Blockchain y la reducción de los desechos de alimentos - Blue Room Innovation\nBlockchain en la mejora de la cadena de suministros - supply chain\nEs ben segur que molts de vosaltres heu sentit parlar del Blockchain, les criptomonedes o el Bitcoin però, saps quines altres aplicacions pot tenir la tecnologia Blockchain? La tecnologia Blockchain ha arribat per quedar-se i ha permès crear ecosistemes tecnològics àgils i segurs que permeten inclús poder aplicar millores en els mecanismes de traçabilitat, la gestió de dades i la disminució de costos de la cadena de subministres, contribuint a disminuir les minves. A Blue Room Innovation hem desenvolupat un document per a tots aquells que vulgueu descobrir més al detall perquè l’ús de la tecnologia Blockchain pot ser una bona elecció per disminuir les deixalles en la cadena de distribució de la industria alimentaria.\nDes de Blue Room Innovation treballem cada dia en projectes com RECICLOS per seguir evolucionant cap a un futur més ètic i sostenible gràcies a tecnologies com el Blockchain, la intel·ligència artificial o la geolocalització. Si vols conèixer més sobre nosaltres o vols que t'ajudem a implementar tecnologia Blockchain en els diferents procesos de la teva empresa, no dubtis a contactar amb nosaltres.


Hotel Le Mejean - Park d'exposition Montpeller França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAvenue Des Platanes, Oceanfront, Montpeller, França, 34970 - Veure al mapa\nBé 6,6 (465 comentaris)\nBarri Oceanfront Saint-Jean-de-Vedas Saint-Jean-de-Vedas\nMés informació sobre Hotel Le Mejean - Park d'exposition\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Lattes, no busqui més enllà de Hotel Le Mejean. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Le Mejean asseguren una estada plaentera als seus clients. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets , instal.lacions de barbacoa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, escriptori, insonorització, telèfon, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Piscina exterior, massatge, billar, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hotel Le Mejean la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Lattes.\nComentaris de Booking.com (465)Comentaris d'Agoda (4)


Juana Rivas diu en una carta que està vivint un "malson de terror"\nActualitzada 15/08/2017 a les 17:14\nRecorda que encara que està fugida amb els seus dos fills no sent que estigui fent "res de dolent"\n© Fotografia facilitada per Juana Rivas, la dona que roman il·localitzable des del 26 de juliol després d'incomplir l'ordre judicial d'entregar els seus dos fills al pare.\nJuana Rivas, la dona que roman il·localitzable des que el passat 26 de juliol va incomplir l’ordre d’entregar els seus fills al pare, ha escrit una carta en la qual considera que no és un rapte fugir per protegir els menors i en la qual narra el "malson de terror" que viu amb ells.\n"Sóc aquesta Juana Rivas Gómez que tanta gent està jutjant", comença la missiva a la qual ha tingut accés Efe i amb la qual aquesta veïna de Maracena (Granada), contra la qual pesa una ordre de recerca i detenció, exposa la seua situació.\nExplica que afronta al costat dels seus fills un "autèntic malson de terror" i recorda, com es va explicar en la concentració organitzada en el seu suport en Granada, que encara que està fugida no sent que estigui fent "res de dolent".\nLa carta que firma Juana Rivas fa referència a la denúncia que va interposar davant del Jutjat de Violència Sobre la Dona 2 de Granada, que va dir no tenir competència perquè denunciava fets ocorreguts a Itàlia, i considera que si llavors s’hagués fet cas a la "greu situació", el Conveni de l’Haia els protegiria.\n"Un rapte no pot ser una dona que fuig de l’horror per protegir els seus fills (sí, amb l’excusa de les vacances) Com si no?", relata la carta, en la que Rivas explica que "un maltractador mai no et donarà el consentiment d’anar-te’n" i després del que exposa que va haver de "sortir del terror en què estàvem submergits".\nAssegura a més que des que va arribar a Espanya l’any passat ha estat "sempre" disposada a arribar a un acord amb la seua exparella, Francesco Arcuri, sempre que no passés per tornar a la "vida de malson" d’Itàlia, i nega haver parlat malament del pare als seus fills.\nRecorda que la seua exparella va faltar a citacions judicials, no va contestar a trucades de la seua advocada i va respondre a tot amb una demanda internacional "com si jo hagués raptat els nens".\n"Qualsevol amb la meua història, vivint en una casa aïllada en el camp a 8 quilòmetres de l’únic poble d’una illa petita en un país que no és el meu, sense cap familiar, treballant amb el meu maltractador, vivint a casa del meu maltractador (...), Quina persona en aquesta situació va i posa una denúncia?", pregunta la carta.\n"Els maltractaments, dels quals el meu fill ha estat testimoni, s’acrediten. Surt en la sentència d’aquest procés, ho diu la mateixa jutgessa", apunta Rivas, que diu no entendre que "es condemni" els nens a ser enviats a un altre país "amb el maltractador".\nNarra a més que Arcuri la va maltractar "psicològicament i físicament davant els seus fills durant anys" i assegura que el més gran "no vol viure" amb el pare.\n"El meu fill va relatar a la psicòloga coses de terror i no apareixen a l’informe", diu Juana Rivas, que afegeix que les situacions violentes amb la seua exparella eren "de portes per dins, però mai no es privava que els nens no fossin davant, fins i tot el meu fill va rebre algun cop intentant defensar-me".\n"Ell -diu la carta amb referència al més gran dels dos menors- seguia al seu pare quan em tancava per veure on amagava les claus tant de casa com del cotxe i, pobret meu, en moltes ocasions me les portava i deia: mama, escapa!".\n"Jo no demano que els jutges canviïn sense més ni més d’opinió, només demano que es valori adequadament la meua situació i la dels meus fills", reclama Rivas, que acusa Arcuri d’haver-la insultat i d’escopir-li a la cara davant dels menors.\n"Aquí l’important són els meus fills que estan en perill per errors judicials", subratlla la carta, en la qual Juana diu que la seua fugida "no és un desafiament, és supervivència".\nJuana Rivas s'entrega als jutjats de Granada


La ciutat de Girona s’adhereix un any més a la campanya l’Hora del Planeta, que té com a objectiu que la població prengui consciència sobre els efectes del canvi climàtic al nostre planeta. La iniciativa, promoguda per l’ONG WWF, consisteix a apagar els llums dels principals edificis i monuments del món durant una hora demà dissabte, dia 27 de març.\n“Un dels objectius que tenim en la lluita contra el canvi climàtic és el de visualitzar-ne els efectes, i conscienciar la ciutadania que estem davant un repte global que requereix l’esforç de tothom si volem capgirar la tendència. Totes aquestes iniciatives que permeten fer arribar aquest missatge són positives, i com a govern estem convençuts que són útils i que ens hi hem d’implicar”, afirma el regidor de Sostenibilitat de l’Ajuntament de Girona, Martí Terés.\nEn concret, de les 20.30 h a les 21.30 h, a Girona s’apagaran els llums exteriors de l’Ajuntament, de la Catedral i de la basílica de Sant Feliu. Amb aquesta acció es convida a tothom a apagar els llums i els electrodomèstics de les llars per així reduir significativament el consum elèctric durant aquesta franja.\nL’Hora del Planeta de WWF pretén mobilitzar més de 7.000 ciutats de tot el món per tal de demostrar el suport global de l’acció contra el canvi climàtic i la pèrdua de biodiversitat. Amb els anys s’ha convertit en un moviment mundial del qual ja en formen part milers de ciutats de gairebé 200 països, que en edicions passades van apagar més de 17.000 monuments emblemàtics, entre els quals, els de Girona i la Torre Eiffel o el Coliseu.


Hi ha moltes cures que has de tenir en compte quan estàs embarassada i l'alimentació és un d'ells. No només has de vetllar per la teva bona nutrició sinó també la del teu bebè. Pensa que tot el que menges impactarà en el teu fill.\nEls nutrients que necessita per a un desenvolupament normal li arriben a través de la placenta, així que has de ser responsable i informar-te amb el teu ginecòleg i nutricionista sobre aquest tema.\nÉs important aclarir que si bé les necessitats energètiques es veuran incrementades durant l'embaràs, no és cert que necessitis menjar per dos, però tampoc és el moment de fer dietes per mantenir el pes.\nL'alimentació saludable és un dels pilars del teu benestar, per tant presta atenció als següents consells.\nEL BO D'UNA ALIMENTACIÓ SALUDABLE\nTenir una alimentació saludable persegueix quatre objectius principals:\n• Cobrir les necessitats nutricionals de la dona embarassada\n• Preparar l'organisme de la mare per al part\n• Satisfer les exigències nutricionals del bebè\n• Assegurar la reserva energètica en forma de greix per a la lactància\nAmb el creixement del nadó, la mare anirà guanyant pes durant els nou mesos de gestació. La mitjana d'aquest increment de pes hauria d'estar entre els 9 i 12 Kg, encara que també dependrà de cada persona. És aconsellable que la dona tingui un pes adequat abans de l'embaràs. En el primer trimestre, la pujada de pes mitjà està entre 1-3 kg, mentre que durant el segon i tercer trimestre es produeix la major pujada de pes, a causa del major creixement del fetus i dels teixits que l'envolten (placenta), així com els dipòsits de greix que acumula la mare, de cara a la lactància.\nHas de prestar atenció a les porcions diàries recomanades de cada grup alimentari:\nEls experts recomanen entre 75 i 100 grams de proteïnes al dia, ja que ajuda al creixement del teixit fetal. L'ideal són de 2 a 3 porcions diàries. Prioritza el peix enfront de la carn i evita la carn processada.\n• Fonts de proteïnes: Peix o marisc cuinats completament, fetge, pollastre, carns magres, porc, nous, tofu i llegums com mongetes blanques, cigrons, etc.\nEl requeriment de calci és gairebé 1000 mil·ligrams durant l'embaràs. El calci ajuda al teu cos a regular els fluids i a la formació dels ossos i els brots de dent de el fetus. L'ideal és prendre de 3 a 4 porcions de productes lactis a el dia.\n• Fonts de calci: llet, ous, iogurt, formatge pasteuritzat, tofu, ametlles, salmó, etc.\nEn combinació amb el sodi, el potassi i l'aigua, el ferro ajuda a augmentar el volum de sang i prevé l'anèmia. Una ingesta diària de 27-30 mil·ligrams és ideal durant l'embaràs.\n• Fonts de ferro: col arrissada, espinacs, enciam, farina de blat de moro, cereals, carn vermella, marisc, pollastre, gall dindi, etc.\nTé un paper clau ja que disminueix el risc de defectes en el tub neural, incloent l'espina bífida. Els experts recomanen 600 micrograms diaris. És més, la Societat Espanyola de Ginecologia i Obstetrícia (SEGO) aconsella una suplementació durant l'embaràs de 400 micrograms d'àcid fòlic al dia, al menys un mes abans de la gestació i durant els tres primers mesos de l'embaràs.\n• Fonts d'àcid fòlic: col arrissada, espinacs, enciam, taronja, maduixa, llimona, mango, tomàquet, kiwi, farina de blat de moro, cereals, llegums, etc.\nEstà implicada en els processos de creixement i reparació de teixits del fetus. També millora l'absorció de ferro i contribueix al correcte funcionament de el sistema immunitari. Els experts recomanen a l'almenys 80 mil·ligrams cada dia (3 porcions de les fruites o vegetals).\n• Fonts de vitamina C: taronja, maduixa, llimona, mango, tomàquet, kiwi, meló, patates, pebrots, etc.\nLa vitamina D ajuda a augmentar l'absorció de l'calci, el requeriment és més gran. Es recomana una ingesta diària de 600 Unitats Internacionals (15 micrograms). A més, el nostre cos també produeix vitamina D amb l'exposició al sol, per la qual cosa et recomanem sortir fora i passejar.\nA més, també és important incloure en la dieta:\nL'aigua ajuda a transportar els nutrients dels aliments que menges al teu bebè. També pot ajudar a evitar el restrenyiment, les hemorroides, la inflor excessiva i les infeccions de les vies urinàries. Durant l'embaràs, la recomanació diària és de prop de 3 litres de líquids al dia (inclou aigua, sucs, cafè i te i refrescos). No has d'abusar dels refrescos amb sucre.\nGREIXOS, OLIS I SUCRES\nTria aliments amb greixos saludables (sobretot Omega-3), presents en el peix, fruita seca, llavors o alvocats. Utilitza oli i vinagre com guarniment per a les amanides. Per evitar els excessos, controla la mida de les porcions d'aliments amb alt contingut en greix i sucre.\nFins i tot les dones que tenen una alimentació saludable poden presentar una certa manca de nutrients clau. Existeixen complements alimentaris com Gestagyn® Embaràs que està especialment dissenyat per a complementar les necessitats nutricionals durant l'embaràs. La seva formulació inclou: ferro, seleni, zinc, vitamina C i DHA de microalgues, entre d'altres. La dieta de l'embarassada pot ser complementada amb Gestagyn® Embaràs, ja que els seus ingredients ajuden a regular el funcionament del sistema immunitari, reduir el cansament i la fatiga i a mantenir en un òptim estat els cabells i les ungles. A més, cobreix les necessitats bàsiques de determinats nutrients com l'àcid fòlic, essencial per a un correcte desenvolupament de l'infant.\nSI ESTÀS PER SOBRE DEL TEU PES RECOMANAT:\n• Augmenta el consum d'amanides i vegetals\n• Evita l'ús de greixos saturats (crema, mantega, maionesa, greix de fregit)\n• Reemplaça postres per fruites fresques\n• Reemplaça lactis sencers per desnatats\n• Realitza almenys 4 àpats diaris. No et saltis àpats o arribaràs amb massa gana a la següent i menjaràs de més\n• Evita refrescs i sucs ensucrats\n• Evita menjar aliments de molt baixa qualitat i molt rica en greix\nSI ESTÀS PER SOTA DEL TEU PES:\n• Realitza almenys 4 àpats al dia i no et saltis àpats.\n• Si ja fas 4 àpats al dia, incorpora aliments saludables entre àpats com fruites, cereals, pans integrals, llet, iogurt i formatges.\n• Augmenta el valor energètic dels àpats principals afegint una cullerada d'oli vegetal.\nLes recomanacions nutricionals que ha de seguir una dona embarassada són similars a les pautes de la població general, amb la diferència d'algunes necessitats concretes de determinats nutrients, com l'àcid fòlic. Cal destacar que portar una dieta equilibrada i suplementar-la amb Gestagyn® Preconcepció abans de quedar-se embarassada és essencial per a la concepció. Durant l'embaràs s'haurà de mantenir una dieta saludable i correctament suplementada amb Gestagyn® Embaràs que contribuirà a disminuir el risc de baix pes del nadó al néixer, part prematur, i insuficiències nutricionals de la mare i el fetus, entre d'altres problemes. A més, un cop ha arribat el nadó, complementar la dieta amb Gestagyn® Lactància ajudarà a la mare a trobar-se en el millor estat de salut possible i a proporcionar el millor aliment possible al lactant.


