Exposició atles lingüístic de Catalunya ~ Biblioteca Pere Casaldàliga\nExposició atles lingüístic de Catalunya\nJa podeu visitar l'exposició de l'atles lingüístic de Catalunya del Joan Veny a la nostra biblioteca.\nEl Ramon Carreté ha cedit durant dues setmanes aquesta magnífica obra per tal que tots els Balsarenyencs (i tot el públic en general)que ho desitgin el puguin consultar.\nFotografia feta pel David Fornell\nL'Atles Lingüístic del Domini Català (ALDC) és un projecte de l'Institut d'Estudis Catalans que s'inscriu dins la geolingüística, mètode d'investigació dialectal que, basat en les contestacions a un qüestionari prèviament establert, pretén donar compte de la distribució de sons, formes, funcions i mots d'un o més dominis lingüístics. Les llengües dels pobles preromans, la dialectalització arribada des de la Península Itàlica, la pressió del superstrat, el veïnatge d'altres llengües, les segregacions per causes polítiques, les relacions econòmiques, els trasllats humans, les variables socials, la convivència de llengües, la mateixa evolució interna, etc. són factors que, al llarg dels segles, han configurat les característiques de la nostra llengua històrica que, una i vària alhora, reflecteix, com en un mirall, l'esperit, la història, la manera de viure i pensar de tota la comunitat catalana. Els atles lingüístics constitueixen l'eina per excel•lència que permet estudiar, sobre bases científiques, la diferenciació d'una llengua des d'un angle geogràfic.\nEls orígens d'aquest projecte es remunten al 1952, any en què, conscients de les limitacions de les obres geolingüístiques publicades o programades fins aleshores, Antoni M. Badia i Margarit i Germà Colón van anunciar la realització d'un Atles Lingüístic del Domini Català, les enquestes del qual començaren el 1964 i es conclogueren el 1985. Els principals enquestadors foren Joan Martí i Castell, Lídia Pons i Griera, Joaquim Rafel i Fontanals i Joan Veny i Clar, que n'esdevingué director.\nDificultats professionals i de finançament van paralitzar aquesta magna empresa cartogràfica, fins que el 1989, arran de la reestructuració de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC), l'ALDC fou acollit com un programa de recerca dins la seva Secció Filològica.\nJoan Veny i Lídia Pons es posaren al capdavant del projecte, s'elaboraren els programes informàtics corresponents i es treballà en la introducció i el processament de les dades.\nObjectius de l’ALDC\n1. La formació d'una base de dades informatitzada amb els materials dialectològics recollits in situ mitjançant un qüestionari de 2.452 preguntes aplicat a 190 poblacions de tot el domini de llengua catalana. Les respostes a aquest qüestionari, presentades en forma fonètica i en grafia convencional, permetran l'estudi de la variació lèxica, fonètica, morfològica i sintàctica del català en qualitat de llengua històrica. La base de dades consta de 475.425 registres.\n2. La preparació d'un recull d'etnotextos del català oriental. Es tracta de textos enregistrats magnèticament i transcrits en versió fonètica i en versió normalitzada que reprodueixen la parla espontània de les generacions més grans en les diferents modalitats de la llengua; generalment reflecteixen aspectes de la vida rural desusats o poc coneguts en la societat moderna. El 1998 es va editar el volum Atles Lingüístic del Domini Català. Etnotextos del català oriental, que consta de 152 textos, un glossari i una casset.\n1. La preparació, a través de programes semiautomàtics, de les dades emmagatzemades de l'Atles Lingüístic del Domini Català (ALDC) i la publicació d'aquestes dades en format cartogràfic. Fins ara s'han publicat quatre volums i està prevista la publicació de cinc més.\n2. La preparació del Petit Atles Lingüístic del Domini Català (PALDC). Es tracta d'una col•lecció de mapes de síntesi, de caràcter divulgatiu, en format DIN A4, basada en una selecció de temes i enunciats de l'ALDC i en una presentació cartogràfica en colors, acompanyada de breus comentaris lingüístics bastits sobre una base de rigor científic, de consulta còmoda, destinat, especialment a universitaris, alumnes de batxillerat i diletants de la llengua. A cada volum de l’atles gran correspondrà un volum del Petit Atles fins arribar a nou volums. Fins ara s'han editat els volums I (Barcelona, 2007; reimpressió, 2008) i II (Barcelona, 2009).\n3. La preparació d'un recull d'etnotextos de català nord-occidental i de valencià, presentats en transcripció fonètica i en grafia convencional. Actualment, s'està preparant l'edició del volum corresponent al català nord-occidental.\nContingut de l’ALDC\nVolum I de l’ALDC (Barcelona, 2001; reedició 2004)\na) una introducció, on s'expliquen les característiques generals de l'obra i el procés d'elaboració, a més de la relació d'enquestadors i de localitats enquestades;\nb) la fitxa tècnica de les localitats;\nc) la presentació dels materials que constitueixen aquest volum, referit al cos humà i a les malalties, ordenats en 9 mapes introductoris i 179 mapes lingüístics;\nd) 19 llistes de materials no cartografiats;\ne) índexs numèrics i alfabètics en català, castellà, francès i italià dels enunciats dels mapes i de les llistes de materials no cartografiats.\nVolum II de l’ALDC (Barcelona, 2003)\nPresenta una organització general semblant al primer, però incorpora una part amb material fotogràfic. Consta de 269 mapes, de 14 llistes de materials no cartografiats i de 583 fotografies i dibuixos referents al vestit, la casa i les ocupacions domèstiques, a més dels índexs numèrics i alfabètics dels enunciats dels mapes i de les llistes (en català, castellà, francès i italià) i dels índexs dels conceptes il•lustrats.\nVolum III de l’ALDC (Barcelona, 2006)\n5. Món espiritual: l’Església. Festes religioses. Creences;\nComprèn 291 mapes i 50 llistes de materials no cartografiats, referits a la família i el cicle de la vida, les festes religioses i les creences, els jocs infantils, el temps, la meteorologia i la topografia. Consta també de 269 fotografies i dibuixos, dels índexs dels enunciats de mapes i llistes (en català, castellà, francès i italià) i dels conceptes il•lustrats.\nVolum IV de l’ALDC (Barcelona, 2008)\nComprèn el lèxic patrimonial relatiu al camp i als cultius. Consta de 200 mapes, de 9 llistes de materials no cartografiats i de 921 fotografies i dibuixos referents al món rural, a més dels índexs dels enunciats (en català, castellà, francès i italià) i dels conceptes il•lustrats.\nFitxa tècnica de l’ALDC\n• Directors: Joan Veny i Clar, Lídia Pons i Griera\n• Principals enquestadors: Joan Martí i Castell, Lídia Pons i Griera, Joaquim Rafel i Fontanals, Joan Veny\n• Coordinadora: Núria Jolis i Masjuan\n• Col•laboradors dels diferents volums: Montserrat Roma i Uguet, Xavier Gomila i Pons, Mar Massanell i Messalles, Núria Jolis i Masjuan, Pedro Monzo Polo (cartògraf)\n• Promotors del projecte: Antoni M. Badia i Margarit, Germà Colón\n• Assessor informàtic: Joaquim Rafel i Fontanals\n• Analista informàtic: Cristina Busto\n• Assessor cartogràfic: Josep M. Rabella i Vives\n• Assessors de traducció: José Antonio Pascual i Pilar García Mouton (castellà), Francesco Ardolino (italià), M. Teresa Garcia Castanyer, Jean-Paul Escudero i Christian Camps (francès)\nBalsareny a l’ALDC\nEn els mapes de l’Atles, Balsareny hi figura amb el número 44. L’enquestador va ser Ramon Carreté i Parera l’any 1984. Una còpia comentada de les respostes obtingudes es troba al fons local de la Biblioteca Pere Casaldàliga de Balsareny.\nEls principals informadors balsarenyencs van ser:\n• Francesc Soler i Castella\n• Petronila Calmet i Pons\n• Valentí Masplà i Suades\n• Joan Vall i Casaldàliga\n• Francesc Soler i Fàbregas\n• Miquel Rodergas i Rabeya\n• Pere Comellas i Manubens\n• Flora Ribera i Alsina\n• Josep Tantiñà\n• Lluís Grané i Suades\n• Lluís Casaldàliga i Guitart\n• Joan Casaldàliga\n• Joan Verdaguer i Pla\n• Ramon Ribera i Guitart\n• Pere Suades i Serra\n• Pere Subirana i Codina\nAquesta exposició posa a l’abast dels lectors de la Biblioteca Pere Casaldàliga de Balsareny els 4 primers volums de l’ADLC i els dos primers volums del PALDC (fons particular de Ramon Carreté).


Cupons d'Economia Circular | PIMEC\nCupons d'Economia Circular\nDeixa'ns les teves dades i ens posarem en contacet amb tu:\nConvocatòria d'ajuts: Cupons a la Innovació 2019\nOberta la convocatòria per optar als ajuts de Cupons a la Innovació 2019. El termini de sol·licitud finalitza el 4 de desembre de 2019.\nEnguany ha entrat en vigor la Resolució EMC/2692/2019, de 17 d’octubre, per la qual s’aproven les bases reguladores dels ajuts dels Cupons a la Innovació.\nL’objecte d’aquestes bases és la concessió d’ajuts per a la contractació de serveis d’innovació en forma de cupons realitzats per proveïdors acreditats per ACCIÓ.\nAquests ajuts es divideixen en 4 categories: cupons d’innovació, cupons d’economia circular, cupons de fiscalitat i cupons de propietat industrial.\nEls Cupons d'Economia Circular subvencionen a empreses la contractació de serveis d'economia circular a proveïdors acreditats amb l'objectiu que millorin els seus productes, serveis, processos i/o models de negoci.\nEl servei d'economia circular que es pot subvencionar mitjançant aquesta categoria és:\nEcodisseny de productes,serveis i/o processos\nEn el cas de productes, serveis o processos ja existents, serveis adreçats a analitzar el seu impacte ambiental al llarg del cicle de vida del producte/servei i identificar i testar propostes de millora o serveis adreçats a desenvolupar noves aplicacions de materials reciclats; i en el cas de nous productes, serveis o processos, serveis adreçats a ecodissenyar el producte/servei/procés amb l'objectiu de minimitzar els impactes ambientals al llarg del seu cicle de vida. Les propostes d'accions poden incloure, entre d'altres, mesures per disminuir el consum de recursos, allargar la vida útil dels productes, prevenir la generació de recursos o facilitar la reutilització i el reciclatge.\nEls criteris generals per a l'atorgament de l'ajut són:\nLajut serà d'un màxim de 5.000 euros, sempre que no superi el cost de l'actuació subvencionable.\nEl cost màxim del servei ambiental subvencionable és de 14.000 €.\nLa data de caducitat és de 8 mesos des de la data de presentació de la sol·licitud de subvenció.\nEl procediment de concessió serà el de concurrència no competitiva i les sol·licituds es resoldran per ordre d’entrada dels expedients al registre i fins a l’exhauriment del pressupost.\nEl servei se subcontracta a:\nAgents tecnològics amb el segell TECNIO.\nAssessors acreditats per ACCIÓ en la categoria d'Economia Verda.\nL'empresa beneficiària cedeix el dret de cobrament del cupó al proveïdor amb els llindars següents:\nCom a màxim es poden demanar 2 cupons per empresa, de categories diferents, sempre que un d’ells sigui de fiscalitat o de propietat industrial.\nCom a màxim cada proveïdor pot gestionar 5 cupons.\nEls beneficiaris han de ser empreses amb establiment operatiu a Catalunya i tenir, com a mínim, 5 anys de vida, així com una plantilla d’entre 5 i 250 treballadors el mes anterior al de la presentació de la sol·licitud.\nEls proveïdors han de ser agents tecnològics amb el segell TECNIO o assessors acreditats per ACCIÓ en la categoria d’Economia Verda.\nLa sol·licitud s’ha de formalitzar en l’imprès normalitzat que es podrà descarregar des de la pàgina web d’ACCIÓ, i que adjuntem a continuació:\nSol·licitud ajuts dels cupons a la innovació\nEl termini de presentació de sol·licituds per obtenir els ajuts que preveu aquesta convocatòria està obert fins al 4 de desembre de 2019, sempre que no s’hagi exhaurit abans el pressupost disponible.\nSi esteu interessats en aquest servei, podeu posar-vos en contacte amb PIMEC.


