Agents Cívics al carrer, i ampliar la plantilla dels que ja hi ha. I millorar el tema de l'enllumenat, perquè hi ha moltes zones a les fosques, i tots sabem que la foscor és el món on es troben millor els lladres. Així com la neteja de boscos i rieres, que és per on escapen moltes vegades.\nUn altre tema que preocupa és l'accés a l'habitatge. Falta protecció oficial a Valldoreix?\nValldoreix té una normativa que s'ha de respectar. Però es necessita habitatge. Hi ha opcions, com a les cases okupades, on es pot fer un projecte per adaptar-les i cedir-les per fer habitatges de protecció oficial. Però no es pot fer des de l'EMD, perquè no té les competències per fer-ho. Això ho ha de fer Promusa, Valldoreix ha de cedir el terreny. I una altra alternativa és facilitar que a les cases de dos pisos es pugui fer partició horitzontal. Això sí que es pot fer des de l'EMD, posar els recursos necessaris per facilitar-ho.\nI en mobilitat, què proposen?\nVam signar el decàleg de Mou-te. Vivim en un poble, i com a poble ens hem d'adaptar a la mobilitat que hi ha. La pacificació de la vila és important. Tot el nostre programa de mobilitat va amb el decàleg de Mou-te. Perquè el que s'ha de fer és una visió general de mobilitat de tot el municipi, i amb un criteri general, aplicar-lo a la resta de barris. Un altre aspecte pel que fa a mobilitat són els pàrquings. Proposem fer un dels dos pàrquings de l'estació gratuït per als veïns per fomentar l'ús del ferrocarril, i l'altre fer-lo de pagament, amb la mateixa regulació que hi ha per Sant Cugat, que si ets veí, tens rebaixes, però gestionat per l'EMD. Això solucionaria molt l'embús que hi ha dos cops al dia a la plaça de Can Cadena. I estudiem també que Sant Cugat o Valldoreix tinguin una línia de bus que s'introdueixi a l'altre territori, i que es doni la informació als valldoreixencs.\nUn altre tema és la nova centralitat.\nVa haver-hi una sentència contra el projecte de centralitat del senyor Puig, i a una de les coses que van dir que no va ser al supermercat que volia posar. Jo estic d'acord amb la centralitat. Els veïns hem escollit de manera natural un centre neuràlgic que és el Casalet; no vulguis canviar-la. I hi ha el pàrquing de terra de passat l'avinguda de Monmany, que és propietat de l'EMD. Necessitem un teatre, necessitem sales polivalents, necessitem millorar les instal·lacions del Casal... i tenim un espai que ja és nostre. Fem per trams, i fem una centralitat ben maca, aprofitant el que hi ha.\nI en termes de comerç en general?\nCal potenciar el que hi ha. Estic enamorada del Mercadet. Hi ha una aplicació que es va muntar a Valldoreix per les línies d'autobusos, i poca cosa més, perquè no funciona. Perquè no l'ampliem una mica, i fem una aplicació de Valldoreix com deu mana, amb transport, pàrquing i comerç. Ajudem amb aquesta eina els artesans i brocanters, busquem convenis amb el Mercantic perquè els donin difusió, i obrim-lo a Sant Cugat.\nTambé tenen propostes pel que fa a esports.\nEl primer és recuperar la gestió del pavelló, perquè molts equips de Valldoreix han de marxar de Valldoreix. Necessitem instal·lacions, però també necessitem fer una auditoria del patrimoni de Valldoreix per saber on podem posar millor les instal·lacions, perquè necessitem camps de futbol, i d'handbol, que és el gran oblidat a Valldoreix, i sales polivalents. També pensem que al camp de futbol, que no es fa servir perquè és inundable, podem posar-hi sorra i donar prioritat al volei platja i l'handbol platja, perquè es podrien fer quatre pistes perfectament. I pel que fa a les Cinc Milles, cal recuperar les Cinc Milles Femenines. No està malament la gestió que han fet, però s'han oblidat de per què es van fer.\nPensem que el Cau dels infants hauria d'estar a un lloc solament per a ells, en contacte amb la natura, i plantegem que el Cau Amic pugui ser la gossera municipal. Perquè funciona, està ben gestionat i és una meravella. Dotem-lo de recursos. I pel que fa al Casal d'avis, fem-lo més accessible generant un aparcament al costat.


