Castelló celebra els seus 40 anys de democràcia amb un homenatge a alcaldes i corporacions\nL'alcaldessa destaca “el diàleg, la responsabilitat i la tolerància” de les últimes quatre dècades per a fer un Castelló millor\nEl Palau Municipal de Castelló ha acollit l'acte institucional en homenatge als 40 anys d'ajuntaments democràtics, en el qual s'ha rendit tribut a tots els alcaldes i corporacions municipals de la capital en democràcia. Un esdeveniment emmarcat en la celebració del 768 aniversari de la fundació de Castelló, que ha reunit en el Saló de Plens a una representació dels polítics que durant quatre dècades han treballat pels castellonencs i que formen part de la història local més recent.\nL'alcaldessa Amparo Marco ha presidit l'acte acompanyada del cronista oficial de la ciutat, Antonio Gascó, i del tercer tinent d'alcalde, Fernando Navarro, i s'ha dirigit als seus predecessors amb un discurs en el qual ha destacat el paper de l'Ajuntament com a «decisiu en la millora de la qualitat dels serveis i en la generació de benestar i progrés». «Antonio Tirado, Daniel Gozalbo, José Luis Gimeno, Alberto Fabra i Alfonso Bataller van assumir aqueix desafiament com a horitzó de la seua permanència en l'alcaldia», ha reconegut.\nMarco ha recordat aquell 3 d'abril de 1979, quan Castelló va ser cridat a les urnes per a triar el primer Ajuntament en democràcia. El 66% de les 81.234 persones censades van emetre el seu vot i la victòria va ser per al PSOE. El socialista Antonio Tirado va ser el primer alcalde de Castelló en la nova etapa democràtica, amb Esquerra Independent i el Partit Comunista del País Valencià. «Va ser un govern de consens, en el qual totes les forces polítiques van entendre que havien de remar juntes perquè el projecte del Castelló democràtic fóra un èxit col·lectiu. Sense exclusions», ha remarcat.\n«Aquell primer govern municipal de la democràcia que va encapçalar Antonio Tirado va rebre una ciutat amb greus deficiències. Cap grup perifèric tenia ni clavegueram ni paviment. La depuradora estava sense acabar i el Pla General paralitzat». «El repte era avançar cap a una qualitat de vida digna i hui és un dia històric», ha assegurat. «Aquest acte simbolitza el final d'una època passada i representa l'esperança de la democràcia cap a un Castelló més habitable i més agradable», ha explicat. En aquest sentit, ha recordat les paraules de Josefina López en l'acte de constitució de l'Ajuntament, quan va parlar de l'esdeveniment històric que s'estava vivint aquell dia i va reclamar que el consistori tinguera suficient autonomia administrativa i financera, com establia la Constitució, alhora que reivindicava transparència i honradesa en la gestió municipal.\nLa primera edila ha posat l'accent en el paper del consistori durant 40 anys, «com la institució més pròxima a la ciutadania». «La porta d'aquesta casa de tots els castellonencs ha estat oberta per a escoltar les demandes dels qui són els vertaders mandataris de la ciutat: el poble de Castelló», ha recalcat. «El contacte permanent amb la realitat permet governs de proximitat. Aqueix és l'horitzó de l'actual govern municipal», ha apuntat.\n«Aquest és un bon moment per a reconéixer l'esforç d'aquells que han dedicat part de les seues vides a treballar per a fer de Castelló una ciutat millor», ha subratllat l'alcaldessa. «En quatre dècades, Castelló ha experimentat una transformació urbana i social extraordinària. Els grups perifèrics tenen dotacions, hi ha universitat, nous museus i teatres, *Planetari, estadi de futbol, pavellons esportius, s'han enterrat les vies del tren i desviat la nacional, es va canalitzar el riu Sec, esperem que la ronda de circumval·lació es tanque prompte, com també l'accés al port».\n«Amb la commemoració del 40 aniversari de les primeres eleccions municipals i de la constitució de les corporacions democràtiques paguem un deute amb la història política recent», ha apuntat Marco, per a tancar la seua intervenció ressaltant «els valors que ens han permés arribar fins ací: diàleg, participació, tolerància, compromís, responsabilitat, benestar i progrés. En una sola paraula: democràcia».\nEn l'esdeveniment, durant el qual s'ha fet lliurament d'una memòria gràfica als exalcaldes i a l'anterior corporació municipal, també ha pres la paraula el cronista de la ciutat. Gascó ha subratllat la doble efemèride per a Castelló, amb la commemoració de la fundació de la ciutat i els 40 anys d'ajuntaments democràtics. En el primer cas ha fet un repàs a la història de la capital, en la qual «el poble és l'autèntic i gran protagonista, amb una identitat liberal, oberta, tolerant, emprenedora, laboriosa i plena de caràcter». I en el segon, ha reflexionat, com a historiador, «sobre els sis comicis urbans, que em porta a pensar que Castelló ha conegut en aqueixos 40 anys, la transformació més gran de la seua història i també ha manifestat el seré esperit personal d'un poble que en l'anàlisi de la forqueta del seu vot, demostra ser d'una concepció centrada que fuig dels extrems».\nA l'acte institucional han acudit els exalcaldes Antonio Tirado, Daniel Gozalbo, Alberto Fabra i Alfonso Bataller, la vicepresidenta de les Corts, María José Salvador, i el president de la Diputació, José Martí, a més de regidors, diputats i senadors, entre altres.