Amb els amics i les amigues hi tinc una segona família, hi tinc un tresor. Amb ells, la vida m’ha fet un regal immens. Un somriure, una abraçada en el moment oportú. Un mocador quan les llàgrimes t’ofeguen, la millor companyia per compartir les alegries, una veu que t’aconsella. Gent amb qui compartir tertúlies profundes i tertúlies de res, simplement parlar per la satisfacció de sentir-nos a prop. Nits de disbauxa, xerinola, i perquè no, borratxera. Dies d’excursions, escalades, cinemes, passejades, compres... Gràcies amics, gràcies amigues, de tot cor, per ser al meu costat, tant físicament com en la distància.\nDeixo penjada una preciosa versió quan van fer els Gosos de la cançó, “Tens un amic”


BertaiPolete: P|50, febrer\nTot i ser febrer un mes curt ha estat ple de coses, o potser el fet de documentar-les fa que siguin més intenses, qui sap?. Hem tingut aniversaris, sant Valentí, Dijous Gras i Carnaval, sortida a Barcelona, anades a Jafre, dinar amb amics... i també hem estat malats.\nPerò d'entrada aquesta és la darrera pàgina de gener, que encara no us havia mostrat, i que és la part de darrere que ve a continuació d'aquesta entrada. No segueix un ordre cronològic, agafo les fotos que tinc i decideixo si les faig a 10x15 o a 7,5x10, i un cop impreses les vaig col.locant com em sembla.\nM'agrada posar decoració enganxada directament a sobre el plàstic, més que a dins, i sí, poso moltes fotos, potser masses, però és que em resulta molt difícil descartar-les.\nUna altra cosa que m'agrada d'aquest projecte és haver triat un pack de fundes amb 6 dissenys diferents. Penso que li dóna més dinamisme que si només s'utilitza el disseny A, que és el que s'acostuma a veure més per internet.\nComença febrer amb el calendari, i aquest disseny E per fotos 15x15.\nLa decoració l'he fet amb l'encuny de números de la Cuttlebug, i he aprofitat el 7 i el 5 per recordar els 75 anys dels meus pares. També he senyalat els dies 10 i 26 amb un segell i tinta daurada.\nLa cara de darrera és una adaptació del layout digital que us vaig ensenyar l'altre dia.\nJa veieu com resulta de fàcil: descarregues les fotos, retalles a 10x15, imprimeixes i poses dins la funda.\nTambé cal una mica de journaling, però no pretenc explicar-ho tot.\nLes targetes aporten una mica de claror a la pàgina, ja que les fotos tenen un color més aviat fosc.\nI alguna targeta també acaba modificada per necessitats d'espai, com aquesta d'aquí sota, que l'he fet en dues parts. Una la veieu aquí i l'altra us l'ensenyaré el pròxim dia.\nPerquè encara no s'ha acabat febrer. Aviat una mica més.\nDe moment, que?, us animeu?\nAbril : Escapada Feliç\nP|50, febrer segona part


El grup Scout Sant Jordi de l'Olleria torna de Bronchales - Portal de Xàtiva\nEl grup Scout Sant Jordi de l’Olleria torna de Bronchales\nEl Grup Scout Sant Jordi arribÃ la vesprada dâ€™ahir, dimecres, a lâ€™Olleria, desprÃ©s de passar-se els Ãºltims 12 dies al campament â€œLa Gargantaâ€, situat a les rodalies de Bronchales.\nAquest poble es troba al sud-est de la provÃncia de Terol, emplaÃ§at a la Serra dâ€™AlbarracÃn, a mÃ©s de 1500 metres per sobre del nivell del mar, circumstÃ ncia que fa que les nits dâ€™estiu siguen molt mÃ©s fredes que a la nostra vila.\nMalgrat no estar tot el grup complet, ja que els mÃ©s majors viatjaren a IslÃ ndia dies enrere, eren prop de 60 els xiquets i joves que viatjaren a Bronchales, acompanyats de 13 monitors i 6 cuiners voluntaris del ComitÃ¨ de Pares del grup.\nAixÃ, una vegada allÃ, realitzaren entretinguts jocs populars, tallers de manualitats i jocs nocturns, a mÃ©s de les tradicionals marxes dels Scouts per a conÃ¨ixer la zona. En aquestes marxes, els grups de Tropa i Pioners arribaren fins a AlbarracÃn, a uns 25 km del campament, on realitzaren la denominada â€œdescoberta del pobleâ€, que consisteix en recopilar dades del lloc visitat preguntant als veÃ¯ns.\nEncara que durant els Ãºltims dies la pluja ha estat present al campament, no ha impedit al Grup Scout passar-ho el millor possible, per suposat sense deixar temps per a lâ€™avorriment. Ara ja esperen amb impaciÃ¨ncia lâ€™aventura del prÃ²xim estiu, desitjant conÃ¨ixer gent nova i viure noves experiÃ¨ncies, que de segur no es quedaran enrere respecte a la dâ€™aquest any.\nPublicado el agosto 13, 2009 Autor Portal de XàtivaCategorías L'Olleria, XàtivaEtiquetas grup scout, L'Olleria\nAnterior Entrada anterior: Duende del Sur: Una cocina con duende y sabor a feria de XÃ tiva\nSiguiente Entrada siguiente: ProgramaciÃ³ de les fesdes de Vallada 2009


Fulla de transformació\nÉs un dibuix realitzat a partir d'una fulla de plataner i a poc a poc el vaig transformant en un mirall. La tècnica és llapis 6B i colors de fusta, s'utilitza el llapis 6B per practicar l'ombra i els llapis de colors és per resaltar el dibuix. La mesura del paper és DIN-A2.\nÉs un dibuix al natural sobre una fulla de plataner que va agafar la professora un dia quan va anar a Girona. La tècnica és llapis 6B i s'utilitza aquest per practicar com fer les ombres. La mesura del paper és DIN-A3 i es va fer el dia 11 de desembre de 2015.\nLa mida del paper és DIN-A3. La tècnica és llapis d'aquarel·la i està dibuixada en el mes de setembre de 2015.\nLa professora de Dibuix, que és molt simpàtica, ens va regalar la ceba que estàvem dibuixant per practicar el dibuix del natural. La mesura del paper és DIN-A3 i la vaig dibuixar els darrers dies del mes de novembre de 2015.\nHe dibuixat un caqui que estava col·locat sobre una tela de color gris. És un dibuix al natural i he utilitzat el tipus de composició de la llei dels terços. La tècnica utilitzada ha estat el llapis de fusta de colors: utilitzant els tons grocs, taronja, vermells, marrons, verds i grisos he anat donant vida a la fruita i a la tela de fons. La mesura del paper és de DIN-A3. I la vaig dibuixar cap al mes d'octubre de 2015.