“El tòpic que l’energia renovable és més cara ja ha passat” – Per L'Horta · Defensem el territori\n“El tòpic que l’energia renovable és més cara ja ha passat”\nperlhorta 3 de gener de 2013 0\nConsumir electricitat 100% "verda" a un preu similar, o fins i tot menor, al de les grans companyies energètiques. Aixina ho garanteix Som Energia, la primera comercialitzadora i productora d'energia renovable a l'Estat espanyol. Una de les seues portaveus, Laia Blasco, explica el model que ha convençut, en només dos anys, a 4.000 persones per fer-se sòcies d'esta cooperativa d'energies renovables.\nSom Energia ha aconseguit fa poc 4.000 socis. Com convenceria a un consumidor perquè deixe la seua companyia elèctrica convencional per vostès?\nEntrar a Som Energia suposa abandonar les energies contaminants com la nuclear o la tèrmica, per donar suport a la producció nacional d'energia neta que genera llocs de treball locals davant la dependència de l'exportació d'energia. Però hi ha més raons: tothom pot participar (cada client és copropietari i tots tenen el mateix vot), es guanya independència de les grans companyies energètiques, es gaudeix d'un millor servei, amb informació veraç i un tracte personal, és una cooperativa sense grans sous per directius i amb oficines modestes i eficients, crea un moviment social a favor de les energies renovables, amb inversions directes, i perquè els nostres fills es mereixen gaudir de la Terra.\nSón més cares les seues tarifes que les de les companyies elèctriques convencionals?\nNo, doncs primem als que s'esforcen a estalviar. La tarifa fixa és més barata i, per açò, els que gasten poc els ix més rendible. Per a una família que gaste més de la mitjana (com de cinc persones), potser la diferència siga de dos euros més a l'any. En tot cas, com depèn de diversos factors, es podria dir que ix paregut a estar en qualsevol companyia convencional. A la nostra web s'ofereix al detall les tarifes de manera transparent. Des dels nostres inicis vam entendre que no volíem oferir un sobrecost per consumir a través d'una cooperativa d'energia verda. Amb açò obrim la porta a moltes més persones, que amb la situació econòmica actual no poden gastar més encara que tinguen consciència, i també contrarestem la idea que les renovables són més cares que les fòssils o la nuclear.\nA més de pel consum, també s'ha de pagar per fer-se soci de la cooperativa.\nCom en tota cooperativa, cal fer una aportació d'un capital social inicial. En el nostre cas són cent euros, que es recuperen si es dóna de baixa. Eixa aportació és igual per a tots els socis, siguin grans o xicotets.\nHi ha marge per tenir beneficis econòmics amb la producció i comercialització d'energia renovable?\nÉs clar que sí. Encara que som una cooperativa sense ànim de lucre, la nostra intenció és tenir els màxims beneficis econòmics possibles per créixer en nombre de socis i que un nombre gran puga invertir en els projectes de generació d'energia renovable. Som transparents, totes les nostres dades són públiques. En l'actualitat treballen cinc persones per mantenir la gestió de la comercialització i l'atenció a socis. Però molt més rellevant és l'esforç voluntari de molts socis que difonen la iniciativa, defineixen el projecte i impulsen la cooperativa, sobretot, a través dels grups locals. En l'actualitat, s'han invertit 1.956.800 euros, però amb més micro inversions podrem fer més plantes de generació d'energia renovable i ser més forts com a cooperativa.\nCom aconsegueixen que l'electricitat que arriba al consumidor sigui 100% renovable, si una vegada que és a la xarxa és igual d'on provinga?\nL'energia que comercialitzem es genera en instal·lacions renovables amb el seu origen garantit a través de la Comissió Nacional d'Energia (CNE). A més, part la produïm amb les nostres plantes d'energia solar fotovoltaica i prompte amb la nostra planta de biogàs o algun projecte eòlic.\nL'autoconsum d'energia a partir de fonts renovables és possible de manera tècnica i lliuraria als consumidors d'un mercat energètic que no para de pujar els preus, segons diversos experts. De què depèn perquè es generalitze?\nAjudaria molt un govern que facilités els tràmits, que recolzés la creació de productors d'energia i un ús més eficient de l'energia (no hi hauria les pèrdues de transport actuals), la creació d'ocupació al país i la menor dependència exterior. Un govern que ens donés la llibertat de produir, part o tota, l'energia que consumim sota un criteri d'eficiència i democratització.\nQuè poden fer els consumidors per a què cresquen les renovables?\nCanviar de companyia elèctrica i passar-se a una altra que invertisca el 100% del seu pressupost a generar i comercialitzar energia renovable, com Som. La inscripció es realitza per web amb un senzill tràmit. A més, les empreses i particulars amb superfície per instal·lar plaques solars o un molí xicotet poden demanar pressupost i estudi d'amortització. Amb els preus a l'alça de l'electricitat i la baixada de preus de les plaques solars, la inversió s'amortitza molt abans que en el passat. Val la pena informar-se per després escollir amb criteri. El tòpic de que l'energia renovable és més cara ja ha passat. Cada cas pot ser molt diferent.\nLes companyies elèctriques convencionals asseguren que també venen energia "verda". És així?\nÉs cert que produeixen part de la seua energia de manera renovable, però no és una prioritat en les seues línies d'actuació i no és tanta com la que anuncien. A més, continuen la seua aposta pels combustibles fòssils o l'energia nuclear. La nostra diferència és que només donem suport a les fonts renovables, sense dos cares diferents.\nNo ho sabem, no han contactat amb nosaltres, però són som insignificants davant els seus ulls. Tant de bo visibilitzar cada volta més la demanda d'energia verda per part dels consumidors els impulse a replantejar la seua aposta per un model caduc. Trigarem a aconseguir suficient força, però si sumem moltes persones a la nostra iniciativa o qualsevol altra amb el mateix objectiu, podrem fer front a la seva influència i domini actuals.\nHi ha alguna altra iniciativa similar a la seva a l'Estat espanyol?\nEs comencen a plantejar altres cooperatives amb el mateix model, però no en sabem de cap activa de moment.\nI el cas de l'empresa Gesternova?\nNomés comercialitzen, no produeixen com nosaltres. Segueixen en funcionament. De fet, els treballadors de la multinacional espanyola d'eòlica Gamesa (pendent d'un ERO i l'accionista majoritari de la qual és Iberdrola) recomanen als consumidors donar-se d'alta a Gesternova o Som Energia perquè continue el desenvolupament de les renovables.\nHi ha alguna altra experiència semblant a la resta del món?\nA la resta d'Europa i els EUA sí. A nosaltres ens assessoren cooperatives com Ecopower de Bèlgica, Enercoop de França, EWS o Greenpeace Energy d'Alemanya. Han demostrat des de fa molts anys la seua eficiència i viabilitat com cooperatives de producció i comercialització, així com la Federació Europea de Cooperatives d'Energia Verda (Rescoop). Així minimitzem els possibles errors i optimitzem al màxim els recursos.\nPer què no hi ha més iniciatives d'eixe tipus ací?\nFa poc que obrim el camí; vam començar fa tot just dos anys. Però la societat és cada volta més conscient, més responsable de l'impacte del seu consum elèctric.


Jul 08. La Conselleria de Medi Ambient ha iniciat les obres per crear 163 punts d'amarratge\nAquests nous punts d’amarratge estaran operatius durant el mes d’agost i evitaran el fondeig irregular, que causa greus danys al fons marí\nLa Conselleria de Medi Ambient, a través de l’empresa pública Ports de les Illes Balears, ha iniciat les obres per a la creació de 163 nous punts d'amarratge a la dàrsena exterior del Port d'Andratx. Aquests nous punts d’amarratge estarien plenament operatius durant la segona setmana del proper mes d’agost. Les obres han estat adjudicades per 923.521 euros.\nAmb aquesta actuació, s’instal•laran un total de 19 illes d'amarratge que permetran l’estància d’embarcacions que oscil•lin entre 5 i 15 metres d'eslora. A més d’aquestes illes, s’ha projectat un nou pantalà amb forma de T de 80,10 metres de longitud, paral•lel al dic d'abric i amb una capacitat per a 19 embarcacions de fins a 10,5 metres d'eslora. Les illes s’instal•laran amb una alineació est-oest, totes elles en paral•lel.\nSegons la grandària dels vaixells i el calat existent, s'instal•laran un total de 6 tipus d'illes. Les illes es fixaran en la seva posició definitiva mitjançant cadenes i morts de fondeig de diferents grandàries i pesos, segons el tipus.\nEl mirall d’aigua total ocupat per les instal•lacions flotants serà de 38.684 metres quadrats, dels quals 36.915 corresponen a les illes i 1.769 al pantalà. El mirall d'aigua destinat a les embarcacions serà de 6.760 metres quadrats, dels quals 5.922 corresponen a les illes i 838 al pantalà.\nAmb aquesta iniciativa, la Conselleria de Medi Ambient, a través de Ports de les Illes Balears, controlarà el fondeig irregular que es produïa a la dàrsena exterior del Port d'Andratx, que causava greus danys al fons marí, i a més oferirà una resposta al dèficit existent de places d’amarratge amb una actuació que garanteix plenament la sostenibilitat de l’activitat nàutica.


