Alfafar obri la consulta ciutadana sobre la inversió sostenible en la pàgina web decidealfafar.es | Valencia Extra\nL’Ajuntament d’Alfafar, a través de la regidoria de Participació Ciutadana, ha habilitat la consulta ciutadana sobre la inversió sostenible en la pàgina web decidealfafar.es.\nL’acció, que s’està duent a terme així mateix a peu de carrer en diferents punts del municipi, s’està realitzant per a conéixer si els veïns i veïnes de la localitat estan d’acord o no a incórrer en una inversió sostenible. D’aquesta manera, en els estands informatius s’està donant a conéixer en què consisteix aquesta inversió basada en crèdit, quins projectes es duran a terme gràcies a ella i els avantatges que porta amb si.\nLa consulta va començar el passat 23 de gener i es pot participar en ella, tant en els estands com a través de decidealfafar.es, fins al pròxim 19 de febrer.\nLa proposta de realitzar en aquest moment la inversió radica en el fet que l’Ajuntament ja ha liquidat el deute i, per això, amb aquesta inversió continuarà pagant el mateix que els últims anys però amb la diferència que, ara, podrà escometre projectes que s’havien dilatat en el temps i que responen a necessitats reals de la ciutadania. Entre ells la residència de majors i centre de dia i respir, la rehabilitació de l’edifici Meral per a acollir a les associacions de la localitat, la construcció d’una passarel·la que connecte d’una manera directa el nucli urbà amb l’Albufera, la construcció d’un centre cultural polivalent o d’una escola d’adults.\nAmb aquesta inversió sostenible sobre la qual es consulta als veïns i veïnes, l’Ajuntament busca mantindre la qualitat de vida dels últims anys a Alfafar sense necessitat d’apujar els impostos i continuar invertint en el progrés continu del municipi i els seus serveis.


DreamTLVApartment - Dizengoff 282 Tel Aviv Israel - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDizengoff 282, Centre urbà Tel-Aviv, Tel Aviv, Israel, 6311720 - Veure al mapa\nMés informació sobre DreamTLVApartment - Dizengoff 282\nDreamTLVApartment - Dizengoff 282, ubicat a Centre urbà Tel-Aviv, Tel Aviv, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl DreamTLVApartment - Dizengoff 282, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de habitació familiar, servei de bugaderia, neteja en sec, lloguer de bicicletes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Tel Aviv, faci de DreamTLVApartment - Dizengoff 282 la vostra llar.


Neix Cuidem Ca n'Anglada de Terrassa Cuidem Ca n’Anglada: “Volem que els veïns se sentin orgullosos del barri” – MónTerrassa\nCuidem Ca n’Anglada: “Volem que els veïns se sentin orgullosos del barri”\nL'entitat presidida per Hatim Mezouar El Mejdoubi neix amb la voluntat de "fer comunitat" a través d'accions i activitats que impliquin a tothom\nReunió alcalde amb el Col·lectiu Cuidem Ca n'Anglada | Rafel Casanova (BCF)\nLluïsa Tarrida 13 d'Abril de 2021 10:40\nL’alcalde de Terrassa, Jordi Ballart; acompanyat de la regidora del Distritcte 2, Núria Marín; es va reunir aquest dilluns a la tarda amb una delegació del col·lectiu ciutadà Cuidem Ca n’Anglada, encapçalat pel president de l’entitat, Hatim Mezouar El Mejdoubi. Durant la reunió, el col·lectiu es va presentar a l’alcalde i la regidora i els va fer partícips de les seves propostes de millora de diversos aspectes del barri de Ca n’Anglada.\nL’entitat té com a principal repte “reduir les desigualtats i redistribuir els recursos disponibles per tota la ciutat amb actuacions a petita escala que arribin als qui més el necessiten”. El Mejdoubi encapçala una junta directiva que pretén “que la gent se senti orgullosa del barri en el qual viu“. Amb l’objectiu de convertir Ca n’Anglada en una “autèntica comunitat amb qualitat de vida” aposten per activitats culturals i accions que ajudin a “estrènyer relacions” entre els veïns.\nPer exemple, consideren que caldrien gimnasos o zones perquè els adolescents no hagin de passar les tardes deambulant pel carrer; també volen més accions de suport al comerç de proximitat; a l’activació de polígons industrials; així com plans específics d’ocupació per a joves o aturats de llarga durada. Música, tallers o altres iniciatives per establir vincles estan també sobre la taula. “La pertinença a un barri pot ser un gran antídot a la polarització que viu avui Catalunya. Fer comunitat és el contrari a barallar-se per la identitat”, exposen.\n“Tant de bo Ca n’Anglada sigui, a més d’aquest gran barri que és, una gran comunitat d’iguals que s’ajuden i que se saben més fortes quan estan junts/as malgrat les seves diferències. Que aquestes diferències ens enriqueixin en comptes de dividir-nos“, subratllen des de Cuidem Ca n’Anglada.\nReunió de Cuidem Ca n’Anglada amb l’alcalde Jordi Ballart | Rafel Casanova (BCF)


Kodaiji (高台時) | Viatges pel Japó\nPosted 28 gener 2012\nEl temple Kodaiji, formalment anomenat Kodaijusho-senji, es troba com tants altres a las Higashiyama, una mica al Sud del temple Yasaka i al costat mateix de Ryozen Kannon. Va ser fundat el 1605 per Kita-no-Mandokoro en record del seu marit, Toyotomi Hideyoshi. La seva construcció va ser finançada en bona part per Tokugawa Ieyasu. El resultat final va ser un temple famós pels seus magnífics dissenys i l’exquisidesa del seu treball. El 1624 Sanko Joei, Abat del temple Kenninji va ser nomenat sacerdot fundador i així a partir d’aquell moment Kodaiji va pasar a ser el més gran i més important subtemple de Kennninji.\nKodaiji es va veure afectat per diversos focs després de 1789, i tots els edificis que han aconseguit sobreviure, afortunadament en perfecte estat de conservació, han estat designats Importants Bens Culturals pel govern japonès.