Recollida de vehicles en via pública a Barcelona i rodalies | Botànica Automoció\nInici » Recollida de vehicles en via pública a Barcelona i rodalies\nRecollida de vehicles en via pública a Barcelona i rodalies\nEn Botànica Automoció realitzem el servei de recollida diària de vehicles en la via pública a la ciutat de Barcelona i rodalies.\nLa recollida de vehicles es realitza amb grues pròpies de Botànica Automoció i per personal qualificat de la nostra empresa.\nLes nostres grues i l'experiència del nostre equip ens permeten realitzar la majoria de transports, utilitzant la millor solució depenent del tipus de vehicle a remolcar.\nEntre els vehicles que recollim estan:\nCotxes sense carnet\nEl client ens indica si voleu que el vehicle recollit el traslladem a les nostres instal·lacions del Carrer Botànica 103-105 de l'Hospitalet de Llobregat o bé el traslladem a un altre destí.\nNormalment la recollida de vehicles a la via pública (carrer, autovia, ronda, pàrquing, etc ...) té com a destinació les nostres instal·lacions, per a realitzar el desballestament del vehicle (amb el seu corresponent certificat de destrucció) i la baixa definitiva del vehicle de la DGT (Direcció General de Trànsit).\nDrets de còpia © 2022, Botanica Serveis d'Automocio SL


