Disponibilitat Permanent: de desembre 2006\nL'internacionalisme del conseller Maragall\nTornem a coses serioses per poder riure'n. Unes declaracions d'Ernest Maragall que fa de Conseller de Cultura: "Diumenge passat vaig constatar les dificultats d'uns nens d'Olot per fer una presentació pública en castellà en un concurs internacional del Museu de la Ciència". La frase es deia en un context de justificació de l'hora escolar extra de castellà que imposa el govern Zapatero malgrat no disposar de les competències d'educació al Principat, que són de la Generalitat de Catalunya. O sigui, que el govern Montilla no tan sols accepta les imposicions del govern Zapatero (el mateix que amaga equatorians desapareguts), sinó que a més les aplaudeix. Així es demostra que el Tripartit 2.0 no és més que una Comissaria del Reich. El vicepresident Degrelle ja pot gaudir de moquetes i de cotxes oficials, ja... Ara, era previsible: votar Esquerra surt Carod.Tornem a Maragall. El nét de Joan Maragall pateix pel fet que a Olot encara hi ha nens que no tenen el castellà com a llengua primera. La solució, aparentment, és que facin més castellà a l'escola. En realitat la solució que tenen en l'agenda els progressistes cosmopolites del Tripartit 2.0 és promoure la repoblació (en eufemisme: immigració) d'Olot amb ciutadans de les repúblicas hijas. El mateix feia Stalin: buidava Txetxènia de txetxens i omplia Bielorrúsia de tàrtars. Aquesta és l'Endlösung que avui comparteixen pràcticament tots els governs europeus... contra els pobles d'Europa.I tornem al comentari de Maragall. Quina mena de concurs internacional es fa en llengua castellana? Per què no es feia el concurs internacional en anglès? Per una raó molt senzilla: els nens d'Olot, com els de Sant Adrià, no és que haguessin tingut dificultats lèxico-fonètiques en fer la presentació en anglès. No, directament no l'haurien pogut fer. Però ja els hi convé aquesta ignorància als consellers Maragalls: un poble desarrelat i sumiso és encara més manegable si no coneix cap altra llengua internacional que la de Zapatero.\nposted by DL at 11:05 p. m.\nL'explosió controlada fora de control\nParlar de l'Espanya de Zapatero espanyolitza. Espanyolitza i zapateritza, que és encara pitjor. No obstant això dues ratlles sobre l'atemptat de la T4 de Barajas. Aquest matí l'explosió de la furgoneta havia estat "controlada", és a dir que se l'havia fet explotar a partir de la informació del comunicant que també n'havia reivindicat l'autoria d'ETA. A mesura que passen les hores es fa evident que hi ha hagut dues víctimes mortals. Com ho resol el govern? Molt senzill, diu que són desapareguts. Com ho resolen els mitjans de comunicació? Repeteixen els termes de ZP i corregeixen les primeres informacions del matí: ara, hores després de l'atemptat, se'ns diu que l'explosió no ha sigut controlada. És com viure a 1984. També a 1984 hi havia una Brotherhood que feia sabotatges per tot arreu. I qui hi havia darrera de la Brotherhood en realitat en la novel·la orwel·liana?PS. Les darreres enquestes fetes a la Pell de Brau mostraven com la gent puntuava la immigració, l'atur i l'habitatge com a problemes més importants que el terrorisme.\nposted by DL at 7:46 p. m.\nLatinos i romans\nAvui és divendres i toca repartiment del setmanari "Latino". Quina ha estat l'evolució de coses que fa que un nascut a una ciutat fundada en la llatinitat i que parla una llengua neollatina quedi exclòs del "latino" a que fa referència la capçalera del setmanari? Els mateixos repartidors del diari l'allarguen no de forma "indiscriminada" sinó preferentment a persones d'aspecte llatinoamericà. I això d'aspecte llatinoamericà vol dir, ras i curt, persona d'origen preferentment amerindi. La qüestió no aniria a més si no fos pel fet que en la pròpia llengua catalana cada vegada es tendeix més a identificar el gentilici "llatí, ina", amb persones amb aquest substrat etno-antropològic.Burxar en el passat ens mostrarà l'evolució del gentilici i els moviments del seu camp semàntic. No ens endinsarem, però, gaire més enllà del segle VIII a.C. Llavors trobem que llatí (latinu) és el nom amb el qual es designa un poble itàlic, que viu en la regió coneguda com a Laci (Latiu). La llengua d'aquest poble rep el nom corresponent de llatí (lingua latina). A partir del segle VI a.C. i, de forma accelerada des del segle IV a.C., la ciutat més populosa del Laci, Roma, s'imposa a les seves rivals llatines. És simptomàtic que, ja ben entrat el segle I a.C., encara subsistís la distinció entre una ciutadania de primera (la ciutadania romana) i una de segona (la condició llatina), complementada per una de tercera (els socii, és a dir els itàlics no-llatins). La puixança de Roma arraconaria les denominacions de Laci i de llatí. No obstant, la denominació de lingua latina va sobreviure, i per això encara parlem de llatí i de llengües neollatines.A mesura que l'Imperi Roma es consolida com a unitat, és la denominació de romà (romanu) i no la de llatí, la que s'estén per referir-se a tots els seus súbdits. En aquest sentit, després de la caiguda de l'Imperi d'Occident, els súbdits de l'Emperador de Constantinopla (Nova Roma, Bizanci) seran coneguts com a romanoi, malgrat que la majoria d'ells eren de cultura i de llengua helèniques.A Occident, malgrat els successius intents de restauració de l'Imperi, es perd la unitat política i per tant l'ús civil del terme romanus. No obstant això, l'Església d'Occident es fa dir Romana (i no llatina) i la litúrgia unificada que comença a dinfondre's en el segle VIII es fa dir també romana (tot i que, més tard hom s'estimarà més dir-ne rite llatí).En el cas de la denominació de la llengua, s'alternen les denominacions de "romà" i de "llatí". Per això als Alps hom pot parlar de rumantsch (parlat als Grisons, etc.) i de ladin (parlat a la Dolomítia, etc.), per referir-se a dos idiomes retoromànics des del punt de mira dels germanòfons. Fins i tot hom tendirà a utilitzar el mot latinus per referir-se a la llengua escrita i estandarditzada i el mot romanus (romanç) per indicar la llengua parlada (vulgar), regionalment diversa.Ja hem dit que en l'Edat Mitjana s'esdevé una paradoxa: els romanoi (tret dels valacs) no parlen llengües llatines, mentre que els occidentals són coneguts genèricament com a francs (malgrat que la immensa majoria parlen llengües llatines). És retrospectivament que hom utilitzarà el terme romànic, en contradistinció amb gòtic, per assenyalar l'art més continuïsta de l'Alta Edat Mitjana: una simplificació, car la revolució gòtica implicà tant els països de llengua alemanya com els de llengua romànica.Si ens situem en el segle XIX, la dualitat llatí-romà es veu enterbolida per l'associació del terme romà amb l'Església Catòlica en general, i els papes en particular. Així, mentre els alemanys protestants, que no feien aquesta associació, parlen de "romanischen landern", anglesos i francesos s'estimen més d'utilitzar l'expressió "Latin countries" o "pays latins". Encara avui es mantenen formes duals de preferència variable: llengües (neo)llatines/llengües (neo)romàniques, llatinitat/romanitat.És en aquesta mateixa època on s'introdueix el terme Llatinoamèrica o Amèrica Llatina. Es tracta bàsicament d'un eufemisme per substituir l'alternativa d'Hispanoamèrica o Amèrica Espanyola. I és l'eufemisme que més ha reeixit, tot superant l'alternativa d'Iberoamèrica. Amèrica Llatina inclou tant les repúbliques de llengua espanyola (o castellana) com Brasil, si bé queden exclosos els països caribenys de llengua francesa (o, més ben dit, créole), així com el Québec. En el cens dels EUA encara es parla d'Hispanics per referir-se a les persones de llengua familiar o ancestral espanyola, però és qüestió de temps que s'imposi la definició favorita de Latinos.En el segle XX, la denominació de romà ha anat perdent pistonada si no és dirigida directament i exclusiva als actuals habitats de la VRBS. Fa més de cent anys, Charles Maurras proclamava que era "de Martigues, provençal, francès, romà i humà". La Guerra del 14 va provocar una febrada francòfila que sovint proclamava un "patriotisme llatí", sota el qual hom volia implicar els estats italià i espanyol en la guerra contra els "imperis centrals" germànics: Itàlia, efectivament, entraria en la guerra el 1915 com a aliada de França, i el rei Alfons XIII va haver d'abandonar les aspiracions d'entrar-hi al costat dels alemanys.D'aquell patriotisme llatí queda únicament potser la Unió Llatina, fundada el 1954. La realitat ulterior ha refermat l'europeïsme basat en l'eix franco-alemany, i ha diluït relativament els lligams entre les metròpolis llatines i les ex-colònies independitzades. Paral·lelament el terme Latin, tal com s'utilitza en els països anglòfons s'ha deseuropeïtzat. D'entrada es referia a persones originàries de l'Europa Llatina (p.ex. Rodolfo Valentino com a latin lover) o a persones d'ascendència majoritària europea procedents de l'Amèrica Llatina. L'augment de la immigració mexicana i mesoamericana als Estats Units, amb una component indígena majoritària, ha fet que el mot "llatí" s'associi ara amb un patró físic no-europeu (pensem en els Latin Kings, etc.). El fenomen de la deseuropeïtzació d'aquesta denominació es veu reforçat ara amb la immigració sud-americana a Europa, que es reclama sovint latina.Potser doncs, haurem de fer com Maurras, i prescindir del mot llatí (que, al capdavall, és majoritàriament un "rescat" decimonònic), per dir que "som romans".Etiquetes de comentaris: llatí, romà\nposted by DL at 5:17 p. m.\nL'Imperi Persa, la Unió Europea i el multilingüisme\nL'Imperi Persa, llegim al Llibre d'Ester, tenia 127 províncies i abastava des de l'Índia a Etiòpia. La Unió Europea té 26 estats i abasta des d'Irlanda fins a Eslovàquia. El rei Asuer gestionava el plurilingüisme del seu imperi d'aquesta manera:Va enviar cartes a totes les províncies del regne, a cada província segons la seva escriptura, i a cada poble segons la seva llengua, a fi que cada home afermés la seva autoritat a casa seva, i que això fos divulgat en la llengua de cada poble.La Unió Europea també gestiona el seu plurilingüisme. Fins i tot ho fa d'una manera més sistemàtica que no Asuer. En la frase anterior no queda clara si a cada província li correspon una llengua, si hi ha llengües que es parlen en més d'una província, o si hi ha províncies multilingües. A la Unió Europea totes aquestes coses són més clares. Com clara era la Constitució Europea (ara per ara, rebutjada) quan feia un llistat de llengües "oficials" on no hi era el català. La cosa era ben simple, o el català tenia rang "oficial" o no el tenia.I no el té. I com que no el té llegim a Eurotribune, que el català no figurarà en les felicitacions nadalenques de les institucions europees. Sí que hi figurarà el gaèlic, l'estatus del qual fou esperonat per la reivindicació catalana de fa un parell d'anys (que posà el govern irlandès contra les cordes). També hi figuraran el romanès i el búlgar, perquè la Unió Europea s'annexiona l'1 de gener del 2007 Romania i Bulgària.El llibre d'Ester acaba així:Es va escriure als sàtrapes, als governadors i a les autoritats de les províncies que hi havia des de l’Índia fins a Etiòpia, en total cent vint-i-set províncies; a cada districte en l’escriptura que els era pròpia i en la llengua de cada poble, i també als jueus en la seva llengua i escriptura.La nostra Ester, en canvi, fa figa. Per comptes d'allitar-se amb el rei Asuer, es conforma amb el sàtrapa Zapatero i amb el sàtrapula Montilla.\nposted by DL at 10:16 p. m.\nLa dreta europea dividida entre la judeofília i la islamofília\nLa conferència d'aquesta setmana a Iran sobre "la revisió de l'Holocaust" mostra un seguit de coses de la dreta europea. En un extrem hi ha els judeòfils que equiparen historiadors revisionistes amb els botxins reals. En l'altre extrem hi ha els islamòfils que beneeixen el president Ahmadinejad per "rentar la imatge" dels nacionalismes europeus. Ja és ben simptomàtic que una dreta que ens parla tothora dels valors tradicionals de la "civilització occidental" (greco-llatino-cristiano-cèltico-germano-eslava) visqui ara amb una dependència ideològica, els uns de l'Estat d'Israel i els altres de la República Islàmica d'Iran. Els judeòfils, és clar, ho justifiquen tot dient que l'herència cristiana és "judeo-cristiana". Els islamòfils tenen dues línies d'argumentació: o bé presenten l'islam com una altra civilització a respectar des de la distància, o bé consideren l'islam com una religió que hauria servit millor que el "judeo-cristianisme" els valors (masculins i bèl·lics) de la "civiltizació occidental".En línies generals, islamòfils i judeòfils són, respectivament, judeòfobs i islamòfobs. Pels primers, el sionisme no és un moviment que pretengui mantenir un estat jueu, sinó que l'identifiquen amb una conxorxa mundial per corcar, alhora, la Cristiandat i l'Islam. Pels segons, la conxorxa mundial la protagonitzarien els islamistes, decidits a convertir Europa en un raval islàmic (Euràbia). Resulta curiós com els "discursos d'odi" d'islamòfobs i judeòfobs coincideix en la forma malgrat tindre objectius diametralment oposats.És als Estats Units on la polarització és més marcada, si bé amb un domini aclaparador dels judeòfils. A l'Europa originària la polarització no es deixa notar tant, però Déu n'hi do les mostres de dicotomia islamofília-judeofília que traspua la premsa de casa nostra, particularment pel que fa a la descripció de la situació de Palestina-Israel.La lògica d'islamòfils-judeòfils es du a viaranys estranys. Els actuals judeòfils coincideixen ideològicament amb els antisemites històrics: rebuig de sistemes de pensaments progressius, menyspreu a les llibertats civils en nom de la "seguretat", etc. I els actuals islamòfils no saben com combinar la seva defensa d'una Europa europea amb la cerca d'aliances amb un islamisme polític avui ja plenament instal·lat a totes les grans urbs europees del continent i d'ultramar.A poc que es grati, la coberta islamofílica-judeofílica salta. Darrera hi ha la topada entre dos sectors de la burgesia euro-americana, que s'expressen políticament a través del neoconservadurisme (i les seves versions neoliberal, de vegades amb disfressa social-liberal) i del paleoconservadurisme (i les seves versions més o menys "llibertàries"). Tampoc no és que aquests sectors siguin totalment contradistints, car la combinació de proteccionisme en uns sectors i "liberalisme" en d'altres és el pa de cada dia dels governs a banda i banda de l'Atlàntic. Al capdavall tot es redueix al fet que uns (els neoconservadors) tinguin menys recança a lliurar-se dels farcells que fan tendir a la baixa les taxes de benefici empresarial i financer, mentre que els altres (els paleoconservadors) pateixen una mica en pensar que a alguns d'aquests farcells els hi havien agafat un cert carinyo. Entre els farcells va la classe treballadora europea, que no és poc.\nposted by DL at 6:46 p. m.\nBèlgica: 176 anys no són pas tants\nLa independència de "Bèlgica", el 1830, es va deure a una acumulació d'interessos. Això sí, fou el resultat de l'autodeterminació d'un conjunt de regions dels Països Baixos, de majoria catòlica, algunes de llengua baix-alemanya (neerlandesa), d'altres de llengua francesa, i totes elles caracteritzades per un incipient dinamisme industrial. És evident que a Anglaterra, àrbitre de la situació, ja no li agradava la visió d'un Regne Unit dels Països Baixos que volgués fer la seva. I tampoc no volia que les regions meridionals del Regne, cas d'haver de trencar amb els Països Baixos, volguessin "reintegrar-se" al Regne de França. Bèlgica nasqué d'un compromís intern i extern, entre catòlics i liberals, entre anglesos i prussians, entre holandesos i francesos.El francès com a llengua internacional no pararia de recular al llarg del segle XIX. El renaixement flamenc faria de l'estat belga un estat bicomunitari (tricomunitari, després del reconeixement dels territoris "alemanys" annexionats després de la Primera Gran Guerra). Tres regions i tres comunitats marquen l'estat belga contemporani. Les concessions als flamencs cercaren des d'antuvi impedir la independència de Flandes (o la reunificació amb els "Països Baixos lingüístics"). I així el Flandes actual, molt més dinàmic que la Valònia actual, viu la paradoxa de viure en un estat on la majoria ètnica és nacionalment oprimida. Els han mig arrabassat Brussel·les, els il·legalitzen partits i els acusen per tot de xenòfobs, etc. Amb el pan-neerlandesisme i el pan-germanisme com a rerefons minoritaris, l'opció independentista pren força. La resposta de l'estat belga (de Valònia, bàsicament) és promoure la imatge de la monarquia ("el rei dels belgues") i de la selecció de futbol, potser els únics referents identitaris de la Bèlgica dels nostres dies. L'altra argument dels que volen mantenir l'estat belga és que, al capdavall, en el marc del Benelux i en el marc de la Unió Europea, i amb l'existència d'una autonomia regional per a Flandes i una comunitat nacional pels flamencs de Flandes i de Brussel·les, no té sentit modificar fronteres estatals. Traduït: els flamencs del 1830 tingueren un dret que ara no tenen el 2006.Per això és saludable veure les reaccions que ha generat una docu-ficció del canal RTFB. Em recorden a les reaccions del PSOE espanyol davant de la proposta del BNG gallec que Galícia tingués la mateixa hora que la resta de Portugal. Per ells, les fronteres valen més que les persones... I després es diuen "ciutadans"!!!\nposted by DL at 8:09 p. m.\nUna mirada als passats (Dies d'agost, Marc Recha)\nA Dies d'agost (2006), Marc Recha (*l'Hospitalet de Llobregat, 1970) fa un retrat d'un viatge fet amb el seu germà, David, el calorós estiu del 2003. Marc treballava llavors amb el material recopilat (gravacions, entrevistes) al voltant de la figura de Ramon Barnils (Sant Cugat del Vallès, 1940-Reus, 2001). Per Recha, les amistats de Barnils eren com una calaixera on cada calaix era connectat amb alguns altres. Recha, que fa el viatge per desconnectar amb el projecte s'hi veurà obligat repetidament a tornar-hi. Així, els dies d'agost rememoraran passats anteriors: els darrers mesos de la vida de Barnils a Cabra del Camp, el Barnils madur dels anys 1990, el Barnils dels anys 1960 i 1970, anarquista i independentista. Però la remuntada (o la davallada) pel passat no s'atura. Entre els interessos comuns de Barnils i el jove Recha i, de fet, allò que més li atreia del periodista, era el record d'un passat diferent: el de la combativa classe treballadora dels anys 1920 i 1930, el d'una Catalunya ascendent que serien derrotades en la Guerra del 36. I les restes de la batalla decisiva d'aquesta guerra encara les poden tocar els dos germans i les diferents persones que trobaran en aquell tòrrid mes d'agost. De la banda sonora destaquen cançons de Clara Andrés i Françoiz Breut.\nposted by DL at 6:59 p. m.\nL'orwel·liana Ordenança pel Civisme imposa 7.050 € de multa per un mural\nL'Ordenança pel Civisme impulsada pel tripartit barceloní té moltes cares. Una d'aquestes, potser no la més sinistra, és la repressió contra la llibertat d'expressió. Una repressió que, lògicament, va adreçada a aquelles expressions que són del gust dels pontífexs del civisme de la Plaça Sant Jaume. De la mateixa manera que al 1984, IngSoc podia voler dir qualsevol cosa (i, sobretot, la submissió al règim establert), a la Barcelona del 2006 civisme vol dir exactament acceptació acrítica i sumisa. I de la mateixa forma que al 1984, tota dissidència era qualificada de thoughtcrime, també a la Barcelona del 2006 el mot clau és incivisme. Així l'equip d'Hereu desqualifica d'entrada tota contestació: se'n diu que té "formes incíviques", i si no les té se'n diu que té "aspiracions incíviques".Podem així entendre l'escaigut recentment a la Vila de Sants, una de les poblacions annexionades al municipi barceloní. El darrer dissabte de novembre, sis persones foren multades amb una quantia de 7.050 € per repintar un mural. De res no serveix l'argument que en aquella paret hi ha hagut murals des de fa anys, perquè l'argument definitiu de la multa és el contingut del mural (la defensa de Can Vies). Si el mural hagués dit, per exemple, "Glòria eterna al Company-President Zapatero i a l'Aliança de Civilitzacions", els 7.050 € haurien passat de multa a subvenció.\nposted by DL at 12:55 p. m.\nBaròmetre d'hivern de la Generalitat de Catalunya\nAhir els diaris publicaven els resultats del baròmetre d'hivern que realitzen els serveis estatístics de la Generalitat de Catalunya. Per exemple s'incloïa una llista dels principals problemes que pateix el Principat segons la percepció subjectiva dels enquestats. El que no publicaven era aquest doble gràfic on es desglossen dins de la mostra 5.000 persones enquestades, unes 555 amb responsabilitats polítiques a institucions del Principat i als sis partits amb representació parlamentària. Aquesta forma de presentar les dades permeten de veure una diversitat en la percepció de les problemàtiques entre "ciutadans" i "polítics". Vegem-ho:\nposted by DL at 10:41 a. m.\nTres metròpolis i quatre perifèries\nEn un article publicat al webzine de Monthly Review, Dennis Redmond analitza les dades econòmiques dels 200 estats reconeguts internacionalment per elaborar les claus geopolítiques del moment present. Per Redmond, l'era del superimperialisme nord-americà començaria a fer fallida, com mostrarien les evolucions econòmiques de l'imperialisme europeu i de l'ascendent imperialisme asiàtic. Redmond dibuixa un món dividit en tres metròpolis (Nord-amèrica, Europa i Àsia Oriental), cadascuna amb una semiperifèria associada. A banda queden quatre perifèries que no presenten uns lligams inequívocs amb cap de les tres metròpolis. L'esquema de Redmond passa certament per alt les pugnes en cadascuna de les metròpolis, i no contempla el caràcter perifèric de bona part de les economies regionals assignades a aquestes categories. Però com que les línies de fractura de les imminents rivalitats imperialistes es basaran a grans trets en el control dels recursos de les quatre perifèries, el mapa que en resulta és interessant.Cliqueu en el mapa per ampliar-lo\nposted by DL at 9:38 p. m.\nEls Mossos de Saura bloquegen l'entrada d'aigua i d'aliments a Can Ricart\nSegons sembla Joan Saura hauria instruït en una primera reunió amb la cúpula dels Mossos d'Esquadra que cal endurir l'acció policial contra l'okupació. Això s'ha manifestat avui amb la decisió dels Mossos d'Esquadra d'introduir mesures per impedir l'entrada d'aigua i aliments a Can Ricart, ocupat pel col·lectiu La Makabra. La premsa afí al Tripartit 2.0, en aquest mateix sentit, ha repetit l'abstrús argument que "l'okupació és una befa als ciutadans que paguen lloguers, hipoteques i/o contribucions". També és curiós que aquesta premsa que ara celebra l'entronització de Montilla, "alerti del fet que gran part del col·lectiu okupa de Barcelona d'altres parts de l'estat i de l'estranger". D'això se'n diu "xenofòbia condicional". Una altra història és que el cosmopolitisme dels seguidors de Manu Chao sigui un aliat inconscient de l'agressió imperialista contra els pobles: en tot cas ni Saura ni els Mossos d'Esquadra ni el Periódico són els més indicats per parlar en aquest sentit.Befes als ciutadans a banda, qui sí va poder entrar a Can Ricart i tindre contacte amb els "okupes", fou Miloon Kothari, relator especial de Nacions Unides sobre Habitatge. Segons anuncià Khotari en el seu report, que cobrirà "l'estat espanyol" (marc de destí en l'universal per relators, okupes i tripartits), es denunciarà el pes elevat que el sector immobiliari té en l'economia espanyola, el fet que un 25% de la població no tingui accés a un habitatge propi o que la llei desempari les víctimes de l'extorsió immobiliària ("mobbing" fa més fi).- Comunicat de "La Makabra i més" (Liberinfo)\nposted by DL at 6:28 p. m.\nLa consellera Tura suggereix connexions d'ICV-EUiA amb organitzacions criminals\nEl Tripartit 2.0 es va constituir el dimecres passat. L'endemà mateix la consellera de Justícia Montserrat Tura deixava anar unes declaracions sucoses. Tura, que en l'anterior legislatura havia estat consellera d'Interior, blasmava la decisió de Montilla de cedir aquest departament a Joan Saura (ICV). Segons Tura és una imprudència cedir una conselleria que gestiona "informació confidencial" a ICV-EUiA. Els responsables d'Iniciativa han volgut treure ferro a les declaracions, i Montilla s'ha limitat a amonestar-la.Com es poden interpretar les declaracions de Tura? Hi hauria bàsicament dues possibilitats:a) ICV-EUiA per les seves connexions amb "moviments de solidaritat internacional" podria aprofitar la posició de Saura per passar informació a l'anomenat "terrorisme internacional".b) ICV-EUiA per les seves connexions amb "moviments interculturalistes" podria passar informació "confidencial" a les anomenades "màfies de l'Est, de Sud-amèrica o africanes".Tant la primera opció com la segona opció respondrien a una mateixa mentalitat que voldria criminalitzar indiscriminadament nacions senceres del planeta i comunitats nacionals senceres que viuen al nostre país. ICV-EUiA es veurà obligada a triar si les tensions socials augmenten o si la "propaganda negra" condueix a xocs violents intercomunitaris, perquè no podrà formar part d'un govern que ataqués (verbalment o físicament) als seus militants de base que treballen en moviments populars.PD. L'aliança entre Blogger i Google ha produït un descens notable de la qualitat dels blogs hostatjats a "blogspot.com". Per això la freqüència de posteig i la longitud dels posts s'haurà d'escurçar obligatòriament. Sense que se li pugui comparar amb el desaparegut "Cibernautes", "Blocat" queda ara com una de les poques eines per construir i hostatjar blocs amb una mica de dignitat.Etiquetes de comentaris: tripartit Tura Saura ICV\nposted by DL at 2:28 p. m.\nQuè han fet els 47.568.588 inscrits en la segona v...