\nLes principals zones i edificis que encara existeixen son:\nJardins: aquest jardí va ser re-dissenyat pel famós arquitecte de paisatges Kobori Ensyu (1579-1647) partint d’un altre jardí ja existent en aquest emplaçament. Famós per la distribució de les pedres, es un dels millors jardins d’aquest període. La secció Nord de l’estany es una illa amb la forma d’una tortuga, i la secció Sud es un grup de pedres que representen una grua. El govern japonès l’ha classificat com Lloc d’Importància Històrica i Paisatge Excepcional.\nKangetsu-dai (pavelló per observar la lluna): aquesta petita estructura de quatre pilars va ser dissenyada per poder veure el reflex de la lluna a la superfície de l’estany. Una característica especial de la seva arquitectura es un sostre fet d’escorça de xiprer amb tres gablets, d’estil xinès. Es un dels Importants Bens Culturals del temple.\nKaisan-do (sala del fundador): el Kaisan-do està dedicat a la memòria del sacerdot fundador del temple, Sanko Joeki, que també era el 195e Abat de Kenninji. La seva estàtua està situada sobre una plataforma en la part més interna de l’edifici. Les dues estàtues que hi ha al seu costat son de Kinoshita Iesada i Unsho-in, el germà gran de Kita-no-Mandoroko i la seva muller, respectivament.\nLa secció més gran del Kaisan-do es coneix com Rai-do (sala d’adoració). El sostre de la part davantera de l’edifici originalment pertanyia al vaixell privat de Toyotomi Hideyoshi, i la part acolorida del sostre es va construir amb materials procedents del carruatge cortesà de Kita-no-Madoroko.\nAquest edifici també es un Important Be Cultural.\nGaryoro (corredor del drac reclinat): el nom d’aquest corredor, que comunica el Kaisan-do i Otama-ya, es deu a la seva similitud amb l’esquena d’un drac reclinat.\nOtama-ya (santuari): aquest Important Be Cultural es un memorial on es troben Toyotomi Hideyoshi i Kita-no-Mandoroko. Les seves imatges de fusta es poden veure en una petita capella en la part posterior, ell a la dreta i ella a l’esquerra. La capella i la tarima sobre la que es troba estan decorades amb unes obres lacades fent servir una tècnica molt especial que incorpora dissenys daurats. Coneguda com a Kodaiji maki-e, aquest estil de lacat representa el grau màxim de desenvolupament de l’art del lacat durant el període Momoyama, i el temple es famós per ell. En un museu vinculat al temple, del que ja parlarem un altre dia, es poden veure nombroses obres lacades seguint aquesta tècnica.\nKasa-tei i Shigure-tei: son dos cases del té, classificades com Importants Bens Culturals, dissenyades pel famós mestre Sen-no-Rikyu. Totes dues van ser traslladades a la seva localització actual des de el castell de Fushimi, al Sud de Kyôto. Kasa-tei, inicialment coneguda com Ankan-kutsu, deu el seu nom a la inusual construcció del seu sostre, en el que bambú i troncs estan entrellaçats de forma radial, seguint un esquema molt similar a les ombrel•les japoneses. Està connectat amb Shigure-tei per un corredor exterior.\nIho-an (cabana de la fragància persistent): aquesta era la sala preferida per la cerimònia del té de Haiya Shoeki, un ric mercader, i Yoshino-dayu, una bellesa i ballarina molt famosa, que posteriorment es va convertir en la muller de Shoeki. Aquesta casa del té i Onigawara-seki, son exemples representatius de l’arquitectura de les cerimònies del té de Kodaiji.\nA Kita-no-Mandoroko (coneguda més familiarment com “Nene”) l’Emperador Goyozei li va atorgar el més elevat nivell de noblesa l’any 1588, i el 1603 va rebre el nom honorari de Kodai-in, del que deriva el nom Kodai-ji del temple. Seguint el costum entre les dones de la noblesa d’aquella època, es va fer monja al morir el seu marit, i va adoptar el nom religiós de Kogetsu-ni. Va morir el 6 de setembre de 1624, a l’edat de 76 anys.\nLloc: Kodaiji (Kyôto – Pref. Kyôto).\nCost: 600 円 (inclou entrada museu Kodaiji sho).\nCom arribar-hi: agafar l’autobús 206 i baixar a la parada Higashiyamayasui. Desprès cal caminar uns 5 minuts (està al costat mateix que Ryozen Kannon).\nPàgina web: http://www.kodaiji.com (en japonès)\nÀlbum de Flickr: Temples de Kyôto (京都の寺).\n« Yasaka Kôshin-dô (八坂庚申堂)\nYasaka jinja (八坂神社) »


Rufián i Sánchez insten a seguir el 27-S - Diari de Girona\nRufián i Sánchez insten a seguir el 27-S\nEl president de l'ANC demana "generositat i fermesa" a la cambra catalana i aposta per parlar de "72 diputats"\nsant pere pescador | acn 01.08.2016 | 07:19\nEl diputat i cap de llista d'ERC al Congrés, Gabriel Rufián, i el president de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC), Jordi Sánchez, van instar el Parlament a seguir tirant endavant el mandat del 27-S davant un Estat "indecent" que fa servir el TC "com a braç armat". "No volem desobeir ningú, sinó obeir-nos a nosaltres mateixos amb el full de ruta", va assegurar Rufián. "Quan el Parlament faci el gest de sobirania estarem al seu costat, i no acceptarem que cap tribunal ni cap govern espanyol ens digui qui ha de presidir la cambra catalana ni el Govern", va afegir Sánchez. El president de l'ANC va demanar "generositat i fermesa" i va apostar per parlar ja de "72 diputats" sobiranistes, més que no pas de JxSí i la CUP. Tant Sánchez com Rufián van participar ahir a la quarta caminada organitzada per l'ANC a les platges de l'Alt Empordà, en la qual es van desplegar estelades i es van corejar crits a favor de la independència.\nUn dia abans que es reunís el ple extraordinari del Constitucional les mostres de suport a la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, i al president de la Generalitat, Carles Puigdemont, es van succeir. L'alt tribunal ha d'estudiar avui la demanda de l'executiu de Rajoy perquè s'obri via penal contra Forcadell, per haver permès la votació de les conclusions del procés constituent. I el TC també pot actuar contra Puigdemont, prohibint-li que desplegui la declaració del 9-N.