Apunts Variats: d’octubre 2013\nEl sodi és un element molt comú i present diàriament a la nostra dieta a travès de la seva combinació amb el clor, el clorur sòdic: La sal comuna. També apareix en multitud de productes d’ús quotidià: Si mireu, per exemple, la composició de qualsevol xampú el primer ingredient és “Sodium Laureth Sulfate”, que no sé qué és, però té sodi... i sofre.\nEl sodi és imprescindible per al nostre organisme: Entre moltes altres coses, els seus àtoms regulen els impulsos nerviosos. Té 11 protons i s’assembla força al liti (sí, el de les piles). Forma el 2'6% de l'escorça terrestre.\nEl seu símbol provè del llatí “natrium”, amb el qual es denominava antigament el carbonat sòdic o sosa (la sosa càustica és hidòxid de sodi). És molt reactiu, d’aquí que a la natura sempre es presenti combinat amb altres elements, mai en estat pur. Moltes vegades m'he preguntat què dimonis és el sodi, és a dir, quin aspecte té. Me l'havia imaginat sempre com una espècie de sal blanca o quelcom així... però no! Resulta que és... un metall! I el seu aspecte en estat pur així ho demostra.\nUna altra curiositat del sodi és que, en estat pur, reacciona molt violentament amb l’aigua. Si llencem un bloc de sodi a l’aigua... explota! D’aquí que sigui molt difícil apagar un incendi quan hi ha sodi pel mig. Com veiem, l’aparentment inofensiu sodi no ho és tant quan es troba en estat pur...\nLa cara real del Sodi:\nEtiquetes de comentaris: Elements, Química, Sodi\nLorentz també va descobrir que la mecànica relativista afecta fins i tot quelcom aparentment tan absolut com el temps, ja que la dilatació temporal és una conseqüència directa del fet que la velocitat de la llum sigui constant. Efectivament, per a un objecte que es mogui a més velocitat respecte a un altre el temps passarà més lentament, tot i que per a ell tot seguirà semblant normal. És més, si es creuéssin dos objectes amb un d'ells viatjant a molta velocitat, TOTS DOS veurien que el rellotge de l'altre va més a poc a poc que el seu ja que, en relativitat, no importa qui està quiet i qui es mou sinó la diferència de velocitat entre un i altre (és com quan estem dins un tren aturat en una estació amb un altre tren a la via del costat. Quan un dels dos trens arrenca, apart de que si no veiem l'estació és impossible saber si ens movem nosaltres, l'altre tren o tots dos, el que importa és la relació de nosaltres respecte al tren del costat. De fet, si a tot l'univers només hi hagués 2 cossos seria absolutament impossible saber quin dels dos es mou, o si un es mou i l'altre no o si es mouen els dos). La relativitat és això: Tot depén de la relació entre un cos o un observador i un altre o, millor dit, entre un sistema referencial i un altre. No hi ha valors absoluts.\nEinstein arribaria a les mateixes conclusions que Lorentz i encara més enllà en descobrir que no només la velocitat afecta al temps sinó que també ho fa... la gravetat! A més gravetat, més lentament passa el temps! Sí senyors, a Júpiter el temps passa més a poc a poc que a la Terra. I a la Lluna passa més ràpid. I al cim de l'Everest passa el temps més ràpid que a nivell del mar... I això ho han demostrat experimentalment, pujant rellotges atòmics en avions.\nCertament, els efectes relativistes a escala terrestre són diminuts, de l'ordre de milionèssimes de segon. Però la cosa canvia quan, per exemple, ens fixem en el Sol i la seva enorme gravetat, la qual es mostra en tota la seva potència a mida que ens hi acostem. De fet, la qüestió de l'alteració gravitatòria relativista és la causa de que el planeta Mercuri (el més afectat per la gravetat solar) portés de corcoll els astrònoms pre-Einstenians durant dècades: La seva òrbita presentava una sèrie de pertorbacions que no es podien explicar si no era suposant l'existència d'un planeta encara més a prop del Sol que ningú havia detectat. Fins i tot li van posar nom: Vulcà. I se'n van fer un fart, de buscar-lo, sense éxit. Però tot es va explicar quan es van tenir en compte les deduccions d'Einstein. En els darrers anys, per a mantenir la sincronia amb la Terra pel tema de les comunicacions, la sonda MESSENGER, que està estudiant Mercuri, porta un software dissenyat per a tenir en compte l'efecte de la gravetat solar sobre el temps que mesura el seu ordinador. Impressionant, no?\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 20:50 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Física, Relativitat\nGenerament tothom creu que la Teoria de la Relativitat va ser una inspiració genial d'Einstein, però en realitat no és així, ja que alguns altres genis ja havien iniciat el revolucionari camí relativista abans d'ell. El més destacat d'aquests pioners fou el físic holandès Hendrik Antoon Lorentz (1853-1928), Premi Nobel de física el 1902. Juntament amb George Francis Fitzgerald descobriren un del efectes relativistes més sorprenents: Que, vista per un observador extern, la longitud d'un cos disminuïrà a mesura que augmenti la seva velocitat, arribant a ser zero a la velocitat de la llum. Això s'anomena Contracció de Lorentz i vé descrita per la següent equació, on Lo és la distància amidada per un observador estacionari i L1 és la distància amidada per un observador que es desplaça a una velocitat v, sent c la velocitat de la llum. Aquesta eqüació vol dir que qualsevol objecte, a mida que accelera, es va fent més i més curt en el sentit del moviment. Però hi ha una controvèrsia: Aquest escurçament és real o només és que a l'observador extern LI SEMBLA que l'objecte s'escurça? I si fos així, l'efecte no seria real? Però... no es pot considerar real una cosa que comprovarà tothom que la mesuri?\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 09:57 Cap comentari:\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 14:39 Cap comentari:\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 14:36 Cap comentari:\nRecuperant les obres mestres de Sergio Leone. Ahir al vespre, la tercera de la "trilogia del dòlar". Fins llavors els westerns eren protagonitzats per gent neta i heròica, tipus John Wayne. Amb els spaghetti-westerns rodats a Almeria van arribar la brutícia, la suor i les grans dosis de violència gratuïta i exagerada: La font de la que beu Tarantino. Bandes sonores de Morricone, llargues escenes sense diàleg, mirades, primers plans de les cares...\nEn aquesta tercera entrega destaca el gran paper d'Eli Wallach encarnant el desgraciat Tuco... Meravellós!\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 23:09 Cap comentari:\nLa segona de la "trilogia del dòlar" de Sergio Leone. Per primera vegada apareix Lee van Cleef al costat de Clint Eastwood. Cleef era un actor desconegut i alcohòlic que, gràcies a aquesta pel·lícula i la següent de la trilogia ("El bueno, el feo y el malo") serà recordat a la història del cinema.Tot i no ser tan aconseguida com aquesta última, "La Muerte tenia un precio" va ser rodada amb més mitjans que no pas la primera de la trilogia, "Por un puñado de dólares", considerada el primer spaghetti western. Gian Maria Volonté repeteix fent de malvat: ja ho havia fet a la primera peli, així com alguns dels seus seqüaços. En la meva opinió, la música de Morricone per a aquesta pel·lícula és la millor de totes. En el duel final no hi participa Eastwood: Aquest és entre El Coronel (Cleef) i El Indio (Volonté), i està genialment musicat amb carrilló i trompeta.\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 23:05 Cap comentari:\nConsiderada el primer spaghetti western, fou rodada amb 4 duros i amb actors llavors totalment desconeguts. Per ocultar que era una pel·lícula italiana, tots els integrants aparegueren als crèdits amb noms ficticis americanitzats. Basada en una peli anterior de Kurosawa (El Mercenari), aquest va denunciar el plagi i Leone el va acabar indemnitzant. És la primera de la "Trilogia del dòlar", la primera on apareixen el personatge antiheròic d'Eastwood (l'Home sense nom), la música de Morricone, la suor, la brutícia, els primers plans de mirades i revòlvers, els contrapicats i la violència desenfrenada i gratuïta. Va ser estrenada a Florència (a Roma no la van voler) i tot apuntava que passaria sense pena ni glòria, com tants d'altres westerns... però el boca-orella la va convertir en pocs dies en tot un fenòmen a Itàlia i, després, a l'estranger. Sergio Leone i els altres italians de l'equip van sortir orgullosos de l'armari: Havia nascut l'spaghetti western!\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 23:02 Cap comentari:\nDarrerament he rellegit algunes obres de Franz Kafka.\nEl fons de l'obra del geni txec es pot resumir així: Tu estàs per allà i comencen a passar unes coses molt rares que suposes que han de tenir una lògica però que no la pots discernir per molt que t'hi escarrassis. I aquesta lògica incomprensible et controla i tu no hi pots fer res, per molt que t'hi esforcis: Només pots acabar acatant el que aquesta lògica disposi per a tu, essent inútil qualsevol resistència.\nEn algunes obres (El Procès, El Castell) Kafka personifica aquesta lògica incomprensible, omnipresent i omnipotent en la burocràcia, en l'Estat. Això ha fet que molta gent cregui que Kafka només critica a les seves obres l'impersonalitat de l'administració. Però no! La burocràcia solament és per a Kafka un recurs, un símbol per a reflexionar sobre quelcom molt més transcendental: La pròpia naturalesa humana, desamparada emmig d'un univers que no controla i subjecta als designis arbitraris de forces com la casualitat o el destí, que són els veritables poders als que estem sotmesos.\nPer tal de transmetre al lector la complexitat inabastable del món que ens envolta, omple Kafka les seves obres d'habitacions, portes, escales, llargs passadissos, camins que no duen enlloc... Un altre recurs que m'encanta són les situacions extravagants incrustades amb total normalitat, a vegades traduïdes en una absència total d'intimitat que els personatges semblen passar per alt: Un advocat que sempre rep els seus clients al llit, uns policies que s'instal·len com si res a l'habitació d'una pensió en absència del propietari, un agrimensor acollit de mala gana en una casa on dos homes es banyen a una gran tina, el mateix agrimensor dormint tranquil·lament al terra d'un hostal, o un enorme escarabat pul·lulant per casa com si res...\nHi ha moltes altres genialitats kafkianes que ajuden a crear aquest ambient d'angoixant desorientació: Un castell del qual sembla que baixen funcionaris però al qual no condueix cap camí, l'humil i extravagant estudi d'un pintor bohemi al mateix edifici que uns jutjats, uns advocats que ningú sap exactament què fan, uns jutges que ningú sap qui són, uns funcionaris que no entenen res, un agrimensor a qui ningú ha contractat, un escarabat que és el teu germà...\nEn fi, el pobre Kafka, un autor transcendental amb una vida tan angoixant com la seva obra. Una obra en alguns casos incompleta (El Procès, El Castell i Amèrica són les tres obres inacabades!) que ordenà destruïr al seu amic Max Brod el qual gràcies a déu no li va fer cas.\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 19:48 Cap comentari:\nUn dels grans somnis de la humanitat: Viatjar en el temps. I per a fer-ho hem imaginat multitud de sistemes, però el més habitual ha estat la construcció d'una màquina que ens transporti a una altra època. Una de les meves màquines del temps preferides era la de la mítica sèrie de la BBC "Dr. Who", que tenia l'aspecte d'una d'aquelles típiques cabines de telèfons angleses...\nPerò, a banda dels problemes físics i matemàtics del viatge temporal, si hi pensem una mica veurem que on realment ens portaria tal màquina és a un lloc molt diferent!\nSempre hem entés que tal màquina seria capaç de traslladar-se a travès del temps però sense mou-re's de lloc, veritat? És a dir, que sempre ocuparia el MATEIX ESPAI, tant quan estigués al present com quan viatgés al passat o al futur. Així, per exemple, si col·loquèssim la màquina al mig del Camp Nou i anéssim al passat, per exemple, al 1940, apareixeríem al mig dels camps que hi havia abans de construïr l'estadi. O, per exemple, si volguéssim veure com fèien les piràmides, hauríem de muntar la màquina a l'explanada de Gizeh i llavors apretar el botò cap a l'época de l'Imperi Antic, veritat?\nEn realitat, podem muntar la màquina allà on volguem, per que quan viatgéssim ni que fos un minut al passat o al futur, apareixeríem aquí:\nNosaltres tenim la referència de la superfície terrestre, que, aparentment, no es mou, però en realitat ho fa continuament, com tot l'univers des del moment del Big Bang. La superfície terrestre es mou, a la nostra latitud, a 1280 Km/h al voltant del centre del planeta, que es mou a 107.208 Km/h de mitjana (87 vegades la velocitat del so) al voltant del Sol. El Sol arrossega tot el Sistema Solar al voltant del centre de la Via Làctia a uns 792.000 Km/h. I, per acabar, es creu que la nostra galàxia s'expandeix per l'espai a uns 2.160.000 Km/h (o 600 Km/segon). Cada microsegon ens movem centenars de quilòmetres i mai tornem a ocupar dues vegades el mateix espai! Així doncs, si activéssim una màquina que es movés a través del temps però no de l'espai i viatgéssim només un minut al passat, apareixeríem a la nostra posició inicial... enmig de l'espai i veient com la Terra, a uns quants milers de quilòmetres, s'acosta a tota velocitat cap a nosaltres, per que encara li falta un minut per arribar a ocupar l'espai que ocupava quan nosaltres hem engegat la màquina! I si anem al futur? Doncs igual, però ara veuríem com la Terra s'allunya per a no tornar mai més, per que en el minut futur la Terra (i tot l'univers) s'ha mogut a una altra posició mentre que nosaltres som allà mateix on érem.\nRecordeu els exemples que comentàvem al principi? Doncs és com si engeguéssim la màquina dins un avió volant a 12000 mts. d'alçada i anéssim 1 minut al passat o al futur: L'avió no hi seria, per que encara hauria d'arribar o per que ja hauria passat. En tot cas, més ens valdria que la màquina anés equipada amb un bon paracaigudes!\nParlar d'una "màquina del temps", doncs, és un concepte erroni: Caldrà parlar sempre d'una "màquina de l'espai-temps" que, a més de moure's pel temps, es pugui moure a grans distàncies per l'espai i a l'instant. Complicat, no?\nEl 25 de juliol de 1976 la sonda Viking 1, abans de descendir a la superfície de Mart, va prendere una sèrie de fotografies des de l'òrbita marciana, a 1873 kms. d'alçada. A la regió de Sidònia, va captar el que semblava ser una gran formació rocosa a la que la distància i el joc de les ombres donava l'apariència d'un rostre humanoide. Una simple casualitat per als científics però un autèntic terratrèmol per als ufòlegs. Davant la curiositat desfermada, altres sondes fotografien la mateixa zona en anys successius i, efectivament, a vegades semblava intuïr-se una cara en aquella muntanya marciana, envoltada d'altres formacions que alguns interpretaven com obres artificials. Els amants de la conspiració parlaven d'una "esfinx marciana", unes "piràmides", les restes d'una ciutat i fins i tot una fortalesa...\nAfortunadament, la tecnologia va anar millorant i les sondes marcianes cada cop enviaven imatges més definides. Així, la Mars Global Surveyor acabà amb l'enigma fotografiant la zona el 1998: Efectivament, ni esfinxs ni piràmides. Només muntanyes, ombres i una mica d'imaginació...\nSidònia el 1976 i el 1998:\nAixò s'acaba molt ràpid: Des que existeixen els GPS s'han acabat les desaparicions. I ja està.\nEs tracta d'una zona del Carib entre Florida, Puerto Rico i les illes Bermudes famosa per les misterioses desaparicions de vaixells i avions ocorregudes durant décades. Hom hi ha vist tot tipus d'explicacions paranormals: Portes interdimensionals, bases extraterrestres submarines, punts d'entrada de naus espacials...\nNo seria més lògic pensar en una zona de navegació difícil, amb tempestes tropicals repentines, susceptible de fenòmens atmosfèrics com trombes i tornados, capaços de desorientar i fer naufragar els vaixells i els avions quan encara no existien els sistemes de navegació per satèl·lit?\nA més, moltes de les històries que s'explicaven han resultat ser una autèntica estafa i els vaixells i avions suposadament desapareguts en realitat eren sota el mar, com la resta de naufragis escampats arreu del món. Com déiem abans, les desaparicions es van acabar quan els vaixells i les aeronaus van disposar de navegadors via satèl·lit, que no es veuen afectats per tempestes i huracans i permeten saber en tot moment on ets, al contrari del que passava abans.\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 22:21 Cap comentari:\nEls sónars i altres dispositius d’anàlisi cartogràfica submarina han dibuixat recentment el mapa del fons oceànic, desvetllant el que abans ningú podia veure i fent saltar pels aires qualsevol teoria sobre continents submergits: L’Atlàntida, Mu, Lemuria, Gondwana... Caldrien vàries Terres per encabir tots els continents que, segons alguns, van existir en temps remots i un bon dia van desaparèixer sobtadament a causa d’un gran cataclisme. Normalment, tals continents s’imaginen habitats per avançades societats les quals deixaren una part dels seus coneixements a les civilitzacions antigues: Sumeris, egipcis, polinesis o mesoamericans, principalment. Tot i afirmar la seva existència, cap investigador ha trobat mai ni una resta d’aquests continents i civilitzacions desapareguts sota el mar. Per que bé que hi haurien de ser, al fons marí, les ciutats, temples i piràmides d’aquesta gent, no? Encara que haguéssin passat 12.000 anys, alguna cosa en quedaria. Si més no, la plataforma continental enfonsada! Res de res…\nNormalment, també es daten tots aquests cataclismes més o menys a la mateixa data: 10.000 abans de crist. Devia ser una època molt desgraciada, per a que tants continents se n’anéssin en orris de cop… Però això obre interrogants: Si cap al 10.000 aC van petar aquestes civilitzacions tan avançades i els sumeris i egipcis apareixen cap al 3500 aC… què va passar durant els 6500 anys d’emmig? Quina influència podien haver rebut sumeris i egipcis d’uns tios que se n’havien anat al fons del mar 6500 anys abans?\nMolt probablement, aquests mites tenen el seu orígen en catàstrofes naturals (tsunamis, erupcions volcàniques i terratrèmols) que realment van afectar zones determinades a la nit dels temps, el record de les quals perdurà oralment a travès de les generacions, que successivament anaren magnificant els fets originals fins bastir la llegenda del continent destruït.\nParlem ara breument d’alguns d’aquests continents perduts:\nEl més famós de tots, a causa sobretot d’una història explicada per Plató als diàlegs Timeu i Críties. Tot i que es tracta d’una llegenda que el filòsof utilitza per sustentar un discurs moralitzant, molts se l’han prés per una veritat històrica, quan resulta que les mateixes dades de Plató són una animalada històrica: Afirma que 9000 anys abans de Soló (és a dir, cap al 9400 aC) Atenes lluità contra els atlants. Si tenim en compte que els primers pobles hel•lènics entraren a Grècia cap al 2000 aC i que Atenes es fundà cap al 1000 aC, tot resulta una presa de pél. Segons la llegenda, l’Atlàntida era una enorme illa situada “més enllà de les Columnes d’Hèrcules” (l’Estret de Gibraltar), i d’ella derivarien les civilitzacions mediterrànies, sobretot l’egipcia (els atlants també féien piràmides). Però sota l’oceà Atlàntic només hi ha l’enorme falla que separa les plàques tectòniques euroasiàtica i americana. De l’enorme illa, res. Que potser els atlants eren canaris? I on són les seves restes? Podría ser que l’Atlàntida fós en realitat Amèrica? Doncs mira, seria més probable això que no pas el que habitualment s’explica sobre illes enfonsades emmig de l’oceà Atlàntic.\nVé a ser el mateix que l’Atlàntida, però a l’oceà Pacífic. Un suposat continent entre Japó i Amèrica del qual només en restarien les nombroses illes de la polinèsia, Hawai, etc. D’ell derivarien les civilitzacions orientals, les de l’indus, la de l’Illa de Pasqua, les de sud-amèrica i també els egipcis (aquests es veu que mamen de mil llets). L’orígen de la llegenda es deu al britànic James Churchward, un coronel destinat a l’India que cap al 1870 afirmà haver descobert i traduït uns antics registres que explicaven la història de Mu. Algunes antigues llegendes sudamericanes també parlen de terres dins l’actual Pacífic. Però allà no hi ha res: Com a l’Atlàntic, ni rastre de cap massa continental enfonsada i molt menys de restes de civilització.\nAquest és molt divertit, per que ningú s’aclareix d’on dimonis estava. Per a alguns és el mateix que Mu. Per a d’altres és una Mu augmentada amb una part de terres dins l’actual oceà Indic. I per a d’altres era tota ella dins l’oceà Indic, s’enfonsà a base de terratrèmols i el seu únic vestigi actual seria l’illa de Madagascar (d’aquí el seu nom). De fet, aquest continent realment va existir (en certa manera) fa molts milions d’anys: Era el subcontinent indi, que durant molt temps va ser una enorme illa que viatjà per l’oceà en direcció nord fins que s’acabà empotrant contra Àsia creant l’Himalaia amb l’embranzida (l’India encara avui apreta contra àsia i l’Himalaia segueix pujant any rere any!).\nGondwana és l’únic d’aquests continents perduts que va tenir una existència real, tot i que remota en el temps: Era el més meridional dels dos supercontinents que existiren fa 200 milions d'anys, quan l’únic continent original (la Pangea) es començà a fragmentar. El formaven les plaques continentals que actualment constitueixen Àfrica, Sud-amèrica, l'Antàrtida, Austràlia, Nova Guinea, Madagascar, i el subcontinent indi. Es va formar a finals del Neoproterozoic, ara fa uns 600 milions d'anys, i va començar a fragmentar-se durant el Juràssic. Eduard Suess va proposar el nom de Gondwana a partir de la denominació d'una regió de l'Índia. Per suposat, és absolutament aberrant parlar de civilitzacions en aquella època: Gairebé no hi havia ni dinosaures!\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 20:52 Cap comentari:\nVam veure com, amb el declivi carolingi, els comtats de tot l’Imperi de Carlemany acabaren convertits en propietats hereditàries de les famílies comtals, escapant així del control imperial i destruïnt l’autoritat central. També vam veure com els comtats més llunyans del nucli imperial (per exemple, els catalans) es trobaren literalment deixats de la mà de Déu i hagueren d’espavilar-se per sí sols davant les amenaces exteriors. Però cal tenir ben present que els primers comtes catalans sempre es consideraren súbdits de la casa carolíngia tot i que aquesta els ignorés i que mai cercaren l’independència, ans al contrari… De fet, se la van trobar!\nEl punt crucial s’esdevingué amb Guifré I, dit el Pilós (840-897). Son pare, el comte Sunifred d’Urgell, es veié embolicat en una revolta de nobles francs contra l’emperador Carles el Calb. Sunifred es declarà lleial a l’Imperi i morí en lluita, però finalment els nobles rebels foren derrotats. El fill de Sunifred, Guifré, veié recompensada la fidelitat de son pare amb l’atorgament dels comtats de Barcelona-Girona-Osona (que en el futur sempre aniràn junts). Més endavant controlaria també els comtats d’Urgell, Cerdanya i Conflent: Gairebé tota la Catalunya Vella, sempre per delagació dels emperadors carolingis. Però vet aquí que l’any 888 s’esdevé un moment crucial: Després de greus crisis que desgarren el que queda de l’Imperi, els nobles més poderosos decideixen arraconar la degradada dinastia carolíngia i atorguen la corona imperial al comte de París, Odó (o Eudes), el qual, en realitat, només controla la seva ciutat i poca cosa més. Guifré el Pilós no reconeix aquest usurpador, per que la seva família ha estat sempre fidel als carolingis, però com que Odó no pot venir a fer-lo canviar d’opinió, Guifré seguirà governant tranquil•lament durant la resta de la seva vida. Així, resultarà que quan Guifré morirà, combatent els musulmans, l’any 897… els seus fills heretaràn els comtats SENSE L’APROVACIÓ DE CAP EMPERADOR per que, segons ells, no n’hi ha. És així com els comtats catalans esdevenen independents de facto, en constituïr una unitat política amb els seus propis governants que no han de ser confirmats al càrrec per ningú. Però el més curiós del cas és que els successors de Guifré no se n’adonen de la situació i es segueixen considerant carolingis, fins al punt que quan l’any 898 Odó mor i es reinstaura un emperador carolingi (Carles III el Simple), el fill de Guifré el Pilós, Guifré Borrell, viatja a la cort imperial… i li jura fidelitat! Carles el recompensà confirmant (només hagués faltat!) tots els comtats controlats per la família comtal catalana, la qual es passarà els comtats de pares a fills durant 600 anys: Tots els comtes i reis catalans fins Martí I l’Humà seràn descendents directes per via masculina de Guifré el Pilós.\nLa independència definitiva arribarà l’any 987, quan el jove emperador Lluís V l’Indolent mor durant una partida de cacera. Només ha regnat un any i no té cap poder: El seu regne és merament teòric i el poder real el tenen els comtes escampats per tot el que un dia havia estat la part occidental de l’Imperi del gran Carlemany… del qual Lluís és el darrer descendent. Amb ell, doncs, s’extingí la dinastía carolíngia.\nI qué va passar? Doncs el mateix que amb Odó un segle abans: Hug Capet, comte de París, aconsegueix el suport dels grans senyors i es corona rei de França, instaurant una dinastía que també durarà segles. Però Hug estarà en la mateixa situació precària que Odó: Tot i ser el rei, els seus autèntics dominis seràn només París i rodalies, i estarà envoltat de nobles més forts que ell, que l’obligaràn a ser molt i molt prudent per a conservar la corona. I com que els comtes catalans eren lleials als carolingis que s’havien extingit, i no van participar de l’elecció d’una nova dinastía, i el nou rei no podia venir a fer-los creure… doncs van esdevenir independents per sempre.\nPerò atenció, que la història, legalment, no s’acabà fins al segle XIII, quan Jaume I el Conqueridor signà el Tractat de Corbeil amb Lluís IX de França. En ell, Jaume renunciava a les aspiracions catalanes sobre el sud de França (que de tota manera havien quedat destruïdes a la batalla de Muret) i Lluís renunciava… als comtats catalans! Per que resulta que els francesos consideraven (i consideren) que França començava amb el regnat de Clodoveu al segle V (que ja és considerar), que Carlemany ja era francés, que els carolingis i els capets eren dinasties franceses amb continuïtat i que, per tant, tot el que havia estat l'Imperi Carolingi, comtats catalans inclosos, era legalment territori francès i tot el que era carolingi era capet.\nSi en són, d'espavilats…\nEls comtats catalans:\nEl declivi Carolingi\nCom vam veure al capítol anterior, la Catalunya Vella (que arribava fins a l’eix dels rius Llobregat-Cardener) s’incorporà a l’Imperi Franc a principis del s. IX com a zona fronterera de contenció (Marca) amb l’Al-Andalus i fou dividida en comtats comandats cada un d’ells per funcionaris imperials anomenats “comes”, paraula que derivaria en “comtes”. També vam dir que aquests comtes inicialment eren càrrecs temporals, una espècie de governadors que regien els comtats durant un temps abans de ser rellevats o traslladats a un altre comtat. Els primers successors de Carlemany van aconseguir mantenir viu, en les époques més fosques de l’Edat Mitjana, un Imperi enorme fins i tot pels paràmetres moderns, que abastava les actuals França, Alemanya, Suïssa, Bèlgica, Holanda, gran part d’Itàlia i encara algunes zones de l’Europa Oriental, els Balcans i la Marca Hispànica. Però a la llarga, aquesta era una tasca sobrehumana. Sense comunicacions eficients, sense rutes comercials, sense capacitat recaptatòria, sense una població mínimament instruïda ja era impossible mantenir un Imperi, però les circumstàncies encara empitjoraren gràcies a les lluites internes i, sobre tot, a les invasions externes, encapçalades pels pobles nórdics: Els temibles víkings que, davant l’impotència de les autoritats carolingies, saquejaren a voluntat l’Imperi durant tot el segle IX, arribant fins i tot a la Mediterrània.\nPel que fa als problemes interns, el fill i successor de Carlemany (i conqueridor de Catalunya) Lluís el Pietòs es veié embolicat en una sèrie de guerres contra els seus propis fills, que desembocaren en sucessives particions, reunificacions i noves particions de l’Imperi, unes pràctiques que foren la tònica habitual dels regnats posteriors: Uns emperadors cada vegada més febles que es disputaven cada vegada uns territoris més petits i miserables. Amb la degradació progressiva de l’estructura administrativa de l’Imperi, les zones més allunyades del poder central hagueren de començar a espavilar-se per sí mateixes. Aquesta pérdua del control imperial va anar acompanyada d’una deriva del poder comtal cap a la concepció hereditària del càrrec: Inicialment, els comtes exigiren que els seus fills també ho fóssin. Els emperadors, conscients del perill, intentaren satisfer els comtes atorgant als seus fills comtats, però en altres parts de l’Imperi. Així, per exemple, el fill del comte de Barcelona esdevenia comte de Poitiers mentre que el Comtat de Pallars-Ribagorça era entregat al fill d’un senyor de la Provença. Això provocà l’aparició de la figura del vescomte: Un compte (que podia fins i tot controlar simultàniament diversos comtats a diverses zones de l’Imperi) vingut de lluny a una zona que, vista des d’Aquisgrà, devia ser concebuda com una espècie de far-west, decidia nomenar algú de la contrada com a representant seu i administrador del comtat. Un cop trobat el candidat ideal, el comte marxava de nou i no tornava mai més.\nPerò arribà el moment en que els emperadors ja no van poder impedir que els fills dels comtes succeïssin llurs pares al mateix comtat. En aquell moment, la concepció patrimonial del càrrec comtal ja no va tenir marxa enrere i l’autoritat central saltà pels aires deixant un mosaic de fragments dispersos per tot l’Imperi. Aquisgrà ja era un artifici: Un poder que no podia nomenar ni destituïr ningú.\nFou així com, progressivament, les famílies comtals catalanes s’apropiaren d’un territori que no era seu però que ningú els va discutir per que tant els habitants com els mateixos comtes es sentien abandonats a la seva sort pels llunyans carolingis i totalment indefensos davant les embestides musulmanes. Les peticions d’ajuda arribaven a una cort imperial que podia ser només de la part occidental de l’imperi i estava en guerra amb la part oriental, o estava amenaçada per un altre pretendent, o envaïda per nòrdics, o regida per un emperador incompetent (un d’ells ha passat a la història com a Carles el Ximple, això ho diu tot). O, simplement, els enviats catalans es trobaven uns funcionaris a qui no els importava res del que passés en un comtat que per ells era a l’altra punta de món o que, encara que els importés, no podien fer-hi res. Finalment, l’Imperi de Carlemany quedà absolutament desmantellat i el títol imperial totalment desacreditat. Només l’existència dels darrers membres de la dinastia Carolíngia mantenia viva una certa noció de que, no feia gaire temps, hi havia hagut algun tipus d’autoritat a l’Europa occidental.\nFragmentació i decadència de l'Imperi Carolingi:\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 23:26 Cap comentari:\nSi hi ha algú a la Península Ibèrica més europeu que els altres, aquests som els catalans:\nL’any 711 els musulmans entren per l’Estret de Gibraltar i esborren del mapa els visigods. Cap al 720 ocupen el que actualment és Catalunya i arriben fins a Narbona. Més cautelosament, avancen cap al nord internant-se als dominis francs fins que l’any 732 són frenats a la batalla de Poitiers (mireu un mapa, és molt i molt amunt!) per Carles Martell, majordom (espécie de primer ministre) del rei franc merovingi de torn, uns reis que en realitat no pintaven res des de feia temps. El fill de Carles Martell, Pipí el Breu (dit així per que era baixet, però molt llest) acabà per apartar el darrer rei merovingi, assumint ell la corona i instaurant una nova dinastia, la Carolíngia (dita així per “Carles” Martell). El fill de Pipí també es déia Carles i, pels seus fets, passà a la història com a Carles el Gran, en llatí “Carolus Magnus”: Carlemany.\nCap al 777 Carlemany inicia una expansió cap al sud amb l’objectiu de crear una sèrie de territoris (o “marques”) que servíssin de tap per a protegir l’europa central de l’espanya musulmana (el mateix farà a l’Oest i al Nord (Dinamarca = Dennmark, “Marca Danesa”). Dos cossos d’exèrcit travessen els pirineus: Un, amb Carlemany al capdavant, conquereix Pamplona i assetja Saragossa, que no és capturada, obligant els francs a retirar-se i establir la frontera més al nord. De tornada, els bascos ataquen i destrueixen la rereguarda de l’exèrcit de Carlemany al pas de Roncesvalles. L’altre exèrcit és conduït pel fill de Carlemany, Lluís el Pietós, que expulsa els musulmans de la Septimània (el sud de l’actual França) i entra a Catalunya, ocupant Girona l’any 785 i establint la frontera al riu Tordera. L’any 800 torna Lluís a Catalunya i conquereix Barcelona, arribant per un moment fins a Tortosa i establint al final la frontera al Llobregat. Aquesta frontera serà més o menys definitiva, tot i els posteriors contraatacs musulmans (les ràtzies d’Al-Mansur) que aconseguiràn reconquerir temporalment Barcelona. Quedà així establerta la Marca Hispànica, que fou estructurada en comptats, al capdavant dels quals Carlemany, ja coronat emperador, instaurà uns funcionaris anomenats “comes” (paraula que derivarà en “comtes”) responsables davant d’ell, uns càrrecs en origen civils totalment temporals, exercits tant per gent d’aquí com enviats des d’Aquisgrà, la capital imperial. Així, els catalans vam ser en orígen súbdits lleials del primer imperi europeu que s’instaurava des de la caiguda de l’Imperi Romà d’Occident, tres segles abans.\nEn el proper capítol veurem com es van independitzar (sense voler-ho) els comtats catalans de l’Imperi Carolingi.\nL'Imperi Carolingi en época de Carlemany:\nPublicat per Josep-Miquel Serra a 23:20 Cap comentari:


Quim Masferrer: "Toco temes absolutament universals" | Zona Sec\n@Marta_Tello/ Quim Masferrer (Sant Feliu de Buixalleu, 1971) és actor i director de teatre. Conegut pels treballs realitzats en ràdio i televisió amb la companyia Teatre de Guerrilla i per haver presentat el programa de TV3, El Foraster. Després de dos anys de gira, arriba per primera vegada a Barcelona l’espectacle Temps. Un monòleg dirigit per Ramon Montserè i escrit per Masferrer qui també n’és el protagonista. Temps és una tragicomèdia sobre una persona a qui li queden 90 minuts de vida. Del 3 a 21 de setembre la podrem veure a la Sala BARTS.\nQuim Masferrer a l’obra ‘Temps’/ Foto: David Ruano\nQuè és per a tu fer Temps a Barcelona?\nA mi personalment m’agrada molt més fer primer gira per dins del territori i després fer com una mica de cloenda a Barcelona. Potser perquè és una inèrcia diferent a la que estem acostumats. Normalment els espectacles estrenen a Barcelona i després se’n van a fer comarques. A mi, que sóc de comarques, m’agrada fer primer les gires i després aterrar a Barcelona.\nAixí reivindiques també la força dels pobles.\nMés que reivindicar-ho és com un fet normal. És dir que es pot fer teatre professional des de qualsevol punt. Malgrat sí que és cert que a les capitals les coses agafen rellevància. Quan fas Barcelona, tot s’infla. I és lògic que sigui així, però, per altre costat, a tots els pobles, per petits que siguin, encara que no tinguin infraestructures, encara que no tinguin una programació de teatre estable, es pot fer teatre. La màgia del teatre precisament és aquesta. Només necessites un públic i algú que expliqui alguna cosa. No volem reivindicar res, el que passa és que tenim El Foraster, que és un programa que va de pobles i queda tot molt impregnat.\nEl ‘món rural’ és una característica marcada a Teatre de Guerrilla\nM’inspiro en el meu entorn com un fet normal. La meva manera de parlar és gironina i sovint toco temes més rurals, perquè el meu entorn és rural. El que pretenc és parlar de coses sota aquest prisma, però toco temes absolutament universals. El que sí és cert és que aquest segell, aquest manera de fer, i aquesta cosa de que sóc d’un poble petit i de que no perdo els orígens, li pot donar una certa peculiaritat.\nVas demanar a Ramon Fontserè dirigir Temps per algun motiu concret?\nSempre intentes, a cada espectacle que escrius i que tens ganes de tirar endavant, ser fidel a una manera de fer, que és la meva, però també resseguir una miqueta aquesta marca i seguir evolucionant. Sempre a la casa jo havia dirigit els meus espectacles, i un cop escrit aquest, vaig pensar que potser per fer aquest pas més seria interessant que hi entrés una direcció. Algú de fora que li donés la seva visió i així pogués ser un enriquiment. I aquí vaig ser molt agosarat. Per a mi en Ramon Fontserè és un referent. Gairebé es pot dir que vaig descobrir el teatre amb ell. Al Ramon el mig coneixia i li vaig proposar. Es va llegir la intenció de l’espectacle, els textos que tenia escrits… i em va dir, “doncs som-hi, endavant”. La veritat és que ens hem entès molt bé. Hi ha hagut una entesa que crec que va més enllà de la feina. Ha estat una experiència extraordinària, fins el punt de que abans el coneixia i ara som amics.\nEn altres situacions, com et trobes quan et dirigeixen, acostumat a ser el director de les teves obres?\nM’agrada molt. Tens la por aquella que algú li doni una versió al que tu has escrit que no t’agradi. Però a mi la veritat l’experiència em diu que sempre enriqueix. Has de tenir molt clar el teu rol. És a dir, ara jo sóc l’autor i sóc l’actor d’aquesta història i hi ha algú que la dirigeix. Em poso al servei d’aquella persona. Amb l’espectacle Temps hem arribat a llocs que no haguéssim arribat mai. Només amb la complicitat, amb el debat, amb el no estar d’acord en alguna cosa… allò que es genera en el local d’assaig et porta a un punt que tu sol hagués estat absolutament impossible arribar-hi.\nAquesta obra és alhora un viatge introspectiu, com és fer el viatge entre dos?\nAmb l’espectacle Temps pretenia crear un personatge que tingués la llibertat absoluta per dir el que volgués i que pogués fer dalt de l’escenari el que volgués. A veure en quina situació podíem col·locar aquest personatge perquè pogués fer-ho. Aleshores se’m va aparèixer aquesta situació tan terminal: “només et queden 90 minuts de vida”. Una pregunta que a nivell personal espero no haver-me-la de respondre mai, i que gràcies al teatre et pots permetre el luxe de posar-te en aquesta tessitura. La compassió que tens cap a aquesta situació és tan bèstia que pots fer el que vulguis, és a dir, plorar, passar por i al mateix temps ser lliure, que és el que jo volia d’un bon principi. I aquí te’n adones, una vegada més, que toques un tema molt particular que és gairebé universal. Amb el Ramón ha estat relativament senzill, perquè ell m’ha respectat les coses que jo gràcies al teatre faria, i jo també he acceptat les seves propostes personals.\nCreus que l’humor és més útil per parlar o per escoltar coses que poden ser delicades?\nCrec que l’humor és el poder del comediant. És una arma molt interessant i eficaç per poder dir coses. Jo sempre poso el mateix exemple: els bufons eren els únics que podien riure’s del rei a la cara. A casa nostra hem tingut grans humoristes que feien en els seus espectacles una crítica molt bèstia a través de l’humor. És com una mena de vaselina. Els comediants no pretenem canviar el món. Jo pretenc entretenir, però sí que és cert que escric espectacles i després utilitzo l’humor per portar a terme aquests espectacles. I tinc ganes de fer editorial, de dir coses que penso, i entre riure i riure, m’agrada fer servir una mica la destral. Saps que l’espectador et pot arribar a fer molt més cas, que amb una cosa seriosa.\nGaudeixes per igual actuant que creant?\nUna de les coses que més m’apassiona d’aquesta feina és pujar a dalt de l’escenari i representar allò que he escrit. El moment aquell que tens una idea i no saps com codificar-la, com fer-la baixar… aquest procés a mi m’apassiona perquè em costa molt, és difícil. I dius, “d’aquest caos que tinc ara al cap, com ho podria ordenar de tal manera que l’espectador ho entengués quan jo ho expliqui a dalt de l’escenari?” Del no res, del foli en blanc, hi ha un dia que s’obren uns llums i és un espectacle. Això és una cosa que a mi em té captivat.\nTEMES RELACIONATSentrevistaentrevistesMarta TelloQuim Masferrer\nEnric H.March: “L’Arnau és l’últim vestigi que queda del Paral·lel d’abans”