Les fotografies s'han de publicar a la xarxa social Instagram amb l'etiqueta #jugaencatala\ndBalears | 09 desembre 2018\nLes fotografies s'han de publicar a la xarxa social Instagram amb l'etiqueta #jugaencatala.\nLa Conselleria de Cultura, Participació i Esports, mitjançant la Direcció General de Política Lingüística, reprèn la campanya 'I tu, jugues en català?' que va engegar l'any passat i que té com a objectiu «fomentar el joc en llengua catalana».\nAmb aquesta finalitat, tal com ha anunciat aquest dissabte el Govern, es disposa d'una pàgina web (jocsencatala.cat) des de la qual «es dóna a conèixer l'oferta de jocs i juguetes en català que hi ha al mercat i els establiments on es poden adquirir».\nAixí, com a activitat complementària a aquesta campanya el Govern proposa dues activitats. Una és el concurs de la carta als Reis d'Orient que ja es va dur a terme en l'edició anterior. L'acció s'adreça a infants de fins a 12 anys i entre tots els participants es sortejarà un viatge a Port Aventura. La segona, com a novetat, serà que enguany es presenta un concurs fotogràfic amb regals i grans.\nEl concurs de fotografia comença aquest dilluns, 10 de desembre, i estarà obert fins dia 31 de desembre. La participació és gratuïta i hi ha dues categories segons l'edat dels participants: la modalitat infantil (fins a 14 anys) i la modalitat adulta (a partir de 14 anys).\nEn la modalitat adulta, tal com han explicat des d'aquest departament, les fotografies s'han de publicar a la xarxa social Instagram amb l'etiqueta #jugaencatalà; i en la modalitat infantil, les fotografies s'han d'enviar a l'adreça de correu electrònic itujuguesencatala@gmail.com, acompanyades del document d'autorització corresponent.\nEls participants, segons han explicat les autoritats, han de «descriure la fotografia, que ha de ser d'autoria pròpia, amb una paraula o una frase en català». Cada participant podrà presentar tantes fotografies com vulgui. El jurat valorarà la relació entre el 'joc' i la 'llengua catalana', l'originalitat de la fotografia i la qualitat artística.\nPer obtenir més informació, es poden consultar les bases del concurs al següent enllaç de la pàgina web habilitada per Política Lingüística.