\nEl diputat d'ERC a Madrid i cap de llista, Gabriel Rufián, i el president de l'ANC, Jordi Sánchez, van instar la cambra catalana a seguir el mandat del 27-S. "Fa molt temps que el Parlament té un mandat inequívocament popular, que és el de desplegar el full de ruta; hem de seguir el nostre camí, no volem desobeir ningú sinó obeir-nos a nosaltres mateixos", va assegurar Rufián. "El TC fa molt temps que no és ni tribunal, ni constitucional; i davant un estat que utilitza les institucions contra el mandat sobirà, l'única resposta és la de construir un estat de dret decent de tots i per a tots", va afegir.\nAjut a Forcadell i Puigdemont\nPer la seva banda, el president de l'ANC també va mostrar ple suport tant a Forcadell com a Puigdemont perquè despleguin el mandat democràtic del 27-S. "Quan el Parlament faci el gest de sobirania, els ciutadans estarem al seu costat, i no acceptarem que cap tribunal ni cal govern espanyol determinin qui ha de presidir la cambra catalana o el Govern", va afirmar.\n"Diem amb tota tranquil·litat i fermesa que no ens doblegarem; hem de fer camí", va sentenciar el president de l'ANC. Tant per a Sánchez com per a Rufián, el fet que l'executiu espanyol estigui en funcions des del desembre també és "enormement significatiu". "Demostra la decadència del sistema polític espanyol, que no se'n surt de gestionar la seva pluralitat ni de donar una sortida democràtica a Catalunya; nosaltres, per contra, tenim un rumb i guia", va dir el president de l'assemblea.\nEn aquesta línia, Jordi Sánchez va fer una crida perquè aquest Onze de Setembre, novament, sigui "una jornada massiva de mobilització per ensenyar al món la nostra voluntat inequívoca com a país". I perquè també serveixi per aixecar "un clam unànime de suport als diputats i a les diputades, començant per la presidenta del Parlament i el president de la Generalitat".\n72 diputats, més que grups\nJordi Sánchez també es va referir a l'encreuament dialèctic entre el president Carles Puigdemont i el diputat de la CUP Benet Salellas, sobre l'exigència cupaire perquè el referèndum unilateral se celebri la primavera del 2017. "Els demanem a tots els diputats que tinguin generositat i fermesa, perquè estem en un moment històric", va dir.\nPer al president de l'ANC, ara, més que parlar de "grups parlamentaris de Junts pel Sí i la CUP", el que cal és parlar de "72 diputats" a favor del sobiranisme. "Són ells qui tenen la confiança i el mandat que els ha fet la ciutadania", va dir Sánchez. "No tinc cap dubte que al setembre la qüestió de confiança se superarà amb èxit, i això serà la concreció cap a l'últim trajecte cap a la independència; nosaltres no posarem data sobre si el referèndum ha de ser la primavera o la tardor del 2017, però sí que demanem que els diputats actuïn amb fermesa i determinació, i sabem que ni el president de la Generalitat ni la presidenta del Parlament ens decebran", va concloure.


Jornada: Certificacions ambientals de la fusta. FSC i PEFC | COL·LEGI D'ARQUITECTES DE CATALUNYA\nJornada: Certificacions ambientals de la fusta. FSC i PEFC\nData : 2/04/2019\nHorari : 18.30 h\nOrganitza : AuS\nEl proper dimarts 2 d'abril tindrà lloc la primera de les jornades d'un nou cicle sobre la fusta constructiva, organitzat per l'Agrupació Arquitectura i Sostenibilitat del COAC (AuS) juntament amb Profusta.\nL’interès de les darreres jornades organitzades per AuS i Profusta sobre aquest material i la creixent demanda de construccions en fusta que hi ha actualment, han fet que creiem oportú iniciar un cicle perquè els professionals coneguin amb més detall aquest material per construccions saludables, sostenibles i d’alta eficiència energètica, des de la fusta d’origen a la seva aplicació constructiva, passant per tot el procés de disseny, càlcul, transport, muntatge i acabats.\nEn aquesta primera jornada volem donar a conèixer els valors de les certificacions ambientals de la fusta, i la necessitat com a tècnics prescriptors de conèixer el seu funcionament per així poder exigir-les en els nostres projectes en fusta.\nEl sector de l’edificació, actualment és un dels principals consumidors de fusta certificada, i es preveu que aquest consum creixi un 67% d’aquí al 2020. Avui, només prop d’un 25% dels titulars de certificats de la cadena de custòdia disposen d’un certificat que cobreix la demanda de fusta per a projectes constructius.S’estima que només un 13% de la superfície forestal espanyola està dotada de plans de gestió forestal, i en molts casos aquesta pateix d’una gestió deficient amb el perill de la seva desaparició, ja sigui degut a una excessiva explotació, o bé pel seu abandonament, i tant per causa dels incendis o per la seva transformació en d’altres usos. Així, a dia d’avui , podem dir que la gran amenaça per al bosc mediterrani està representada pels efectes del canvi climàtic.\nDe les respostes obtingudes entre els arquitectes enquestats a Espanya a través del programa de Have a Wood Day, un 75,6% afirma conèixer els certificats de gestió forestal sostenible, i pel 46,5%, utilitzar fustes certificades afegeix valor al seu projecte constructiu.\n18:30h Presentació i benvinguda a càrrec de Toni Escudé, vocal de la junta d'AuS\n18:35h Introducció: la fusta com a estratègia de la sostenibilitat a l’edificació Com s’avalua la sostenibilitat a l’edificació. El Canvi climàtic i les solucions en fusta. Petjada ecològica i cicle de vida de la fusta. Comparatives entre la construcció amb fusta i altres sistemes. Certificacions ambientals i la fusta. A càrrec de Gerardo Wadel, arquitecte, soci fundador de Societat Orgànica\n19:00h Presentacions: les certificacions ambientals den la fusta El fantasma de la desforestació Normativa europea. Per què certificar els boscos i el seu procés de certificació. Com buscar, demanar i identificar la fusta certificada en els projectes. a càrrec de Gonzalo Anguita, director executiu de FSC, i Robert Roch, responsable de desenvolupament a PEFC\n20:00h Exemples d’empreses que ofereixen fusta certificada Sergi Sebastia, adjunt de gerència a SEBASTIA FUSTERS i Nestor Piris, delegat comercial d’Egoin a Catalunya.\n20:30h Torn de preguntes