Argentina ordena detenir un franquista que torturava a Manresa i que ja és mort - Regió7\nArgentina ordena detenir un franquista que torturava a Manresa i que ja és mort\nUna de les víctimes a la comissaria de Manresa d'Atilano del Valle va ser el callussenc Joan Badia\nJoan Badia, aquest gener ARXIU/CARMINA OLIVERAS\nUn dels vint càrrecs franquistes de principi dels anys setanta que una jutgessa argentina ha demanat jutjar és Atilano del Valle Oter, membre de la Brigada Políticosocial destinat a Barcelona, finat el 4 d'abril passat. El 1973, Del Valle es va desplaçar a la comissaria de Manresa per interrogar i torturar el callussenc Joan Badia, que acabava de ser detingut per la policia franquista per pertànyer a la comissió de solidaritat amb els presos.\nEn total, la jutgessa María Servini ha dictat una ordre de detenció a vint càrrecs franquistes, entre els quals José Utrera Molina, sogre de l'exministre Alberto Ruiz-Gallardón. Per a tots ells, sol·licita a Espanya la seva extradició per interrogar-los a Buenos Aires. Es tracta de l'única causa oberta al món pels crims del franquisme.\nEntre la vintena d'imputats figura Atilano del Valle Oter, malgrat que va morir fa set mesos. La jutgessa argentina l'acusa d'haver disparat i tirat per la finestra Miguel Jiménez Hinojosa, després de la seva detenció en un pis barceloní.\nUna altra de les víctimes d'Atilano del Valle va ser el callussenc Joan Badia, quan va ser detingut el 1973, a l'edat de 22 anys, per formar part de la comissió de solidaritat amb els presos del franquisme. Badia va denunciar haver rebut tortures per part d'ell mentre estava arrestat a la comissaria de la plaça d'Espanya de Manresa, tot i que la justícia franquista no va acceptar la seva denúncia.


Nou disc de la Societat Musical Nova d’Alcoi, "Aura"\nNou disc de la Societat Musical Nova d’Alcoi\n• Ja estan gravades les 10 obres que formaran part del disc “Aura” • El treball discogràfic estarà a la venda pròximament.\nTags: Alcoi, Musical Nova\nLa Societat Musical Nova d’Alcoi ha gravat durant aquest cap de setmana un disc monogràfic de Miguel Ángel Mas Mataix.\nPer a realitzar-ho, la seu de la Orquestra Simfònica Alcoiana (ÓSSA), en el Teatre Calderón, va ser convertida en un estudi on els micròfons de Visualsonora han captat tots els sons de les marxes mores, cristianes i pasdobles, a més d’un ballet, del compositor de La Canyada.\nD’aquesta manera ja estan gravades les 10 obres que formaran part del disc “Aura”. Una vegada registrada la música, el següent procés serà tractar tot aquest material perquè el resultat final siga excel·lent.\nEl treball discogràfic estarà a la venda pròximament.


Llibres vells | La paraula nostra\nPenjat per Manel Rodríguez-Castelló a les 23:39\nTinc uns quants llibres teus no dedicats. Espere, qualque dia, trobar-me'ls signats per l'autor, però no a la Fira del Llibre Antic, sinó a la tauleta de nit, on amuntegue les darreres lectures i els llibres més preuats.\nA mi també em passa. Ja fa anys que m'atrauen, cada vegada més, els llibres vells. Fa temps n'hi havia una al final al centre d'Alacant i la frqüentava sempre que hi anava. Hi vaig comprar alguns volumets de principi de segle que m'estime molt. Després he conveetit en un ritual passejar-me les paradetes que s'instal·len aa final del carrer campos de Dénia, durant unes poques setmanes de principi de l'estiu. Encara que cada vegada hi trobe menys coses interessants en català. Desafortunadament sempre em ve prou costera amunt anar a València però si coincidesc amb aquesta fira del llibre vell, sempre és un plaer aacstar-m'hi. Ah! I a Barcelona, on sempre hi ha tanta cosa que fa goig...\nDecididament, sense ser, com tu dius, un bibliòfil, crec que la meva afecció als llibres m'ha aconduït de forma anatural a valorar aquests volums carregats amb els avatard de la seva pr`pia història, que arriben a les meves mans em sembla un petit miracle.\nDe vegades, buscant un bon preu per posseir aquells llibres que havíem llegit en alguna bibiioteca; d'altres, pel gust de trobar un llibre esgotat a les llibreries més comunes, ens perdíem, amic Manel, el Vicent Ferrer i jo per aquelles llibreries prop de La Nau i, arribades les falles, la passejada per la Gran Via era un luxe que ens permetia trobar alguna que altra joieta amb la qual gaudir pel plaer de la troballa i de la relectura. Després, venien els trons i la traca, que encara feien la festa més gran. Ara, passat el temps, m'empalaguen les multituts que assisteixen a les mascletades i a contemplar espesseïts les falles; però encara conserve el goig de buscar la sort, com tu, en alguna caseta de fira en forma de quadern imprés.\nDe vegades, buscant un bon preu per posseir aquells llibres que havíem llegit en alguna biblioteca; d'altres, pel gust de trobar un llibre esgotat a les llibreries més comunes, ens perdíem, amic Manel, el Vicent Ferrer i jo per aquelles llibreries prop de La Nau i, arribades les falles, la passejada per la Gran Via era un luxe que ens permetia trobar alguna que altra joieta amb la qual gaudir pel plaer de la troballa i de la relectura. Després, venien els trons i la traca, que encara feien la festa més gran. Ara, passat el temps, m'empalaguen les multituts que assisteixen a les mascletades i a contemplar, esperitats i espesseïts, les falles; però encara conserve el goig de trobar la sort, com tu, en alguna caseta de fira en forma de quadern imprés.\nJa fa temps que no em va bé passar-me per la Fira, que sempre és una font de petits plaers tipogràfics i literaris. Un amic meu, diletant tipògraf, em contava que un any s'hi trobava un munt de llibres amb el meu ex libris, procedents de la venda de la meua biblioteca. Ara encara em fa un poc de yuyu trobar-me un d'aquells llibres, signats en la primera plana per un que es diu igual que jo, però que ja no sóc jo.\nAra ja no signe els llibres. Fer-ho em semblaria un acte de vanitat que ja no em satisfà, potser perquè ja en vaig ben servit, de vanitat.\nOn l'he jalada molt és a les llibreries de vell de Londres, on hi ha un mercat molt més gran que ací i on es troben algunes edicions a preus increïbles.\nAmadeu, no dónes idees, que el Manel és capaç d'anar a Londres a trobar edicions ignotes!!! Manel, alquimista de la lletra dura, hauràs de llogar-te un lodge-library per desar-ne tants i tants.