L'índex d'atur entre les persones migrades a la UE és un 6,4% més alt que entre les nadiues - Diari Jornada\nGrècia, l’estat espanyol i Finlàndia registren l’atur més elevat entre la població immigrant\nL'índex d'atur entre les persones migrades a la UE és un 6,4% més alt que entre les nadiues\n| 30 de jul, 2018 - 19:11\nL’Oficina Estadística de la Unió Europea (Eurostat) acaba de publicar un estudi sobre la situació laboral entre la població immigrant. Segons l’informe, els nouvinguts pateixen una taxa d’atur un 6,4% més elevada que els nascuts en un dels 28 països del club europeu. Durant el passat exercici, els índexs de desocupació entre els immigrants de fora de la UE va ser del 13,3%, mentre que la mitjana dels autòctons va ser del 6,9%.\nGrècia i l’estat espanyol, els dos estats amb les taxes més elevades d’atur, també registren la taxa més alta d’immigrants aturats amb el 35,2% i el 25,3%, respectivament. A continuació, Finlàndia amb el 21,9%. Els percentatges de desocupació entre els treballadors que provenen d’altres estats europeus també són molt alts: gairebé el 30% a Grècia i el 21,4% a l’estat espanyol. L’exercici passat, les dades d’atur més baixes pels immigrants nascuts a altres països europeus van correspondre a Txèquia (3,6%), Alemanya (4,4%) i el Regne Unit (4,5%). Quant a ciutadans fora de la UE, els índexs més baixos d’atur es troben a Txèquia (4,5%), Estònia (5,8%), Alemanya (6,1%) i Letònia (6,7%). Els dos únics estats europeus on hi ha més atur entre els ciutadans nadius que entre els immigrants són Letònia i Xipre, on l’atur entre els autòctons és un 1,2% i un 3,8% més alt que entre els estrangers.


El mar a fons | EL REFUGI ESCOLA DE NATURA I MUNTANYA\nEls amics de l’ICM, l’Institut de Ciències del Mar, ens ofereixen, al públic en general, noves eines per a realitzar consultes i ampliar els nostres coneixements dels mars i oceans. Fem-hi una capbussada!\nEs tracta d’una proposta didàctica que pot interessar als/les mestres, professors, educadors/es, pares, mares, nens, nenes i també al refu. És clar!\nAquest projecte es diu “EL MAR A FONS” i té com a objectiu principal promoure nous continguts ens els plans d’estudi de l’educació primària i secundària. Això fa que la proposta sia interessant i faci de contenció a totes aquestes retallades al sector de l’ensenyament, en detriment de l’educació dels nostres nens i nenes.\nDes de la pàgina web, a casa o a l’escola, es podrà accedir als continguts educatius tan en català com en castellà. El format de la pàgina són dos blocs:\n1. Vídeos originals, de curta durada sobre temàtiques relacionades amb el mar, acompanyats de guies didàctiques i també d’unes propostes d’activitats relacionades amb els continguts dels vídeos i les guies.\n2. Activitats d’investigació que es realitzaran des del centre educatiu amb materials senzills i seguint les pautes per a la recollida de dades i anàlisi amb diferents graus de complexitat. En funció de l’aula: edat, treballs realitzats.\nPerò el millor de tot és que a través de la mateixa web, les persones, els nens i les nenes de les aules tenen l’oportunitat d’intercanviar resultats, impressions, idees i materials. Es poden posar en comú els diferents resultats i generar diàleg entre els alumnes, professors, investigadors i tothom qui s’animi a treballar-hi.\nPares, mares, educadors/es, ja tenim una nova eina per conèixer més el fons marí. Nois, noies, potser aquesta pàgina web també us ajudarà a avançar en els vostres treballs de medi de l’escola.\nUs animeu a fer-hi una ullada, o una capbussada? Ara per ara, des del refu aplaudim la iniciativa i esperem que us agradi. Així que ens arribin més dades sobre aquest projecte, us n’informarem.\nPoseu-vos el neoprè, els tubs de respiració i a l’aigua!


Mandrill (Mandrillus Sphinx) | Dades increïbles | Ekolss - Animals\nClassificació científica Mandrill\nEsfinx de mandril\nEstat de conservació del mandril:\nUbicació del mandril:\nDades de Mandrill\nFruites, arrels, insectes\nBoscos tropicals densos i costaners\nLleopard, Àguiles, Serps\nNassos i grumolls de colors distintius!\nCaracterístiques físiques de Mandrill\n11,5-30 kg (25-60 lliures)\n'El mandril té un aspecte realment únic que el diferencia d’altres primats.'\nTot i que gairebé pesa tant com un simi, el mandril és en realitat un tipus de mico, que divideix el seu temps entre el terra i els arbres. Els seus colors facials brillants i la seva pell estranyament brillant són capçals instantanis per als turistes i els visitants del parc zoològic. No obstant això, la difusió de la civilització humana ha amenaçat la supervivència de l'espècie a tot el seu hàbitat natiu a l'Àfrica.\n3 Dades increïbles sobre mandíbula\nEs mostra el mandriluna coloració viva i cridaneraal voltant del cos que desafia la fàcil descripció. Aquesta característica va portar una vegada a Charles Darwin a escriure: 'Cap altre membre de tota la classe de mamífers té un color tan extraordinari com els mandrils masculins adults'.\nMandrilsemmagatzemar menjaren el seubosses de galta molt grans.\nEl caràcter deAmic deEl rei Lleó, tot i que es descriu com un babuí, sembla que té la colorida cara del mandril.\nNom científic Mandrill\nEl nom científic del mandril ésEsfinx de mandril. Rep el nom de l’antiga figura mitològica grega que tenia el cap d’un humà i el cos d’un animal, que potser reflecteix el seu aspecte estrany. El mandril és només una de les dues espècies vives de la gènere . L 'altra espècie viva és laMandrillus leucophaeus, comunament conegut com només el trepant. Ambdues espècies tenen estructures, hàbitats i aspectes socials similars, però el simulacre també és molt menys colorit que el seu germà vivac.\nEl mandril forma part de la famíliaCercopithecidae, que inclou tot el Vell Món micos . Com el seu nom indica, els micos del Vell Món viuen exclusivament a Àfrica i Àsia . Això els distingeix dels micos del Nou Món, que viuen a les Amèriques. Les diferències físiques entre elles són subtils, però els micos del Vell Món no tenen cua prensil i tenen un nas més destacat.\nAspecte de mandril\nD’aspecte únic, el mandril presenta un morrió molt llarg, un front destacat i una cua curta, gairebé inexistent. Es complementa amb un elegant pelatge de color verd fosc i gris, amb mechones de cabell blanc a l’estómac i una llarga barba groga. Combinat amb les extremitats llargues i musculoses, el cos compacte i el cap engrandit, el mandril sembla una mica inusual a l’ull humà, com si estigués junt des de diverses parts. Però l'espècie és en realitat força hàbil i àgil, amb una gran varietat de moviments i postures. Tot i que normalment camina a quatre potes, el mandril també pot seure o estirar-se a la seva part posterior bastant gruixuda. També té polzes i dits grossos oposables per agafar objectes i enfilar-se als arbres. L’animal passa una part de la seva vida sobre la terra, saltant de branca en branca.\nL’aspecte més reconeixible de l’aspecte del mandril és les marques exòtiques de certes parts del cos, incloses les crestes vermelles brillants del nas i la boca, les galtes de color blau clar i la colorida part posterior. Aquestes marques realment tenen una important funció social. Quan s’enfadin o es treballin, alguns dels colors del cos es tornaran més intensos. Una visualització de la gropa també pot demostrar submissió o disponibilitat d’aparellament femení.\nDe gran grandària, el mandril és potser el més gran dels micos del Vell Món. El mascle de l'espècie pot pesar aproximadament 70 lliures i possiblement més de 100 lliures mentre arriba a una alçada de més de 30 polzades. La mida del mandril és aproximadament la mateixa que un gos gran. No obstant això, la femella és significativament més petita que el mascle; només pesa uns 30 quilos. Aquesta diferència extrema entre la mida de la mandril en els sexes és una de les més grans entre els primats. Una altra distinció sexual important és que els mascles tendeixen a tenir colors més brillants. Això té importants implicacions per al comportament d'aparellament de l'espècie, ja que els colors més brillants poden significar dominància.\nDents de mandril\nLes massives dents canines normalment estan ocultes a la vista, però quan el mandril obre la boca, es fan molt evidents.\nComportament de mandrils\nLa coloració és només un aspecte de la gran varietat d’estratègies de comunicació del mandril. Els senyals visuals, la postura corporal, els marcadors d’olors i les vocalitzacions s’utilitzen per transmetre tota mena d’informació per aparellar-se, jugar, advertiments i altres comportaments. Per exemple, l’exposició de les dents és un dels senyals més habituals. En realitat és un signe d’amabilitat i jovialitat més que una acció agressiva. Si el mandril s’enfada, donarà una palmada visible al terra amb les mans i contemplarà amb intensitat el seu objectiu. La preparació és un altre comportament habitual que ajuda a reforçar els vincles entre els membres del grup. També utilitzaran diversos sons vocals com grunyits i udols per comunicar l’estat d’ànim, sobretot si perden contacte visual entre ells. I la presència d’una glàndula d’olor al pit els permet assenyalar la seva presència fregant diversos productes químics sobre els objectes.\nCom que les relacions socials són un aspecte tan important del seu comportament, els mandrils busquen seguretat en gran quantitat. Un sol grup, conegut com a tropa o horda, pot estar format per al voltant de 50 membres, tot i que alguns grups poden unir-se per períodes curts de temps. El grup més nombrós registrat mai va ser d’uns 1.200. L'horda té una jerarquia social diferent en què cada membre té un lloc. A la part superior de la jerarquia hi ha un sol mascle dominant que té drets exclusius de reproducció i la responsabilitat de defensar el grup de les amenaces externes. La salut i l’estabilitat de tota l’horda sovint pot dependre de les accions del líder.\nEls mandrils masculins i femenins presenten relacions molt diferents dins i amb el grup. Els mascles tendeixen a allunyar-se del grup després d’assolir la plena maduresa i de vegades formen grups de solters exclusivament masculins. Les femelles es queden dins del mateix grup del seu naixement, cosa que sovint els permet formar forts vincles de per vida entre si.\nLa intel·ligència de Mandrill no és tan explorada pels científics com goril·les i ximpanzés , però les observacions en captivitat i en estat salvatge han documentat diversos usos diferents de les eines, tant per buscar aliments com per preparar-se. Els estudis també suggereixen que són capaços de mostrar una memòria decent a llarg termini, reconeixement facial i resolució de problemes.\nHàbitat de mandril\nEls mandrils viuen principalment als boscos de l’Àfrica occidental, sovint adjacents als rius, aiguamolls , o sabanes. La distribució principal de l’animal es troba a cavall entre els països de Congo , Gabon , Camerun , i Guinea Equatorial . Tot i que s’adapta principalment a un estil de vida terrestre, aquesta espècie es reuneix de nit als arbres per seguretat i comoditat. Tendeixen a canviar entre diferents arbres cada nit dins del seu abast.\nSegons la llista vermella de la UICN, que classifica l’estat de conservació de moltes espècies, actualment hi ha mandrils vulnerable fins a l’extinció. Es desconeixen les poblacions exactes, però la destrucció de l’hàbitat provinent de l’agricultura, la indústria i els assentaments humans sembla ser la principal causa del seu lent declivi. La carn de bosc de mandril, o la caça de la fauna salvatge per a l'alimentació, encara és una pràctica permanent a l'Àfrica del segle XXI. Per evitar la seva extinció, els esforços de conservació se centren en la institució de mesures contra la caça furtiva i vigilància per evitar la caça excessiva. Els conservacionistes també han de treballar amb els governs locals per aturar la disminució dels hàbitats naturals. Els mandrils encara no necessiten mesures d’emergència per sobreviure, però la tendència a la baixa del nombre és preocupant.\nEls mandrils són experts en forrajeres que cacen tant plantes com animals petits, com ara fongs, arrels, llavors, fruits, insectes , cucs, amfibis, sargantanes , serps , cargols , ous i petits mamífers. La seva dieta és realment prolífica i pot incloure fins a cent espècies diferents. Els sexes mandril segueixen diferents estratègies de caça. Els mascles adults tendeixen a buscar menjar a terra, mentre que les femelles i els nens tendeixen a buscar-se als arbres. Els mandril juguen un important paper ecològic ajudant a dispersar les llavors pel medi forestal local.\nPredadors i amenaces de mandrils\nA causa de la seva gran mida, els mandrils tenen pocs depredadors naturals en estat salvatge, llevat de lleopards i, per descomptat, els humans, que tradicionalment els han caçat per menjar. Es poden matar mandrils per contacte accidental amb verinosos serps també. Només la mida del grup proporciona molta protecció contra el perill, però si un individu està arraconat, les grans dents canines també proporcionen una defensa adequada. Més recentment, la pèrdua d’hàbitat ha estat un altre perill important per a la seva existència continuada.\nReproducció de mandrils, nadons i vida útil\nEls mandrils formen una societat tipus harem en la qual un sol mascle té drets d’aparellament exclusius amb un grup de femelles. En un gir interessant, les femelles trien amb quins mascles es reproduiran. Una teoria és que les femelles seleccionen el mascle amb els colors més brillants, perquè la intensitat dels colors és un reflex directe del nivell de testosterona del mascle, que denota la seva salut i viabilitat física. Aquest és un exemple de selecció sexual en què un sexe desenvolupa trets exagerats per transmetre informació i ajudar el sexe oposat a triar un company adequat. Una altra possibilitat és que la coloració masculina es faci més brillant només després de ser seleccionada per les femelles. Sigui com sigui, l’agressió masculina es produeix i de vegades esdevé mortal, però no és tan pronunciada com es podria esperar.\nEl moment de la temporada de reproducció varia segons el subministrament d’aliments, però tendeix a produir-se cada dos anys entre els mesos de juliol i octubre. La femella portarà les cries durant uns sis mesos fins al voltant de gener a març abans de donar a llum finalment. Només es produeix un mandril alhora, mentre que bessons només s’han observat en captivitat. Durant els dos primers mesos de la seva vida, el jove mandril porta un abric negre i una pell rosa, que es convertirà en el seu abric regular durant els mesos i anys següents. La mare proporciona la gran majoria de protecció, alimentació i preparació, mentre que el pare contribueix molt poc directament, però pot ajudar indirectament protegint el grup.\nDesprés d’aconseguir la independència, el jove mandril ha de trobar menjar per si mateix i obrir-se camí a les files de la jerarquia del grup. Un mandril femení assolirà la maduresa sexual després d’un mínim de quatre anys. Els mascles, en canvi, triguen nou anys a assolir la maduresa sexual. Els mandrils solen viure més de 20 anys en estat salvatge. La vida més alta registrada mai va ser de 46 anys en captivitat.\nMandrills al zoo\nEls mandrils són un aparell habitual al San Diego Zoo . El primer parell de mandrils, Peter i Suzy, van arribar el 1923 però mai es van reproduir entre ells. Més tard, el zoo va establir un programa de cria el 1938 i va mantenir una presència constant de mandrils des de llavors, fins i tot donant la benvinguda a un nou nen el 2016. Els mandrils també són un espectacle habitual Zoo de Denver , el Sant Francesc Zoo , i la Zoo i aquari de Columbus .\nversos de la bíblia pietats viatgeres\npetjades a la bíblia de la sorra