Enric Álvarez (BIOCOMSC): “Està confirmat que els casos creixen molt més lentament”\nL’investigador creu que, si tot va bé, la setmana que ve podrien començar a disminuir els contagis\nSegons Álvarez, els pitjors models indicaven que podíem arribar a 50.000 positius diaris, però això “no s’està complint”\nL’investigador creu que, si tot va bé, la setmana que ve podrien començar a disminuir els contagis. // ACN - Gerard Vilà\nActualitzada el 08-01-2022 14:02\nJa fa setmanes que el nombre de casos està disparat i amb un augment sostingut d’ingressats als hospitals i a les UCIs. Ara que ja han passat les festes, que són època de trobades amb familiars i amics, a El món a RAC1 han preguntat a l’investigador del Grup de Biologia Computacional i Sistemes Complexos de la UPC (BIOCOMSC), Enric Álvarez, quina serà l’evolució de la pandèmia.\nÁlvarez assegura que ja és clar que els casos estan creixent de manera molt més lenta, però diu que caldrà esperar uns dies per saber si comencem a baixar del tot. “Abans anàvem doblant cada setmana els casos, i a partir del 27 de desembre els contagis es van començar a incrementar de forma menys ràpida, fins a Cap d’Any. Ara estem en espera de veure realment si aquest va ser el pic de contagis”. En el cas que, efectivament, l’1 de gener fos el màxim de positius, l’investigador diu que el pic de casos “el veuríem entre aquest cap de setmana i la setmana vinent”.\nEstà confirmat que creixem molt més lentament. Abans anàvem doblant cada setmana els casos\nAixò sí, tot i que els casos augmenten dramàticament, això no es tradueix directament als hospitals, que també pugen, però, sobretot a les UCIs, ho fan a un ritme molt més lent.\nÁlvarez té clar que “el més important és que els ingressos als hospitals s’aturin abans d’arribar als 3.000, i que les UCIs no arribin als 600 o 700 pacients”. I en aquest sentit, és positiu: “Si es controla que no vagin a més els casos, la situació als hospitals serà manejable aquest mes de gener”.\nEls casos augmenten als hospitals i a les UCIs, però ho fan a un ritme molt més lent. // EFE - EPA - Stephanie Lecocq\nEl pitjor escenari no s’està complint\nTot i la situació actual, des del BIOCOMSC tenien models que pronosticaven que podria haver estat molt pitjor. Enric Álvarez ha explicat que, en el pitjor dels casos, es podria haver arribat als 50.000 casos diaris. Això suposaria tenir una de cada 10 persones al país infectades alhora, com està passant, de fet, a Londres.\nEl pitjor escenari que teníem no s’està complint. Depèn de com avanci, estarem entre el model intermedi i el millor\nL’investigador també ha explicat que, tot i que estem en xifres superiors als 30.000 casos diaris, “normalment hi ha entre un 20% i un 30% de casos que no es detecten, perquè els infectats ni tan sols se n’adonen”.\nA més, Álvarez també ha confirmat que actualment pràcticament tots els casos són de variant òmicron, amb l’excepció dels pacients ingressats als hospitals, que encara pateixen la delta.\nRecupera l’entrevista sencera de Joan Lluís Garcia a Enric Álvarez aquí:\n04-01-2022 12:05 ‘EL MÓN A RAC1’


Conferència del cicle 'Crèdit Andorrà Global Forum' sobre transformació digital | Crèdit Andorrà Financial Group\nInicio › Sala de Comunicació › Actualitat › Conferència del cicle 'Crèdit Andorrà Global Forum' sobre transformació digital\nL'expert en transformació digital Marc Vidal. / Foto: Crèdit Andorrà\nAmb el títol ‘ReThinking’, no és el mateix digitalitzar-se que transformar-se digitalment, Marc Vidal explicarà en aquesta sessió com afrontar la transformació digital i els avenços tecnològics que vivim en la indústria 4.0 des d’un punt de vista positiu. Parlarà de com repensar l’empresa en un context de nous models de negoci i perfils de clients, i presentarà casos reals i la metodologia que utilitzen els que han culminat la seva pròpia transformació.\nMarc Vidal està considerat una de les figures més influents en economia digital d’Espanya. És un conferenciant internacional reputat expert en transformació digital i en indústria 4.0. Entre els seus clients destaquen empreses com Endesa, Bestseller, Basf, Merck, Microsoft, IBM o Allianz.\nHa sigut presentador i director de programes de TVE i actualment col·labora en alguns. Va ser guardonat amb el tercer premi dels EuroBlogs Awards al millor blog europeu.\nEl seu últim llibre, Una formiga a París, ha estat traduït a diversos idiomes i ha estat considerat per Forbes un dels 10 llibres indispensables de l’any.\nActualment és també Advisor del d-LAB de la Mobile World Capital, ha sigut director del postgrau en Estratègia Digital en Xarxes per la Universitat de Barcelona i membre de Grup d’Investigació en Nova Economia de la Universitat Politècnica de Madrid.\nConfirmació d’assistència abans del 18 de juny al telèfon 88 88 88. Aforament limitat.


davantal | diccionari.cat\nEtimologia: de davant 1a font: 1403\nPeça de vestir que generalment cobreix el davant del cos per a resguardar el vestit. Davantal de cuina. Davantal amb pitet.\nper extensió Peça de vestir, generalment amb mànigues, que porten les criatures per a no embrutar-se el vestit, per a estar per casa i a l’escola.\nPeça d’una màquina o de qualsevol altra cosa que, per la seva posició o el seu servei, pot ésser comparada a un davantal.\nPedra o tros de paret que forma l’ampit d’un pou.\nautomòbil, automobilisme Plafó situat davant el lloc de conducció d’un automòbil en el qual hi ha col·locats els instruments indicadors i els botons de comandament.\nmecànica En una màquina tèxtil, peça de fusta, metàl·lica, etc., que serveix per a protegir el teixit del frec de l’operari que el treballa.\ntransports Tauler situat davant el pescant de certs carruatges per a protegir el conductor dels esquitxos.\nbotànica En les orquídies, label.\nperiodisme En un periòdic, text situat sota els titulars grans de la primera plana.