Extraordinari Júnior Femení Negre!! - Bàsquet Ploms-Salle Reus\nEn un final de temporada que no para de donar-nos alegries, aquest cap de setmana el nostre Júnior Femení Negre, que competeix al Campionat de Catalunya Interterritorial, disputava la primera eliminatòria prèvia a la final a quatre que es jugarà a Vic els dies 1 i 2 de juny.\nUna eliminatòria a doble partit i en dos dies consecutius, la fòrmula habitual en aquests casos, és sempre especialment exigent i cal molta força, sobre tot mental, per afrontar-la amb garanties. Si a això li sumem que, com a quartes classificades al seu grup de la fase regular, s’havien d’enfrontar a un primer de grup, el repte es fa encara més exigent.\nPerò si a sobre cal jugar contra l’equip equivalent d’un club de referència en el bàsquet femení com és el GEiEG UniGirona (no oblidem que el seu primer equip ha conquerit la Lliga Femenina i que el Júnior A, de Preferent, va quedar segon al campionat d’Espanya), llavors ja cal parlar d’una autèntica heroïcitat en cas de victòria.\nDe fet, la carta de presentació de l’equip gironí era impressionant, ja que havia acabat primer del seu grup havent perdut només un encontre en tota la primera fase, a la pista del CB Salt. Un partit perdut en vint-i-quatre jornades.\nS’arribava però a l’hora de la veritat i els partits es guanyen i es perden a la pista, per la qual cosa calia anar-hi amb la confiança de qui se sap capaç de derrotar a qualsevol equip, com ja es va demostrar al llarg de la primera fase plantant cara o fins i tot guanyant els rivals de la part alta de la classificació.\nI l’inici del partit va ser prometedor: a un rival amb una superioritat física molt evident les nostres li plantaven cara i aconseguien mantenir un marcador igualat en tot moment, i fins i tot sovint amb un cert avantatge que al descans era de cinc punts.\nAixò sens dubte va donar empenta a les locals que, un cop se’n van adonar de que el rival no era tan inabastable com es podia haver pensat, van anar creient cada cop més en les seves possibilitats i es van créixer per intentar, primer guanyar el partit i, després, fer-ho per l’avantatge més gran possible de cara al segon partit.\nDurant uns moments va semblar que els pronòstics s’acomplirien i les gironines van capgirar el marcador i fins i tot aconseguiren un avantatge màxim de vuit punts al tercer quart. Tanmateix, les noies que entrena el Pau Papasseit van seguir convençudes de les seves possibilitats i van recuperar l’avantatge al darrer període, per ja no tornar a perdre’l.\nAl final, victòria per només un punt (56-55) però amb diverses lectures molt importants: primer, constatar que el rival no era tan superior com s’havia imaginat; segon, comprovar a sobre que de fet no havia demostrat ni tan sols aquesta suposada superioritat, per la qual cosa si s’havia guanyat un cop es podia guanyar un segon.\nEn tercer lloc, i aquest és potser el factor clau: la lectura inversa era possible, i un rival que probablement s’hauria pressuposat clar favorit es topava amb un os insospitadament dur de rosegar, per la qual cosa a Girona totes les possibilitats estaven obertes.\nI arriba diumenge, al pavelló del GEiEG, i van les nostres i la fan grossa, no només defensant el mínim avantatge sinó aconseguint el que cap equip no havia pogut fer en tota la temporada: guanyar-hi! En un partit inoblidable, el Salle Ploms va i deixa constància de la seva força i de que, com dèiem, és capaç de vèncer a qualsevol rival. 64-65 i un cop damunt la taula que segurament haurà fet trontollar les expectatives de molts dels equips implicats en la lluita pel títol.\nAixò sí, s’ha fet un pas importantíssim però ara cal rebobinar, recuperar l’alè i preparar-se per la segona eliminatòria, el proper cap de setmana. El rival serà el Platges de Mataró (tercer del grup 3), que va eliminar el CB Cornellà (segon del grup 4) malgrat empatar a casa el partit d’anada, vencent a domicili el segon partit de forma clara (47-66). Serà de ben segur un rival també molt dur i s’haurà de tornar a posar-hi tot el que cal per seguir endavant. De moment, el primer pas està donat… I QUIN PAS!!\nSeguirem informant i, sobre tot, seguirem somiant gràcies a aquestes noies que tantes alegries ens estan donant.\nGràcies, equip, i SOM-HI PLOMS-SALLE!!!