El Govern estudia la possibilitat d'aplicar les restriccions de manera asimètrica per territoris en funció de les dades de covid-19\nper Redacció / ACN dimarts, 15 de desembre 2020 - 18:19h\nEl Govern vol que integrar Andorra i l'Alt Urgell en la mateixa àrea de mobilitat | Cedida\nEl Govern de la Generalitat ha preparat que la comarca de l'Alt Urgell pugui integrar Andorra dins els seus límits de restricció de mobilitat durant el cap de setmana. Així ho ha anunciat la portaveu de l'executiu, Meritxell Budó, que ha avançat que des de Catalunya «s'ha definit» que l'obertura perimetral de l'Alt Urgell pugui incloure Andorra per «tenir en compte la realitat transfronterera».\nCom que aquesta integració, però, no és només competència de la Generalitat, Budó ha explicat que el Govern ja ha «sol·licitat als ministeris de l'Interior i d'Exteriors la possibilitat de fer-ho». «Si acaba sent així, permetrà que la mobilitat comarcal de cap de setmana s'integri amb Andorra en un únic territori», ha conclòs.\nEs plantegen el relaxament de mesures de manera «asimètrica i per territoris»\nDes del Govern, a més, han començat a plantejar la possibilitat que més endavant i en funció de l'evolució epidemiològica de la covid-19, es puguin aplicar mesures, restriccions i relaxament de directrius de manera «asimètrica i per territoris».\nFins ara, l'executiu ha dictat normes per a tota Catalunya i sense fer distinció entre zones, malgrat que algunes obtenen dades molt millors o molt pitjors que altres, buscant un equilibri general de l'epidemiologia. Ara, però, segons Budó, el Govern s'ha obert a la possibilitat de canviar això en un futur. «Si veiem que hi ha algun territori que podria evolucionar i passar de fase, decidirem si es pot fer de manera asimètrica perquè avancin els territoris que tinguin millors dades», ha dit.\nPer últim, preguntada pels motius que porten a la Generalitat a relaxar l'estricte confinament municipal de cap de setmana al perímetre comarcal mentre, alhora, les dades de la covid-19 no milloren, Budó ha defensat que la nova mesura amb àmbit comarcal encara «redueix la mobilitat del cap de setmana, que és quan més gent es podria moure per motius de lleure».\n«Entre setmana, la gent es mou per feina o estudis però el cap de setmana cal restringir la mobilitat. Fins ara estava molt molt reduïda, i ara des de les autoritats sanitàries s'ha obert una mica per garantir també el reequilibri territorial», ha justificat.\nCentenars de francesos visiten la Jonquera en el primer dia de desconfinament\nAquest dimarts França ha anunciat l'aixecament del confinament i com a conseqüència centenars de francesos han decidit travessar la frontera per realitzar les seves compres nadalenques a les zones comercials del Pertús i la Jonquera.\nCal recordar que Catalunya manté el seu confinament perimetral però aquest matí no hi havia controls a la zona fronterera i per tant els visitants francesos han pogut desplaçar-se fins a la zona. També s'han format cues a les botigues dedicades a la venda de tabac, com ja s'ha vist en altres ocasions.\nTot i haver aixecat el confinament i permetre el desplaçament per tot el país, França ha instaurat un toc de queda a les 20.00 hores i ha anunciat que mantindrà tancats bars, restaurants, cinemes i teatres durant totes les festes de Nadal.\nL'arribada de clients francesos és el que ha animat a molts negocis a obrir, ja que aquests són el 90% del client de la zona i, malgrat poder obrir, molts restaurants havien decidit romandre tancats, ja que no els hi sortia a compte.\nAndorra Generalitat de Catalunya Govern Català Alt Empordà Alt Urgell


Obertes les inscripcions a la VII Pujada Vertical al Castell de Morella - Diari Millars, informació local en valencià.\nLes inscripcions són gratuïtes i estan obertes a l’Oficina de Turisme de Morella fins al 5 de desembre.\nMorella es prepara per a acollir la VII edició de la Pujada Vertical al Castell que tindrà lloc el dissabte 7 de desembre. Esta és una cursa característica pels seus 244 metres de desnivell en poc més de dos quilòmetres de recorregut des de l’eixida situada a l’Hostal Nou fins a la Plaça d’Armes dels Castell. Així, les inscripcions estan obertes a l’Oficina de Turisme de Morella, a través del telèfon 964 17 30 32 i al correu electrònic ajuntament@morella.net fins al 5 de desembre.\nLa regidora d’Esports, Judit García, ha destacat que “la Pujada Vertical al Castell de Morella compleix la seua VII edició i s’ha convertit ja en una data marcada en el calendari esportiu de la ciutat”. L’edil ha explicat que “esta cursa és molt característica pel seu recorregut curt amb un elevat desnivell on, a més, es recorren llocs emblemàtics de la nostra ciutat”. Judit ha explicat que “cada any més esportistes participen en este esdeveniment, el qual frega les 200 persones participants”. Finalment, ha volgut “animar a tots i totes a participar en la VII Pujada Vertical al Castell de Morella” i ha recordat que “les inscripcions són gratuïtes i es poden fer a l’Oficina de Turisme, al telèfon 964 17 30 32 i al correu electrònic ajuntament@morella.net”.\nL’eixida a l’Hostal Nou es fa a 837,5 metres i l’arribada està a 1.062,5 d’altitud. Per tant, són 244 metres d’ascensió continuada, en només 2,1 quilòmetres. Calculant la mitjana de pujada en tant per cent, es pot parlar d’un desnivell del 12,1% en tot l’ascens. Unes xifres que mostren la dificultat i duresa d’esta prova. El recorregut ix des de l’Hostal Nou continua per la coneguda com costa de Sant Vicent, entra un moment a la carretera que unix l’N-232 i el portal de Sant Mateu i seguix fins a este portal. Un cop dins del nucli urbà, els corredors i corredores pugen les escales de la costa de Sant Joan, passen per l’Arxiprestal, i encaren la pujada fins a les portes del Castell. Després, dins del monument, completen tota la pujada fins a la Plaça d’Armes, el punt més alt de Morella.\nPost més nousEls hospitals La Fe i Clínic de València ja poden iniciar la teràpia amb cèl·lules CAR-T\nPost més vellsBenicarló acorda mesures per a controlar l’estacionament irregular d’autocaravanes