Serà aquest, el producte que tornarà a fer un boom? Segurament, no serà tan bèstia com ho va ser el llançament dels caramels amb l'eslògan: Sin Smint no hay beso, però clarament, a nivell funcional, poques pastilles comprimides havien sigut tant refrescants.\nDoncs després de tant queixar-me, sembla que m'han fet cas (hahahaha) i aquesta nova fòrmula amb zinc i magnòlia verificada clínicament dona bons resultats. No he pogut verificar les dues hores però una hora ben bona si que l'he tingut. També cal afegir que l'efecte visual de Sandwich li dona un plus que no us sabria justificar perquè, però m'ha molat. Crec que és el primer producte, en molts anys, que crec que Perfetti està fent bé... perquè portaven una "ratxa" companys, que feien plorar el nen Jesús.\nLes veureu a tot arreu, i s'assemblen força als ossets d'Haribo, però enlloc de tenir una textura gomosa de fruites és de regalèssia vermella. La mateixa que porta els Stripes, les rajoles super àcides, els stripes "torcidos" (!) o la tira enrotllada que varem veure fa poc a la bossa Red Mix.\nEls ossets vermells, van ser, sense dubte, de les primeres coses de regalèssia que vaig menjar. Avui dia, amb la quantitat de versions d'altres marques, ja no me la jugo tant i l'intento evitar. Però si mai en torno a trobar, d'aquelles primeres que vaig menjar, el primer que faré serà apuntar-me la marca.\nMés feina pels que us agrada investigar... coneixeu aquest producte? De qui és? No és pas dolent...\nAvui però, crec que puc parlar del bombó farcit més bo de l'Àsia oriental (Japó, Corea, Xina i Taiwan) perquè realment, m'ha sorprès en tots els sentits. És un bombó de xocolata que no te la dolçor de moltes altres xocolates que hem provat aquí anteriorment de països asiàtics. Alhora, porta un farcit espectacular que m'ha deixat un regust de beguda alcohòlica molt autèntic. Fins i tot algun company m'ha preguntat si havia begut... ai, haurem de vigilar amb l'hora que provem aquests dolços, hehehe. Tot plegat, si no fos per l'elevat preu, seria una opció que tindria en compte de tant en tant.\nEl fabrica la casa Lotte, que com sabeu, ha muntat una mena de Lotte Zo…\nCloetta va ser de les primeres multinacionals que vaig comentar al blog. També, aprofitant que comprava productes d'ella, entrava i descobria històries increïbles darrera de les empreses de dolços. De Cloetta coneixem les pastilles de goma Läkerol, els toffees de fruita Chewits o les barretes de xocolata amb llet Tarragona i Plopp, entre d'altres que podeu trobar a la llista de marques del bloc.\nLa pastilla comprimida d'avui, la King, és un tipus de dolç modern molt escandinau, alemany i anglès. Aquí la gent que en menja va molt amb els Smint (aha, una entrada pendent que veureu d'aquí poc!) i poca cosa més. Jo mateix, me'n canso molt ràpidament d'aquestes pastilles i sovint acabo tirant més pels caramels mentolats.\nKing és una empresa holandesa, fundada per la família De Vries al 1902 i que posteriorment, el grup Cloetta Fazer varen comprar. És clarament, la tendència actual d'empreses mono-producte que per sobreviure, es fusionen amb altres empreses del s…\nUna de les empreses que més apostaven pel concepte de goma totalment Vegan era Johannes Lühders, empresa alamana que en desconeixia completament tot, de manera que he anat a donar un cop d'ull al seu web: empresa que va iniciar l'activitat a una petita botiga a Hamburg i es clar, l'èxit dels seus productes va fer petit l'espai i van veure's obligats a canviar de lloc. Al 1958, el fill del fundador, Johann-Hinrich Lühders va seguir la saga familiar al 1958, ampliant les línies de producció amb maquinària avançada que els va permetre consolidar com una gran proveïdora de dolços alemany. Al 1998, la tercera generació va assumir …\nHe agafat aquest Puccho per la seva raresa. Si no coneixeu els altres sabors de Puccho, us recomano moltíssim abans donar un cop d'ull a les entrades d'altres gustos com aranges, mandarina, tropical, o iogurt, però com el meló d'Hokkaido o la llimona Yuzu, aquest torna a ser un d'aquelles edicions limitades que porten un ingredient característic d'una regió del Japó.\nUs presento els caramels tous àcids amb gust... d'oliva! Si, resulta que no en tinc prou que al costat de casa hi hagi el primer país productor d'oli, sinó que he d'anar a la petita illa de Kyushu (九州). L'únic lloc de tot el Japó on hi ha plantades oliveres. Visca! (Ara només falta saber si s'hi pot cultivar blat i tomàquets de penjar per poder-hi germinar una comunitat catalana al japò... XD)\nEl caramel tou és com la resta de la família de productes Puccho de forma rectangular amb el farcit àcid habitual que li dona una característica que la competència no té. Ara, ja podeu menjar…\nNo són pocs els productes de caramel farcits que hem comentat aquí, els farcits de caféBarnier o els farcits de melGerió en són un dels molts exemples que podeu trobar a l'arxiu. Però que una marca de la multinacional alamana Storck, molt coneguda (aquí) per les boles de caramel tou farcit que varem veure aquí, ara vingui amb un caramel farcit... és estrany.\nEn tot cas, més pur o menys, en aquest cas estem parlant d'un producte que el seu farcit m'ha sorprès per la seva intensitat. És molt forta, tant els de llimona com els de taronja i potser algunes persones no els acabarà de fer el pes, a mi, en tot cas, m…