El 26 de desembre de 1041 es reunien a Sta. Cristina d'Aro els comtes Ramon Borrell i Ermessenda, el bisbe de Girona, germà de la comtessa, i el senyors de Pals amb l'abat Landric i els monjos de Sant Feliu de Guíxols per encarregar la construcció del castell de Benedormiens davant les contínues agressions dels pirates.\nEl castell no va complir amb gaire efectivitat la seva missió de protecció de la zona. A finals del s. XV, va ser saquejat pels remences i al s. XIX un incendi seguit d'una explosió, va acabar per esfondrar-lo.\nL'actual edifici conserva escasses restes de l'època medieval. Fa uns anys va estar a punt de ser enderrocat. Al 1970 es va començar una primera recuperació a càrrec de l'arqueòleg Miquel Oliva que malauradament no va arribar a bon port i va ser seguida d'una reforma que no va respectar massa els seus orígens. Entre el 1979 i el 1987 s'ha intentat retornar-li, dins del possible, el seu aspecte de fortalesa.\nLes restes del castell es troben a la part alta del poble, al costat de l'església. Els murs propers al temple són els d'aspecte més antic però també els més afectats per la destrucció i cal destacar-hi diverses espitlleres de tipus medieval.\nEl gran edifici de planta rectangular situat a migdia del conjunt del castell és l'única part habitable (durant un temps va servir d'escola pública.\nA la banda de ponent hi ha una torre que havia quedat molt malmesa i que s'ha reconstruït amb uns merlets que no segueixen en res la construcció original.\nDes de fa un temps algunes sales del castell han estat habilitades per a exposicions.


Els records són joies : BOXED PRESS\nEls records són joies\nBy\tJoan Fabregat\ton\t01/04/2013\tin\tBoxed Society\twith\t0 Comments\nCom ja hem fet en d’altres posts, us presentem una idea innovadora que creiem està transformant la manera de viure i entendre la societat. Memorias Ediciones fa un any i es consolida com la primera empresa de Catalunya dedicada exclusivament a escriure i editar llibres de Memòries personals i de família. Per transmetre historia, coneixements professionals, conceptes i maneres de veure, i viure la vida. Publicar un llibre de memòries ja no és una cosa exclusiva de gent famosa: totes les vides mereixen ser explicades.\nAquesta empresa que ja compte amb un equip de deu treballadors ha estat acceptada en el programa d’idees innovadores -i tecnològiques- del 22@ de Barcelona. En el primer any de vida han fet 8 llibres i en ja en tenen 10 més en execució i estan ampliant la gama de productes ràpidament.\nTrobareu tots els títols a: www.memoriasediciones.com, des de Boxed Press us recomanem fer-ne una ullada.


· Els presidents |\nDes de la seva formació, el Centre ha tingut quatre presidents, us posem unes paraules de cada un d’ells sobre el Centre\nAvui, quan miro el Centre amb la perspectiva del pas dels anys, m’adono de la importància que té dins la societat actual. Crec que el català continua en perill en la nostra societat i crec que cal continuar lluitant per fer les coses que el pugin ajudar a créixer.\nFèlix Canet i Giralt, president 1995-1997\nEl Centre de la Cultura Andorrana és el resultat de la mobilització de la societat andorrana, l’any 1995, enfront del retrocés del ús del català en la nostra societat.\nEn clau interior, sempre hem dit que calia més voluntat política, una major inversió i endurir la llei i desenvolupar-ne l’aplicació.\nEn clau exterior, ja en la nostra fundació afirmàvem que Andorra havia de ser punta de llança del reconeixement internacional de la llengua i la cultura.\nAra que el Govern d’Andorra després d’estudis i estadístiques reconeix que la situació és preocupant i assumeix el seu paper internacional en la Fundació Ramon Llull és hora de posar-nos a treballar tots, amb menys desconfiança i més coordinació entre governs i entitats culturals.\nSalvador Brasó i Campderròs, president 1997-2001\nEl Centre de la Cultura Catalana té per objectius principals la defensa i la promoció de la llengua catalana, la llengua pròpia del país andorrà, i la difusió de la cultura en el sentit més ampli de l’expressió orientada sempre al nostre conjunt social.\nÀlvar Valls i Oliva, president 2001-2005\nEn l’actualitat tinc l’honor de ser la representant del Centre de la Cultura Catalana, ja que en sóc la Presidenta. Sóc la primera Presidenta dona del Centre i això per mi és molt important, però també, perquè sóc la primera Presidenta que no vaig formar part de la formació del Centre quan persones molt assenyades van decidir tirar endavant aquest projecte. He de dir que per mi el Centre ha esdevingut una font inabastable de coneixements i de creixement personal, ja que m’ha proporcionat l’accés a un món cultural molt important i de primera línia. Per aquest motiu, he de donar les gràcies a les persones que m’han precedit en el càrrec i de les quals he après la importància que té el treball i la tasca ben feta per assolir el munt d’activitats que avui en dia el Centre de la Cultura Catalana fa perquè la cultura sigui al lloc que li pertoca.\nTeresa Cabanes, presidenta actual


Amics de la terra | Millor amb bici!\nvostè està aquí: » inici » noticies » Millor amb bici!\nMillor amb bici!\nUna aposta per un transport i per un turisme més sostenibles i per la seguretat vial.\nArranca una plataforma formada per AMICS DE LA TERRA, el GEN-GOB Eivissa i CAN MARTÍ\n, en defensa del carril bici per a la carretera de Sant Joan de Labritja. A hores d’ara, ja disposa de més de 600 signatures.\nLa cancel•lació del projecte del carril bici a la carretera de Sant Joan de Labritja és una notícia incomprensible. Arreu del món s’estan construint carrils bici separats de la carretera. Aquests vials són reconeguts com més segurs tant per als ciclistes com per als cotxes. Un carril bici, que transcorre sense separació física dels vehicles, suposa un risc no només per als ciclistes sinó també per als vianants que actualment han d’utilitzar la carretera per desplaçar-se. Els estudis assenyalen que els conductors dels vehicles motoritzats tenen tendència a:\nDeixar massa marge envaint el carril contrari\nDeixar massa poc marge, posant en perill la vida dels ciclistes.\nUn carril bici separat del trànsit motoritzat suposa, en primer lloc, una via alternativa i segura de transport per als veïns del municipi, així com per a la resta d’habitants de l’illa que podrien gaudir-ne durant el seu temps lliure. A més a més, suposa un gran reclam turístic, en aquest cas i especialment, per al municipi de Sant Joan de Labritja, que rep un turisme que valora altament el paisatge rural, un ambient tranquil i els esports naturals.\nPer a institucions que tenen la voluntat de fomentar un turisme sostenible i alternatiu, que permeti allargar la temporada i, fins i tot, desenvolupar la temporada baixa, la decisió de suprimir aquest carril no sembla ser l’opció més encertada.\nEl turisme familiar i els clients dels agroturismes del municipi de Sant Joan de Labritja valoren molt positivament un model de trànsit que faciliti l’observació del paisatge i gaudir de la natura des de la bicicleta o a peu, com ja es comença a veure en el nou carril bici de la carretera de Sant Miquel de Balansat.