De l’insomni al somni – Volar de nit és perillós\nDe l’insomni al somni\nHi ha moments que l’insomni sembla que tendeix cap a l’infinit i mires el sofà de casa amb desig. Però passem al tema romàntic per un dia. Per què no? Una nit que semblava perduda aconsegueixes adormir-te al costat d’un roncador d’alt nivell i somies que l’home sorollós et diu que t’estima. Com que ets com ets, et preguntes com pot fer tant soroll un home sol i, tot seguit, t’emociones. Tornes a adormir-te i l’endemà ja no saps si ho has somiat o si ha passat.\nPotser ha passat i si ha passat et planteges si t’ho deia a tu o a una altra. Però a qui? I decideixes imaginar-te la millor història possible. Hi ha dos tipus d’amants: els que somien i els que no. Creues els dits ben fort i et llences al buit amb un somriure. Per què no?\nÉs estrany somiar que algú que ronca al teu costat et diu que t’estima però no és impossible. I tampoc no deu ser impossible que tu l’estimis. Ni que ell t’estimi. Ni que tots dos tingueu por. El que realment sembla impossible és haver aconseguit agafar el son al seu costat i haver somiat una cosa així. És mèrit del teu inconscient, o un avís.\nGràcies al fet que la vida és bonica però que la literatura encara ho és més, llegeixes un poema de Keats i és com si el món et regalés una nova oportunitat per somiar i l’agafes al vol. Era mentida que fos tan difícil. Ho tens claríssim, vols ser feliç i aprofitar-ho tot. El despertador diu que són les set del matí. Hora de despertar-se, son, mandra, cafè amb llet, escoltar la ràdio, anar a treballar, fa sol o diuen que plourà. El que sento és tan bell que no tinc por de res, ni tan sols d’un mal matí.\nAquesta bellesa viurà per sempre, ja sigui en nosaltres, ja sigui en uns altres amants afortunats com nosaltres i tocats per aquesta força dolça que no podem entendre. Al costat d’aquesta certesa, les joies més cares del món ja no em semblen tan brillants. No vull res que no tingui. L’amor existeix, es pot tocar, a vegades ronca i sovint és complicat o sembla impossible. Ni cas, l’amor existeix i té pressa i sempre torna, i et fa feliç. Allò que és bell perviurà.\n“Veritat és bellesa, bellesa és veritat”: i és tot el que a la terra ara sabeu, i més ja no us caldria.\n(Del poema “Oda sobre una urna grega” de John Keats, traducció de Marià Manent)\nPublicat el 3 Juny 2011 2 Juny 2011 Autor Marta Millaret\n14 pensaments sobre “De l’insomni al somni”\n3 Juny 2011 a les 1:05\nSort que és així perquè, sinó, molta gent s’alçaria cada matí d’un llit solitari. I tant és que al llit hi hagis dut algú que ronca o les paraules del poeta. Al final, al cap i ressonen els sons d’allò que has decidit que et fes companyia.\n3 Juny 2011 a les 1:46\nJa t’ho dic ara. L’amor ronca, i déu n’hi do com ronca! Però així és l’amor.\n3 Juny 2011 a les 1:47\nNo vegis com canvia la perspectiva quan hi ha amor pel mig, oi? Sense perdre el teu estil, és el post més piruleta que t’he llegit mai. Ens n’haurem d’alegrar, oi? Encara que ronqui!\n3 Juny 2011 a les 11:41\nNo acabo de saber si ho has somiat, si t’agradaria haver-ho somiat o si res de tot això, i expliques uns roncs reals. Però és igual: cap de les tres opcions, però no negaria les conclusions. I jo estava pensant que, roncs a banda, també hi ha amor que fa pets. Alguns senso olor, altres sí. Al matí, però, durant aquella estoneta en què no saps encara què és somni i què no ho és, podem situar cada fenomen a la banda que vulguem i anar construint la millor realitat possible. (En Keats en sabia molt, amb els poemes d’amor).\n3 Juny 2011 a les 12:34\nCom diu l’Allau: ronca, i encara és pitjor quan no ho fa, que acabes movent-lo per tornar-li a sentir el ronc.\n5 Juny 2011 a les 11:25\nI per què ens ho fem tot tan complicat?\n7 Juny 2011 a les 21:12\nAleatòriament a l’Amor també li poden fer pudor els peus, o ser un roncador-parlador en somnis…\nQuan tot succeeix a l’hora, llavors es diu que l’Amor és cec. O sord. O… orfe d’olfacte, (curiosament no en sé l’adjectiu) 🙂\n11 Juny 2011 a les 13:16\nEnric H. March, aixecar-se cada matí d’un llit solitari no em sembla mala idea. Tampoc no em sembla mala idea tenir un llit enorme. M’agrada la idea que al cap hi ressonen els sons d’allò que has decidti que et fes companyia\n11 Juny 2011 a les 13:17\nAllau, doncs que sigui com vulgui que sigui, però que sigui!\nXeXu, la perspectiva canvia? quan dius piruleta vols dir nyonyo o empalagós o només dolç? (normalment rebo queixes del sector antinyonyo)\n11 Juny 2011 a les 13:18\nLluís, en Keats és molt gran! He llegit poquets poemes d’ell però m’han enamorat per sempre em sembla. Tinc ganes d’acabar exàmens per ficar-m’hi de ple. I sí, posats a construir que sigui la millor realitat possible.\n11 Juny 2011 a les 13:19\nClídice, veig que toques de peus a terra. L’amor suposo que cal cuidar-lo i anar vigilant que respiri. Els roncs poden ser útils!\nJosep, suposo que per bé, per mal o per no res.\n11 Juny 2011 a les 13:20\nCarme, l’amor és una cosa rara, així en resum i sense entrar en olors…\nAnterior Entrada anterior: Saturació de pretensions\nSegüent Entrada següent: Així hi anem o no hi anem