Després de 10 anys liderant DNC, fem balanç de la trajectòria i la situació actual de l'empresa | DNC Packaging Machinery\n1. Indubtablement 30 anys a la mateixa empresa donen per molt. Segons vostè, com i en què ha evolucionat DNC?\nDurant la seva primera dècada, DNC va ser una empresa que fabricava centenars de màquines estàndard i en sèrie sota la marca de grans distribuïdors del producte.\nEl primer gran canvi que vam haver d’afrontar va ser deixar la fabricació en sèrie d’estàndards per fer-nos forts en la personalització i adaptació de les màquines. Aquest nou rumb va ser degut, en gran part, a la forta presència asiàtica en tots els mercats i a la ferotge competència dels grans grups multinacionals que, tot sovint, també es nodrien de les potències asiàtiques. El nostre model de fabricació ens va permetre satisfer les demandes dels clients allunyats dels estàndards, donant-nos competitivitat al mercat.\nAbans de la crisi del 2008, ja ens centràvem en créixer mitjançant solucions i projectes de final de línia. Això va suposar nombrosos canvis interns i externs a nivell de partners en diferents territoris, la necessitat de tenir un equip tècnicament millor qualificat i, per descomptat, la millora constant del producte i l’atenció al client.\n2. Com a empresa, ha estat fàcil adaptar-se a la demanda del mercat?\nNo es tracta de la dificultat que suposa, sinó del temps i dels recursos disponibles. Per a una empresa de la nostra talla (típica PIME catalana), l’adaptació en el moment adequat és clau. No sempre és fàcil llegir bé el que ens demanarà el mercat el dia de demà per així poder-ho treballar des d’avui. Qualsevol error et pot deixar sense pujar al tren.\n3. Actualment fa més de 10 anys que és CEO de DNC Packaging. Com definiria aquests anys al capdavant?\nTal com diem a DNC, han estat anys de suar la samarreta. Hem superat i remuntat bé la forta crisi del 2008 gràcies a l’esforç i la col·laboració aportats per tot l’equip. Hem materialitzat un gran canvi generacional a tota la nostra companyia. Hem iniciat el camí al nostre objectiu de passar de ser fabricants de maquinària per convertir-nos en enginyeria industrial de solucions de final de línia, convençuts que amb il·lusió, esforç i dedicació aconseguirem els resultats esperats.\n4. Ser CEO i dona t’ha suposat algun inconvenient en aquests darrers 10 anys?\nEn el meu cas, el simple fet de ser dona no m’ha suposat cap inconvenient per dur a terme les tasques i accions necessàries en el desenvolupament de la meva feina. Tampoc per ser dona, ni jo personalment, ni l’empresa, ens hem vist perjudicats en el tracte amb col·laboradors o l’adjudicació de projectes als mercats on som presents.\nÉs cert que les dones no som majoria en les posicions directives, i menys en el nostre sector, però cada cop en som més i entre nosaltres és fàcil trobar llaços de cooperació i suport.\n5. Com diria vostè que ha crescut la companyia en aquests darrers anys?\nLa fabricació de productes es troba a l’ADN de DNC i qualsevol creixement de la nostra companyia va unida al llançament de nous productes al mercat o a l’actualització de productes existents de la nostra àmplia gamma.\nL’execució amb èxit de projectes integrals de final de línia ens ha permès fer un salt a nivell financer, un factor important en aquests temps.\nUn altre aspecte que destacaria seria l’anàlisi i l’enfocament dels processos interns per convertir-los en processos més eficients i oferir així un servei de més qualitat. Un exemple seria la creació de l’equip SAT independent de l’equip de producció.\n6. Si hagués de definir en 3 paraules DNC, quines serien?\n7. Estant al davant d’una empresa tan important, segur que ha viscut moments de tot, tant bons com dolents. Ens podria explicar algunes de les decisions més importants que ha hagut de prendre com a CEO?\nÉs difícil destacar un dels molts moments viscuts, però és evident que les decisions més difícils de prendre han estat les que han suposat sacrificis personals. Aquí és on la tasca professional de la direcció de l’empresa es veu directament afectada per la part personal i emocional. La mida i la singularitat de la nostra companyia ens permet tenir un tracte directe i personal entre tots, i ens agrada que sigui així, però també és cert que afecta a la presa de decisions complicades, de la mateixa manera que afegeix orgull i valor de l’equip en la superació de reptes i adversitats.\n8. Quin moment destacaries com el més significatiu per a DNC?\nPer mi, el moment clau de DNC va ser el primer gran canvi que vam tenir. L’era de ser un dels fabricants de maquinària més competitius d’Europa s’acabava davant la realitat de la competència asiàtica. Vam veure clarament que la fabricació de maquinària tal com l’havíem realitzat fins aquell moment s’acostava al seu final.\nEn aquell moment, el nostre negoci i la nostra activitat requerien un canvi de rumb per assegurar la nostra existència en un futur immediat.\nVam encertar i vam donar un cop de timó necessari per modificar l’essència de l’activitat de l’empresa i introduir-nos en la personalització i adaptació de màquines i projectes que ens ha permès arribar fins on som actualment.\nD’aquell moment vam aprendre que a DNC no podíem deixar el camí del canvi i de l’adaptació permanent, tant dins de la nostra empresa com pel que fa al mercat i la competència.\n9. Quins creu que són els principals punts forts de l’empresa?\nEl seu coneixement i experiència del producte, la flexibilitat i l’adaptació a les necessitats dels clients.\n10. Com va afectar la crisi del coronavirus a DNC?\nPel 2020 teníem una bona previsió de projectes que es van aturar de cop. Alguns d’ells només es van aturar uns mesos i d’altres encara estan pendents.\nLa part positiva va ser que ja teníem una sèrie de projectes importants que ens va permetre continuar. També van arribar noves oportunitats d’automatització de clients que van augmentar exponencialment la seva producció amb el Covid.\nAixò ens va permetre passar l’any amb el desconeixement normal davant la nova situació, amb punts de treball molt marcats i sense la necessitat d’aplicar cap mesura que afectés tot l’equip.\n11. Quin repte s’ha plantejat l’empresa per aquest 2021?\nEl nostre objectiu a curt termini és ser una empresa de referència dels projectes de final de línia. Per poder-ho fer, aquest any ens centrem en l’anàlisi i la millora dels nostres processos, adaptant el nostre equip i revisant la relació amb els nostres col·laboradors, tant a nivell tecnològic com comercial.