“Les marques de confluència són pura Iniciativa” | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nERNEST URTASUN, Candidat a les primàries d'ICV i eurodiputat\n“Les marques de confluència són pura Iniciativa”\nEl candidat a liderar la formació assegura: "No volem desaparèixer, sinó tot el contrari"\nBarcelona 14 FEB 2016 - 21:28\tCET\nErnest Urtasun, dijous passat a Barcelona Carles Ribas\nErnest Urtasun (Barcelona, 1972). L'eurodiputat es postula a les primàries per ser la cara visible d’Iniciativa després de la renúncia de Joan Herrera i Dolors Camats. No s'esperen més aspirants. L’XI Assemblea del partit, a l'abril, consagrarà el relleu.\nPregunta. Els ha costat molt convèncer-lo?\nResposta. No m’hi vaig resistir i ho afronto amb moltes ganes. Quan vaig fer el pas a la política va ser i és per estar al Parlament Europeu i de fet m’hi presentaré també el 2019. Serà un equip col·legiat amb Marta Ribas i David Cid com a coordinadors amb un objectiu comú: acabar la confluència per construir el nou subjecte polític d'esquerres.\nP. És compatible fer les dues coses?\nR. Ho faré possible. Al Parlament europeu no es va a escalfar la cadira. És essencial i més amb l'augment de la desigualtat i la reculada de la democràcia. Seré la cara visible del partit però el meu compromís amb Brussel·les segueix intacte.\nP. ICV ja va apostar en la seva assemblea del 2013 a Viladecans per la confluència. Redoblen aquesta aposta per no desaparèixer?\nR. Les confluències són per guanyar i sumar majories de canvi. Això és una cosa però no volem desaparèixer sinó tot el contrari. No es tracta de competir amb altres marques. La meva sensació és que els militants i electors d’ICV es veuen perfectament reflectits en les marques de confluència. Aquestes marques són pura Iniciativa.\nR. A nivell programàtic i allà on governem. Si un mira el que estem fent a l'Ajuntament de Barcelona, en urbanisme, política social, medi ambient, és pura política d’Iniciativa. Quan sentim que ICV ha quedat desdibuixada, és al contrari. Està més present que mai.\nP. Semblaven destinats a tenir una crisi, com Unió, però volen reforçar el partit. Quan van fer el canvi?\nR. Va ser a Viladecans: vam veure que s'havia de crear alguna cosa més àmplia que ICV, per sobre de les sigles i del partit. Estic orgullós d'això. Si avui hi ha a Barcelona un govern de transformació que fa polítiques per a la gent o si vam guanyar el 20-D és perquè nosaltres, entre d’altres, vam fer aquesta aposta ofensiva.\nP. Però el procés independentista els ha sacsejat .\nR. Ha trastocat tot el mapa polític però voldria reivindicar que ens hem mantingut cohesionats i sense fragmentar-nos com d’altres. Hem trobat punts de contacte entre federalistes, com jo, i independentistes. És bo traslladar-ho: passi el que passi amb el procés el més important és mantenir la unitat civil del poble català.\nP. Colau va dir que el nou partit no hauria de ser ni una coalició ni una sopa de sigles. Es van sentir al·ludits?\nR. No. I ho compartim: necessitem aquest subjecte organitzatiu estable i amb una veu única. La clau no és la relació entre nosaltres: és incorporar més gent. Plantegem fer una cooperativa política i que els actors que l’impulsin no desapareguin. Un model proper és el de Compromís, una marca identificable que parla amb una veu única però que en té moltes altres dins. Haurem de trobar el nostre camí.