EGM’s…Un cop més, dia d’audiències!\nPublicado el 8 abril 2011 8 abril 2011 por piposerrano\nCom molts de vosaltres sabeu, avui, els qui ens dediquem a això dels mitjans de comunicació, hem tornat a rebre les notes del trimestre. Òbviament em refereixo a les dades de l’Estudi General de Mitjans. I com és tradició, un cop més us proposo una forma diferent d’analitzar els números i les dades… I dedicant-me a la ràdio no hi ha millor manera que mitjançant els agraïments d’alguns responsables de diferents programes de Rac1 i de Catalunya Ràdio. M’agradaria tenir temps per compactar-hi també la bona feina i les valoracions fetes per companys d’altres ràdios però…\nBé, sigui com sigui i tot i la confusió (La Confusió sempre és molt recomanable :)) segur que alguna conclusió en traieu!\nEl Matí de Catalunya Ràdio (430.000) (Catradio)\nEl Món a Rac1 (402.000) (Rac1)\nTot és Molt Confús (103.000) (Catradio)\nLa Competència (147.000) (Rac1)\nLa Segona Hora (110.000) (Rac1)\nEl Secret (76.000) (Catradio)\nVersió Rac1 (163.000) (Rac1)\nEl Cafè de la República (84.000) (Catradio)\nLa Nit a Rac1 (60.000) (Rac1)\nEtiquetas: Catalunya Ràdio, El Cafè de la REpública, Joan Barril, Jordi Basté, La Competència, la segona hora, Manel Fuentes, Pere Mas, Pipo Serrano, Rac1, Tot és molt confúsCategorías: periodisme/o, radio\nPrevioEvangelist Customer… En Apple saben latín!\nSiguienteLes grans frases de la setmana… Pep, Pujol i Jennifer…


Un any en un minut: la feina social de Brafa - Fundación Brafa\nUn any en un minut: la feina social de Brafa\nBy Brafa | 13 gener, 2021\nAmb el nou any, la Fundació Brafa ha publicat el seu Full Social, una fotografia de l’activitat social de Brafa dels darrers mesos. D’una ullada es pot apreciar el gran esforç que s’ha dut a terme per ajudar a les famílies i als més necessitats en un període marcat per la COVID-19.\nDe fet, el Full Social reflecteix d’una manera molt crua la realitat de l’entorn de Brafa: el districte de Nou Barris, el més empobrit de Barcelona, és alhora el que ha rebut un impacte més dur del coronavirus. Per aquesta raó, la Fundació ha adaptat la seva activitat per tractar d’ajudar a superar els efectes sanitaris, socials i econòmics de la pandèmia.\nLes dades més significatives d’aquest esforç són prou eloqüents:\nMés de 70.000€ destinats a ajudes a les famílies.\nMés de 200 alumnes han disposat d’una beca, el 64% del total.\nHan col·laborat més de cinquanta voluntaris.\nS’han organitzat més de 700 entrenaments online.\nDurant els mesos més durs de la pandèmia i el confinament, s’ha intensificat la col·laboració amb Càritas. Un grup de voluntaris ha distribuït aliments a famílies necessitades i han acompanyat a persones en situació de soledat.\nHa començat el Programa Spes, dirigit a ajudar a persones aturades o en ERTO mitjançant la pràctica de l’esport.\nTambé ha començat el programa d’esport inclusiu per a persones amb diversitat funcional.\nI està en fase d’implantació el programa BChampion, pioner en l’educació en valors a través de l’esport.\nAmb els hashtags #seguimjunts, #tornaremjunts i #noparis, l’escola no ha deixat en cap moment de dur a terme la seva activitat, amb un respecte escrupolós a la normativa vigent en casa fase de la pandèmia,\nRecuperar els valors de l’esport\nCom a part de la seva missió, la Fundació vol tenir un impacte positiu en l’àmbit de l’esport. En aquest sentit, la campanya de vídeos #noseashooligan ha rebut una impressionant resposta i desenes de milers de visionats. També els mitjans de comunicació s’han fet ressò.\nEn aquest sentit, Brafa està preparant un nova campanya per tal de concienciar dels riscos que suposen les apostes esportives per als jugadors i com perjudiquen als valors més genuins de l’esport.\nPerò tota aquesta activitat social, nucli de la Fundació, seria impossible de realitzar sense el suport de les persones que participen en els diferent programes sènior, a les lligues Màster o que lloguen les nostres instal·lacions. Els ingressos procedents d’aquestes activitats es destinen a impulsar aquesta tasca.\nBrafa també compta amb el patrocini imprescindible de la Fundació CMJ Godó, la Fundació “la Caixa”, la Fundación Repsol, la Fundación Paulino Torras, la Fundación Roviralta i la Fundación María Teresa Rodó. També amb la col·laboració de l’Ajuntament de Barcelona.\nDescarregar el Full Social\nCOVID-19esportLabor SocialLloguer futbol BarcelonaNou Barris


Stolz Murau Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Stolz\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Murau, no busqui més enllà de Stolz. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Stolz asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Murau, faci de Stolz la vostra llar.


santfeliuinnova | Sant Feliu Innova\n22 febrer, 2018 / santfeliuinnova\t/ Deixa un comentari\nTots els Dilluns de 17 hs a 20 hs, a partir del dia 5/03/2018.\nEspai de reunió de persones amb interessos en comuns relacionats amb la tecnologia. Un lloc on poder intercanviar coneixements, aprendre coses noves i sobretot crear, prototipar i transformar.\nCurs de Informàtica Bàsica:\nSi vols aprendre a fer servir l’ordinador no et pots perdre aquest curs d’introducció on aprendràs les principals eines que hi ha a un ordinador inclós Internet… Si esteu interessats, cada dimarts i dijous de 10:30 a 13 hores, des de l’1 de març.\nCurs Ús de telèfons mòbils:\nTots els dimarts des del 6 de març de 17 a 19 hores.\nSi vas una mica perdut amb el teu mòbil, no et pots perdre aquest curs on aprendràs a crear la teva agenda, les aplicacions que vénen ja en el mòbil i com treure-li profit.\nCurs Xarxes Socials:\nDimecres i Divendres de 10:30h a 13h des de 2 de març.\nUn curs on poder conèixer les noves plataformes de comunicació que hi ha a Internet: Facebook, Skype, Twitter, etc. i aprendre el seu funcionament i utilitat pel nostre dia a dia.\nSi et vols inscriure punxa aquí\nTambé, posem a la teva disposició altre servei de tutories individualitzades i personalitzades on resoldrem les teves dubtes; això sí, per accedir a aquest servei, primer hauràs de demanar hora i explicar-nos el teu problema, així nosaltres ens ho podrem preparar per donar-te la solució més adient.\n11 gener, 2018 16 gener, 2018 / santfeliuinnova\t/ Deixa un comentari\nTots els dilluns de 17 a 20 hores\nA partir del dia 5/02\nCurs d’Ofimàtica Bàsica\nDimarts i dijous de 10:30 a 13 hores\nDe l’1 al 27 de febrer (8 sessions)\nEls programes essencials del nostre PC. En aquest curs explicarem de manera breu, però detallada, tot el “combo” d’eines disponibles en els nostres ordinadors com per exemple: el processador de textos, els fulls de càlcul, les eines de presentació, les bases de dades…\nCurs Administració Digital, Tràmits Online i més\nDimecres i divendres, de 10:30 a 13 hores\nDel 2 al 28 de febrer (8 sessions)\nQuè és la signatura digital? Com faig una instància de manera electrònica? Quins tràmits puc fer per ordinador? I com reservar un vol per Internet? Com faig la compra? Puc reservar un hotel per internet ?? Amb aquestes sessions us transformarem en experts en navegació per internet i tràmits a la xarxa. Aprendrem tot allò que ens pot oferir Internet!!\nPunxa aquí per anar a inscripcions adults\n10 de febrer, d’11 a 12:30 hores\nLittlebits. Aprèn d’una forma divertida com funciona l’electrònica\n24 de febrer, d’11 a 12:30 hores\nReciclebots. Construcció de robots primitius, fent servir objectes quotidians i reciclables que podem trobar per casa. Important: No t’oblidis de portar el teu tetrabric, la teva ampolla, etc. per a poder construir el robot.\nAdreçats a infants de 8 a 12 anys\nPunxa aquí per anar a inscripcions infantils\nTambé posem a la teva disposició altre servei de tutories individualitzades i personalitzades on resoldrem els teus dubtes. Això sí, per accedir a aquest servei primer hauràs de demanar hora i explicar-nos el teu problema, així nosaltres ens ho podrem preparar per donar-te la solució més adient.\nMés informació i contacte: telecentresf@gmail.com o a la Biblioteca Montserrat Roig.


38. El forat negre de Catalunya – dietari.cat\nUn forat negre a l’espai\nLa persistència en els arguments i les estratègies absurdes són una constant en les formacions que poques opcions tenen de governar. Són aquests que es mouen pel camí del mig, com li agrada definir-se a Duran i Lleida, a qui li han tombat la disposició específica que havia començat a defensar. Què més pot defensar abans de fer-se l’harakiri polític? Tant PP com PSOE s’han alineat en tant sols un dia a dir que cap reforma donarà cap privilegi per sobre de la resta a Catalunya. Catalunya no podrà tenir cap singularitat, com per exemple un forat negre (on, segons prediu la relativitat general, hi ha sempre una singularitat). És una llàstima que no poguem disposar d’un forat negre, ja que aquest seria el lloc ideal on abocar les ximpleries dels polítics irresponsables com aquest i d’altres, que han estat i segueixen intentant arruïnar els anhels democràtics i legítims del nostre poble, ofegant la nostra economia; i tot per poder seguir subsistint lligats de mans i peus a l’ombra d’un Estat assentat sobre els principis del movimiento.