Page 495 - Biblia Català TBS\n4 D’aquests, n’hi havia vint-i-quatre mil per supervisar l’obra de la casa de Jahveh, i sis mil funcionaris i jutges,\n5 i quatre mil porters, i quatre mil lloa- ven Jahveh amb els instruments que vaig fer –diu David– per a la lloança.\n6 I David els distribuí en torns, segons els  lls de Leví: Guerxon, Quehat i Merarí.\n7 Dels guerxonites: Ladan i Ximí.\n8 Els  lls de Ladan: Jehiel, el pri- mer, i Zetam, i Joel, tres.\n9 Els  lls de Ximí: Xelomit, i Haziel, i Aran, tres. Aquests eren els caps de les famílies de Ladan.\n10 I els  lls de Ximí: Jàhat, Zinà, i Jeuix, i Berià. Aquests eren els qua- tre  lls de Ximí.\n11 I Jàhat fou el primer, i Zinà, el segon; i Jeuix i Berià no tingueren gaires  lls, i foren comptats com una sola família.\n12 Els  lls de Quehat: Amram, Ishar, Hebron, i Uziel, quatre.\n13 Els  lls d’Amram: Aaron i Moisès; i Aaron fou separat per ser dedicat a les coses santíssimes, ell i els seus  lls per sempre, per cremar encens davant Jahveh, per servir-lo i per beneir en el seu Nom per sempre. 14 I pel que fa a Moisès, l’home de Déu, els seus  lls foren comptats en la tribu de Leví.\n15 Els  lls de Moisès: Guerxom i Elièzer.\n16 Els  lls de Guerxom: Xebuel, el primer.\n17 I els  lls d’Elièzer: Rehabià, el primer; i Elièzer no tingué altres  lls, però els  lls de Rehabià foren molt nombrosos.\n18 El  lls d’Ishar: Xelomit, el primer. 19 Els  lls d’Hebron: Jerià, el pri- mer; Amarià, el segon; Jahaziel, el tercer; i Jecamam, el quart.\n20 Els  lls d’Uziel: Micà, el primer; i Ixià, el segon.\n21 Els  lls de Merarí: Mahlí i Muixí. Els  lls de Mahlí: Elazar i Quix.\n23:6 Ex 6:16 23:13 Ex 28:1; He 5:4\n1 Cròniques 23\n22 I Elazar morí, i no tingué  lls, sinó  lles; i els  lls de Quix, els seus germans, s’hi casaren.\n23 Els  lls de Muixí: Mahlí, i Éder, i Jerimot, tres.\n24 Aquests foren els  lls de Leví segons llurs cases pairals, els caps de famílies comptats, en el recompte dels noms, segons llurs testes, que treballaven al servei de la casa de Jahveh, de l’edat de vint anys en amunt.\n25 Perquè David digué: Jahveh, el Déu d’Israel, ha donat repòs al seu poble, i habitarà a Jerusalem per sempre;\n26 i també els levites, ja no hauran de portar més el tabernacle, i tots els seus atuells per al seu servei.\n27 Perquè, segons les darreres pa- raules de David, ells comptaren el nombre dels  lls de Leví de vint anys en amunt.\n28 Perquè la seva feina era servir els  lls d’Aaron en el servei de la casa de Jahveh, als atris i a les cambres, i per fer la puri cació de totes les coses santi cades, i per fer l’obra del servei de la casa de Déu;\n29 i per preparar els pans de l’arranjament, i la  or de farina per al present, i les coques àzimes, i el queescoualaplanxa,ielquees fregeix, i tota mesura de capacitat i d’amidar;\n30 i per presentar-se cada matí a   de donar gràcies i de lloar Jahveh, i així mateix al vespre;\n31 i per oferir tots els holocaustos a Jahveh els dies de descans, les llunes noves, i els temps assenya- lats, en el nombre determinat per a ells, contínuament davant de Jahveh.\n32 I vetllaran per la custòdia de la tenda de la reunió, i la custòdia del santuari, i la custòdia dels  lls d’Aaron, els seus germans, en el ser- vei de la casa de Jahveh.


Els Ai Ai Ai presenten el seu nou treball discogràfic D'estudi després de 10 anys - SIESTV\n27 nov. 2008 Els Ai Ai Ai presenten el seu nou treball discogràfic D’estudi després de 10 anys\n?Lo més gran del món?conté catorze temes de rumba maquinolandera\nAi Ai Ai editen aquest final de 2008 un nou disc titulat Lo més gran del món (Propaganda pel fet!, 2008), un treball vital, de retrobament, mestís, festiu i alegre que aposta per una rumba del s. XXI, unint el ventilador amb L’electrònica, fusió que que han batejat com a maquinolandera.\nNascuts L’any 1991 i després D’una aturada entre els anys 2000 i 2007, el grup es va retrobar L’any 2007 i actualment està integrat per Pep Lladó (teclats, veus i programacions) i Rafalito Salazar (guitarra i veu) -músics de Gato Pérez- i les incorporacions de David Torras (guitarra i veu) i Jordi Gas (veu). La banda va tornar a la activitat presentant el recopilatori de greatest hits ?Les millors cançons del miL’lenni passat’ (Ventilador Music, 2007) i durant la primer part del 2008 han estat girant intensament el seu nou espectacle, que combinava amb passió i disbauxa la seva trajectòria (amb hits de tota la vida) i la nova etapa (amb un format de sound system únic en el gènere de la rumba).\nLo més gran del món és el nou treball D’estudi del grup com a continuació natural de ?Les millors cançons…?, i apareix justament 10 anys després del darrer LP, Esperit de Vi (AZ Records, 1998). Com no podia ser D’una altra manera, la banda en presenta aquest disc de retrobament a la manera gitana: amb ?arte y alegria?.\nLo més gran del món és un compendi de cançons de rumba amb la constant presència D’elements perfectament combinats. Aquesta mescla es fa palesa de manera clara en el llenguatge, on el català es barreja sense miraments amb més D’una llengua (i que sobre tot es deixa influir per expressions gitanes), però també en la fusió D’estils i gèneres, amb un eclecticisme voluntari i decidit que abraça des dels sons balcànics a L’havanera, del reggae al funk i del garrotín a la salsa. Així, no és sorprenent que les col·laboracions D’aquest disc siguin noms com, entre D’altres, Massilia Sound System (Marsella), Larry McDonald (Jamaica ? NYC, percussionista emèrit de clàssics com ?Funky Kingston? o ?Rivers of Babylon?), Quino Béjar, Xavi Ciurans i Edu Acedo (de Gertrudis), Papa Dee (de Brooklyn Funk Essentials), Joan Garriga (La Troba Kung-Fu), L’Empordanet (grup D’Havaneres de Palafrugell) i evidentment ?lo més gran? dels gitanets catalans (Paco Pubill, Johnny Salazar, Francisco ?Rambo? Batista…).\nCal destacar que el disc, editat gairebé en plenes festes nadalenques, inclou un tema molt especial: una nadala rumbera que du per nom ?no podia ser D’una altra manera- Caganer.\nTot plegat es tradueix en un potent directe ben farcit de programacions disparant riddims i seqüències en un format de sound system, teclats, guitarres ventilant la rumba amb L’armonia i la percussió plegades, veus de descontrol i melodia popular, palmes per repicar, alguna percussió (que sempre va bé) i -si tenim sort- els balls de la Tia Pepi.