\nP. La ponència que debatran cita: 'Que ningú se senti més que ningú, sense exclusions i sense menysprear capital polític'. És un missatge per a l'entorn de Colau?\nR. No és una frase en contra de ningú. És en positiu: al·ludeix al fet que la cooperativa ha de fer-se en igualtat i el capital de tots. El nostre? La cultura del PSUC, elaboració programàtica, una xarxa municipal i vincles internacionals.\nP. Per què parla del PSUC si va ser una fusió de partits?\nR. Va ser el referent de l'esquerra nacional catalana. Parlem del PSUC del segle XXI perquè l'objectiu de la confluència és derrotar l'hegemonia convergent. Malgrat la seva crisi per la corrupció, manté la presidència de la Generalitat i els principals càrrecs del Govern. L'operació de Junts pel Sí és per refundar l'hegemonia de la dreta i de CDC. És el que està fent Mas.\nP. Va ser assessor de Romeva a Brussel·les. Entén el seu pas?\nR. És un error. No sé si estarà gaire còmode en els propers mesos. Ho veurem amb l'aposta de Puigdemont amb BCN World. Hi haurà elements de fricció. El lideratge del Govern el porta CDC.


Eclipsi 2.0, aplicació astronòmica | Centre Cívic Casa Golferichs\nHome Notícies Eclipsi 2.0, aplicació astronòmica\nEclipsi 2.0, aplicació astronòmica\nApp per conèixer els eclipsis de Sol i de Lluna\nAquest cop us proposem una aplicació per les persones amants de l’astronomia. Eclipsi Calculator 2.0 és una app per calcular i simular diferents esdeveniments astronòmics. Una eina que permet conèixer d’una forma simple les circumstàncies generals i locals dels eclipsis de Sol i de Lluna, així com dels trànsits planetaris.\nAquesta aplicació va ser creada per l’investigador Eduard Masana, de l’Institut de Ciències del Cosmos (ICCUB-IEEC) i ha arribat a les 105.000 descàrregues i s’ha consolidat com a referent en el món de les aplicacions per calcular i simular esdeveniments astronòmics.\nEclipsi 2.0 dona accessibilitat a les dades de tots els eclipsis de Sol i de Lluna i dels trànsits planetaris compresos entre els anys 1900 i 2100. Permet calcular les circumstàncies generals de cada fenomen, així com les circumstàncies locals per a una localitat qualsevol (hora d’inici, final, durada, alçada del Sol o la Lluna sobre l’horitzó, etc.). També incorpora mapes de visibilitat d’arreu del món.\nA més, fa una simulació de com es veurà el fenomen des del nostre lloc d’observació i permet seleccionar llocs a partir de la seva pròpia base de dades o fent servir el GPS del dispositiu.\nL’aplicació està disponible en català, castellà, anglès, danès, polonès i portuguès.\nSi cliqueu aquí trobareu una guia ràpida per fer servir l’aplicació.\nA més, al llarg del 2020 tindran lloc dos eclipsis solars: un d’anular el 21 de juny, visible des de l’est de l’Àfrica, Aràbia, i el sud i sud-est de l’Àsia i un eclipsi total de Sol el 14 de desembre, visible des de Xile i l’Argentina. I pel que fa a la Lluna, aquest 2020 encara queden tres eclipsis penumbràtics: el 5 de juny hi haurà un que es podrà observar la darrera part des de Catalunya, el del 5 de juliol en canvi serà visibles des de Catalunya, excepte el final i el 30 de novembre, n’hi haurà un altre que no serà visible des d’aquí, però amb l’aplicació podreu saber tota la informació.\nAquí us deixem l’enllaç de l’aplicació i per més informació consulteu l’entrada de la web de Serviastro, el portal de divulgació astronòmica de l’Institut de Ciències del Cosmos de la Universitat de Barcelona.