Holiday Inn Club Vacations South Beach Resort Myrtle Beach (SC) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n3000 South Ocean Boulevard, Area de l'aeroport, Myrtle Beach (SC), Estats Units, 29577 - Veure al mapa\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Holiday Inn Club Vacations Myrtle Beach-South Beac es troba a la zona de Area de l'aeroport de la ciutat de Myrtle Beach (SC). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Golf Jurassic, Parc Myrtle Beach State, Aeroport internacional de Myrtle Beach.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Holiday Inn Club Vacations Myrtle Beach-South Beac és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix instal.lacions per a minusvàl.lids, centre de negocis, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, visites turístiques.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Holiday Inn Club Vacations Myrtle Beach-South Beac.\nTots els comentaris (130) Parelles (21) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (66) Famílies amb infants grans (17) Grups (25)


miR-424~503, un grup de microRNAs que controlen el desenvolupament d’un tipus de càncer de mama – IDIBELL\nmiR-424~503, un grup de microRNAs que controlen el desenvolupament d’un tipus de càncer de mama\nEls microRNAs són petites molècules que regulen l’expressió de determinats gens.\nInvestigadors de l’IDIBELL i la UB, conjuntament amb el Mount Sinai, han descrit un conjunt de microRNAs que estarien regulant els càncers de mama dependents de la via de senyalització Wnt/β-catenina.\nLa via Wnt/β-catenina està implicada en diversos processos del desenvolupament tumoral, entre d’altres, promou la proliferació de l’epiteli mamari. Els microRNAs actuarien de fre d’aquesta via per evitar la sobreproliferació.\nLes glàndules mamàries femenines són òrgans que canvien constantment. L’expansió i regressió de l’epiteli d’aquestes glàndules ve dictat pels canvis hormonals ovàrics. Aquests cicles estan altament regulats en l’espai i el temps, ja que petits desajustos poden donar lloc a conseqüències patològiques molt greus. En aquest sentit, la via de senyalització Wnt/β-catenina hi juga un paper molt important, es tracta d’una via que, entre d’altres funcions, regula la proliferació de l’epiteli mamari, en conseqüència, si es troba anormalment activada pot afavorir el desenvolupament de càncer de mama..\nLa Dra. Ruth Rodríguez-Barrueco i el Dr. David Llobet-Navàs, de l’equip de recerca en càncer ginecològic de l’IDIBELL, conjuntament amb el Dr. Jose Silva, de l’Icahn School of Medicine al Mount Sinai (Nova York), i el Dr Jiyang Yu del St. Jude Children’s Research Hospital (Memphis), han descobert que els tumors mamaris caracteritzats per una activació de la via Wnt/β-catenina presenten freqüentment alteracions en un grup de microRNAs.\nEstudis previs del mateix equip havien descrit que aquest grup de microRNAs, el clúster miR-424~503, actuava com a supressor de tumors en el càncer de mama. Aquest nou estudi publicat a l’EMBO Reports indica que aquest efecte antitumoral vindria donat, en part, pel seu paper en la regulació de la via Wnt/β-catenina.\n“Entendre per què es generen tumors, els mecanismes moleculars subjacents i el paper que hi juga cadascú ens dóna una perspectiva més àmplia –afirma Ruth Rodríguez-Barrueco, investigadora principal de l’IDIBELL i la Universitat de Barcelona-. Una perspectiva que ens permet seguir explorant noves dianes terapèutiques, que puguem modular, per obtenir tractaments més eficaços i amb menys efectes secundaris per a les pacients”.\nEls microRNAs són petits fragments d’àcids nucleics que regulen de manera específica l’expressió de certs gens. “Nosaltres hem observat que els microRNA miR-424 i miR-503 bloquegen la síntesi d’un receptor essencial per a la via de senyalització Wnt/β-catenina. Es tracta d’una estratègia de les cèl·lules de l’epiteli mamari per regular la proliferació cel·lular” afirma el Dr. David Llobet-Navàs, també investigador principal de l’IDIBELL i membre del CIBERONC. “Amb aquest estudi nosaltres proposem que quan desapareix aquest grup de microRNAs desapareix el fre de la proliferació cel·lular en l’epiteli mamari, i per tant, es pot afavorir el creixement descontrolat i l’aparició eventual de tumors”.\nPer a aquesta investigació, l’equip ha utilitzat un model de ratolí que no expressa el grup de microRNAs miR-424~503. Els investigadors han observat que les femelles que no expressen aquests microRNAs desenvolupen més freqüentment tumors a la glàndula mamària que es caracteritzen per una sobreactivació de la via Wnt/β-catenina.\nPublicat a: ., Càncer, Càncer ginecològic, P. de Mecanismes Molelculars i Teràpia Experimental en Oncologia - Oncobell,\n← Dues noves variants genètiques associades amb els intents de suïcidi ajuden a desentrellar-ne els factors de risc\nSónar+D, l’IDIBELL i L’Hospitalet s’uneixen per fer un experiment en viu que estudiarà les diferències a l’hora de descobrir músiques noves →


Amposta prepara una tretzena Festa del Mercat a la Plaça semiconfinada | Amposta.info\nLa Festa del Mercat a la Plaça prepara una edició semiconfinada. Així, del 20 al 23 de maig, Amposta tornarà a principis de segle XX en la tretzena edició d'aquesta festa de recreació història. Ho farà, però, d'acord amb les mesures i restriccions vigents en aquell moment a causa de la pandèmia. "Encara que segurament no podrem viure una Festa del Mercat com les anteriors a la pandèmia, no volem deixar passar l'oportunitat de celebrar aquesta cita amb diferents activitats", diu la regidora de Cultura, Inés Martí, tot animant a la gent que prepari ja les seves vestimentes d'època per lluir-les aquell cap de setmana.\nL'eix temàtic d'enguany seran els transports. Aquest havia de ser el tema de la dotzena edició, però com no es va poder dur a terme a causa del confinament, es rendirà homenatge a aquest sector en la tretzena Festa del Mercat. Una de les activitats al voltant d'aquesta temàtica serà una exposició al Museu de les Terres de l'Ebre.\nEnguany també es tornarà a celebrar el ja habitual concurs de decoració d'aparadors i s'incorporarà una novetat: també es durà a terme un concurs de decoració de balcons. Les bases i requisits per participar-hi seran publicades durant la segona quinzena de març a la web de l'Ajuntament.\nPel que fa a la restauració, els establiments que ho desitgin podran participar de la Festa amb una terrassa on es podran realitzar vermuts, dinars i sopars (a domicili si les normatives ho dicten així) temàtics. Per participar, també ho hauran de fer mitjançant inscripció tal com dicten les bases que es publicaran les últimes setmanes de març. La resta d'activitats, com espectacles o representacions, s'han adaptat a l'aire lliure, d'acord amb els horaris i mesures establertes pel PROCICAT. "Enguany, donades les circumstàncies, més que mai fem una festa centrada en el km0, donant suport als establiments i negocis de la ciutat", apunta Martí, regidora de Cultura.\nEl cartell d'enguany és una adaptació del de l'any passat, seguint amb la temàtica proposada, però adaptant-lo a les circumstàncies amb les quals se celebrarà aquesta tretzena Festa del Mercat a la Plaça.


Decàpolis alsaciana - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa Decàpolis (Zehnstädtebund o Dekapolis en alemany) alsaciana fou una aliança de deu ciutats del Sacre Imperi Romà a Alsàcia. Aquesta lliga fou fundada el 1354 i es va mantenir fins al 1679.\nEl 1359 l'emperador Carles IV ratificà el tractat pel que se unien les ciutats de Haguenau, Colmar, Wissembourg, Turckheim, Obernai, Kaysersberg, Rosheim, Münster, Sélestat i Mulhouse. Haguenau n'esdevingué la capital mentre que Estrasburg, una altra ciutat lliure imperial, es mantingué fora de l'aliança. El 1515, Mulhouse abandonà l'aliança i es va coaligar amb els cantons suïssos. Fou substituïda per Landau.\nL'aliança fou durament sacsejada per la Guerra dels Trenta Anys, a conseqüència de la qual bona part de la regió fou annexada a França per la Pau de Westfàlia en 1648. La signatura del Tractat de Nimega el 1679 va suposar definitivament la fi de la Decàpolis.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Decàpolis_alsaciana&oldid=20408249»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 oct 2018 a les 19:58.


L'AFE no es limita amb cent mil | Distrito Fallas\nInicio » Solidaridad y ecología » L’AFE no es limita amb cent mil\nL’AFE no es limita amb cent mil\n¡Un alivi per als amants del monument gran, i també per als tallers fallers! Les falles de l’Associació de Falles d’Especial (AFE) han declarat que ells no limitaran el preu dels seus monuments com ha fet la Federació de Falles d’Especial, i que posaran els ninots que els abellisca o que puguen. Per altre lloc, les comissions associades (Arxiduc Carles-Chiva, Av. Malvarrosa-Ponz-Cavite i Plaça de la Mercé) també han manifestat que la recaptació per la venda d’entrades a les seues falles es donarà als damnificats pel terratrèmol d’Haití.\nAixí va decidir-se en la reunió celebrada ahir per la junta directiva l’AFE al casal de La Mercé. Esta és una resposta a la polèmica generada per la Federació de Falles de la Secció Especial quan van comunicar que per a 2011, els seus monuments grans tindran un pressupost màxim de 100.000 euros i els infantils de 25.000. L’AFE també informa en el comunicat emés als mitjans de comunicació, que les comissions que l’integren es congratulen de ser un bon exemple de falles d’especial, ja que mai han volgut gastar per damunt de les seues possibilitats.\nEsbossos i folklore amb l’Agrupació del Marítim\nEl pròxim cap de setmana, l’Agrupació de Falles del Marítim té marxa a les Reials Drassanes: divendres s’inaugurarà l’exposició dels esbossos de […]\nEntrada anterior Canvi de dia per als esbossos de Camins al Grau\nEntrada siguiente Taula redona sobre el canvi climàtic a l’Antiga


Dolors Marta Inge: Amanida de taronja amb bacallà esqueixat\n50 gr. d’olives negres o olivada\noli ,sal ,pebre, vermell dolç\nPelar i tallar les taronges a rodanxes no gaire gruixudes i amanir-les amb sal i oli. Fer varis nivells amb l’ajuda d’una anella, intercalant la taronja, la ceba, l’olivada i el bacallà. Acabar amb una rodanxa de taronja i decorar el plat amb l’olivada i una mica de pebre vermell. Aquesta recepta tan original i refrescant ens la va facilitar l'Anni el dia que va venir a dinar amb nosaltres. Crec que és bastant apropiada per aquests dies de festes nadalenques ja que es lleugera i segur que ajuda a païr els greixos. Ens va deixar d'altres receptes igual de bones i d'originals que de mica en mica anirem publicant. La de carpatxo de figues també és d'ella. Desitjem que us agradi.\nPublicat per "Dolors Marta Inge" a 10.12.10