Biblioteques de Torelló: Les aventures de Jack London\nLes aventures de Jack London\nJohn “Jack” Griffith London (1876 - 22 de novembre de 1916) va ser un novel·lista, periodista i activista social i contra la violència als animals. Va ser un dels primers autors nord-americans a convertir-se en una celebritat internacional i guanyar una gran fortuna escrivint. També va ser un innovador en el gènere que després es coneixeria com a ciència ficció.\nTot i que la seva vida va ser una veritable aventura, London va ser sovint acusat de plagi. Tant perquè era un escriptor popular, prolífic i amb èxit, com pels seus mètodes de treball. De fet, va comprar trames i novel·les a un jove Sinclair Lewis (Premi Nobel el 1930), va utilitzar incidents de notícies de diaris o, com ell mateix va reconèixer, es va “inspirar” en obres d’altres autors.\nL’educació de Jack London va ser principalment de caire autodidacta, sobretot a partir del 1886, quan va anar a la biblioteca pública d'Oakland i la bibliotecària el va animar. Més tar va anar a l'Oakland High School i fins i tot va assistir a la Universitat de Califòrnia a Berkeley, el 1896, encara que no consta que acabés els estudis.\nEl 1889, London va començar a treballar de 12 a 18 hores al dia a la fabrica de conserves Hickmott Canning Company. Buscant millorar els seus ingressos va comprar una petita balandra i es va convertir en pirata d’ostres. A l’època, a la badia de Sant Francisco hi havia unes poques companyies que tenien monopolitzat el conreu d’ostres i aquest fet va propiciar l’aparició dels pirates d’ostres, que assaltaven els llits d’ostres a la nit i les venien al matí als mercats d’Oakland.\nEl 1893 es va enrolar en un vaixell de caçadors de foques i va anar al Japó, després va treballar en una fàbrica de jute, una central elèctrica de ferrocarril i va començar la seva carrera com a rodamón, per la qual cosa va passar 30 dies a la presó.\nEl juliol de 1897, Jack London s’afegeix als milers de persones atretes per la febre de l'or del Klondike. Molts dels que hi van anar eren conscients que les seves possibilitats de trobar quantitats apreciables d'or eren pràcticament nul·les i hi anaven només per l'aventura.\nEn el seu cas, el temps que London va passar al Klondike va ser perjudicial per a la seva salut. Com tants altres homes, desnodrits als camps d’or, ell va desenvolupar l’escorbut. Les genives se li van inflamar, va perdre les quatre dents anteriors i un dolor constant li afectava els músculs dels malucs i les cames.\nEn tornar a Califòrnia el 1898, London va començar a treballar per publicar els seus escrits i va estar a punt d'abandonar la seva carrera d’escriptor. Afortunadament va poder vendre una història per 40 dòlars i va començar la seva carrera al mateix temps que les noves tecnologies d’impressió permetien la producció de revistes a un menor cost.\nAixò va resultar en un boom de les revistes populars dirigides a un públic ampli i un gran mercat pels relats curts de ficció. El 1900 ja va guanyar 2.500 dòlars amb els seus escrits i els anys següents publicarà moltes històries curts, assajos, poesia i novel·les.\nEntre les seves obres més famoses hi ha “The Call of the Wild” (La crida del bosc, 1903) i “White Fang” (Ullal blanc, 1906), ambdues ambientades a la febre de l’or de Klondike i que van tenir un èxit immediat a escala mundial, especialment entre els lectors joves. Aquestes i altres de les seves històries han estat sovint adaptades al cinema.\nMalgrat ser un escriptor d’èxit, les ganes d’aventures no el van deixar i el 1904 va anar, com a corresponsal de guerra, a cobrir la guerra russo-japonesa. En els sis mesos que va estar al front, va ser detingut pels japonesos quatre vegades i la darrera va caldre la intervenció personal del president Theodore Roosevelt perquè el deixessin en llibertat.\nLondon va morir el 22 de novembre de 1916 mentre dormia al porxo del seu ranxo. Tot i que havia estat un home robust, havia patit diverses malalties greus com l'escorbut al Klondike o, en els seus temps de mariner, infeccions i malalties tropicals no especificades. En el moment de la seva mort, patia disenteria i alcoholisme, patia forts dolors i prenia morfina.\nPublicat per Biblioteca de Torelló a 10:06\nEtiquetes de comentaris: aventures, febre d'or, Jack London, novel·les


TOT SARDANES I MÉS Grup Sardanista de Begues\nPer poder mirar i gaudir del mon de la sardana.\nPublicat per GRUP SARDANISTA DE BEGUES a 15.2.16 Cap comentari:\nLa Selvatana recull les primeres sardanes cantades\nLa cobla La Selvatana ha enregistrat el primer CD de la història amb Sardanes Cantades. El disc, enregistrat a Maçanet de la Selva la part de cobla i al Masnou la part vocal, inclou un total de 14 cançons significatives de repertori sardanístic català.\nLes quatre veus solistes d’aquesta formació de Cassà de la Selva han estat les encarregades de reviure la lletra de les melodies que ja formen part de l’imaginari popular. Segons la formació, la majoria de les cançons corren el risc de perdre’s, ja que no existeixen pràcticament suports fonogràfics de les mateixes.\nCançons significativesEn aquest sentit, algunes de les poques gravacions de sardanes que es conserven pertanyen a noms de cantants com Ramón Calduch o Salomé. Alguns dels títols que inclou el CD, posat a la venda divendres i que està disponible a través de servidors com “iTunes2 o “Spotify”, són “Llevantina”, “Somni”, “La sardana de les monges” o “Girona m’enamora”.\nFESTA MAJOR D'HIVERN 2016\nFesta Major de Sant Sebastià. sardanes el dissabte 23 de Gener, per la nit sortida de la Cuca Fera, el diumenge 24 cercavila amb els Gegants, grallers, castellers i molta gresca.\nPublicat per GRUP SARDANISTA DE BEGUES a 1.2.16 Cap comentari:\nCOMPOSITORS AMB BEGUES\nVa començar a estudiar música amb el seu pare, Joan Vilà i Ayats, abans d'accedir a l'Escola de Música de Granollers per estudiar piano amb Aureli Font i al Conservatori Municipal de Música de Barcelona, on va fer els estudis superiors, estudiant harmonia amb Enric Morera.Quan tenia 14 anys va ingressar com a tible a la cobla La Principal de Granollers, i més tard a la cobla orquestra Pla-Pey fins a la guerra civil. Després va tocar amb la Catalònia de Granollers i amb La Lira de Sant Celoni (1957), on interpretava el trombó o el flabiol. El seu catàleg compositiu, de caràcter molt popular, està compost per més de 250 sardanes i diversos títols de música de ball. Entre aquesta gran producció n'hi figuren algunes que ell anomenava efectistes; són de gran lluïment per a la cobla i per als solistes.\nDins de les moltes sardanes que va composar en tenim una dedicada a Begues. " Les noies de Begues"\nJaume Ventura i Tort (L'Hospitalet de Llobregat, 12 de desembre de 1911 - 30 de juliol de 1985) fou un compositor de sardanes.\nEncara que conreà altres camps de la música, la seva constant foren les sardanes, a les que dedicà la seva vida. Una constant que prové dels seus temps de dansaire en què, amb limitats coneixements musicals, va compondre la primera sardana, Llobregatana, el1930, que va tenir una bona acollida. Això l'animà amb el mestre Enric Morera.\nLa seva obra està integrada per composicions senzilles i balladores que van fer les delícies dels dansaires dels anys 40. Després, sense deixar les sardanes, el seu esperit creador el portà al camp de la sarsuela amb Cançó de l'Empordà (1964). Com a culminació a la seva obra musical musical estrenà el 1975 al Gran Teatre del Liceu, l'òpera nk=1" style="background: none; color: #a55858; text-decoration: none;" title="Rondalla d'Esparvers (encara no existeix)">Rondalla d'Esparvers\nbasada en l'obra teatral homònima de Josep Maria de Sagarra. Mentrestant seguia component sardanes fins a arribar a més de 150.\nTambé en Jaume Ventura Tort va dedicar sardanes a Begues, en aquest cas varen ser quatre sardanes.\n"Parlem de Begues", "Begues Festiu", El miracle de Begues", i "Les puntaires de Begues".\nAntoni Albors i Asins (L'Hospitalet de Llobregat, Barcelonès, 27 d'octubre de 1929 - 19 de juny de 2012) va ser un compositor d'estils diversos amb certa tendència al ballet clàssic i la sardana.\nDes de finals dels 70 fins a finals dels 90, va gaudir de força èxit. Fou sobretot apreciat pel gran nombre de sardanes obligades que va escriure per a tots els instruments de la cobla, i que va dedicar a destacats instrumentistes de l'època, amb títols com: Enlairament,Flors i violes i Aquell trompeta de Tossa (per a trompeta), Conqueridora i A l'amic Moreno (fiscorn), Virtuosa (tenora), Pinsans i caderneres i Tot un flabiol (flabiol), Toc de trombó (trombó), Quelcom de contrabaix i Dolç contrabaix (contrabaix) i Gentil parella (1990), per a tenora i tible.\nÉs autor també de la sardana l'Hospitalet ciutat pubilla (1966), escrita per al pubillatge d'aquesta ciutat, moment en què se li atorgaren distincions per la seva tasca musical. Altres sardanes destacades seves són Conqueridora (1975) i Cant a l'amistat (1992), tot i que la seva prolífica obra suma més de 100 sardanes.\nLa majoria de les seves composicions es troben enregistrades en uns CD de producció pròpia amb les cobles La Principal de la Bisbal, Montgrins i Ciutat de Girona. Tenia el costum que la darrera peça enregistrada en cada CD fos una obligada de contrabaix.\nTambé Antoni Albors i Alsina en va dedicar una sardana,"Aires de Begues".\nAquest tres compositors varen dedicar sardanes a Begues.\nLa gran Festa de la Patum a Berga, conta amb la Cobla Contemporània que\namb la seva música festiva fa ballar i gaudir de la sardana.\nPublicat per GRUP SARDANISTA DE BEGUES a 25.1.16 Cap comentari:\nSARDANES MUR BEGUES\nJa hem arribat al 7è any de les sardanes al Mur de Begues-2016\nUn bon començament del 2016 amb molts amics sardanistes que ens han volgut fer-nos companyia.\nEl Grup Sardanista de Begues, amb la col·laboració de l’Ajuntament de Begues i altres entitats del Baix Llobregat, han organitzat la setena edició de la primera ballada de sardanes de l’any al Mur de Begues.\nEl dia 1 de gener, a la sortida del sol, i des de les 7.30h del matí, es portarà a terme aquesta trobada sardanista amb xocolata i melindros que estarà acompanyada per la Cobla del Baix Llobregat.\nLa ballada de sardanes és oberta a tothom qui tingui ganes de donar la benvinguda al nou any al ritme de la Cobla del Baix Llobregat , cada any son sardanes balladores per gaudir de la musica i fer-nos\npassar el fred.\nL’activitat s’iniciarà a partir de les 7.30 hores i la ballada se celebrarà amb l’acompanyament de la Cobla Llobregat. En el decurs de l’acte es repartirà xocolata i melindros per fer passar el fred.\nPublicat per GRUP SARDANISTA DE BEGUES a 11.1.16 Cap comentari:\nSardanes per Nadal\nSon dies de sardanes/torrons\nPublicat per GRUP SARDANISTA DE BEGUES a 30.11.15 Cap comentari:\nXI TROBADA DE COLLES SARDANISTES\npautes per fer un blog\nàlbum de barcelona\nGRUP SARDANISTA DE BEGUES