DOLORS BASSA: TOTES LES COMBINACIONS SÓN POSSIBLES EN LA NEGOCIACIÓ.Marina Geli.Actual Consellera de la Generalitat\nTOTES LES COMBINACIONS SÓN POSSIBLES EN LA NEGOCIACIÓ.Marina Geli.Actual Consellera de la Generalitat\nS’ha acabat la campanya,torno al meu bloc de sempre, reflectint a l’inici, la frase d’una dona, sigui de l'ofici que sigui, sigui del tarannà que sigui.\nI així és com sorgeix el que la consellera Marina Geli comentava ahir en els diaris : Totes les combinacions són possibles en la negociació: la nacionalista, la d’esquerres, i la sociovergència,diu textualment.\nMoltes gràcies a totes les persones que ens heu fet confiança aquest 27 de maig.\nLa veritat és que havíem treballat fermament i portàvem un programa fet a consciè ncia , parlat amb moltes persones i moltes entitats (Ahir mateix en el carrer d’Ullà, la Maria Lloveras de gent del Ter, em deia, és el millor programa de tots els locals).Segurament hem tingut errades o manca de previsions o simplement l’atzar ha provocat que els resultats endevinin un municipi de persones dividits entre dues opcions. Nosaltres representem la tercera via, i això sempre és complicat : 6 regidors per una banda, 6 regidors per l’altre, nosaltres 3 i l’EI 2.\nA nivell general, llegint el diari,és fàcil endevinar que aquestes eleccions són les eleccions del pactes, poques majories en els municipis i moltes converses durant aquests quinze dies .\nNosaltres treballarem en fer possible aquell pacte que sigui més a prop de les nostres fites, aquell amb el que aconseguim els màxims punts del nostre programa a desenvolupar i sobretot aquell que ens permeti desenvolupar les polítiques, els projectes i els fets que hem dissenyat a consciència.\nGràcies a totes i a tots pel suport en tot moment i ENDAVANT!\nPublicat per DOLORS les dimecres, de maig 30, 2007\nCom que no us he votat i per cert ara me'n arrepenteixo, perquè penso que haurieu d'haver tingut majoria, trobo que heu de negociar el pacte que vulgueu, mentrés es vegique sou vosaltres els que maneu!\nAquí sí que la sociovergència serà impossible, suposo!\naixí que ERC teniu les mans lliures i netes de fer el que vulgueu!\n30 de maig, 2007 21:17\nTot el mmeu suport Dolors.\n30 de maig, 2007 21:28\nM'agrada la teva manera d'escriure, indirectament les dius molt clares.Saps que passa? com a Bcn, els del PSC es pensen que ells són els bons i ningú més fa les coses bé, i això s'ha d'acabar , ja n'hi ha prou de tenir un poble de bons i dolents!Vosaltres ho podeu fer possible.treballeu pel poble, no per les imaginacions d'alguns.\n30 de maig, 2007 22:34\nDolors, felicitem-nos pel resultat, no? Hem tingut més vots que en les altres eleccions. Jo he votat ERC perquè és un força progressista i perquè el programa per Torroella era de bon tros el millor. Ara no feu la criaturada de pactar amb en Negre. Ni de demanar l'alcaldia, que només teniu 3 regidors. Humilitat!!! Penseu en els que us hem donat els vots. Són nostres!!!\n31 de maig, 2007 09:06\nJo opino diferent d'aquest anònim, està vist que la gent ha votat i que molts us hauríen votat si no fos perquè han fet el vot útil contra en Negre (no s'ha votat a en Margall)Això ho diu tothom amb qui he parlat.Així que penso que hauríeu de pactar amb en Margall però vosaltres l' alcaldia. I si no són capaços de renunciar a l' alcaldia, vol dir que tot això de voler el bé del poble són punyetes,feu pacte amb en Negre,si ell us la dona.Ja comença a ser hora que ERC decideixi per ella mateixa, fa molts anys que va al darrera dels d' UPM.Ara sou gent forta i podeu decidir!Molts veiem per fi un canvi a ERC de torroella, gent nova i amb ganes de fer.\n31 de maig, 2007 09:56\nCrec que el resultat és molt positiu, que teniu la tan nombrada clau de govern, però crec que, en contra del què diuen els anterior, el pacte amb en Negre seria el més positiu per Torroella. ENdavant i sort!\n31 de maig, 2007 17:45\nCrtec que el millor es que pacteu amb ciu i així podreu deixar pas als nois de la CUP per les properes eleccions, ja els coneixeu, nou? son macos , trempats i no deixaran passar una altra oportunitat, que aquesta vegada ja us han donat peixet!!\n31 de maig, 2007 19:29\nSi el que voleu és l'Alcaldia, podeu pactar amb en Negre, si us la dona. Si el que voleu és treballar per Torroella, crec que no és el camí.\nSi del pacte amb en Negre durant els 4 propers anys no sou capaços d'executar un programa coherent, no caldrà que us torneu a presentar, ni com a "clau" ni com a res.\n31 de maig, 2007 19:33\nen carles en sap molt més de politica i d educació que molts altres, crec jo.si més no, el seu grup i ell no van criticant tant desesperadament als altres.feu el que volgueu.bona sort, i si pacteu amb upm no crec que us torni a votar.\n31 de maig, 2007 20:47\nSi una cosa té la llista d'en Negre és que el número quatre és d'esquerres, i la número tres poc li falta. I quan dic d'esquerres vull dir en el tarannà, en l'ànima. Està clar que per pactar amb CiU, cal alguna cosa més que una regidoria de cultura o d'esports. Però aquí s'ha de veure qui vol fer coses de veritat per Torroella i qui no. En Margall crec que té massa sed de poder i això no pot ser massa positiu per vosaltres, perquè segur hi haurà moltes discussions que la marija dels vilatants no ens enterarem, però sereu al final vosaltres qui pagareu els plats trencats (com sempre!).\nPreneu exemple d'en Jordi Portabella! tingue-ho en compte.\n31 de maig, 2007 23:17\nPacteu amb qui pacteu tndreu el meu suport,per aixo us he votat.De fet potser les polítiques socials les podreu fer molt més amb CiU que no amb el PSC,aquests van de culturetes, de nois i noies macos i res més,pero es veuen amos i senyors de les esquerres i em sembla que aixo ja no és així.\nsuposo que convoqueu assemblea aviat així que primer escolteu-nos i després la propera setmana negocieu.Per cert en contra del que diu algú de fredor en les negociacions, a mi m'ha agradat el vostre plantejament primer esteu treballant els programes vosaltres, després ho expliqueu als de l'assemblea i finalment comenceu converses i pacteu segons conclusions.Sí senyor, Ara Sí,que sou seriosos.I els altres que diguin el que vulguin!\n01 de juny, 2007 10:05\nEstic totalment d'acord amb això que els d'UPM van pel món com si ells fóssin els bons, i els que tenen la veritat absoluta. La resta, sóm uns pobres incults que no sabem res. Em fot molt ràbia aquesta actitud, si us hi fixeu, són una mica com l'esquerra francesa, que molta boquilla de lluita per les classes treballadores, però això sí, des de les seves càtedres, no fós cas, que s'haguéssin d'arramangar la camisa i treballar de valent!\nAls d'ERC, feu el que hàgiu de fer, però el que crec que no podeu fer, és ser la marca blanca dels d'UPM, ja que perdreu vots igual que sempre que heu pactat amb UPM.\nCom que els d'UPM diuen que el pacte ja està fet, no parlaré del pacte amb CIU. Penso que han fet coses bones i també crec que alguna actitud no ha estat la més adient, però també penso que amb 4 anys no es pot desenvolupar un programa de govern.\nNo sé, feu el que feu, feu-ho sense mala llet, amb dignitat i sense soroll.\n01 de juny, 2007 20:51\nai pobre de mi , que no sóc d´upm!!!ja me comencen a mirar malament desde que saben que ja no els voto . Quina llàstima de poble, millor dit de gent, tan tencada i es fan dir progressistes? si us plau,l´unic progressista aqui es la Dolors i companyia.Jo de pactar amb ells ni en somnis.\n04 de juny, 2007 13:55\nVaja Dolors, veig que estas una mica mes abandonada, ara tothom aborda en Josep m. pel tema pactes, deu ser per que va de numero 1.Jo the votat, i vull que sàpigues que es la primera vegada que voto esquerra.No sabia que fer,pero al final em varau agradar molt.Abans votava Margall, pero això és historia.No m´agrada la seva manera de fer política, tan crítica.Be,ara ho teniu dificil amb tot això.A mi no m´afecta, confio en en Josep M, i també en tu. una abraçada molt forta.\n07 de juny, 2007 13:01\nVeig que som uns quants que ja no votem UPM, i el culpable no és en Margall, és la gent que l´envolta que m´ha desenganyat.Quina colla.Val més no parlar per que no m´agraden els draps bruts, Sort Dolors, maca.\n08 de juny, 2007 21:15\njo tampoc voto upm.mai més ho faré, i menys ara, que s´han baixat els pantalons.\n19 de juny, 2007 20:38\nJo voto upm desde temps d´en ferrer però ara que ha donat 2 anys d´alcaldia no el votaré mai més tampoc.\n19 de juny, 2007 23:13\na qui se li diu progressistes? democràtics etcetc?\na qui diu un NO ROTUND A PACTAR AMB LA MEITAT DEL POBLE.SARCASME LIRIC.aIXO VA PER UPM.\n21 de juny, 2007 18:24\nSoc un votant de ciu pero vull demostrar que entre nosaltres, al igual que entre els altres, hi ha gent de tot tipus, i que no guardo cap rencor a ningú. El pacte està fet i no us desitgem cap mala sort.això és el que pensem la majoria de votants del nostre partit. sort.\n22 de juny, 2007 19:16