PODEM va néixer per guanyar, vam néixer per vèncer, amb aquest objectiu cal actuar a Barcelona. L’equip És Clar Que Podem veiem necessari que a les municipals del 2015 hi sigui ben present Podem, que l’impuls pel canvi democràtic i social que expulsi la casta del govern municipal impregni amb força la nostra ciutat.\nÉs Clar Que Podem entenem que Guanyem Barcelona, la plataforma impulsada per l’Ada Colau, que compta ja amb més de 32.000 signatures i presència als barris, als llocs de treball i al món de la cultura, és la millor eina per posar l’Ajuntament al servei de les majories socials d’aquesta ciutat.\nÉs Clar Que Podem valorem que Guanyem Barcelona té els elements fonamentals de l’ADN identificador de Podem: defensa dels drets socials, radicalitat democràtica, origen en l’impuls i treball ciutadà, integració de les majories socials pel canvi, compromís ètic de transparència i regeneració democràtica, fort arrelament als barris i voluntat ferma de recuperar la sobirania popular.\nÉs Clar Que Podem som l’equip que garanteix que Guanyem Barcelona mantingui l’ADN PODEM, l’ADN que ha generat tanta il·lusió i força per continuar endavant amb el canvi polític, econòmic, cultural i social que necessita aquest país i la ciutat de Barcelona.\nÉs Clar Que Podem som l’equip que garanteix una confluència amb Guanyem Barcelona, que manté l’esperit d’una candidatura ciutadana de totes i tots, d’una candidatura que és garantia clara de construcció de majories populars a la ciutat.\nÉs Clar Que Podem veiem en Guanyem Barcelona, la feina del conjunt dels moviments socials i els cercles de PODEM els millors instruments per assegurar que els i les ciutadanes de Barcelona recuperem les institucions que durant tants anys ens han segrestat.\ngvp ¡Ayúdenos a prevenir SPAM!


Enquestes - Pàgina 6 - Revista Cambrils\n28.03.2017 - 15:17 h\nEstà justificada l'afectació als usuaris de la pista d'atletisme a causa de la celebració del "Mundialet" de futbol?\n06.03.2017 - 18:14 h\nEstaries d'acord que l'Ajuntament donés permís per a la instal·lació de clubs cannàbics a Cambrils?\nSí 29%, 53 vots\nNo 71%, 127 vots\n21.02.2017 - 11:29 h\nLes retribucions que cobren els polítics, com les consideres?\nAjustades a la feina que fan els polítics 8%, 11 vots\nAjustades a la feina que fan els polítics\nExcessives 85%, 121 vots\nAjustades, però limitaria més els càrrecs que es poden exercir 8%, 11 vots\nAjustades, però limitaria més els càrrecs que es poden exercir\n01.02.2017 - 14:13 h\nCom valores el servei de neteja de Cambrils?\nMolt satisfactori 7%, 15 vots\nCorrecte 17%, 34 vots\nPoc satisfactori 40%, 83 vots\nPèssim 36%, 74 vots\n12.01.2017 - 19:29 h\nCambrils està previst que sigui subseu dels Jocs del Meditarrani. Què en penses d'aquest esdeveniment esportiu previst a Tarragona l'any 2018?\nSón una bona iniciativa pel territori 33%, 45 vots\nSón una bona iniciativa pel territori\nSón innecessaris pel territori 12%, 16 vots\nSón innecessaris pel territori\nCrec que no s'acabaran celebrant 56%, 77 vots\nCrec que no s'acabaran celebrant\n20.12.2016 - 01:19 h\nCom veus la instal·lació aquest Nadal d'una pista de patinatge ecològica de gel sintètic?\nBé 78%, 75 vots\nMalament 22%, 21 vots\n29.11.2016 - 19:06 h\nTrobes suficient la il·luminació de Nadal als carrers de Cambrils?\nSí, és suficient 56%, 59 vots\nSí, és suficient\nNo, caldria més il·luminació de Nadal 44%, 47 vots\nNo, caldria més il·luminació de Nadal\n15.11.2016 - 19:19 h\nCreus que haurien d'estar instal·lats lavabos tot l'any als passejos litorals?\nSí 91%, 105 vots\nNo 9%, 10 vots\n02.11.2016 - 14:19 h\nEt molesta que hi hagi símbols independentistes penjats al monument "A tota vela" situat a la rotonda del Patronat de Turisme?\nSí que em molesta 60%, 998 vots\nSí que em molesta\nNo em molesta 39%, 646 vots\nNo em molesta\nEm molesta que estiguin en un element públic, no perquè siguin independentistes 1%, 11 vots\nEm molesta que estiguin en un element públic, no perquè siguin independentistes\n09.10.2016 - 14:29 h\nFins el 16 d'octubre tenen lloc les II Jornades del Calamar. Segueixes les jornades gastronòmiques que s'organitzen a Cambrils?\nNomés ocasionalment 16%, 19 vots\nNo 62%, 76 vots\nSí, sempre que puc 22%, 27 vots\nSí, sempre que puc