Jean Pfaff: «Els colors són els nòmades de la llum» | Eudald Camps\nJean Pfaff: «Els colors són els nòmades de la llum»\ntags: Jean Pfaff, Michael Dunev, Pintura, Richard Wolheim\nNascut a Basel el 1945 i instal·lat des de fa anys a l’Empordà, Jean Pfaff no exposava al país d’ençà de 1999. Ara ho fa al la galeria que Michael Dunev té a Torroella de Montgrí.\nEl punt de partida pot semblar evident però no ho és en absolut. Hom parla de la «representació pictòrica» pressuposant una capacitat específicament humana que és la de «veure-hi»: si tinc al davant un quadre amb un rostre pintat, aleshores «veig» el rostre i, al mateix temps, també puc «veure» la superfície plana que la representació pictòrica ajorna o, potser millor, utilitza per als seus fins. Es tracta d’un tipus d’experiència de la «duplicitat» que ha estat caracteritzada per teòrics de la pintura tan suggeridors com Richard Wolheim. Allò realment important és que el fet de «veure-hi» és lògicament i històricament anterior a la representació, sigui del tipus que sigui: lògicament anterior, en la mesura que tots podem veure coses que no són representació de res a banda d’elles mateixes (un núvol, una ombra o una taca d’humitat a la paret, per exemple); i històricament anterior, en la mesura que els nostres ancestres primer van haver d’aprendre a mirar per a després —i només després— fer les representacions d’animals que van immortalitzar a les parets de les seves cavernes.\nPodem parlar de representacions pictòriques sempre que algú —en principi un artista— marca una superfície amb la intenció que l’espectador hi vegi alguna cosa que, en realitat, no és allà (un rostre, un paisatge…); el que diferencia la representació del fet de «veure-hi» és només una pauta de correcció: la representació té èxit si l’espectador accepta el joc i l’ajornament que aquesta proposa; en cas contrari, la mirada retroba la matèria pictòrica en un espai situat més enllà de la representació, anterior a ella mateixa però que també en pot ser la memòria alliberada. És en aquest punt on el viatge plàstic de Jean Pfaff resulta modèlic: tota la seva obra es troba marcada per un procés d’alliberament on la pintura tendeix a afirmar-se i, fins a cert punt, a convertir-se en un metallenguatge que es troba en l’arrel de la comunicació visual mateixa.\nPer això Jean Pfaff parla dels colors com podria fer-ho dels paisatges o de les persones: «El groc és el rai dels colors, el groc es mou sense soroll. El vermell és el color de la pressa, el vermell mor ràpidament quan es converteix en marró. El blau és l’ànima del negre, el blau s’allunya i deixa enrere el verd. El blanc és el color sense pressa, sense lloc, sense ànima. Malgrat totes les temptacions, el blanc s’ha quedat blanc»; colors que, a les seves mans, es converteixen en nòmades de la llum, en viatgers —com aquella cèlebre taca de vermell cadmi que John Berger li va enviar, a través de l’Atlàntic, al seu amic John Christie— carregats d’espècies exòtiques que escenifiquen la seva particular ruta de la seda en el segment que separa la superfície del quadre de l’avidesa de la nostra mirada. En darrera instància, la fórmula més precisa a l’hora de descriure aquest procés dialèctic li devem encara al geni poètic de J.V. Foix: «És per la Ment que se m’obre Natura / A l’ull golós; per ella em sé immortal / Puix que l’ordén i, ençà i enllà del mal, / El temps és u i pel meu ordre dura».\nGaleria Michael Dunev, Torroella de Montgrí. Carrer Major, 28. H Del 10 d’agost al 7 de setembre. De dimarts a dissabte de 17,30 a 21h.\n← El «realisme» com a calaix de sastre\nKENNETH RUSSO: la paleta digital →


Una promotora iniciarà a Figueres la construcció de 55 habitages al parc de les Aigües - Diari de Girona\nUna promotora iniciarà a Figueres la construcció de 55 habitages al parc de les Aigües\npaola garcia/empordà.info 16.01.2020 | 09:19\nUna imatge de les noves promocions. Empordà.info\nUna imatge de les noves promocions.\nGlaciar Nova Figueres és una promoció de 55 habitatges d'obra nova al parc de les Aigües de Figueres, «en una zona de nova expansió i dotada de tot tipus de serveis», tal com ho defineix la promotora de la construcció, la immobiliària Inmoglaciar. Els habitatges s'anuncien com a «avantguardistes» i els preus oscil·len entre els 162.000 i els 264.000 euros. La compra es fa sobre plànol i l'entrega es pretén fer el segon semestre de l'any 2022.\nD'una altra banda, dins del mateix sector residencial de l'avinguda Costa Brava, Incasòl (Institut Català del Sòl) també ha posat a la venda tres parcel·les unifamiliars arrenglerades, ubicades al costat de l'escola Parc de les Aigües. Aquests anuncis indiquen la revitalització del projecte residencial de la zona que es prometia engegar des de la seva creació, l'any 2011.\nAlguns dels nous pisos que es construiran ja tenen propietari. De fet, fa anys que es van vendre a l'espera de rebre la notícia de la construcció. Segons l'Ajuntament, Incasòl era qui ho condicionava perquè demanava que el primer a construir fos qui determinés la tipologia d'habitatge de la resta. Amb l'entrada del nou govern, una desena de futurs veïns de la zona van demanar una reunió amb l'alcaldessa, Agnès Lladó, i el regidor d'Urbanisme, Xavier Amiel, per posar sobre la taula la situació i demanar accions polítiques.\nEl govern es va comprometre a solucionar-ho i pressionar Incasòl. «Van dir que a finals d'any tindríem una resposta», el govern explica que van reunir-se amb l'entitat pública després de l'estiu però que no van obtenir la resposta desitjada i, per tant, s'han tornat a citar aquesta setmana. L'Ajuntament confia a resoldre-ho aviat, ja que aquesta construcció «és una notícia molt bona per a la ciutat, ja que revitalitzarà molt la zona, que falta li fa», considera Amiel.


“Les famílies també ens hem d’esforçar”\nLa família Perea-Cruz es renta les mans, un dels hàbits essencials per evitar el contagi des que es va declarar la pandèmia / Q. Pascual\nEls Perea-Cruz, família amb tres infants en edat escolar, preparen l’inici de curs conscients de la situació, però amb il·lusió\nEl Pol de 10 anys, la Berta de 8 i la Ivet de 5, són germans i estan preparats per tornar a l’escola. Estan il·lusionats i tenen molt ben apreses les mesures que han de seguir. Sortiran de casa amb la mascareta, cadascú accedirà a l’escola per un punt diferent i a classe i al pati només podran tenir relació amb els companys del seu grup. “La tornada a l’escola l’encarem com cada any, amb il·lusió. Sí que és veritat que prenem mesures. Ells són conscients del que hi ha i del que passa. Saben que és una malaltia greu i que hi ha molts morts, però també saben que mantenir la distància i seguint unes mesures poden fer, entre cometes, vida normal”, explica la seva mare, Cristina Cruz.\nAquesta família de cinc membres transmet serenor respecte la tornada a l’escola. El pare, Alberto Perea, assegura que la clau és mentalitzar-se. “Volem que tornin a l’escola, creiem que és positiu i si els que entenen diuen que sí, nosaltres hi confiem. Que deixen de fer coses? Sí. Que deixen de relacionar-se amb gent? Sí... però que han d’entrar a l’escola i tornar amb els amics i la rutina, dins de les mesures, també”.\nLa Cristina i l’Alberto consideren que totes les parts implicades en l’educació han de fer tots els possibles: el Departament, les escoles, els alumnes i les famílies. “L’escola està fent tots els possibles, l’equip directiu ha fet un esforç molt gran, crec que les famílies també ens hem d’esforçar, i els nens. Tampoc cal magnificar les coses”, opina la mare.\nEls tres germans no mostren neguit per tornar a la rutina. Amb la intenció de normalitzar la situació, al juliol ja van anar a casals d’estiu. Ara, a l’escola, per reduir la ràtio, separen grups, però saben que és una situació excepcional. “Si no poden anar amb els seus millors amics a classe, ja es veuran quan es pugui”, diu la Cristina. L’Alberto afegeix: “El Pol l’any passat va canviar de grup i es va adaptar, fa tres anys van venir aquí a Castellar i també es van adaptar. Conèixer altres companys és bo i que es relacionin amb altres grups”.\nSi es donés el cas que un dels fills s’ha de quedar a casa malalt o fent quarantena, la família ha previst diferents solucions, com fer la meitat de la jornada teletreballant o adaptant l’horari de feina presencial. “Tenim previstes alternatives, però si passa, ja decidirem. Anem fent el dia a dia”.\nRespecte si consideren que aquests mesos de confinament han condicionat l’aprenentatge del Pol, la Berta i la Ivet, els pares ho tenen clar: “A casa han continuat fent projectes. Potser no han acabat el currículum que s’havia pensat, però ja l’acabaran aquest any. El que més han perdut han estat referents. Només ens han tingut a nosaltres dos de referents i crec que és important que tinguin els seus professors, els seus monitors d’hoquei, de dansa... perquè això els dona una visió més àmplia del món”.


La Vall de Boí va ser escenari de la 7a prova de la Copa Catalana Internacional Biking Point. Es tractava de l'única doble cita del campionat, amb la CRI del dissabte. El que la situava com a una cita que podia decantar o estrènyer la general, a falta de les carreres de Vallnord (14 de setembre) i Igualada (22 de setembre).\nLa prova de XCO va ser tot un espectacle en un altre dia genial de carreres en un lloc emblemàtic. Tot això, sumat a un circuit exigent i, alhora, divertit en l’idíl·lic entorn de la Vall de Boí.\nA la cursa masculina, des de l'inici es va córrer amb un grup molt unit, on les diferències eren mínimes. Aquest estava format per Mario Sinues (TBikes-Amunt), Cristofer Bosque (Biking Point), Axel Roudil (Team Bulls) i Pau Romero (Olympia Factory Cycling Team).\nAmb el pas de les voltes, el desgast va ser més gran i Sinues va ser capaç d'escapar-se rodant en solitari fins a la línia de meta, aconseguint una gran victòria. A només 18 segons, va arribar Bosque i el sub-23 Roudil va completar el podi.\nEn fèmines, després de la gran lluita entre Galícia i Figueres en la prova de Girona, es preveia una altra carrera igualada a la Vall de Boí.\nI així va ser, les dues ciclistes esmentades i la campiona estoniana, Janika Loiv (Hawaii Express), es van destacar de la resta de rivals des de l'inici. Però Loiv no volia sorpreses i va començar a pujar el ritme, sentenciant la cursa.\nSense cap incident, Loiv va aconseguir emportar-se el triomf. Finalment, va ser Galícia qui aconseguia fer-se amb el segon graó del podi, superant a Txell Figueras.\nLA CRI ESTRENY LA GENERAL\nEn la jornada de dissabte la contrarellotge va estar molt disputada i finalment va ser Cristofer Bosque, que amb tan sols dos segons de marge, va ser capaç de superar a Mario Sinues. Això, unit als resultats del XCO, fa que puguin escalar fins als primers llocs de la general de la Copa Catalana Internacional Biking Point.\nEn fèmines, Txell Figueras (Grup ADI-DSNIVELL-BMC) es va imposar a Magda Duran (Biking Point), també per dos segons, el que la confirma com a líder del campionat, amb més de 200 punts respecte a Noemí Moreno.\nAmb la doble prova, la general la passa a encapçalar Cristofer Bosque, amb 29 punts d'avantatge respecte a Pau Romero. Jofre Cullell baixa a la tercera plaça.\nLa competició cessa durant durant tres mesos i tornarà a Vallnord (Andorra) el 14 de setembre en l'última Super Cup Massi. Una oportunitat de competir en un circuit molt similar al de la Copa del Món.