Browsing by Author Argudo Plans, Sílvia\n2002 Avaluació de les metadades com a eina d'indexació i recuperació al web de la Biblioteca de la Universitat de Barcelona Argudo Plans, Sílvia\n1997 Les biblioteques universitàries catalanes a la web Argudo Plans, Sílvia; Núñez, Lluïsa\n2010 Formación universitaria en información y documentación: 2010, el complejo despertar a un escenario abierto Urbano, Cristóbal; Argudo Plans, Sílvia\n31-Mar-2008 Pla d'accio tutorial de l'ensenyament de Biblioteconomia i Documentacio. Curs 2006-07 Universitat de Barcelona. Facultat de Biblioteconomia i Documentació; Argudo Plans, Sílvia\n31-Mar-2008 Pla d'accio tutorial de l'ensenyament de Biblioteconomia i Documentacio. Curs 2007-08 Universitat de Barcelona. Facultat de Biblioteconomia i Documentació; Argudo Plans, Sílvia\n14-Mar-2008 Pla d'acció tutorial de Documentació (complements de formació). Curs 2007-08 Universitat de Barcelona. Facultat de Biblioteconomia i Documentació; Argudo Plans, Sílvia\n28-Mar-2008 Pla d'acció tutorial de l'ensenyament de Biblioteconomia i Documentació : curs 2006-07 : informe d'avaluació Universitat de Barcelona. Facultat de Biblioteconomia i Documentació; Argudo Plans, Sílvia\n2002 Presentació i accés a les revistes electròniques a les universitats catalanes Estivill Rius, Assumpció; Argudo Plans, Sílvia; Miralpeix i Ballús, Concepció


Tribuna Ganxona » Guíxols per la Independència, a l'Assemblea General de l'ANC\nPortada » Portada » SOCIETAT » ENTITATS » Guíxols per la Independència, a l’Assemblea General de l’ANC\nGuíxols per la Independència, a l’Assemblea General de l’ANC\nL’ANC va celebrar el passat diumenge 17 d’abril la seva IV Assemblea General Ordinària (AGO) al Pavelló del Nou Congost de Manresa, on els associats que van voler van poder exercir el seu dret a vot en un acte de sobirania.\nEls informes de gestió, econòmic, i el pressupost per al nou any, una proposta d’increment de quotes, l’ús de la caixa d’enginyers com a entitat bancària i fer-se socis de Som Energia, així com la convocatòria d’eleccions per al pròxim 14 de maig foren les propostes aprovades per una majora dels associats en diverses votacions a mà alçada. També es van aprovar el full de ruta i les esmenes dels Estatuts i Reglament de Règim Intern de l’Entitat.\nA aquesta assemblea fi van assistir membres de les Territorials de tot el país, entre els que es trobava una àmplia representació de Guíxols per la Independència ANC.\nL’acte també va servir per presentar els primers detalls de l’acció de l’11 de setembre d’enguany, que l’ANC vol convertir en el dia que arrencarà el Procés Constituent i que Catalunya es mostrarà com un país connectat i en moviment, en un acte descentralitzat que es durà a terme des de 5 indrets diferents del nostre país.\nSecció: ENTITATS, POLÍTICA | Etiquetes: ANC, assemblea, guíxols per la independència, manresa