L'estratègia - Fundació Surt\nL’acció de l’entitat es fonamenta en tres perspectives que s’articulen i que, travessades per l’eix de gènere, es dirigeixen a aconseguir que les dones, situades al centre de tota acció, com a subjectes del seu procés, s’empoderin.\nés transversal en l’acció de Surt i n’orienta l’activitat. Incorporar el coneixement que resulta de la recerca social feminista i la perspectiva de les dones en el disseny i la implementació de tota l’acció de l’entitat, ens permet identificar desigualtats que continuen marcant la participació social, econòmica i laboral de les dones.\nFocalitzem l’atenció en les necessitats i experiències de les dones i en els impactes diferenciats de les polítiques i programes, des d’una perspectiva feminista.\nL’enfocament de gènere està intrínsecament vinculat a l’enfocament de drets, orientat a promoure i defensar els Drets Humans, amb especial èmfasi als drets de les dones, suposa, partir dels Drets Humans, individuals i col·lectius, com a marc de referència, i situar-ne la protecció i garantia com a fonaments i eines de les polítiques i l’acció social.\nOrienta tota activitat socioeducativa com una adquisició de capacitats a partir de les experiències de la persona, no com una retenció passiva de continguts disciplinaris. Entenem que aprendre consisteix, fonamentalment, en construir significats i atribuir sentit a allò que s’aprèn a partir de l’experiència personal i dels coneixements, sentiments i valors amb els quals cada persona s’aproxima als continguts i activitats que ha d’adquirir i treballar. Es construeix, així, un coneixement significatiu, a partir d’establir relacions entre allò que s’aprèn, el que se sap i l’entorn i de facilitar la transferència d’aquests coneixements i experiències a contextos diferents d’aquells en què s’han après o realitzat.\nModel centrat en el desenvolupament de competències\nPosem l’accent en desenvolupar les capacitats i recursos personals necessaris per donar solidesa al procés d’inserció que inicia la dona, a partir de potenciar la seva capacitat d’autoaprenentatge i transferència al context laboral de les competències adquirides i desenvolupades en una multiplicitat d’àmbits d’aprenentatge.\nPer estudiar, comprendre i respondre a les formes en què el gènere s’entrecreua amb altres identitats i com aquests creuaments contribueixen a experiències úniques d’opressió i privilegi, adoptem la interseccionalitat com a eina analítica.\nEl racisme, el patriarcat, l’opressió de classe i altres sistemes de discriminació creen desigualtats que estructuren les posicions relatives de les dones. Tanmateix, la situació individual d’una dona no es pot comprendre únicament com una suma dels diversos eixos de desigualtat, sinó com la concreció específica dels diversos eixos combinats en un context històric, social i polític determinat i la manifestació en la seva biografia personal.\nLes metodologies dirigides a desenvolupar les competències estan estretament vinculades a la perspectiva de gènere en la pràctica de l’entitat, ja que faciliten donar valor als aprenentatges realitzats per les dones en àmbits no formals, que tenen a veure, bàsicament, amb les responsabilitats de cura de les persones i amb l’organització d’aquest espai. Així, es fa visible el valor social del treball de les dones en l’àmbit reproductiu i s’inverteix la dinàmica de desvalorització sistemàtica present en l’imaginari i la pràctica socialment dominants. Mitjançant la metodologia de competències, aquests aprenentatges es fan visibles i, sobretot, adquireixen valor com a capacitats –competències- significatives en l’àmbit laboral.\nDes del model de competències que proposem, la competència professional és el resultat de combinar i mobilitzar de manera específica els recursos personals, les pròpies competències (capacitats, habilitats, destreses, coneixements…), un patrimoni que cadascú organitza i articula de manera particular i que, aplicat a un context laboral, esdevé competència professional.\nActuem des del reconeixement recíproc de les diferències culturals que trobem en les relacions socials. Quan parlem de perspectiva o competència intercultural, ens referim als coneixements, habilitats i actituds que es requereixen per treballar en contextos de multiculturalitat significativa que demanen entendre, comprendre i donar respostes adequades, tant de caràcter professional com interpersonals i afectives, a persones culturalment diferents a nosaltres.\nLa diversitat és inherent als drets de les persones i incorporar-la com a valor és determinant per assolir la convivència en equitat.\nDes d’aquesta perspectiva, les relacions de gènere són també relacions interculturals, en tant que relacions estructurals i estructurants d’identitats. Això suposa incorporar a la intervenció professional de Surt l’existència de diferències significatives en la identitat de les dones i en les seves realitats socioculturals. Una diversitat que requereix de reconeixement específic, d’aproximació cultural, de diàleg i de mediació que facilitin trobar espais comuns que no impliquin la renúncia a ser qui som i al propis valors.\nAl nucli dels eixos que fonamenten l’acció de Surt, hi ha l’estratègia d’empoderament. L’empoderament és l’eix transversal que articula els nostres àmbits d’acció alhora que la filosofia que n’impregna les metodologies de treball.\nÉs un model holístic, facilita una visió integral de les dinàmiques personals i professionals i s’estructura en quatre “moments”:\nParteix de l’exploració vital del passat i el present, per treballar expectatives, motivacions, valors i creences, rols i patrons.\nExplora l’entorn per identificar els elements clau del context, els obstacles i les oportunitats, tant en relació al context vital com al context social. Analitza les diverses esferes vitals de la persona i identifica como se situa davant cada una, el grau de satisfacció i els objectius de canvi que es proposa.\nRecupera recursos, a partir d’identificar capacitats i competències personals extretes de les pròpies experiències vitals i professionals, per posar-les en valor i construir, així, una imatge pròpia realista i positiva.\nDefineix el propi projecte vital i professional com a estratègia de projecció, experimentació i presa de decisions, en el present i cap el futur, a partir de les capacitats i competències recuperades i adquirides en el procés.\nEs tanca, així, un cicle que és dinàmic, de retroalimentació sistemàtica, que facilita la construcció de capacitats i competències, en un procés en què les dones són agents actives del seu futur.


El síndic de Barcelona presenta l’informe anual 2021 en el plenari del Consell Municipal - Sindicatura de Greuges de Barcelona\nEl síndic de Barcelona presenta l’informe anual 2021 en el plenari del Consell Municipal\nDavid Bondia, síndic de greuges de Barcelona, ha presentat avui el seu primer informe anual davant les 41 regidores i regidors del plenari del Consell Municipal de l’Ajuntament de Barcelona. Durant l’any 2021 s’han dut a terme 3.421 actuacions. Del total, 2.568 han estat queixes, 808 consultes, 41 actuacions d’ofici i 4 visites de barri.\nBondia és el nou síndic de greuges de la ciutat des de l’octubre del 2021. Per aquest motiu, ha iniciat el seu discurs amb un agraïment i un reconeixement a la tasca duta a terme per Maria Assumpció Vilà, l’anterior síndica de greuges de Barcelona (2010-2021).\nEl defensor del poble barceloní ha manifestat que “la ciutadania s’ha de considerar afortunada pel que fa al reconeixement i la garantia dels drets fonamentals i les llibertats públiques”. No obstant això, moltes vegades aquests nivells de garantia es desconeixen, fet que sovint porta a considerar que la màxima protecció dels drets resideix en l’àmbit més llunyà, “i no veure que és en el més proper (municipal) on hem de buscar la plena efectivitat i el màxim nivell de garantia”. Bondia ha insistit en la necessitat de donar encara més importància al principi de subsidiarietat, que pressuposa que és a l’administració més propera a qui correspon, en primer lloc, la garantia de drets. “I no només entendre-la de forma executiva, sinó aconseguir una subsidiarietat garantista”, ha afegit.\nEl síndic de greuges de Barcelona ha entrat a valorar algunes de les problemàtiques que han afectat la ciutadania durant l’any 2021: l’habitatge; les dificultats d’accés als serveis socials; l’amiant a les escoles de la nostra ciutat, o la necessitat de comptar amb més àrees de joc infantil accessibles i inclusives. D’altra banda, el defensor també ha fet un incís en la reforma del reglament de la Sindicatura de Greuges de Barcelona per tal d’ampliar i concretar les competències, així com la intenció de potenciar la capacitat d’incidir i aportar en el disseny de polítiques públiques.\nFinalment, Bondia ha transmès que “la Sindicatura de Barcelona és la Sindicatura del Poble-sec, de les Planes, del Clot, de Ciutat Meridiana, de la Barceloneta, etc. És a dir, som la Sindicatura de cadascun dels 73 barris de la ciutat”. Una Sindicatura amb experiència, a peu de carrer i compromesa amb els drets humans de proximitat.