El Món | Duran i el catalanisme liberal conservador\nDuran i el catalanisme liberal conservador\n"Pot existir o ha de tenir alguna mena de paper en tot el que s'està vivint un catalanisme conservador no independentista?"\nper Montserrat Nebrera 18/01/2016\nAquesta setmana s'ha produït el comiat de Josep Antoni Duran i Lleida. L'oportunitat que per al seu patit potser hagueren suposat unes noves eleccions al març s'ha esvaït amb l'acord extrem entre Junts pel Sí i les CUP, i Duran ha fet el que sense dubte arriba tard, però resulta insòlit en una política que sempre renega de la derrota: ha assumit el fracàs en dues conteses electorals en primera persona, i en primera persona ha plegat. En la seva biografia política ha pesat massa el temps transcorregut assegut a l'escó i, sobre tot, el regal enverinat d'aquella fotografia en una habitació del Palace de Madrid que, paradoxalment feia aparèixer com a home d'Estat a qui mai (sols un temps molt breu) va assolir responsabilitats en la governança. Tanmateix, més enllà dels seus encerts i la sensació que aquests puguin produir de què actués més per interessos personals que per conviccions polítiques, la seva figura i la seva marxa conviden a un debat sobre temes més profunds i transcendentals per a la història de Catalunya.\nPerquè Duran és el símbol d'una reflexió que ha d'entomar el catalanisme: més enllà del que aquest moviment va representar durant el segle XX, negociant per aconseguir serrells de riquesa des de la rebotiga de la política al temps (i just pel fet) que feia de crossa condicionadora dels dos grans partits estatals, ¿quin pot ser el seu paper en el segle XXI sense que necessàriament hagi de reclamar la independència? La divisió en el sí d'UDC es va produir pel fet d'haver de prendre posició entorn al procés, i per tant, en un temps sense matisos, un partit que volia transitar les aigües de l'ambivalència quan aquesta s'havia de despullar, es va partir per la meitat...un empat tan poc exacte com el de les CUP, però en tot cas revelador de què com en la resta dels partits, excepte PP i Ciutadans per raons òbvies, decantar-se a favor o en contra de la independència ha provocat la divisions, algunes sonores desercions, produint-se nous reagrupaments en raó d'interessos més o menys confessables de les persones que han hagut de prendre partit.\nAra bé, just pel fet que la divisió ha anat per tots els barris; vist que els socialistes, els democristians, els convergents i els cupaires han patit desercions, vist que ERC fa ara el paper d'aquella CiU que va ser central des de quasi bé els inicis de la democràcia després d'haver viscut a la seva vegada lluites caïnites per haver estat capaç de recolzar governs de no independentistes; ara que els moviments d'esquerra han sabut adornar amb paraules noves velles idees, ara que tot això passa és bo i necessari que els liberals, els democristians i els conservadors facin l'esforç de reformular el discurs que ha fet gran aquesta terra. Han de ser capaços de fer arribar a la gent que el liberalisme no significa desfermar els mercats ans garantir la llibertat no delictiva; que el democristià no es divideix per la cintura per molt que, com tothom, sigui fal·liblement humà, i que el lema del conservadurisme és deixar com està sols allò que ja funciona.\nPot existir o ha de tenir alguna mena de paper en tot el que s'està vivint un catalanisme conservador no independentista? El President Puigdemont ha dit que és millor fer les coses bé que anar de pressa. Crec que, entre altres coses, això vol dir abandonar d'una vegada la interinitat ideològica liberal-conservadora, o el que és el mateix, dir sense complexes que la base que s'ha d'eixamplar no és la de l'esquerra, ans la de la dreta, i en tot cas i per sobre de tot, la de la cultura política del país. Sense aquesta, qualsevol dret a decidir no és més que un eslògan buit.


“Els directius d’empreses i els polítics són el blanc més accessible per a un atac” (Enric Borràs)\n“Els directius d’empreses i els polítics són el blanc més accessible per a un atac”\nEntrevista a J. Nicolás Castellano, organitzador del Congrés de 'hacking' No cON Name i consultor en seguretat informàtica\nENRIC BORRÀS 06/06/2015 00:00\n651x364 PERE TORDERA PERE TORDERA\nJ. Nicolás Castellano es dedica professionalment a buscar forats de seguretat en els sistemes informàtics d’empreses, per ajudar-les a millorar, i a assessorar companyies i administracions sobre com defensar-se dels ciberatacs. És mallorquí però viu a Sabadell, ha treballat al Cesicat i com a assessor per al govern espanyol. Va anar a parar al món de la seguretat informàtica gairebé per atzar, tot i que des de petit ha estat envoltat d’ordinadors i són la seva afició. També coordina l’organització del congrés de hacking i seguretat informàtica més veterà de l’Estat, el No cON Name.\n¿S’ha trobat enmig de ciberatacs entre empreses competidores? Sí, però en la majoria de casos no m’ho expliquen. Per exemple, operadores d’internet que m’han contractat perquè patien atacs i en sospitaven l’origen. A vegades el responsable pot ser un extreballador o algú de la competència. Però és molt complicat saber segur quin és l’origen real d’un atac, pots aconseguir una adreça IP però després cal una investigació policial per saber qui hi ha al darrere. Fins i tot empreses relacionades amb el sector del reciclatge m’han demanat que els protegís els mòbils i els ordinadors. Amb el coure es mouen molts diners i hi ha molta competència. Hi ha directius que tenen diferents mòbils i els van canviant per evitar que els espiïn.\nUn informe del Centre Criptològic Nacional, que depèn del CNI, diu que “el ciberespionatge és la principal amenaça per a la ciberseguretat dels interessos nacionals” espanyols. Sí, i això augmenta. De fet, a la majoria d’empreses, quan els prenen dades, no se n’adonen perquè no saben prou seguretat informàtica. En teoria els governs estan preparats però a la pràctica és més complicat, perquè és un tema que també depèn de la burocràcia, del pressupost... de molts factors. De fet, en el cas d’Espanya, alguns hackers han tret a la llum accessos a dades sensibles i ho han posat a disposició a les autoritats perquè arreglin els forats.\nSi cada vegada hi ha més ciberespionatge, ¿com haurien de reaccionar els governs? Sé que s’estan preparant, tot i que això s’hauria hagut d’anar fent des de molt abans. També hi ha empreses que no han cregut mai en la seguretat i ara s’han de posar al dia i ja és molt complicat en les més grans. Aquestes són guerres com les de fa 300 o 400 anys però els camps de batalla i les armes són diferents. Són pel mateix: pel poder, però ara el poder és el coneixement i la informació. I la majoria de gent no està familiaritzada amb la tecnologia. Com a molt coneix les xarxes socials, però no sap coses tan senzilles com que no s’ha de clicar al correu electrònic de Correus, perquè Correus no envia correus electrònics... i segurament és una trampa.\n¿Passa el mateix amb els directius i els polítics? Són el blanc més accessible per a un atac. Molts demanen accés a tota la informació al·legant que són VIP a l’empresa, i exigint fer servir l’ordinador personal, que no està protegit. I després hi ha casos d’espionatge en empreses en què aconseguir contractes depèn de tenir certa informació. M’han arribat a demanar que entrés al correu electrònic d’un polític per revelar que havia passat informació confidencial a la competència perquè s’asseguressin un contracte. No ho vaig fer.\nQuines conseqüències pot arribar a tenir un ciberatac? Hi ha una llista secreta d’infraestructures crítiques que no poden deixar de donar servei. Si patissin un atac hi podria haver una situació com la de La jungla de cristal 4. ¿Imagina què pot passar si deixa de funcionar la torre de control d’un aeroport? És imprevisible.\nPerò ¿és factible aquí un atac a infraestructures crítiques? Depèn de quina infraestructura, sí. Totes tenen els seus riscos, per això tenen departaments de seguretat. La seguretat no és només tenir un sistema gairebé invulnerable, també és contenir riscos i baixar al mínim possible l’impacte que poden tenir les amenaces. S’ha d’esperar el pitjor.\nEl 9-N les webs de la Generalitat ja van patir un atac, encara que no va afectar infraestructures crítiques. Se’n podrà trobar el responsable? És difícil, per les tècniques que es van fer servir en l’atac. Eren botnets -xarxes d’ordinadors de particulars infectats per un atacant- que envien moltes peticions als servidors objectiu fins que els col·lapsen. I a més potser ho va fer una persona contractada. A YouTube, per exemple, pots trobar gent que s’anuncia per fer atacs com aquell a webs a partir de 50 dòlars al dia.\n¿Hi ha una indústria de la ciberdelinqüència? Sí, sobretot amb el malware -el programari maliciós- com el ransomware, uns programes que et xifren el disc dur i t’exigeixen diners a canvi de tornar-te la informació. Creix de manera exponencial i hi ha governs que comparteixen llistes per bloquejar les webs que instal·len aquest programari maliciós. A Espanya, sobretot a Catalunya i les Balears, hi ha especialistes a analitzar malware i descobrir les tàctiques dels ciberdelinqüents.


El consum de farina es multiplica per quatre durant la tercera setmana de confinament - Foodies on Menorca\nEl consum de farina es multiplica per quatre durant la tercera setmana de confinament Planas explica que hi ha “normalitat” en l’abastiment i les compres\n6 abril, 2020 1 maig, 2020 - per Bep Al·lès - Deixa un comentari\nACN Madrid .- El ministre d’Agricultura, Luis Planas, ha explicat que el consum de farina s’ha multiplicat per quatre durant la tercera setmana de confinament. Es tracta d’una dada “anecdòtica” que indica que la ciutadania ha “començat a fer pa i rebosteria” i això s’ha convertit en una “activitat habitual”.\nLa tercera setmana de confinament també s’ha produït un “increment clar” del consum de producte fresc com la carn -un 29% més-. Les primeres dues setmanes van ser “d’estoc” amb més compres d’arròs o pasta. En roda de premsa aquest dimarts després del Consell de Ministres, Planas ha destacat que la situació és de “normalitat” en l’abastiment i les compres per molt que disminueix el nombre de visites als supermercats.\nDe fet, el consum alimentari ha augmentat un 17,6% amb relació a les mateixes dates de l’any passat i un 16,8% amb relació a la setmana anterior.\nArticle anterior Producte local, ara més que mai\nSegüent article L’IDI financia el servei del repartiment a domicili dels productes de Pasqua del forns de la marca “Pa d’Aquí. Forn i tradició”