“La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” | Francesc Muñoz | Barcelona | Eines | L'Econòmic\n“La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” “La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” “La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” “La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” + “La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” E-mail\nGustavo Piera és empresari, conferenciant, formador i ‘coach' executiu. FRANCESC MUÑOZ.\n“La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” “La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” “La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” “La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” “La gent que organitza i planifica el seu temps és mil vegada més lliure” E-mail\nNingú a l'escola ni a la família ens ha ensenyat a pensar això explica l'auge del ‘coaching'\nEm sorprenc parlant de salut i mals estomacals amb l'entrevistat, diria que per casualitat i diria malament, perquè Gustavo Piera pensa que al final del que hem vingut a parlar és de les coses que preocupen les persones, de la feina, la salut o la família. I al fil de la conversa explica una experiència que el va marcar: “Quan el meu fill tenia set any li vaig prometre que faríem la travessia atlàntica en vaixell de vela i quan en va fer vint vam partir de Gibraltar rumb a Martinica. Era la nostra il·lusió. En certa manera va ser un retrobament amb el meu fill, però també amb mi mateix.”\nVa ser un viatge accidentat per l'estat de la mar i del temps, que em va obligar a prendre decisions en molts sentits. Allà em vaig adonar que la meva vida era una mena de roda i que jo era el hàmster que la feia girar sense parar de córrer i sense moure'm del lloc. I em vaig plantar.\nPensa que som hàmsters?\nPenso que hi ha molta gent que no domina la seva vida sinó que la vida els domina. Canviar les coses passa, en primer lloc, per canviar un mateix i no per canviar els altres, com sovint volem fer. La clau és que la gent no vol parar per mirar-se al mirall i reflexionar. Perquè quan reflexionem es pot desfermar un procés molt poderós que ens reveli el que està passant, que ens pot inspirar sobre el rumb que hem de seguir i acabar per portar-nos a aplicar fórmules i mètodes per aconseguir-lo. El problema és que ningú a l'escola ni a la família ens ha ensenyat a pensar, i sense reflexió no hi ha acció. Per això hi ha aquest boom del coaching. El coach és algú que ajuda la gent a pensar. El bon coach mai no diu a la gent allò que ha de fer, per desgràcia i n'hi ha pocs bons.\nLa reflexió ens farà lliures.\nAquesta és la idea. Sense objectius, ni il·lusions, ni saber on vas, estàs deixant que el temps porti les regnes de la teva vida. I què és el temps? El temps no existeix, és una escala que ha creat l'ésser humà per mesurar la seva vida. Per això jo us proposo que substituïu la paraula temps per la paraula vida, i tot cobra un altre sentit perquè el temps -la vida- que inverteixes a fer alguna cosa adquireix la importància que realment té. Veurem més clar que si no tens objectius ni il·lusions, els altres posaran coses a fer a la teva vida, no el que tu vols, sinó el que volen ells.\nPer això anem estressats?\nLa gent treballa i treballa i acaba el dia destrossat, amb una sensació de no haver fet res i de no haver dedicat temps -vida- a la seva família o a les seves aficions. L'estrès no és per la feina, és com tu t'organitzes la feina. L'estrès és la diferència entre el que fas i el que vols fer. A les teves mans està no estar estressat, o canvies el que vols fer o canvies el que fas. Tu decideixes.\nTot ho planteja com un acte de llibertat d'elecció, però la sensació que té la gent no és aquesta, sinó que està atrapat i no pot escapar de la vida que té.\nPerquè és més fàcil culpar els altres que afrontar la realitat. Dormim més tranquils pensant que si sóc un desgraciat la culpa és dels altres, de la parella, del govern o de la crisi. Enmig de l'Atlàntic, quan una tempesta ens va fer la guitza jo podria haver dit: la culpa és del temporal, però en les meves mans estava canviar la forma de navegar. Jo el que dic és que sempre hi ha coses que es poden fer abans que culpar els altres, si la vida és meva. És cert que el meu entorn m'afecta i que el meu cercle d'amistats m'afecta, però qui ha triat aquest entorn? O és que no aconsellem als nostres fills que canviïn d'amistats quan veiem que els poden perjudicar? Doncs apliquem-nos-ho.\nCom canvia la forma de gestionar el temps quan tens clar el rumb de la vida?\nDoncs és fàcil, allò que vols aconseguir ho divideixes en accions que una darrere l'altra et portaran a aconseguir-ho. Però tu has de viure l'aquí i l'ara, el present. Vés amb compte perquè si pretens abordar el teu projecte en tota la seva dimensió et pot arribar a paralitzar. Per això hi ha molta gent que prefereix deixar-ho per demà: demà faré règim, demà estudiaré anglès.\nI a base de ser calculadors per tenir les regnes de la nostra vida no podem caure, paradoxalment, en l'encotillament de l'ordre?\nSi ens organitzem com les abelles o planifiquem com fan les formigues som mil vegades més lliures que la gent que no fa tot això. Organitzar-te i planificar-te, ho fas tu, per tant tu decideixes, i si sorgeix un imprevist pots reaccionar i canviar els plans, això és llibertat.\nAlguna recomanació per gestionar el dia?\nPer treure el màxim rendiment al teu temps convé introduir aturades de cinc minuts al cap d'una hora i mitja de fer una mateixa activitat, o canviar de tasca. A partir d'aquest temps el rendiment i la concentració cauen.\nQuè són els voltors o els lladres de temps?\nTot allò que ens roba el temps, per tant, la vida. Les noves tecnologies ens han ajudat a millorar, el telèfon és fantàstic, les xarxes socials fabuloses, els cercadors increïbles. Ara bé, ells estan al teu servei, no al revés. Si cada vegada que arriba un missatge l'has de llegir, vas malament, hi has de dedicar un temps cada dia i ja està. Si tens les coses clares tot això és fàcil.\nL'econòmic 13-03-2016, Pàgina 60


Publicitat ètica i deontològica | Diari La República Checa\nPublicitat ètica i deontològica\nEl Col·legi de Publicitaris i Relacions Públiques de Catalunya (Col·legi) i l’Agència Catalana del Consum (ACC) han signat un conveni que promourà l’anàlisi del compliment de la normativa legal i deontològica de la publicitat per protegir els consumidors.\nEl conveni, de cooperació mútua entre les dues entitats, preveu l’organització conjunta d’activitats de divulgació i formació sobre les tècniques de la comunicació publicitària actual i la influència que tenen en el consumidor.\nUn altre dels aspectes que marca el conveni és l’obligació de perseguir la publicitat enganyosa, segons ha especificat la directora de l’ACC, Elisabeth Abad, que ha afegit que “un dels objectius de l’Agència és mantenir els consumidors degudament informats”.\nAmb el nou acord, l’ACC podrà consultar al Col·legi l’adequació d’un determinat missatge o campanya publicitària i, d’altra banda, el Col·legi denunciar davant l’ACC les conductes il·lícites que detecti en matèria de consum.\n“Aquest conveni permet fer un correcte ús de la comunicació publicitària en defensa del consumidor i posa en relleu la transformació del sector”, ha afegit la degana del Col·legi, Rosa Romà, durant la signatura.\npreviousCrítiques al Constitucional durant el judici al Suprem\nnextELOÏSA LÓPEZ: Marchena té pressa. Ningú respon a VOX i la Fiscalia entra en rotació