Drogues – Página 3 – XARXA PERIFÈRICS\nAlcohol / Articles / Estudis / _Portada\nUn estudi analitza l’associació entre el turisme i la presència d’elements relacionats amb l’alcohol a l’entorn urbà de Barcelona. El treball, publicat a BMJ Open, detecta que en les zones d’alta pressió turística hi...\nDrogues / Esport / Participació / _Portada\nUn any més torna la Caminada de la FCD. Aquest any adaptant-se a la pandèmia de la COVID -19 i proposen caminades descentralitzades en grups de màxim 10 persones, des dels diferents serveis i programes de les vostres entitats. ...\nDrogues / Estudis / Pantalles / Salut / Salut mental / Salut pública / _Portada\nL’Agència de Salut Pública del Departament de Salut ha publicat el “Qüestionari de salut en temps de confinament pel coronavirus” amb l’objectiu d’avaluar l’impacte del confinament sobre la salut de la ciutadania de Catalunya...\nDrogues / Oci nocturn / Polítiques de drogues / Salut pública / _Portada\nFer «botellón» ha quedat prohibit a tot Catalunya des d’aquest mateix dimarts 28 de juliol. Però això suposarà que els i les joves no surtin de festa ? Així ho ha anunciat la portaveu del govern, Meritxell Budó, al...\nDrogues / Plans / Polítiques de drogues / Salut / Salut pública / _Portada\nUn “pla de plans”, fruit d’una necessitat compartida, que integra i aglutina diferents iniciatives i accions que han de dur a terme els diferents actors des dels vessants social, econòmic, educatiu i sanitari, i...\nDrogues / Estudis / _Portada


La caixa de Pandora – FÒRUM.ad\nel: 29/08/12 7:00\nUn dels temes que han inquietat l’interès dels homes al llarg de tota la seva història és la creació del món. Els antics grecs tenien la seva pròpia forma d’explicar la història, que era la manera següent:\nAbans que fossin creats la terra, el mar i el cel, totes les coses tenien el mateix aspecte, a qui anomenaven Caos, una massa confusa i sense forma, un pes mort en el qual, però, estaven les llavors de les coses. Com la Terra, l’Aire i l’Aigua estaven barrejats, la terra no era sòlida, la mar no era fluid ni l’aire transparent.\nDéu i la Natura van posar fi al desordre, separant la terra del mar i al cel d’ambdós dos. Després, Déu i la Natura se les van arreglar per disposar millor la Terra i distribuir els rius, les muntanyes i les badies, dibuixar les valls, els boscos i les planes. L’aire es va esclarir i les estrelles van ser apareixent. Els peixos van prendre possessió de la mar, els ocells de l’aire i les bèsties de quatre potes es van apropiar de la terra. Però era necessari un animal més noble, i llavors es va fer l’Home. Prometeu va prendre una mica de terra, on encara es barrejava amb una mica de cel, i mullant amb una mica d’aigua, va modelar en el fang a l’home, fent-ho a imatge dels déus, dret, perquè al revés dels altres animals, l’home s’aixequi cap al cel i observi les estrelles.\nPrometeu va ser un dels Titans, una raça de gegants que va habitar la Terra abans de la creació de l’home. A ell i al seu germà Epimeteu va ser encarregada la tasca de fer l’home, i proveir, tal com els altres animals, de les facultats necessàries per a la seva preservació. Epimeteu va ser l’obrer i Prometeu va vigilar la feina. Així van ser atorgats als diferents animals de coratge, força, rapidesa, sagacitat; urpes per un i ales per a l’altre, etc. Però quan va arribar el moment de donar els seus dons a l’home, que havia de ser superior a tots els altres animals, Epimeteu havia estat tan pròdig amb els seus recursos que ja no li quedaven dons.\nPrometeu llavors, per esmenar la situació, va pujar al cel i, amb l’ajuda d’ Atenea, va encendre la seva torxa al carro del Sol, i li va regalar el foc als homes. Aquest do va fer l’home molt més que tots els animals. El foc va permetre a l’home fabricar armes per vèncer els animals i eines per conrear la terra, va poder escalfar casa per independitzar-se del clima, i finalment introduir les arts i la moneda, el que significa intercanvi i comerç.\nLa dona encara no havia estat creada. La llegenda explica que Zeus va fer a la dona i la va enviar a Prometeu i el seu germà per castigar per haver robat el foc i també per castigar l’home per haver acceptat el do.\nLa primera dona va ser Pandora. Va ser feta al cel i tots els déus van contribuir en alguna cosa per perfeccionar-la. Afrodita li va donar bellesa, Hermes la persuasió, Apol•lo la música, etc. Així equipada, Pandora va ser portada a la Terra i presentada a Epimeteu que la va acceptar feliç, malgrat els temors del seu germà, que no confiava en Zeus i els seus regals.\nEpimeteu tenia a casa seva una habitació on guardava alguns objectes que no havia arribat a repartir per la Terra. Entre ells un bagul. A poc a poc va anar creixent a Pandora una gran curiositat per conèixer el contingut de la caixa, finalment, un dia va trencar el segell i obrir la tapa per mirar dins. Però en aquest mateix moment van escapar de la caixa una multitud de plagues per turmentar als homes, com la gota, el reumatisme i els còlics per al cos, i l’enveja, la ira i la venjança per l’ànima, i aquests mals es van repartir per tot arreu. Pandora es va afanyar a tancar la caixa, però ja era tard, tot el contingut de la caixa havia escapat, exceptuant una sola cosa que jeia confosa al fons, aquesta era l’esperança. Des de llavors, encara que els mals ens assetgin, l’esperança mai ens deixa del tot. I mentre tinguem una mica d’esperança, cap mal pot derrotar completament.\nUna altra versió d’aquesta mateixa història explica que Pandora va ser enviada per Zeus a l’home com un signe de benedicció. Com a regal de matrimoni, ella va ser dotada per tots els déus amb béns que van guardar en una caixa. Pandora va obrir accidentalment la caixa i totes les benediccions van escapar, menys l’esperança.\nSegons diversos comentaristes, aquesta és la versió correcta perquè com podria una virtut tan subtil com l’esperança d’estar guardada amb tota mena de mals? Segueix explicant la llegenda grega que des de quan la Terra va estar poblada, s’han succeït les edats. La primera va ser una era d’innocència i felicitat, anomenada l’Edat d’Or.\nLa veritat i el dret romanien sempre vigents, encara que no estaven obligats per cap llei escrita, ni hagués magistrats encarregats de fer-los complir, ni càstigs per als infractors. En aquesta època els boscos no eren talats per construir naus, ni tampoc per aixecar fortificacions al voltant de les ciutats. No hi havia espases, llances ni elms.\nLa Terra lliurava prou per a la supervivència dels homes, sense que fos necessari el treball de sembrar o recollir. En aquesta edat, deien els grecs, regnava una eterna primavera, i els rius fluïen amb llet, vi i mel groga destil·lats dels aurons. A aquesta era feliç, va succeir per als homes, l’edat de plata, inferior a la de l’Or, però superior a la de Bronze, que vindrà després.\nAl començament de l’Edat de Plata, Zeus va escurçar la primavera i va dividir l’any en estacions. Es van endurir els extrems del fred i la calor, i va ser necessària la construcció de les cases. També va ser necessari des de llavors sembrar els grans per aconseguir una germinació adequada. I es van començar a redactar les primeres lleis i van néixer els primers funcionaris encarregats de vigilar el seu compliment. L’Edat del Bronze va ser més salvatge, les lleis es transformen en codis i els homes es mostren disposats a atacar tot just veuen a un altre més feble. Però l’era més dura, la pitjor, és l’Edat del Ferro.\nDiuen els grecs que en aquesta època, el crim es entronitzarà en la societat humana, la modèstia, la veritat i l’honor no seran considerats més que com paraules buides, el lloc que ocupaven com valors humans, seran reemplaçats pel frau, l’engany , la violència i el malaltís afany de guany. Els marins navegaran per tots els mars i els arbres seran despresos de les muntanyes.\nLa Terra, que fins ara havia estat conreada en comú, va començar a ser dividida en possessions particulars i els homes, insatisfets amb la producció de la superfície, comencen a fora dar-se i extreure les riqueses del seu interior. Llavors es va produir l’enganyós ferro i l’or, més perillós encara. Usant ambdós metalls com armes, la guerra s’estendrà per tot arreu. El visitant no estarà fora de perill a la casa de l’amic; fills i pares, germans i germanes, marits i dones desconfiaran l’un de l’altre, els fills voldran que els seus pares morin, per heretar, desapareixerà l’amor familiar i la Terra es cobrirà de rialles falses i els déus l’aniran abandonant un a un. L’última a deixar la Terra serà Astrea, la innocència i puresa, filla de Themis, la justícia.\nEstarem encara a temps per ser diferents penso que si la caixa de Pandora va ser ja oberta hem de assimilar amb la diferència que podem fer alguna cosa per nosaltres mateixos i ajudar ala humanitat i que no ens caiguin les 7 plagues d’Egipte, que li van caure el faraó per la seva desobediència a obeir és que estem a temps complir amb la nostra missió.\nEntrada Anterior: La delegació andorrana als Paralímpics de Londres ja té a punt la roba de la desfilada\nEntrada següent: Aparells amb consum ocult


Clyma – Quant al projecte\nClyma / EL PROJECTE CLYMA / Quant al projecte\nEn el marc global del Corredor Mediterrani, corredor inclòs en la Xarxa Transeuropea de Transports (TEN-T), l’acció CLYMA se centra en l’anàlisi del transport de mercaderies entre Lyon i Madrid per facilitar el desenvolupament de la Xarxa Bàsica (Core Network) de transports europea de forma coordinada. D’aquesta manera, el projecte CLYMA preveu estudis sobre l’organització i la implementació del concepte de corredor, tenint en compte les perspectives a llarg termini, els aspectes mediambientals i les necessitats dels diversos agents associats al transport així com anàlisis que promouran la sostenibilitat ambiental, la gestió eficient dels recursos i el transport baix en emissions dintre d’un marc intermodal integrat. Tot plegat ha de permetre estimular el concepte de corredor verd tal com s’ha establert en el Pla d’acció per a la logística del transport de mercaderies. El projecte pretén també desenvolupar una estructura de gestió per al Corredor.\nSituació actual i necessitats del projecte\nA la Península Ibèrica i les costes de la Mediterrània hi ha un gran volum de trànsit per carretera. Per això, aquestes zones necessiten estar connectades als principals ports de la conca mediterrània (Barcelona, Tarragona, València, Marseille, Genoa, Trieste, Koper) amb el seu hinterland i amb les principals zones industrials del sud d’Europa. Al voltant de Barcelona, Lió i el corredor del Roine a França, i el nord d’Itàlia (Torí, Milà, Verona) hi ha la necessitat de connectar els principals nodes amb una perspectiva multimodal garantint la interoperabilitat entre els diferents mitjans de transport mitjançant el desenvolupament de nous conceptes i tecnologies per a la planificació i gestió d’infraestructures (concepte de corredor verd). La planificació descoordinada té com a resultat un ús ineficient dels recursos i l’augment dels costos de les infraestructures i en la cadena de operacions. El corredor Mediterrani PP3 està inclòs com un dels 9 projectes prioritaris pre-identificats en els corredors de la xarxa bàsica i que seran desenvolupats sota el programa Connecting Europe Facility per al transport (CEF transport). En el mateix corredor, s’està desenvolupant el projecte del Corredor Ferroviari de Mercaderies (convocatòria de l’any 2011 de la TEN-T). Aquest projecte contribuirà al projecte general en els aspectes ferroviaris.\nPer tal d’implementar el corredor, una de les principals necessitats és l’acceleració i la facilitació de les obres d’execució. El projecte CLYMA farà estudis relatius al desenvolupament del corredor amb l’objectiu de crear una cartera de projectes madurs per al 2014 i més enllà per posar en pràctica la RTE-T. Aquests estudis acceleraran l’execució de projectes per a totes les modalitats: estudis ambientals, estudis de disseny, estudis de TI, els estudis de governança / gestió i promoció.