Sindicat de Banquers de Barcelona | Dades de Catalunya\n(Barcelona, 1910 – 1998)\n(SINDIBANK) Entitat bancària. Creada amb un capital d’l milió de pessetes.\nTé el seu origen en la creació el 1908 de l’Associació de Banquers de Barcelona, formada pels bancs que no eren sota la denominació de societat anònima, com també de banquers de tipus corresponsal -empreses individuals i familiars de caràcter comarcal- que incloïa entitats de tot Catalunya.\nEl seu objectiu era la defensa de llurs interessos comuns davant els altres bancs -amb més volum, equip humà i organització- o la mateixa Administració.\nEl 1910 l’Associació fundà el Sindicat de l’Associació de Banquers de Barcelona, entitat ja de caràcter mercantil. No obstant això, la seva idiosincràsia es perdé un any després, quan la banca no anònima passà a formar part de l’Associació.\nDesprés va pertànyer al Monte dei Paschi di Siena (tercer grup bancari italià). El 1991 posseïa uns recursos propis de 6.052 milions i de 64.197 d’aliens, duplicant els del 1988. Tenia una xarxa de 39 oficines.\nPer dificultats econòmiques, l’any 1998 va ser absorbit per Bancaixa.\nAquesta entrada va ser publicada a Empreses i etiquetada banquers/es, entitats, negocis el 24 Mai, 2021 per DadesCat.\n← Sindicat d’Autors Dramàtics Catalans Sindicat de l’Art Fabril i Tèxtil de Catalunya →


Elaboració de plans de Comunicació corporativa - totoro comunicació\nAnalitzem les necessitats comunicatives del client i elaborem estratègies de comunicació per a accions concretes i/o plans de Comunicació Corporativa, segons els objectius i les eines de comunicació disponibles (web, XXSS, mitjans, email marketing, etc.).\nAvui, la comunicació corporativa demana, principalment, consistència i estratègia 360 graus. Per això, resulta imprescindible realitzar una fase d’anàlisi i consultoria prèvies. A totoro comunicació treballem les accions comunicatives online i offline de forma coordinada per a tots els suports i públics, realitzant un treball a fons de consultoria prèvia.\nAnàlisi de necessitats comunicatives del client i proposta d’accions\nDisseny d’estratègies i accions comunicatives online i offline


Banc del temps de la dreta de l'Eixample i el Fort Pienc - Mapa Barcelona + Sostenible\nEl Banc del Temps és una xarxa d'intercanvi de temps per donar i rebre serveis, coneixements i habilitats, de manera puntual i de forma gratuïta. En aquest Banc es diposita temps essent l’hora la unitat de valor i la moneda de canvi. Tots el serveis i activitats que es donen o es reben tenen el mateix valor doncs el preu sempre és el temps que es triga en fer-los.\nAl Banc del Temps de Dreta Eixample Fort Pienc trobaràs persones disposades a compartir amb tu aficions, interessos, ajuda per feines de la vida diària, companyia, coneixements i habilitats i també tota mena d’activitats d’aprenentatge o de lleure en grup.\nAl Banc de Temps de Dreta Eixample Fort Pienc trobaràs el temps a la teva mida, el temps que més val, el temps que ens manca, el temps sense presses. Intercanviant i compartint el teu temps amb els altres et sentiràs part d’una comunitat que confia en tu i et valora com a persona.\n08013 - Barcelona http://dretaeixamplefortpienc.bancdeltemps.org/ Facebook


Del dijous 16 al dissabte 25 de juliol Gallecs celebra la seva Festa Major - Mollet a mà\nDel dijous 16 al dissabte 25 de juliol Gallecs celebra la seva Festa Major\nArriba la Festa Major de Gallecs amb més d’una vintena d’activitats distribuïdes en 10 dies. Dijous a la tarda es donarà el tret de sortida a la festa.\nDimecres, 8 de juliol de 2015 | 16:26h\nLa Plaça de l’església de Gallecs serà l’escenari que donarà inici a la Festa Major de Gallecs. Enguany els joves de les assemblees en defensa de Gallecs de Palau-Solità i Plegamans, Parets del Vallès i Santa Perpètua de Mogoda seran els encarregats d’organitzar els actes del primer dia, en col·laboració amb l’Associació de Veïns de Gallecs i l’Assemblea Popular de Mollet (APM).\nPer la tarda la plaça de l’església començarà a acollir els primers assistents que participaran al sopar popular (20.30h) que dóna inici a la Festa Major de Gallecs. El sopar està format per pa amb tomàquet, botifarra, verduretes del Rave Negre i beguda. També, pels qui ho desitgin, es pot demanar l’opció vegetariana a través de correu electrònic ([email protected]). Els tiquets del sopar tenen un preu de 5 euros, si es compren anticipadament, i un preu de 7 euros el mateix dia de la trobada. Els tiquets es poden adquirir a L’Illa Llibreria (Mollet), al Restaurant El Jardí (Parets), a Cal Dolfo (Santa Perpètua de Mogoda) i al Casal Popular la Revolta (Palau, el dimecres de 19h a 20h). Tots els beneficis obtinguts es destinaran a la Plataforma per la Defensa de Gallecs.\nDesprés del sopar hi haurà un concert (21.30h) on participaran els grups ‘Downtown Beggars’, ‘JBoys’ i ‘Cuchillo de Palo’. La nit clourà amb l’actuació del Dj ‘PD's’.\nEls actes de la Festa Major de Gallecs continuaran fins el dissabte 25 de juliol amb diverses activitats. Més informació sobre la Festa Major de Gallecs a la revista de la setmana vinent.


Visita privada per Richmond - Guies en català\nVisita personalitzada per Richmond! (màxim 8 persones)\nVisitarem la població de Richmond, situada al sud-est de Londres. És una regió metropolitana que anomenem convencionalment Londres (i legalment, el Greater London). També passejarem pels seus típics i singulars carrers.\nLa formació i el nomenament del poble, es deu al Palau de Richmond a principis del segle XVI.\nRichmond ha absorbit petites zones amb molta personalitat i molt diferent de les parts centrals que tothom coneix.\nAquesta població està situada a la vora el riu Tamesis, i actualment, és un gran centre comercial local que disposa de molts llocs per menjar, visitar museus i exposicions. A la nit també s’hi pot trobar oci nocturn.\nPunt de trobada: A la porta de l'institut Sacred Heart High School. Just davant de l'estació de bus de Richmond.\nConsulta la disponibilitat de guies en català o demana més informació per l'itinerari "Visita privada per Richmond"


Un calendari d'advent per a transformar la ràbia\nUn calendari d’advent per a transformar la ràbia\n« I potser no us han preparat per a la mort i tampoc no us han ensenyat a posar-hi paraules, però com a mínim teniu l'antídot d'aquella recepta antiga per a fer-lo servir»\nHi ha una silueta rocosa a l’horitzó, i arran de carretera les fulles pinten un paisatge efímer de tons terrosos entre els verds perennes. A les cinc, quan serà fosc, ja ens arrecerarem, però ara aprofitem el sol per xuclar fort tota aquesta llum, inspiraaaaa i allarga la inspiració i aguanta la respiració per expirar com més tard millor. La tardor el primer de desembre ja és menys tardor si no et fixes gaire què diuen els arbres, i quan arribareu a casa fareu lloc a la paret per penjar-hi el calendari d’advent. No hem de perdre la tradició, us direu, sense esmentar en veu alta les postals que un dia van deixar d’arribar. Hi ha tradicions que es marceixen i n’apareixen unes altres. Són com l’energia, us convencereu, els costums no desapareixen, es transformen. I assentireu mentre aneu escrivint el dia, de l’u al vint-i-quatre, a cada finestreta.\nUn compte enrere per a arribar a la nit de Nadal, si pot ser, havent fet les paus i havent capgirat la ràbia.\nDe les vint-i-quatre finestretes, n’hi ha setze que ompliu d’una tongada. Cada dia, quan s’obrin, hi haurà un sobre amb una carta dins, amb un segell i una adreça, preparada per ser abocada a la bústia. D’aquest dia del calendari ja no passarà que ho feu, i si us hi encalleu, perquè sí, passa que us hi encalleu i no sabeu per on anar perquè ja em diràs què hi heu de deixar dit, recorrereu a les paraules d’altres que us sembli que podran reconfortar. Que parlin per vosaltres, que sonin. Però que arribin.\nQue arribin al Centre Penitenciari Madrid V, Soto del Real, M-609, Km 3’5, 28791 de Soto del Real, Madrid, a Eduard Garzón Bravo (mòdul 8), Ferran Jolis Guardiola (mòdul 4), Germinal Tomàs Aubeso (mòdul 2), Guillem Xavier Duch Palau (mòdul 6), Xavier Buigas Llobet (Mòdul 7), Alexis Codina Barberan (mòdul 3) i Jordi Ros Solà (mòdul 5).\nQue arribin a Carme Forcadell. Al Centre Penitenciari Mas d’Enric, mòdul de dones, Travessera Comella Moro, 15, 43764, el Catllar (Tarragona).\nQue arribin a Dolors Bassa. Al Centre Penitenciari del Puig de les Basses, mòdul de dones, Raval Disseminat 53, 17600 Figueres (Girona).\nQue arribin a Oriol Junqueras, Raül Romeva, Jordi Sànchez, Jordi Cuixart, Joaquim Forn, Jordi Turull i Josep Rull. Al Centre Penitenciari de Lledoners, mòdul 2, carretera C-55, km 37, 08250 Sant Joan de Vilatorrada (Barcelona).\nFaltaran vuit finestres fins a la nit de Nadal, quan la mare canta i el fillet dorm, don dorondon. I potser pensareu com fer que tot plegat, tot això de viure, valgui la pena. Fins i tot, que tingui un mínim de sentit.\nEl dissetè dia s’obrirà i hi haurà la Nina Simone cantant ‘How it feels to be free’, i que tant de bo sabéssiu què vol dir ser ella, cop sec a les tecles del piano: ‘Llavors estaríeu d’acord que tothom ha de ser lliure.’\nRere el dia divuit, hi haurà una llavor, potser de maduixer, i una mica d’adob. Un possible començament de vida que serà alguna cosa més, el repte d’omplir de verd balcons i finestres llavor a llavor, gota a gota. Encomanats per en Jordi Magri, que fa dies que deixa plantes menudes per les places perquè qui les vegi i ho vulgui se les endugui i les faci créixer a casa seva, amb la idea boja d’enverdir Barcelona i que la ciutat sigui una mica més habitable.\nArribarà el matí del dinou i potser serà el dia de trobar-hi una recepta, qui sap si fotocopiada de la llibreta manuscrita tacada d’oli, dels canelons o l’ànec mut amb panses i pinyons, la que més vingui de gust. Quan s’acosta Nadal, que diuen que és nit d’alegria però que molt sovint causa sentiments ambivalents, i una estona d’alegria potser sí, però no tota, que també hi ha aquella cosa a la panxa que s’assembla a la melangia, encara que no ho digueu, i és inevitable enyorar una mica més aquells amb qui us vau estimar i que us van deixar amb un pam de nas perquè ningú no us havia preparat per a la mort –un dia ja en parlarem amb més deteniment. Quan passa tot això, potser també passa que l’absència us porti a la cuina i que allà torneu a ser com havíeu estat i que aquests canelons no siguin uns canelons i prou, sinó que siguin els canelons de la mare, i potser no sortiran tan bons, però els heu tornat a fer juntes. Que això passa tot l’any, però en aquest compte enrere d’advent sembla que passi més, que ho necessiteu més, que us reconforti més. I potser no us han preparat per a la mort i tampoc no us han ensenyat a posar-hi paraules, però com a mínim teniu l’antídot d’aquella recepta antiga per a fer-lo servir.\nSerà el dia que farà vint i caldrà entomar-ho, com a mínim, amb una mica de poesia. Que cadascú hi posi la que vulgui. En aquest calendari que és el vostre, haureu triat que el dia vintè comenci, posem per cas, amb una cosa ‘Així’: «Com / qui empelta una figuera que era borda / i s’hi asseu a llegir fins que fa ombra./ Així és com tu sabies estimar-me» (Mireia Calafell).\nUn dia una vella amiga deia que en els detalls hi havia l’essència de la vida. Obrireu la finestreta vint-i-unena i hi haurà unes hores regalades per a fer aquelles gestions feixugues que sempre deixeu per a un altre dia i que us fan barallar-vos amb la vostra consciència perquè encara no heu tancat el compte de la caixa ni heu canviat de companyia elèctrica.\nObrir l’antepenúltima finestra i que us llegeixin un conte. Obrir-ne la penúltima i trobar-hi una postal, o l’olor de galetes de Nadal, o aquella cançó, aquella. I, finalment, que saltin les guspires de les faies baixant de la muntanya, que arribarà el vint-i-quatre i serà el solstici d’hivern. Amb el foc alliberador esperant-vos, haureu transformat l’energia i es fondrà l’estel de l’advent. I, així, renéixer un vint-i-quatre de desembre.