24 de maig de 2018 | Xavier Serrahima: el racó de la paraula\nPost date 24 de maig de 2018\nSense comentaris a El pavelló núm. 5, Anton Txékhov\nEn un món —o, més aviat, un univers— tan descomunalment genial com és el de les lletres russes del segle XIX, on brillen amb llum pròpia tantes estrelles literàries (Puixkin, Dostoievski, Tolstoi, Turguénev, Gógol, Lérmontov…), resulta més que complicat destacar-ne alguna per damunt de les altres. Amb tot, si ens referim al gènere del conte, i al de la novel·la curta, segurament la figura d’Anton Txékhov llueix especialment. Tant que resulta impossible que el seu nom no aparegui, en lletres majúscules, en qualsevol assaig o antologia d’aquestes disciplines.\nAmb El pavelló núm. 5, traduït per Àngels Llòria, (Editorial Minúscula, 2018) tenim de nou l’oportunitat de fer un deliciós tast de la seva narrativa, i de constatar com és capaç, en molt poques pàgines, no tan sols de crear tot un món, sinó de sostenir-lo amb una fermesa indestructible. Una fermesa que es basa, per una banda, en el domini de la paraula —l’autor rus sabia molt bé que l’art literari és, per damunt de tot, l’art (i el joc) dels mots— i, per una altra, en la definició i determinació del caràcter dels protagonistes.\nI en la seva prosa les dues condicions es fonen (i condensen) en una sola: en dues pinzellades ràpides, fugaces, però exactes, dibuixa el tarannà dels protagonistes i els cedeix la veu per a que facin camí tots sols. Per presentar un dels interns del pavelló, en té prou amb dir que és “un vell menut, eixerit i molt mogut”, que “xiula com un pinsà, canta fluixet i riu per sota el nas”. Per descriure el protagonista —el seu alter ego— posa de relleu, ja d’entrada, la contradicció que existeix entre el seu físic i la seva personalitat: “sembla un taverner de camí ral, intemperant i brutal […], els seus passos, però, són silenciosos i camina amb cautela, sigil·losament”.\nUna descripció que, sense dir-nos-ho —almenys, sense fer-ho directament— categoritza i defineix el personatge amb una precisió mil·limètrica, i permet que el lector el conegui com si l’hagués conegut tota la vida o formés part de la seva família, com si ja sabés, tot just fet acte de presència, que en pot esperar d’ell. I, tant important o més que això, que no en pot esperar: “[A] l’Andrei Iefímitx […] li faltava coratge per construir una vida intel·ligent i honesta al seu voltant, i també la confiança de tenir-hi dret. Definitivament, no sap manar, ni prohibir, ni insistir. Sembla com si hagués fet vot de no alçar la veu i de no utilitzar el mode imperatiu”.\nMarco, expressament, “la confiança de tenir-hi dret” per dues raons. La primera —i no avançaré, per descomptat, res que l’autor no hagués volgut avançar—, per la importància cabdal que aquest tret seu tindrà en el futur desenvolupament d’aquest relat, impulsat i condicionat per sobre de tot per la psicologia dels personatges. La segona, per posar un èmfasi especial en el paper fonamental que tenen —o, més aviat, juguen; la literatura, no ho oblidem mai, és un joc; un joc (molt) seriós però un joc, al capdavall— els detalls; els detalls i els incisos.\nAquells petits detalls que potser poden passar-nos desapercebuts, que fins i tot poden semblar intranscendents, per no dir superflus, però que són absolutament crucials. Potser creiem que no els tenim en compte, que ni ens hem adonat que hi eren, quan els llegíem, però deixen una empremta en el nostre subconscient.\nEn aquest nostre subconscient al qual s’adreça tota l’obra de Txékhov. A aquest subconscient d’ascendència freudiana —i, encara més, dostoievskiana— que veu i entén molt més enllà, i molt més per damunt, del que està escrit i llegeix.