L'Ajuntament ha posat en marxa el programa Avancem!, pla d'ocupació i formació que permetrà la contractació de cent joves de la ciutat, i oferirà assessorament i formació a altres 4.000 joves. El Pla ha sigut impulsat des de l'Àrea de Desenvolupament Innovador dels Sectors Econòmics i Ocupació, a través de València Activa, i es dirigeix a persones joves menors de 30 anys desocupades, inscrites en LABORA i en l'Agència d'Ocupació València Activa. Tal com ha explicat este matí la regidora Pilar Bernabé, “un centenar de joves podran treballar durant 9 mesos en dependències municipals, i més de 4.000 seran formades”.\nAcompanyada per la subdirectora de València Activa, Mar Marín, la regidora Pilar Bernabé ha explicat que este programa es desenvolupa amb mitjans exclusivament municipals, és a dir, que el 100% del finançament prové de fons de l'Ajuntament. El pressupost del programa Avancem! ascendeix a una mica més de tres milions d'euros, dels quals 1,7 milions es dedicaran al pla d'ocupació, i 1,2 milions aniran per a les activitats de formació i assessorament. De fet, ha explicat la regidora, a més dels contractes i la formació, este programa d'ocupació comptarà també amb assessorament especialitzat a través dels servicis de Barris per l’Ocupació i programes d'orientació basats en metodologies capdavanteres com la ludificació en la cerca d'ocupació.\n“Amb este nou pla d'ocupació, impulsat 100% amb fons municipals, demostrem la sensibilitat i compromís d'esta administració amb els i les joves de la nostra ciutat. I més en estos moments, en què el col·lectiu de joves ha sigut un dels més afectats per la pandèmia, a nivell laboral, però també emocional. Volem que se senten amb el suport del seu ajuntament, que ens senten al seu costat, i volem donar-los eines per a progressar i avançar”, ha manifestat la regidora.\nPilar Bernabé ha afegit que “l'evolució de la desocupació a la nostra ciutat en els últims mesos avala la nostra gestió. Les nostres polítiques de foment de l'ocupació i ajudes directes als sectors productius estan reactivant l'economia local”, ha afirmat, i ha recordat que, de les 2.000 persones que es van incorporar al mercat laboral al maig, quasi 1.000 han sigut joves menors de 30 anys. No obstant això, la delegada ha afegit que “malgrat estes xifres, el grup de joves és tradicionalment un dels més castigats en l'àmbit laboral, sobre en tot en moments de crisis com el que acabem de travessar. Per això el pla que hui presentem és tan necessari”, ha subratllat.\nLes més de 4.000 places formatives que s'ofereixen a través d'este pla s'agrupen al voltant de tres grans grups de competències: la cerca d'ocupació, les habilitats laborals i socials i la innovació i nous sectors econòmics.\nD'esta manera, les i els joves interessats en formació sobre la cerca d'ocupació podran accedir a cursos sobre elements innovadors: ‘Com fer entrevistes o reunions Zoom’; ‘Com tindre un perfil professional en les xarxes socials’, ‘Marca personal’ o ‘Entrevistes en anglés’, entre altres.\nEn el camp de les habilitats laborals i socials, les persones interessades podran formar-se en ‘Negociació’; ‘Intel·ligència emocional’ o ‘Presentacions d'impacte’ i les interessades en els camps de la innovació i els nous sectors econòmics podran rebre formació sobre de ‘Especialització en gestió de projectes’; ‘Ciberseguretat’ o ‘Programació’.\nBernabé ha conclòs la presentació animant la joventut valenciana a visitar la pàgina web de València Activa http://valenciactiva.valencia.es/ per a apuntar-se i recaptar informació sobre els cursos i les contractacions. “Este és un pla ambiciós i amb àmplia dotació de recursos, que permetrà millorar les capacitacions de les persones beneficiàries d'una manera molt ajustada a les necessitats del mercat de treball”, ha conclòs.


Llibertat: El col·lapse d'Itàlia i un euro a dues velocitats\nFa uns dies explicava que si la prima de risc supera els 450 punts bàsics (4,5%) durant varis dies el sistema financer del país (i per tant tot plegat) pot col·lapsar. I a Itàlia ja hi som, amb un tipus d'interès del 7,48% i amb una prima de risc de 574 pb.\nUn element clau ha estat el que explicava: que amb una prima de risc de +450 pb les cambres de compensació europees demanen més col·lateral quan s'utilitzen els bons italians com a garantia. I això ho ha precipitat i agreujat tot.\nI ara? Quatre escenaris segons el FT ("What happens next? The scenarios for Italy"):\nThe current plan: cut debt and spur growth now\nProvide a precautionary line of credit\nIf all else fails: a full-scale bail-out\nOr, a takeover by the European Central Bank\nI la crisi grega continua, i ho complica tot encara més.\nI en aquest entorn torna a sortir el rumor de dividir la zona euro ("French, Germans explore idea of smaller euro zone"). Si, és un rumor, però una altra vegada...\nEn parlava aquest agost ("Euro impossible?") i de fet fa un any i mig especulava amb la hipòtesi de que Alemanya, per no haver de compartir moneda amb els PIIGS, abandonés l'euro ("L'euro, Grècia i Alemanya"). L'escenari, sempre teòric, és que hi hagi un euro fort i un euro dèbil.\nAh, i sabeu en quin euro estaríem nosaltres?\nPosted by Salvador Garcia-Ruiz at 22:26\nescolta, i d'allò de crear eurobons què se n'ha fet? Els han fet? Ho han deixat estar? Jo havia entès que això havia de donar estabilitat ja que tindria garantia europea i no per països. Suposo que això no li agradava a Alemanya, però al final què?\n9 de novembre de 2011 a les 23:42\nAixò s'accelera, Salva\nUn cop esgotades les garanties europees,qui serà el proper "scapegoat" de l'economia mundial??\n2012 i el canvi de quadrant galàctic.\n10 de novembre de 2011 a les 8:37\nUna altra pregunta: Si fan dos euros, podrem devaluar de cop la moneda i així els deutes que tenim amb ells (França i Alemanya) baixaran de cop?\n10 de novembre de 2011 a les 12:16\nmai9, jo crec que no hi haurà eurobons, ja vaig escriure que em semblava políticament impossible i econòmicament ineficient\njoan, ni idea quin serà el nou "scapegoat"...\nmai9, si, podríem devaluar la moneda, i si el deute PIG està en termes euro PIG, els bancs francesos i alemanys patirien...\n11 de novembre de 2011 a les 21:17\nSalva, recordo el teu escrit, però em preguntava perquè havien desaparegut del debat europeu. Potser és per això mateix que dius.\nVeus, això de l'europig fa veure moltes coses. Fins que no ens adonem que això que està passant és un problema per tots, no hi ha possibilitat d'arreglar-ho.\n12 de novembre de 2011 a les 13:05


Gotes d'Isnel: 2009\nI van decidir que ningú els espatllaria la festa. I es van inventar dues llunes enormes al jardí. I tothom es va vestir de llum de lluna. Van jugar, van ballar, van sopar, van córrer, van beure i van riure fins a la matinada, sota la llum de les falses llunes. I, en acabat, van enterrar un munt de desitjos sota l'arbre platejat. Per desenterrar-los al cap de deu anys justos.\nCriatures tocades per la llum de les falses llunes.\nCriatures bressolades per una brisa lleugera de felicitat en una nit d'estiu plena de màgia i d'innocència.\nCriatures que es resistien a creure que un mail anònim els espatllaria la nit de Mart.\nPublicat per isnel a 9:59 9 comentaris:\nCorre per Internet que demà dijous, sobre la mitjanit, Mart es veurà gros com una lluna plena. I que aquest fenomen no tornarà a ser visible fins d'aquí a tres o quatre generacions. No tinc ni idea si això és cert no. Però com que no em costa res encantar-me mirant el cel, encara que no sàpiga localitzar-hi amb prou feines res, ja tinc reservat un seient a primera fila, per si de cas.\nI, mentrestant, he rescatat uns fragments de les "Cròniques marcianes" d'en Ray Bradbury, un llibre que figura en una de les primeres posicions a la "prestatgeria dels meus llibres imprescindibles":\n"Volia anar a Mart en el coet. Va baixar a la pista de llançament al matí, ben d'hora. A través de la xarxa de filferro, va cridar a tot d'homes uniformats que volia anar a Mart. Els va dir que era un honrat contribuent, que es deia Pritchard i que tenia dret a anar-hi. ¿Oi que era nat allà mateix, a Ohio? ¿Oi que era un bon ciutadà? Doncs, ¿per què no podia anar a Mart? Els va amenaçar amb els punys i els va dir que volia guillar de la Terra; tothom amb dos dits de front volia guillar de la Terra. Abans de dos anys esclataria una gran guerra atòmica i ell no volia pas ser-hi present. Ell i milers com ell, tothom qui tingués seny, se n'aniria a Mart. ¡Ja ho veuríeu! ¡Per fugir de les guerres, la censura, els estats-policials, la militarització, el control governamental d'això i d'allò, de l'art i de la ciència! ¡Que s'hi quedés qui volgués! ¡Els oferia la mà dreta, el cor, el cap, per l'oportunitat d'anar a Mart! ¿Què calia fer, què calia signar, qui calia conèixer per ficar-se en un coet?"\nPublicat per isnel a 10:06 11 comentaris:\n"Si vols, vinc abans i t'ajudo a parar la taula", li diu sempre un o altre. Però la Isnel és categòrica: "Si vols venir abans, vine, però la taula ja estarà parada". Li agrada agafar-s'ho amb temps i fer-ho sola, com un ritual: triar les estovalles, el color dels plats, el de les copes, les espelmes... Calcular si ha de ser una taula gran o una de més íntima... Tallar quatre flors del jardí i engiponar un ram baix, que no tapi les cares... Treure cadires, repartir-les...\nUn dia hi posa copes de colors. Un altre, les de vidre transparent. Un dia triarà el blau com a fil conductor. Un altre, els colors de la terra. Depèn. Depèn de qui vingui, del menjar que ha preparat, del motiu del sopar, del temps que fa, de l'ànim del seu cor...\nPerò li agrada. Li agrada preparar sopars, tenir els amics asseguts al voltant i, sobretot, parar la taula. Sola. Encara que hagi de traginar taules accessòries des del garatge o repassar les estovalles amb la planxa al cor de la tarda més calorosa de l'estiu.\nEl sopar ja està fet (un altre dia parlarà de com tria els menús, de les hores que es passa a la cuina, de la desconnexió tan afortunada que li representa preparar un àpat per a sis, deu, dotze o vint persones, vint amics), i ara toca parar la taula. Preparar un ambient. Mimar els detalls. I esperar.\nPublicat per isnel a 10:54 17 comentaris:\nQuè s'ha fet d'aquells instants...\nOstres! Sembla mentida! Tants moments virtuals tan plens d'escrits, d'emocions, de tempestes, de ventades, també de calmes, d'amistats, de complicitats, de seguiments, de relacions... I, ara mateix, tot tan penjat... Com aquest aeri entre serralades, tan lluny de la terra ferma, tan a prop de l'abisme. A la Isnel li sap greu. Però aquells instants s'han omplert de tot de coses increïbles, a voltes molt belles, a voltes una mica cansades, sobretot justament per això, perquè tot està ple, ple, ple... I la Isnel, en aquesta tarda de diumenge (ai, els diumenges!), nota com mai que s'ha d'afanyar, que la vida són quatre dies, que els nens creixen molt de pressa i que s'ha d'aprofitar tot, els grans moments i les petites engrunes. I que hi ha prioritats. I que sap greu sacrificar segons què per dedicar els instants a altres coses. La Isnel us troba a faltar, però no sap pas d'on treure el temps per fer aquells viatges pels vostres blocs que feia fa tres, quatre, cinc anys...\nPerò, oi que ho enteneu? Hi ha tants contes per explicar abans no s'aconsegueix que s'adormi la criatura! I després queda tota l'altra feina... I, entremig, els llibres, que són aquí, esperant que algú els vagi descabdellant el fil, i la Isnel que es resisteix a abandonar-los i busca el temps sota les pedres.\nJa tornaré, ja tornaré... diu la Isnel, que encara s'ho creu.\nLa foto de l'aeri és del passat 27 de febrer, quan la Isnel va fer una visita increïble als alumnes de l'escola de l'Escolania. Increïble per tot el que va veure, per tot el que va aprendre, per tot el que va endur-se cap a casa, ben embolicat en un fardell atapeït de muntanyes d'inspiració i de quilos de ganes de continuar escrivint. Però això vol temps. I calma. I deixar alguna cosa enrere, encara que costi, que costi molt.\nPublicat per isnel a 16:51 20 comentaris:


Mutis ‘discret’ de Bonnín | Jordi Bordes | BARCELONA | Arts escèniques | El Punt Avui\nMutis ‘discret’ de Bonnín Mutis ‘discret’ de Bonnín Mutis ‘discret’ de Bonnín Mutis ‘discret’ de Bonnín + Mutis ‘discret’ de Bonnín E-mail\nHermann Bonnín, assegut a les butaques de La Seca, el 2013 (avui Escenari Joan Brossa) QUIM PUIG.\nMutis ‘discret’ de Bonnín Mutis ‘discret’ de Bonnín Mutis ‘discret’ de Bonnín Mutis ‘discret’ de Bonnín Mutis ‘discret’ de Bonnín E-mail\nCom a director destaca Maragall, Brossa i Palau i Fabre, i el treball constant amb Hausson\nConsiderat com a pare del teatre d’avui, tant atenia els autors clàssics com els emergents\nGalant, li agradava avançar-se a l’interlocutor posant en vàlua el seu treball a l’escena. D’ulls petits i murris, sentia la fiblada de l’emoció per cada proposta, fos com fos. Ahir la seva filla, Nausicaa Bonnín, va anunciar, per les xarxes socials, “el seu mutis discret”: “«Escolteu aquest silenci», deia el seu estimat Joan Brossa.”\nCom a director de La Seca, el 2013, l’Hermann va reconèixer que el talent jove l’atreia: “Perquè sento el seu desassossec, no perquè enyori el passat.” Ha estat un entusiasta que ha disfrutat molt de la vida i que dilluns va morir després d’una malaltia que, com Josep Maria Benet i Jornet, l’havia anat apagant i desconnectant de la societat. Sí que va tenir temps d’agrair el, possiblement, darrer reconeixement quan, a principis d’any, se li va informar que se’l reconeixia amb el premi Pérez de Olaguer als Premis de la Crítica. Si s’hagués fet la gala al març, hauria anat a recollir el diploma, ja molt protegit. Quan es va decidir fer la gala per YouTube al maig, la seva companya, Sabine Dufrenoy, va agrair-ho de part seva.\nBonnín ha sabut disfrutar de la vida des del teatre. Home savi, va rebre l’encàrrec de treure la pols a l’Institut del Teatre (IT). El va dirigir del 1971 al 1981. I ho va fer repetint la fórmula que havia practicat a la Reial Escola Superior d’Art Dramàtic de Madrid (Resad). Bonnín va explicar en una conferència sobre el teatre independent, organitzada per l’Institut del Teatre el 2016, que ell es va enamorar del teatre al mercat del Born, quan acompanyava el pare a la parada. Va intuir que el regateig amb els clients, els colors i les olors del mercat havien de tenir una translació al teatre. I s’hi va tirar de cap. Va entrar a l’Institut del Teatre i es va adonar que aquell academicisme no connectava amb el carrer. El seu repte, com a director, va ser aconseguir prejubilar mestres de la declamació per introduir-hi artistes que coincidien amb el compromís social i polític del carrer.Per exemple, a l’Institut van entrar a formar part del claustre Fabià Puigserver, Iago Pericot, Guillem-Jordi Graells. Ell (deia ben divertit en la sessió del 2016) va cedir el seu despatx de director perquè els professors tinguessin un espai per trobar-se i debatre, i es va traslladar a uns antics lavabos, fins que va aconseguir un despatx al Palau Güell, més tard.Eren anys de convulsió als carrers, i l’Institut del Teatre no se’n desmarcava. Tant és així que Bonnín va convidar el cantant exiliat Paco Ibáñez a un concert (sense fer-ne més difusió que el boca-orella) que va causar tot un rebombori universitari i polític en la tardodictadura. El concert es va poder fer, amb policia a la porta i universitaris omplint de gom a gom l’auditori. I amb la posterior estirada d’orelles a Bonnín perquè no ho fes una altra vegada. Per sort, el franquisme estava a les acaballes. Els canvis eren evidents: si Guillermo Díaz-Plaja no havia potenciat el català a l’Institut del Teatre durant els seus 30 anys de direcció (va accedir a l’Escola Catalana d’Art Dramàtic de la Generalitat republicana el 1939 i la va transformar en l’Institut del Teatre, vinculat a la Diputació de Barcelona i que s’inspirava en la Resad, de Madrid), ara el teatre tornava a la normalitat, amb l’aparició de companyies independents, com ara Els Joglars, Comediants, Teatre Lliure i Dagoll Dagom. Col·laboradors d’aquella època li agraïen la seva labor, com ara l’escriptor Jordi Coca (que també va ser director de l’IT durant uns anys). Toni Casares, director de la Sala Beckett, el recordava sempre escoltant i sent mesurat en les opinions en les reunions de les sales alternatives, als anys noranta.\nEls actors ja s’havien fet seu el batec del carrer i van emprendre aventures com ara el primer Grec (1976), impulsat pels artistes i d’una militància evident. El 1981, Bonnín va rebre l’encàrrec de dirigir el Centre Dramàtic de la Generalitat (instal·lat al Romea), una institució que pretenia protegir i liderar l’autoria catalana clàssica i contemporània i també interpretar clàssics en català, que havia dirigit Xavier Fàbregas Surroca els dos primers anys després de la seva fundació (1980 i 1981). Bonnín hi va treballar fins al 1988, quan el va substituir Domènec Reixach.\nBonnín, que el 2013 va rebre un dels Premis Nacionals de Cultura, va confessar que els seus tres Reis de l’Orient eren Palau i Fabre, Joan Brossa i Joan Maragall. Amb el mag Hausson, precisament, va decidir obrir una petita sala per a arts parateatrals que reivindiqués Brossa, tot i que el pintor, dramaturg i membre de Dau al Set provés de desvincular-se’n, probablement per pudor. L’Espai Brossa va funcionar del 1997 al 2011, moment en què van assumir el repte de capitanejar una fàbrica de creació de la ciutat: La Seca. A partir de llavors, van duplicar programació, ja que a La Seca tenien dues sales: la Joan Brossa i la Palau i Fabre. De Joan Maragall, potser es pot destacar l’adaptació a la Sala Gran del TNC que el director i actor va fer d’El comte Arnau. La sortida de Bonnín com a cogestor de La Seca (avui rebatejat com a Escenari Joan Brossa) va coincidir en un moment en què, per fi, la Fundació Joan Brossa va aconseguir un espai per reivindicar-lo (després de l’esperada exposició antològica al MACBA del 2015, on va quedar dipositat el seu fons artístic).\nLa preocupació per la reivindicació del sector va comportar la creació de l’Associació d’Actors i Directors Professionals de Catalunya, el 1981. Hermann Bonnín va recollir el relleu de Joan Miralles, Jordi Serrat, Joan Borràs, Francesc Lucchetti i Jaume Comas durant el període comprès entre el 1997 i el 2004. Posteriorment, van ostentar aquest càrrec Arnau Vilardebò, Ferran Rañé, Joan Maria Gual i, des del 2014, Àlex Casanovas. Bonnín va admetre en una entrevista del 2013 a El Punt Avui: “La consciència sindical està sota mínims en tots els àmbits. Per culpa de la decrepitud de les ideologies. Els sindicats no són capaços de canviar les coses; el món liberal ha guanyat. Les noves promocions, avui, molt ben formades, dediquen la seva energia a fer el producte, no tant a la solidaritat sindical. Això no està bé ni malament, és un canvi. També cal dir que en aquests anys hi ha hagut la irrupció del teatre públic i del privat amb responsabilitat de servei públic. Hi ha un món empresarial a Catalunya digne i conscient.”\nActor, i director\nParal·lelament a la seva vida de gestor cultural, ell sempre va voler estar ben actiu tant com a actor com a director, tant al teatre com a la pantalla. El persuadia contínuament. Tant és així, va recordar ahir el director del Temporada Alta, Salvador Sunyer, que ell i la Sabine assistien cada any al cap de setmana dels programadors. I que, el seu darrer muntatge, quan tenia prop de 80 anys, encara provava nous recursos, “en comptes de fiar-se de les eines que ja dominava”.\nEl 2017 va estrenar Diumenge, de Joan Brossa, i havia sovintejat Palau i Fabre (Don Joan, 2008) i Joan Maragall (El comte Arnau, 2011; Nausicaa, 2006) amb les posades en escena de Hausson i altres autors com ara Labiche (La meva Ismènia, 2013) i Alexandre Dumas (La dama de les camèlies, 2014), sovint al Brossa.\nVa rebre, també, el premi ADB a la millor trajectòria artística (1981), el Premi Nacional de cinematografia i vídeo pel curt Refugiats i fugitius (1994) i el Premi Ciutat de Barcelona en l’apartat de teatre (2003). Des del 2011 és membre numerari de l’Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi i el 2019 va ser nomenat acadèmic d’honor de l’Acadèmia del Cinema Català.\nEl Punt Avui. Girona 26-09-2020, Pàgina 30\nEl Punt Avui. Nacional 26-09-2020, Pàgina 24


D’aquesta manera, la línia Barcelona-Vallès oferirà un servei especial a partir de les 11h incrementant l’oferta de trens. Hi circularan un total de 942 trens, el que representa 453 trens més dels que circulen en un dia festiu habitual. A més, els trens de la línia L6-Sarrià passaran a fer servei d’S5-Sant Cugat entre les 15h i les 23h, ampliant així l’oferta de trens al Vallès.\nFerrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) recomana l’ús del transport públic per als desplaçaments fins als diferents actes que s’organitzen durant aquesta jornada i evitar moure’s en vehicle privat, que segurament es veurà afectat per desviaments i limitacions de recorregut.\nD’aquesta manera, l’operatiu de reforç d’FGC contribueix a la lluita contra el canvi climàtic i a la millora de la qualitat de l’aire, facilitant i posant a l’abast dels ciutadans una oferta de transport públic eficient i responsable, que redueix l’impacte sobre el benestar de les persones, la qualitat de l’entorn urbà i el medi ambient.\nDelegació a Barcelona Ferrocarrils Delegació a Girona


Allotja't en B&B El Mercat per a conéixer València\nCiudades, gastronomía, turismo cultural\nEste allotjament es troba situat en el barri de Ciutat Vella de València pel que és el lloc ideal per a conéixer la ciutat sense haver de dependre del transport.\nB&B El Mercat és un bed and breakfast (llit i desdejuni) de recent obertura que compta amb huit habitacions. En cadascuna d'elles trobaràs xicotets detalls que fan que la teua estada siga d'allò més familiar. Compten amb estades individuals, dobles i quàdruples, perquè pugues triar la que necessites durant el teu viatge.\nHi ha tres banys disponibles per a tots els hostes. També tindràs a la teua disposició consigna d'equipatges, articles d’higiene gratuïts i assecador de pèl. Un altre dels serveis que obtindràs serà el de wifi lliure en totes les habitacions. I com no, amb la seua oferta de desdejuni començaràs el dia amb molta energia.\nUn dels punts a destacar del B&B El Mercat és la seua ubicació. Es troba en el barri de Ciutat Vella pel que t'allotjaràs en ple centre de València. Es tracta d'una zona ideal per a començar a conéixer la ciutat i tots els seus monuments. El Barri del Carme es troba a uns 500 metres del lloc.\nValència és una ciutat única. Endinsa't en els seus carrers i coneix tots els encants que té per a tu. No pots deixar de visitar la plaça de la Verge, on trobaràs edificis emblemàtics com la Catedral o el Palau de la Generalitat. Passeja per les seues platges, coneix els seus museus, sorprén-te amb la seua gastronomia o acosta't a la Ciutat de les Arts i les Ciències. No et defraudarà.