Dimarts, 11 abril 2017 18:42\nLa UOC i el Sitges – Festival Internacional de Cinema de Catalunya han presentat el nou màster de cinema fantàstic i ficció contemporània que s'oferirà a partir de l'octubre. El director del màster, Jordi Sánchez-Navarro, ha destacat que l'objectiu fonamental dels estudis serà oferir "el seguiment de tot el procés de producció d'una pel·lícula", des de les claus del gènere fantàstic, a les tècniques de desenvolupament d'un projecte i fins al procés de comercialització.\nEl màster, que obrirà les inscripcions el mes vinent, està orientat a estudiants del món de la comunicació i de les humanitats, així com a qualsevol persona amb "una capacitat de treball i una formació universitària", segons ha informat Sánchez-Navarro. Els nous estudis tindran una durada de dos anys i s'impartiran majoritàriament en llengua castellana.\nSánchez-Navarro ha ressaltat que és la primera vegada que "es connecta el coneixement d'una institució com el Festival de Sitges, amb un altre d'ensenyament superior com la UOC".


‘Las niñas’ (2020) de Pilar Palomero a La Filmoteca\nIVC > ‘Las niñas’ (2020) de Pilar Palomero a La Filmoteca\nAbans de la projecció es presenta el llibre d’autoria col·lectiva ‘Brecha de género en el audiovisual español’\nL’estudi serà presentat per la seua editora, Concha Gómez, i una de les autores, Sara Álvarez\nCultura de la Generalitat, a través de l’Institut Valencià de Cultura, projecta el dimecres 22 de juny, a les 18.00 hores, en la Filmoteca de València, ‘Las niñas’ (2020), escrita i dirigida per Pilar Palomero. Amb una duració de 100 minuts, l’òpera prima de la directora aragonesa es projecta en sessió única.\nAbans de la projecció, es presenta l’estudi d’autoria col·lectiva ‘Brecha de género en el audiovisual español’, publicat per Tirant lo Blanch i editat per la professora Concha Gómez. En el llibre participen Susana de la Sierra, Sara Álvarez, Carlos F. Heredero, Barbara Zecchi, Natalia Martínez Pérez, María José Higueras-Ruiz, Mario de la Torre-Espinosa, Nieves Rosendo i la mateixa Concha Gómez. El llibre serà presentat al públic de la Filmoteca per l’editora del llibre, Concha Gómez, i una de les autores, Sara Álvarez.\n‘Las niñas’ va ser la gran triomfadora del cine espanyol en 2020. Va obtindre el Goya a la millor pel·lícula, millor guió, millor fotografia i millor direcció novell. També va obtindre el Premi Generació Plus en el Festival de Berlín i la Bisnaga d’Or en el Festival de Màlaga, a més de quatre Premis Gaudí i tres Premis Feroz, entre altres guardons nacionals i internacionals.\nProtagonitzada per Andrea Fandós, Natalia de Molina, Zoe Arnao, Carlota Gurpegui, Julia Sierra i Francesca Piñón, ‘Las niñas’ és un drama sobre l’educació femenina condicionada per la por a l’embaràs i a ser mare de fills il·legítims. La història se situa en 1992, l’any de les Olimpíades de Barcelona i l’Exposició Universal de Sevilla. Inspirada en les experiències pròpies de la seua directora, ‘Las niñas’ és el retrat d’una generació de dones que van ser educades a principis dels anys noranta.\nCelia (Andrea Fandós) és una xiqueta d’onze anys que estudia en un col·legi de monges a Saragossa. Viu amb sa mare (Natalia de Molina), una jove viuda que vol que la seua filla tinga tot el que a ella li va faltar, com l’oportunitat d’anar a la universitat.\nL’arribada a classe de Brisa (Zoe Arnao), una nova companya de Barcelona, i l’amistat amb un grup de xiques majors que ella, espenten Celia cap a l’adolescència. També descobreix una nova realitat que ja no té res a veure amb l’antiquada educació que rep tant a casa com al col·legi.\nAl marge dels premis rebuts, la pel·lícula va ser valorada per la crítica especialitzada de manera unànime com a la gran revelació de 2020. La crítica també ha coincidit a assenyalar Pilar Palomero com una de les cineastes amb més talent i futur del panorama cinematogràfic actual.\n‘Brecha de género en el audiovisual español’\nAquest estudi d’autoria col·lectiva, editat per la professora Concha Gómez, té com a objectius tant visibilitzar aquells referents femenins que la historiografia oficial va esborrar o va ignorar durant dècades, com abordar el paper que exerceixen actualment les dones en el camp de la producció, la direcció, el guió, la direcció de fotografia, la composició musical, el so, el muntatge o els efectes especials.\nL’estudi també analitza el paper actual de les dones que treballen en el sector de l’audiovisual espanyol en sectors com la ficció, el documental, l’animació i les narratives transmèdia.\nConcha Gómez és doctora en Comunicació Audiovisual i Periodisme per la Universitat Carlos III de Madrid (UC3M), en el departament de Comunicació de la qual és professora associada. És autora de nombrosos articles i llibres sobre cine espanyol i sobre realitzadors com ara Vicente Aranda, Montxo Armendáriz, Carlos Saura o Isabel Coixet.\nEntre les seues línies d’investigació destaca el paper de la dona en la indústria audiovisual espanyola. Ha publicat diversos treballs sobre la invisibilitat històrica de les dones en el sector cinematogràfic. Com a signatura col·laboradora amb la revista ‘Caimán. Cuadernos de cine’, elabora des de 2017 els informes anuals sobre el paper de les dones en l’audiovisual contemporani per al Fòrum de Dones que té lloc en el Festival Internacional de Cine de Valladolid.


L’activista sueca participa en una sessió organitzada pels demòcrates a la Cambra baixa contra les ajudes al sector\n«La crisi climàtica no està al debat públic i el nivell general de consciència és absurdament baix», lamenta\n22 de d’abril del 2021. 20:57\nGreta Thunberg, l’adolescent sueca de 18 anys que en fa tres es va convertir en una figura global pel seu activisme en la lluita contra el canvi climàtic, ha tornat virtualment aquest Dia de la Terra al Congrés dels Estats Units per participar en una sessió organitzada pels demòcrates per estudiar l’eliminació de subsidis per als combustibles fòssils, una de les promeses que va fer en campanya Joe Biden i per a la qual l’ala més progressista del seu partit ara li reclama compromisos «tangibles i concrets».\nAliada amb aquestes reclamacions, Thunberg ha assegurat que «és una desgràcia que el 2021 continuem donant subsidis als combustibles fòssils, directament o indirectament, utilitzant diners dels contribuents» i ha assenyalat que això és «una prova cristal·lina que no hem entès en absolut l’emergència climàtica». També ha recordat als congressistes que «si volem complir promeses i compromisos amb els acords de París hem d’acabar els subsidis, aturar noves exploracions i extraccions i ‘desinvertir’ completament dels combustibles fòssils. (...) La bretxa enorme entre el que estem fent i el que es necessita fer per mantenir-nos per sota de l’objectiu de 1,5 graus s’està ampliant a cada segon», ha advertit.\nThunberg parlava a un subcomitè mediambiental de la Cambra baixa per videoconferència a Washington el mateix dia que començava el primer dels dos dies de cimera virtual convocada per Biden, una cita en què el mandatari nord-americà ha anunciat un nou compromís dels EUA de reducció de fins al 52% de les emissions de gasos d’efecte hivernacle en aquesta dècada. I l’adolescent ha recuperat el to de denúncia de la inacció dels polítics que ha fet ja un dels seus senyals de marca.\n«No em crec ni un segon que facin això», ha dit Thunberg amb referència a l’imperatiu d’acabar immediatament amb els combustibles fòssils. I al costat del seu pessimisme tornava a aparèixer l’advertència: «A diferència de vostès, la meva generació no es rendirà sense donar guerra».\n«La crisi climàtica no està al debat públic avui en dia, el nivell general de consciència és absurdament baix, es continuen sortint amb la seva», ha etzibat als polítics. «¿Quant creuen que poden continuar ignorant la crisi climàtica, l’aspecte global d’igualtat i emissions històriques, sense haver de retre comptes. Per ara se surten amb la seva, però tard o d’hora la gent s’adonarà del que han estat fent tot aquest temps. Encara tenen temps de fer el que toca i salvar els seus llegats, però aquesta finestra no els durarà gaire», ha declarat també. «Els joves som els qui escriurem de vostès als llibres d’història, som els qui decidim com seran recordats, així que el meu consell és que elegeixin sàviament».\nThunberg ha sigut una de les cinc persones convidades pels congressistes a la sessió i el seu missatge ha coincidit amb el d’experts que han testificat com Joseph Aldy, professor de la Universitat de Harvard, que ha assegurat que «els subsidis als combustibles fòssils representen un fracàs del govern» i donen un impuls a empreses que contribueixen directament a la contaminació i al canvi climàtic. «El primer pas cap a una política energètica més moderna i efectiva hauria de ser eliminar els subsidis», ha declarat.\nEnergies renovables Canvi climàtic Greta Thunberg


Comprar Kumi Kreator 2 en 1 Online, 7539, Bizak | JOGUIBA\nDescripció i característiques Kumi Kreator 2 en 1\nKumi Kreator per fer polseres de l'amistat.\nAra només has de girar per crear fantàstiques polseres de l'amistat i elegants collarets.\nAmb bobines de nous colors, amb cordills més llargs que fan que les joies Kumi siguin encara més fàcils de portar i compartir.\nFes-les en uns minuts!\nObserva com es trenen i personalitza-les amb els tancaments.\nContingut: 1 Cool Maker KumiKreator, 60 rodets, 7 tancaments, 14 tapes d'extrems, 2 fulles de calcomanies de tancament, 2 ornaments per borles, 2 bases per borles, 2 guies de dissenys, 1 regle de mesura de polseres, 1 fullet guia.


Contesta. Comprensió del text "País petit" | Recurso educativo 541620 - Tiching\nRespon aquestes preguntes relacionades amb "País petit", de Lluís Llach: Què vol dir l’expressió “quan el sol se’n va a dormir”? La podries dir amb unes altres paraules? Per què, segons les velles sàvies, el sol torna? Per què des de dalt d’un campanar sempre es pot veure el campanar veí? De què tenen por els poblets? Un país pot cabre dins del cor? Quin nom té aquesta figura retòrica? Què penses que vol dir l’autor amb aquestes paraules?\nCaçadors de paraules. Els noms de lloc\nQuè m'has dit?. Què és el panxell?\nPer parlar bé en públic