Ruta Khubi Khubam: Yazd, la ciutat conservadora on passen coses surrealistes | Miri.cat\nArribem a Yazd de nit, fa fresqueta i el taxista que prèviament ens havia preguntat perquè anàvem a aquell hotel, ens deixa davant la porta del mateix. Intentem entrar, però la porta és tancada, busquem un timbre, però no n’hi ha. Acabem trucant a la porta, però ningú obra. Truquem per telèfon i ningú contesta. Amb aquestes que passa un cotxe de la policia i un dels nois iranians hi surt corrents al darrere a veure si sabien si hi havia alguna altra entrada a l’hotel o si saben què passa. En aquest moment el noi jove que feia de recepcionista obria la porta.\nEl noi, comença a barrejar idiomes parlant amb nosaltres i fent conyes de tota mena ens acompanya a les habitacions. unes habitacions on les finestres (alhora que portes) no tancaven, amb un lavabo petit i humit al que li queia el sostre, amb llits sense llençols i una habitació que feia un munt que no es netejava a consciència, si és que mai s’havia fet. Arribada surrealista. Hakuna Matata i Bona nit! xD\nL’endemà al matí anem a visitar Yazd, ciutat que és famosa per les seves torres de vent, que fan d’aire condicionat natural a les cases generant corrent d’aire al seu interior. En aquesta foto es veuen (són aquestes torres), juntament amb part de l’skyline de Yazd.\nA diferència de Teheran o Shiraz, a Yazd les dones van molt més tapades del que estem acostumats, la grandíssima majoria amb shador negre, i ben poques només amb el mocador. És potser la ciutat més conservadora/religiosa a la que estarem.\nVisitem un hotel tradicional (que és actiu i acull hostes) per veure el tema de les torres de vent, i el hotel en si que és una atracció turística atesa la seva antiguitat, on aquest senyor tant simpàtic de la foto de l’esquerra, amb lloro a l’esquena, ens va fer de guia.\nAl començament tot normal, però en el moment en que ens va començar a tirar fotos artístiques asseguts al llit d’una habitació, jacuzzy de la qual ens havia volgut ensenyar un minut abans tant si com sí, la situació es va tornar surrealista i no podiem parar de riure. Tant que semblàvem uns maleducats i tot. Quan va fer un petó al lloro del hall i se’l va posar a l’esquena va ser el súmum. Però el surrealisme de Yazd no va fer més que començar.\nA la tarda vam acabar per casualitat a un entrenament-exibició de Bastani, un esport tradicional iraní, que consisteix en fer com una mena de ball amb uns bastons que han de pesar el que no està escrit.\nEn acabat, visitem per fora el Amir Chakhmaq Complex (foto de sota), el bazaar, i anem a comprar galetes per l’amic del pare d’aquella coneguda de Shiraz d’un dels nois del grup, ja que ens havia convidat a sopar barbacoa a la seva casa dels afores. Per cert! Parlant de Amir Chakhmaq i les galetes. Les dones de la foto repartien galetes entre els qui passàvem, éssent aquestes una ofrena als difunts.\nDoncs res, agafem les galetes i el taxi (amb un armari de conductor) cap a les muntanyes per anar a casa d’aquella gent a sopar. Al arribar ens trobem a tres homes grans i un de més jove en una casa, que més que casa era un Palau. Algú va dir que quan vam entrar hi feia olor a opi. Però no ho sabrem mai xD. Ara, cara de col·locats si que la fèien una mica.\nEls nostres amfitrions, que no havien sentit a parlar de ningú de nosaltres ni nosaltres d’ells fins al mateix dia, ens tenien a punt teca i alcohol! Sí, sí! Alcohol! De fet ens van deixar provar una beguda pròpia (tot i que il·legal) molt semblant al moscatell. Havent fet els entrants vam sortir a coure la carn (pinxos) a les brases de fora a l’inmens jardí. Feia un fred terrible, i nosaltres allà estàvem, a un lloc indeterminat d’Iran, a una hora de l’hotel de Yazd en taxi, i menjant pinxos vora les brases amb una gent que no coneixiem de res i que ves a saber què s’havien pres (o no) abans que arribéssim, i amb qui no teníem massa clar de què parlar!\nBy Albert Miralles • On 29 desembre 2016 • In Des d'Iran, Des del món


Mostra "Sant Feliu la teva ciutat" - Emili Sánchez_interiors\nMostra “Sant Feliu la teva ciutat”\nL’any 1979 els ajuntaments iniciaven la seva etapa democràtica. De la mateixa manera que altres municipis, Sant Feliu responia a un model especulatiu de ciutat, marcat per un creixement desordenat i irracional, amb matisos suburbials i de pèrdua d’identitat manifesta.\nDurant aquests 12 anys de gestió democràtica hem anat transformant la nostra ciutat, recuperant la seva identitat i la seva història, convertint-la en un instrument de qualificació de la vida de les persones, projectant-la en el futur amb els paràmetres de la racionalitat i l’equilibri i apostant per una ciutat jove, plural, oberta i de progrés.\nEn aquesta exposició plantegem alguns projectes de futur, alguns que ja s’estan realitzant i d’altres que trigaran una mica més. Tots comparteixen una mateixa orientació: acabar amb les desigualtats generades en el passat, harmonitzar el seu creixement per evitar situacions de marginació i desequilibri, dotar a la ciutat d’una identitat específica en la qual ens reconeguem els homes i dones d’aqueta ciutat. Un esforç col·lectiu que ens ha de portar a organitzar amb entusiasme i esperança el nostre futur. La nostra ciutat progressa, però aquest avanç ha de ser col·lectiu, plural, obert i al servei dels que vivim a Sant Feliu.\nFrancesc Baltasar i Albesa, alcalde maig de 1991\nAmb aquest raonament inicial l’exposició es planteja en un espai a l’aire lliure i durant les Festes de Primavera. El projecte s’ordena principalment en base a una carpa de planta quadrada i oberta pels costats. A l’interior i de manera suspesa i a sota de la pròpia coberta s’hi disposa un element expositiu, també quadrat, amb grans fotografies dels projectes més significatius realitzats, en fase de construcció i de disseny pel futur de la ciutat. Per sota d’aquest element suspès, s’hi situa una plataforma circular giratòria on s’hi exposen les maquetes arquitectòniques d’alguns projectes. Aquesta plataforma facilita la circulació , evitant l’aglomeració de visitants i alhora permet prendre una millor perspectiva i distància per a llegir el contingut en un punt de vista elevat.\nTambé s’emfasitza l’entorn de la part alta de la plaça on es situa la carpa central, s’hi ubiquen varis elements que el vesteixen: Un gran globus roig suspès d’una grua permanent remarca el punt de trobada i fa de benvinguda a l’exposició. També uns bancs sòlids de formigó i unes grans banderoles que voleien i on s’hi aplica una cuidada gràfica que també es va dissenyar en motiu de la mostra.\nLocalització: Sant Feliu de Llobregat, Barcelona I Client: Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat I Superfície: 300 m2. I Realització: 1991 I Fotògraf: Jordi Ribó