Apartment Attic Olomouc República Txeca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nJeremenkova 14, Olomouc Centre, Olomouc, República Txeca, 772 00 - Veure al mapa\nBen posicionat a Olomouc City Center, Apartment Attic és un lloc ideal d'inici d'excursions a Olomouc. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Attic ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Apartment Attic.\nTots els tipus de viatgers (27) Parelles (11) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (3) Grups (8)


Mobilitat i Infraestructures substituirà més de 31 quilòmetres de barrera metàl·lica per mixta de fusta a les carreteres de la serra de Tramuntana - Consell de Mallorca\nnull Mobilitat i Infraestructures substituirà més de 31 quilòmetres de barrera metàl·lica per mixta de fusta a les carreteres de la serra de Tramuntana\nBarrera de fusta\nEl Consell Executiu ha aprovat aquest dimecres l’expedient de contractació de les obres del projecte d’instal·lació de barrera de fusta i de substitució de barrera metàl·lica que es durà a terme els pròxims mesos a diferents carreteres de l’entorn de la serra de Tramuntana.\n«Des del departament de Mobilitat i Infraestructures, hem detectat que l’estat d’algunes barreres és deficient i que en altres trams ni tan sols n’hi ha. A més de reduir el perill, les barreres noves tenen un aspecte estètic integrat amb l’entorn i el paisatge», ha explicat el conseller insular Iván Sevillano.\nPer dur a terme el projecte s’han estudiat les zones on s’han de substituir o bé on s’han de col·locar perquè hi hagi més seguretat. Aquesta protecció és idònia per a carreteres de geometria i velocitat reduïda segons la legislació vigent sobre criteris d’aplicació de sistemes de contenció.\nEn total, s’instal·laran barreres mixtes de seguretat en trams de set carreteres de l’entorn de la Serra on fins ara no n’hi havia: Ma-10, Ma-2130, Ma-1032, Ma-2203, Ma-2112, Ma-1120 i Ma-1040. Això suposa col·locar més de 5,5 quilòmetres de barrera nova. A més, se substituirà la barrera metàl·lica que ja hi ha a 31,7 quilòmetres de via de dotze carreteres.\nAmb la finalitat de reduir el perill d’algunes zones, es col·locaran faldons de protecció a la part baixa. Això succeeix a més de 900 metres de trams aïllats de l’Ma-10, Ma-2130 i Ma-1120.\nUn dels punts on es posarà una barrera de seguretat serà a l’àrea del Salt de la Bella Dona, on fa dos anys va morir el ciclista Miquel Pol Munar després de caure per un barranc. Familiars del jove s’han reunit diverses vegades amb el conseller de Mobilitat i Infraestructures del Consell per demanar més seguretat en aquesta part de la carretera de la Serra (Ma-2130).\nEl projecte no preveu expropiacions ni serveis afectats. El pressupost és de 2.417.364,40 €. L’aprovació de l’expedient de contractació és la passa prèvia a la licitació i posterior execució de les obres que tenen un termini previst de sis mesos.


Oceanside Beachfront Home 3 Oceanside (CA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Oceanside Beachfront Home 3\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Oceanside Beachfront Home 3 es troba a la zona de Oceanside de la ciutat de Oceanside (CA). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Oceanside Beachfront Home 3, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com bany. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Oceanside Beachfront Home 3 és una selecció idònia per a la vostra estada a Oceanside (CA).


Un llegeix detingudament aquestes Bases i troba que no n’hi ha per tant, que en definitiva plantegen unes línies a tenir en compte per al redactat de la futura Llei partint de raons educatives (el fracàs escolar), socials (evitar riscos per a la cohesió social derivats del repte de la immigració) i econòmiques (efectes del nivell esducatiu global en la competitivitat de l’economia), incidint en la gestió dels centres educatius des del principi de l’autonomia (es preveu el projecte de centre amb una relativa autonomia pedagògica, organitzativa, de gestió i econòmica), amb tractament específic de la professió docent (la Llei ordenarà la funció pública docent de Catalunya en cossos propis “de manera que faciliti l’adaptació als requeriments educatius i a les necessitats de gestió autònoma dels centres"), la previsió d’un sistema d’avaluació del conjunt (es crearia un institut d’avaluació i ordenació curricular) i la possibilitat d’establir zones educatives enteses com a unitats de planificació.\nEl punt de fricció més important és sens dubte el que es presenta justament com el més atrevit i innovador : la possibilitat de gestió de centres de titularitat pública per part de cooperatives sense ànim de lucre, o d’equips de professionals “que amb un projecte de centre definit vulguin i puguin posar-lo a la pràctica assumint la responsabilitat de gestió d’un patrimoni públic”. Es tractaria, doncs, de la introducció de la iniciativa privada en els centres de titularitat pública, amb determinades condicions. Per què s’ha d’anatematitzar aquesta possibilitat ? Potser seria una fórmula intel-ligent per trobar alternatives al sistema dual públic-privat.\nUn ha de suposar que després del Pacte Nacional per a l’ Educació el que la Conselleria i el seu equip pretenen és endegar una nova Llei que s’hi adeqüi, amb prou flexibilitat i obertura de mires perquè tots els sectors implicats hi puguin dir la seva, sense prejudicis ni condicions prèvies que es presentin com innegociables. Però el que els sindicats fan, d’entrada, és posar veto a la totalitat de les Bases sense possibilitat de parlar-ne. No només els ensenyants tenen la facultat i el dret d’opinar en un tema tan important com l’educació. Tota la societat és corresponsable del que es decideix en aquest àmbit perquè constitueix el pilar fonamental del seu progrés.


Malefici | ..:: Rosa Mª Masana i Ribas::..\nPortada > Infermeria > Diversos > Malefici\nLlençar coses no és el meu fort i ara he vist que tenia una fotografia que possiblement era de principis ho mitjans del segle XX que m’havia donar una senyora. Quan la vaig veure recordo que em va impactar perquè la majoria de les persones fotografiades presentaven els ulls punxats, semblava, amb una agulla.\nLa imatge era adequada per posar-la a un text que estava redactant, però no ho vaig fer a causa d’aquella anomalia que presentaven les persones fotografiades.\nFa poc que junt amb d’altres documents a sortit aquella imatge que m’havia semblant tant intrigant perquè donava a entendre que havia estat utilitzada per fer un acte malèfic a un col·lectiu familiar i en especial adreçat a les dones. Vaig pensar en llençar-la. però tot te el seu valor i pot formar part de la cultura en general o més específicament del mon de les supersticions.\nDesconeixem qui va ser l’autor d’aquella pràctica feta sobre d’una fotografia commemorativa d’un bateig que lògicament havia de ser un moment d’alegria i d’unió dels assistents. Tampoc sabem si qui va punxar la imatge havia sigut un home que tingués mania a les dones o si va ser una dona que fos envejosa de les altres dones, persones que serien de poc fiar.\nEnvers el tema dels maleficis en conec poques coses, no és del meu interès, però si que ara considero que seria interessant saber quantes persones d’aquest col·lectiu van necessitar o no les atencions d’un oftalmòleg i quantes per casualitat van restar cegues de per vida. Encara que cap la possibilitat que fos l’autor o l’autora del delicte a distància qui per rebot l’ hagués arribat a ella la desitjada ceguesa per els altres.\nEl més curiós es que del total de 39 persones, 18 homes, 14 dones, quatre nens i tres nenes, només hi ha dos homes que s’escapen d’aquesta acció, per contra en el cas de les dones és del cent per cent. També van estar accents de la agressió cinc nens, una nena de mesos i el nadó acabat de nàixer. Aquesta vegada he adjuntar la imatge perquè ha esta modificada.\nHi ha un article de Anton Erkoreka titulat ‘Mal de ojo’ que encara que possiblement no sigui el mateix ens pot servir per conèixer algunes connotacions relacionades amb la vista.\nDors de la imatge amb el punt\n15 juny 2020 a les 6:51 • Reply\nCisco, a la pàgina no entrat el teu comentari, no se passa quelcom falla.\nLa pregunta de si encara existeix el mal d’ull, no ho se, possiblement sí en persones fàcils de suggestionar, de la mateixa manera que per alguns els hi funciona un placebo, un medicament sense el principi actiu que hauria de curar.\nMas Feixa Gata, Pere i Núria\nSelecciona el mes gener 2021 (2) desembre 2020 (3) novembre 2020 (5) octubre 2020 (2) setembre 2020 (2) agost 2020 (18) juliol 2020 (10) juny 2020 (10) maig 2020 (16) abril 2020 (5) març 2020 (11) febrer 2020 (14) gener 2020 (6) desembre 2019 (5) novembre 2019 (2) octubre 2019 (1) setembre 2019 (3) agost 2019 (4) juny 2019 (2) maig 2019 (8) abril 2019 (8) març 2019 (3) febrer 2019 (2) gener 2019 (3) desembre 2018 (2) novembre 2018 (5) octubre 2018 (2) setembre 2018 (2) agost 2018 (2) juliol 2018 (3) juny 2018 (6) maig 2018 (1) abril 2018 (1) febrer 2018 (1) gener 2018 (1) novembre 2017 (1) octubre 2017 (4) setembre 2017 (4) agost 2017 (8) juliol 2017 (5) abril 2017 (1) febrer 2017 (1) novembre 2016 (1) octubre 2016 (6) setembre 2016 (1) agost 2016 (2) juliol 2016 (2) juny 2016 (2) maig 2016 (3) abril 2016 (2) març 2016 (2) febrer 2016 (4) gener 2016 (3) desembre 2015 (3) novembre 2015 (6) octubre 2015 (4) setembre 2015 (7) agost 2015 (6) juliol 2015 (7) juny 2015 (8) maig 2015 (10) abril 2015 (11) març 2015 (5) febrer 2015 (12) gener 2015 (17) desembre 2014 (10) novembre 2014 (1) juny 2013 (1) maig 2013 (1) agost 2010 (1) maig 2009 (1) febrer 2007 (1) novembre 2006 (1) maig 2006 (1) agost 2004 (1) juny 2003 (2) maig 2003 (1) desembre 2002 (1) novembre 2001 (2) octubre 2001 (1) juny 2001 (1) agost 2000 (1) gener 1997 (1) març 1994 (1) març 1991 (1)


TAC12 TV - Constantí recrea els Jocs de l'Antiguitat amb els alumnes de primària i ESO\nConstantí recrea els Jocs de l'Antiguitat amb els alumnes de primària i ESO\nDijous, 03 Mai 2018 13:20\nEls infants i joves de Constantí s'emmiraren en el passat del nostre territori amb una nova edició del projecte 'Centcelles, el nostre objectiu', que ha portat fins la Vil·la Romana del municipi 180 alumnes de primària i secundària per celebrar-hi, aquest cop, els seus propis Jocs Olímpics.\nLlançament de Javalina, salt de llargada, llançament de disc i cursa atlètica són algunes de les proves olímpiques de l'antiguitat que han arribat fins els nostres dies i que aquest dijous l'alumnat de primària i secundària dels centres escolars de Constantí han recreat a la vil·la romana de Centcelles. Ho han fet coincidint amb els Jocs Mediterranis, i dins el sisè any del projecte educatiu 'Centcelles, el nostre objectiu' que organitzen l'Ajuntament de Constantí i el Museu Nacional Arqueològic de Tarragona.\nEls infants i joves han presentat els seus projectes treballats a classe durant els actes a la vil·la romana, i just després han sortit al carrer per mostrar tot el que han après amb vestuari de l'època i moltes ganes de competir. L'activitat s'ha inclòs també a la Setmana Cultural de Constantí, aprofitant que aquest juny el municipi acollirà la prova d'Halterofília dels Jocs Mediterranis.\nMés en aquesta secció: « Comença el desenrunament del sostre esfondrat de l'església de Constantí Constantí celebra l'arribada dels Jocs amb dos murals sobre l'halterofília »


SUBVENCIONS EMPUJU / EMCUJU 2019\nNombre d’expedient: EMPUJU / 2019/346/12\n1 Subaltern / conserge\n2 peons serveis múltiples.\nDurada: de el 3 d’octubre de 2019 a el 2 d’octubre de 2020.\nSubvenció concedida: 46.043,49 €.\nSubaltern / conserge:\nObertura i tancament d’edificis municipals.\nManteniment, informació i vigilància en les instal·lacions assignades.\nEncarregar-se de l’encesa i correcte funcionament de la calefacció i il·luminació de les instal·lacions.\nFer atenció i informació telefònica i personal a les instal·lacions.\nRealitzar rondes per comprovar el tancament de portes, aixetes, apagat de llums, etc., vetllant per l’ús adequat i racional de les instal·lacions.\nManteniment bàsic en les instal·lacions.\nPeó serveis múltiples.\nTasques de suport en obra i manteniment.\nSuport en col·locació, muntatge i desmuntatge de tanques, senyals, elements, etc.\nCàrrega i descàrrega de materials i estris.\nSuport en treballs de fusteria, pintura, obra, etc.\nSuport a les activitats desenvolupades per la Brigada Municipal.\nNombre d’expedient: EMCUJU / 2019/338/12\n3 Auxiliars administratius.\nSubvenció concedida: 39.352,96 €.\nRegistres interns de l’departament.\nAlta i modificacions dels tercers existents a la base de dades municipal.\nTasques específiques d’auxiliar administratiu.\nCorrespondència de l’departament.\nAjudes cofinançades pel Fons Social Europeu. Unió Europea.\nDocument Oficial Fons Social Europeu\nEnllaç Fons FSE