\nPerquè l’autor de La dama del gosset —com faran després d’ell dos dels seus deixebles avantatjats, separats pel temps i, tanmateix, units per la seva palpable filiació txekhoviana, Katherine Manfield i James Salter— quan escriu una història ens n’explica, almenys, dues: la que llegim i la, invisible, que respira o batega al darrera. I, normalment, si llegim més amb els ulls de l’ànima (o del subconscient) que no pas amb els físics, és aquesta segona història la que ens emociona i apassiona, perquè “tot, excepte les més altes expressions espirituals de la intel·ligència humana, és insignificant i mancat d’interès”, perquè “la intel·ligència esdevé l’única font possible de plaer”.\ndivendres 6 d’abril del mmxviii\nPublicat al Suplement de Cultura d’El Punt Avui, el 20 de maig del 2018\nAltres anàlisis literàries de Literatura russa\nLa història dels set penjats, Leonid Andréiev.\nLa Cavalleria Roja, Issak Bàbel.\nEl primer amor, Ivan Turguénev.\nUna saga moscovita, Vasili Aksiónov.\nRepòs etern i altres narracions, Vassili Grossman.\nTags anàlisi literària, Andrei Iefímitx, Àngels Llòria, Anton Txèkhov, art, crítica, crítica literària, cultura, editorial Minúscula, El pavelló núm. 5, El Punt Avui, literatura, literatura en català, literatura russa, llegir, llibres, narrativa, narrativa russa, nota de lectura, nouvelle, ressenya literària, Suplement de Cultura d'El Punt Avui, traducció Àngels Llòria


quan vull salvar tothom - Laura Pedró Xaus\nquan vull salvar tothom\nSóc la menor del germans, la que va néixer última. Quan era no més gran que una anxaneta, volia ser la mama de tots, i perque fos més creïble, em posava les sabates de ma mare. Com que ningú es deixava que els manés, ho feia amb les nines i peluixos. Els meus germans xalaven dient-me “mama-llufa”…encara recordo com reien, ara amb carinyo, en aquell moment no tant.\nPotser m’entrenava per quan fos mare, qui sap. La qüestió és que quan he tingut l’oportunitat de ser-ho, he tornat a connectar amb aquells jocs infantils i posar-me en el lloc de la “salvadora”, aquest cop amb tots els drets. M’ho he passat pipa, sobretot quan les meves filles eren obedients. Quan no, m’havia de posar el vestit de malhumor, quin remei, i vaig descobrir que aquesta també era una de les disfresses necessàries.\nEm fixo en la frase de més amunt “aquest cop amb tots els drets”, i penso en les vegades que he volgut salvar a altres persones sense tenir-hi dret. Persones a les que volia posar una catifa amb totes les solucions que se m’acudien perquè la seva travessa no fos tan dura. Tant era si eren amigues, germans o la pròpia mare.\nI amb el temps i el treball personal, he pogut constatar quanta arrogància havia crescut en mi. M’havia cregut que els podia salvar, i resulta que, al contrari del meu propòsit, el que alimentava era la seva debilitat.\nBert Hellinger ho va descriure en el seu llibre “Els ordres de l’amor”. La mare i el pare tenen el dret, i l’obligació, d’atendre i cuidar els seus fills. Quan els fills es col·loquen inconscientment en la posició de mare o pare dels seus propis pares, es crea un desequilibri. El mateix diria de germans grans que s’han cregut la responsabilitat de tenir cura dels més joves o, el que pot ser molt perjudicial, quan passa amb la parella.\nCom el meu cas n’he vist molts més, de tots colors. Acostumem a ser etiquetats amb “és que és molt patidor/patidora” i això està socialment ben acceptat. No obstant, aquesta acceptació no deixa veure la càrrega que s’ha de suportar, un pes que no correspòn. Cadascú ha de carregar amb allò que és seu. Per un amor cec infinit, ens creiem capaços de carregar amb tot, el que ens pertany i el que no. I aquest és el treball, identificar de qui és cada cosa. D’altra manera, ni creixem ni deixem créixer. Emmalaltim el cos i les relacions.\nAmb el treball de les Constel·lacions Familiars d’en Hellinger es facilita l’ordre, i quan tothom ocupa el seu lloc, hi ha alliberació i empoderament, en tots els casos. Si ho vols provar, contacta amb mi.