Convocat el VI Certamen Literari de la PB Foment Martinenc\nPB Foment Martinenc\nNOTÍCIES 30 d’oct. 2020 - Confederació Mundial de Penyes\nLa penya repartirà un total de 400 euros en premis, amb una nova categoria al millor relat escrit per un o una penyista que serà premiada amb 50 euros\nLa Penya Blaugrana Foment Martinenc ha posat en marxa la convocatòria del VI Certamen Literari de Relats del Barça, una de les iniciatives més populars d'aquesta històrica entitat, la segona més longeva de tot el moviment de penyes barcelonistes, que forma part de la Federació de Penyes del Barcelonès Est. Un any més, el concurs va dirigit a tots aquells i aquelles penyistes, o qualsevol seguidor o seguidora barcelonista, que tingui dots literàries i s'atreveixi a demostrar-les amb un relat curt.\nEl certamen accepta textos d'un màxim de tres folis d'extensió que poden estar escrits en català o castellà. Com sempre, el gènere i la temàtica de les històries és lliure, però amb la particularitat que incloguin sempre algun vincle relacionat, d'una manera o altra, amb l'FC Barcelona. Els participants, que hauran de signar amb un pseudònim, poden presentar els seus relats fins el pròxim 31 de gener de 2021, data límit d'inscripció. Els guanyadors es coneixeran el mes de març. Els detalls i bases completes del concurs es poden consultar en les xarxes socials de la PB Foment Martinenc.\nEn aquesta VI edició, el Certamen Literari de Relats del Barça repartirà un total de 400 euros en premis, amb un primer premi de 200 euros, un segon de 100 euros i un tercer de 50 euros. Els altres 50 euros corresponen a la principal novetat que el concurs presenta enguany: un premi paral·lel per al millor relat escrit per un o una penyista, sempre que aquest no s'hagi proclamat guanyador absolut. Recentment, aquest certamen literari de la PB Foment Martinenc ha guanyat en prestigi amb la participació d'alguns periodistes esportius i altres noms relacionats amb el món de la cultura i la comunicació, però continua valorant especialment la participació de qualsevol barcelonista amb ganes d'escriure.


SANMARTÍ-SANS I OSORO-BRITO ES CORONEN CAMPIONS AL CATALUNYA PÀDEL CLUB - Federació Catalana de Pàdel\nEnric Sanmartí-Tonet Sans i Aranzazu Osoro-Nela Brito han tornat a imposar la seva llei en el Circuit Català Absolut. Una setmana després de fer-se amb l’Slam jugat al Pàdel Barcelona –el Prat, les dues parelles han sumat el segon títol consecutiu després d’imposar-se en el Gran Slam celebrat a les pistes del Catalunya Pàdel Club.\nEn la final masculina els campions es veien les cares amb la parella número 1 de Catalunya, Ruben Rivera i Toni Bueno. Un disputadíssim primer set queia del cantó de Sanmartí-Sans al tie break per 7-6. El segon set els campions el perdien per un clar 1-6 per posteriorment anotar-se el tercer per 6-4. En noies, Osoro-Brito no han donat opció a les seves rivals, Xènia Clascà i Sara Pujals, amb qui també es van enfrontar en l’anterior cita al Pàdel Barcelona – el Prat. Les campiones han resolt el partit per un clar 6-2 i 6-1.\nA Tercera masculina els guanyadors han estat Marc Fontanet i Sebastian Ceballos després de guanyar la final per 7-5 i 6-4 davant de Jan Aurich i Édgar Oliver. A Quarta masculina el trofeu ha anat a parar a les mans de Xavier Arquerons i Ignacio Sáez després de derrotar per 6-4 i 6-1 a Eric Alcaraz i Ruben Gallego.\nL’entrega de trofeus del Gran Slam celebrat a les pistes del Catalunya Pàdel Club ha disposat de la presència de Miquel Bayona, delegat per Barcelona de la Federació Catalana de Pàdel (FCdP).\nPròxima cita del 20 al 27 de setembre al Club Tennis Masnou\nMasnou és la seu de la pròxima cita del calendari del Circuit Català Absolut. Les pistes del CT Masnou acullen el V Slam que s’hi juga fins diumenge 27 de setembre. Una competició amb la participació de 135 parelles.


Ràdio Balaguer - El balaguerí Francesc Puigpelat publica Sota la neu bruta. L’obra, una novel·la plena d’intriga al voltant de les relacions humanes, va obtenir el XXXVIII Premi de Narrativa de la Ribera d’Ebre\nEl balaguerí Francesc Puigpelat publica Sota la neu bruta. L’obra, una novel·la plena d’intriga al voltant de les relacions humanes, va obtenir el XXXVIII Premi de Narrativa de la Ribera d’Ebre\nEl balaguerí Francesc Puigpelat ha publicat Sota la neu bruta, Cossetània Edicions.\nSota la neu bruta, de l’escriptor i periodista Francesc Puigpelat, és la novel·la guanyadora del XXXVIII Premi de Narrativa de la Ribera d’Ebre. Puigpelat es va endur el premi amb una obra plena d’intriga que gira al voltant de les relacions humanes.\nA la novel·la, dos matrimonis amics van a esquiar a Masella just abans de la “tempesta del segle”. La nevada comença quan tornen al xalet i el cotxe queda bloquejat.\nHan de fer l’últim quilòmetre a peu, sota una nevada mai vista. Ja al xalet, s’adonen que un d’ells, el Salvador, ha desaparegut. El seu amic Ferran torna a sortir, però és impossible trobar-lo. L’endemà apareix el cadàver del Salvador. I en aquest punt, junt amb una descripció de les complexes relacions entre les dues parelles, brolla la sospita. I si el Salvador ha estat víctima d’un assassinat?\n«- Què se n’ha fet, del Salvador?\n- Venia a la meva dreta. Almenys, fins a la barraca. No\nparlàvem, pel brogit, i a penes ens miràvem. Era fosc com\nla gola del llop. Quan he arribat, estava convençut que\nvenia amb mi.\nPremsa Cossetània Edicions 615374039 / restrada@cossetania.com\n- L’he mort jo!?\nM’ho vaig repetir. I, per mi, que el fet fos o no cert era menys\nimportant que el sobtat descobriment d’una altra cosa, certa i incontrovertible:\njo desitjava la mort del Salvador. Per què?»\nUna novel·la d’intriga\nA Sota la neu bruta ben aviat reconeixem qui és el principal sospitós del possible assassinat a l’entorn del qual gira la trama de la novel·la, així que, més que el “qui?” -si és que realment hi ha algú a qui assenyalar com a responsable-, el que el lector voldrà saber és “com?” i “per\nquè?”. A més, el protagonista de la novel·la, que escriu en primera persona del singular, és qui més sembra el dubte sobre el mateix, i això ens situa en una posició d’espectador que no sap si hauria de fer cas ni tan sols al narrador.\nAmistats i matrimonis que perduren, però potser ja no son el que eren. O és que mai han sigut el que semblaven? Amor entre amics i entre els membres d’una parella, que es veu trontollar quan el context deixa de ser rutinari. Potser la tempesta del segle no és més que\nuna metàfora d’un trencament necessari, de la necessitat de canvi. Potser, quan arribi la calma, ho veuran tot més clar. Potser les memòries que la psicòloga li ha encarregat que escrigués al protagonista seran més útils del que es pensava.\nFrancesc Puigpelat (Balaguer, 1959) és escriptor i periodista.\nHa publicat una quarantena de llibres, com Jocs de corrupció\n(premi Joanot Martorell, 1995) per a adults, i també literatura infantil


Álex Pérez jugarà el Mundial juvenil amb Catalunya | Ràdio la Llagosta\nÁlex Pérez jugarà el Mundial juvenil amb Catalunya\n– Álex Pérez segueix amb la seva progressió dins el futbol sala. En aquesta ocasió ha estat convocat per disputar el Mundial sub-20, que tindrà lloc del 18 al 26 de novembre a Colòmbia. Catalunya ha estat enquadrada amb Bolívia, Argentina i Marroc.\n– El Club Deportivo la Concòrdia rebrà demà dissabte el Femení Cervera. Les llagostenques sumen sis punts, mentre que les visitants són penúltimes encara sense puntuar. Parlem amb Dani Mosteiro, entrenador.\n– El Joventut Handbol la Llagosta busca la segona victòria de la temporada. Després d’empatar la jornada passada, l’equip vol refer-se contra el Torró d’Agramunt. Ens ho explica l’entrenador Xavier Canalejas.\n– Fem l’agenda esportiva del cap de setmana.\nArticle anteriorLa Casa de Andalucía farà demà el primer intercanvi cultural del curs\nProper articleL'Hospital de Mollet diagnosticà 92 càncers de mama l'any 2017


El coratge polític del President Roger Torrent - Josep Maria Loste - Blogs de l'indirecte!cat\nDissabte, 24.2.2018. 13:44 h\nCatalunya, coratge polític, espanyolisme, Europa, Roger Torrent\nEn aquests moments cal dir les coses pel seu nom, per aquesta raó penso que cal felicitar el President del Parlament de Catalunya; -el Sr. Roger Torrent, exalcalde de Sarrià de Ter (Gironès)- pel seu coratge polítc en defensa de la democràcia, amb motiu del seu excel•lent discurs, el passat 23/02/2018 en el Col•legi d’Advocats de Barcelona.\nNo hi ha dubte que els presos polítics catalans -tot i que l’unionisme polític i mediàtic nacionalista castellano/espanyol- continua fent servir l’expresió maldrestre de “polítics presos”- quan a hores d’ara, gairebè a tota Europa - malgrat l’nefable Sr. Jean Claude Juncker- són presos polítics i, sobretot, ostatges. Aquests catalans que no poden tornar a casa són -de totes totes- presos polítics i especialment , en aquests moments, són ostatges del Regne d’Espanya, d’un Estat espanyol molt refractari a la democràcia, que ha entrat en una fase molt perillosa, tot posant en qüestió les lliberats civils, les prestaccions socials i l’estat de dret. El més greu de tot és que aquest procés d’impunitat destructiva contra el poble de Catalunya es pugui realitzar amb el “vistiplau” d’una UE i ,sobretot, d’una Comissió Europea, que més que mai, representa una “falsa Europa unida” dels mercaders, molt antisocial .\nEn síntesi, el gest de dignitat política del President del Parlament de Catalunya posa la manifest que malgrat la precarietat -política i social- en què vivim a ca nostra en l’actualitat (a causa de l’aplicació arbitrària, amanida amb molta repressió de l’article 155 de la CE) el nostre estimat país, la societat civil de debò i els nostres representants polítics independentistes -en aquests moments encapçalats pel President Torrent- són a l’alçada d’aquesta situació tan excepcional que patim la majoria dels ciutadans de Catalunya. Gràcies President Torrent pel teu civisme i dignitat en majúscules.\n2421 lectures Un comentari\n25 de febrer de 2018, 12.46 h\nLa millor esperança que podem tenir els CATALANS, és que darrera d'un politic ferm i decidit, després de la seva inhabilitació, presidi o allunyament de la seva terra, ens en surten molts més que potser no haviem valorat fins que s'han determinat a surtir en defensa del seu pais i dels seus ciutadans. Jo per aital comportament de tots els presos politics i dels exiliats voluntaris amb el que representa tots aquests càstics, i encara que alguns els vulguin deixar de banda, o els demanin qu... Llegir més


Central de Neu programa 14 – Temporada 2015/2016 | Central de neu\nBy Redaccio\t/ Març 10, 2016\t/ Temporada 2015/2016\t/ No Comments\nAvui, des de Central de Neu anirem fins a Vallnord-Ordino Arcalís per veure un simulacre de treball dels pisters artificiers que controlen les allaus que poden afectar tant el domini esquiable com l’àrea fora pista de l’estació.\nAnirem fins a França per mostrar-vos el potencial que té l’estació de Puyvalador. Un domini esquiable que no passa desapercebut pels esquiadors que volen gaudir de bones baixades. Alhora, aquest domini de Capcir destaca, entre d’altres, pel seu fora pista i per la neu natural que podem trobar-hi.\nEns desplaçarem fins a Los Angeles per assistir a la darrera prova del Big Air més important del planeta, l’Air & Style. Després de disputar-se les competicions a Bejing i a Innsbruck, els participants tornaven amb els millors trucs en un Air & Style que havia de decidir el nom del campió d’aquesta edició 2016.\nI acabarem a Saint Paul per veure les finals de descens en patins sobre el gel. El Red Bull Crashed Ice arribava a la seva darrera prova de la temporada on el rider local, Cameron Naasz, s’adjudicava el títol de campió del món.