El Consell Superior d'Esports (CSD), dependent del Ministeri de Cultura i Esport, desenvolupa el Programa d'Atenció al Deportista (PROAD) dirigit als Esportistes d'Alt Nivell (DONEN) i Deportista de Alto Rendimiento (DONAR) de les Comunitats Autònomes (CCAA) adscrites al programa, per intentar donar resposta a algunes de les seves necessitats soci professionals. És el resultat del compromís del CSD de concretar i desenvolupar el que estableix referent a això l'article 17 del Reial decret 971/2007 sobre esportistes d'alt nivell i alt rendiment.\nEl PROAD té com a propòsit impulsar una política de suport i atenció integral als nostres esportistes i ve a sumar-se a l'ampliació de mesures contemplades en la nova normativa i constitueix una valuosa eina de suport que actua proactivamente, oferint als esportistes una atenció personalitzada durant la seva carrera esportiva perquè aquesta culmini en una reeixida integració soci laboral.\nL'esport d'alt nivell és una pràctica esportiva d'interès per a l'Estat pels valors que promou en la societat. Constitueix un factor essencial en el desenvolupament esportiu, i un estímul per al foment del deporti base, lligat a la funció representativa d'España en les competicions esportives oficials de caràcter internacional.\nLos esportistes tenen plena dedicació a aquesta activitat, amb la qual van adquirint excel·lents atributs professionals, motivació d'assoliment, treball en equip, sentit de compromís i responsabilitat, etc. No obstant això, les exigències i esforços que es deriven d'ella, entrenaments, concentracions, competicions i continus viatges suposen en ocasions un obstacle per al desenvolupament convenient de carreres professionals complementàries a les seves carreres esportives.\nEl Programa afronta aquestes dificultats amb la intenció de minorar la seva incidència i permetre que els èxits esportius es complementin amb els èxits acadèmics i professionals. Tota la societat espanyola participa d'aquests èxits, i per això/per això el Programa pretén coordinar i dinamitzar actuacions amb les diferents institucions públiques, i organismes privats que vulguin implicar-se en el desenvolupament de l'esport d'alt nivell i els seus valors.\na la web del PROAD http://proad.csd.gob.es/


Periscopi - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Periscopis)\nEsquema d'un periscopi.\nA - Periscopi utilitzant 2 miralls plans.\nB - Periscopi utilitzant 2 prismes (amb angle a la dreta).\n1 - 2 - Miralls plans.\n3 - 4 - Prismes d'angle a la dreta.\n5 - 6 - Ull de l'observador.\n7 - 8 - Tub del periscopi.\nH - Altura del periscopi òptic.\nEsquema de les lents dels periscopis.\nA - Periscopi utilitzant una sola lent (L2) per corregir la imatge.\nB - Periscopi que utilitza dues lents (L2-L3) per corregir la imatge.\n1-3 - Finestra del periscopi.\n2-4 - Reticle del periscopi.\nP - Prismes (or miralls).\nL1 - Lents de l'objectiu.\nL2 - per a A - L2 - L3 - per a B - Lents d'imatge.\nL3 - L4 - per a A - L4-L5- per a B - Ocular.\nL0 - Lent de camp.\ny - Objecte llunyà.\nUn periscopi és un instrument òptic que permet observar des d'una posició camuflada (sense exposar-se) al contrari que un binocular o una mira telescòpica. En la seva configuració més simple consta d'un tub amb dos miralls a cada extrem situats en paral·lel en un angle de 45 graus. Aquest disseny (sovint afegint-hi lents òptiques) s'utilitzà durant la Primera Guerra Mundial per a observar el camp de combat de les trinxeres sense exposar-se al foc enemic. Aquest tipus de periscopis també s'utilitzen en les torretes d'alguns vehicles blindats. Periscopis més complexos, basats en prismes en comptes de miralls, i amb lents d'amplificació (amb zoom) s'utilitzen en submarins, permetent observar l'exterior i disparar els torpedes mentre es mantenen en immersió.\n1 Orígens i primers usos\n2 Ús naval\nOrígens i primers usosModifica\nJa a la dècada del 1430 Johannes Gutenberg, més conegut per la seva contribució en la tecnologia de la impremta, va construir i comercialitzar un telescopi senzill per permetre als pelegrins veure per sobre la multitud durant els festival religiós d'Aquisgrà. Johannes Hevelius descrivia, l'any 1647, periscopis amb lents en la seva obra Selenographia, sive Lunae descriptio, veient aplicacions militars per aquest invent. L'inventor Simon Lake va ser el primer a utilitzar periscopis en els seus submarins l'any 1902, mentre que el britànic Howard Grubb en perfeccionà el disseny durant la Primera Guerra Mundial.\nEls periscopis, en alguns casos fixats a un fusell, van ser utilitzats durant la Primera Guerra Mundial permetent als soldats observar sense exposar-se fora de les trinxeres evitant el perill de ser disparats (especialment per franctiradors).\nOficial al periscopi des d'un submarí americà durant la Segona Guerra Mundial.\nUn destructor japonès torpedinat enfonsant-se, fotografiat des del periscopi del submarí USS Wahoo o l'USS Nautilus, el juny de 1942.\nEls periscopis permeten a un submarí, mentre es manté submergit a poca profunditat, visualitzar objectius i perills tant en superfície com aeris. L'ús del periscopi en situacions de combat ha de ser discret, ja que pot revelar la pròpia posició (eliminant l'avantatge principal dels atacs submarins).\nEl francès Marie Davey construí l'any 1854 el primer periscopi naval amb un disseny senzill amb miralls. Fou l'americà Thomas H. Doughty que va desenvolupar el persicopi de prismes que fou utilitzat en la Guerra Civil Americana (1861-1865). El primer exemples d'ús d'un periscopi en un submarí es deu a Isaac Peral que el va utilitzar en el seu submarí (1888). Es tractava d'un periscopi fix que utilitzava un conjunt de prismes. Aquest periscopi va permetre que, per primer cop, es disparessin torpedes mentre el submarí es trobava en immersió. La inveció del periscopi retràctil, utilitzat habitualment en els submarins, s'atribueix a Simon Lake, que l'any 1902 l'anomenà "omniscopi or skalomniscopi, tot i això l'italià Triulzi sembla que ja havia inventat un periscopi equivalent l'any 1901 amb el nom de cleptoscopi. Els submarins del segle XXI no sempre disposen de periscopis per exemple els submarins d'atac de la classe Virginia (els més moderns de la Marina dels Estats Units) compten amb aparells electrònics que recullen les imatges de la superfície. Aquesta nova tecnologia permet simplificar el buc de pressió (ja que no cal que hi encaixi el tub del telescopi) i per altra banda flexibilitza la disposició i equipament de la sala de control, ja que aquesta no ha d'estar situada forçosament sota la torreta.\nPeriscopi en ús per tropes australianes durant la Batalla de Gal·lípoli (1915)\nPeriscopi monocular d'atac d'un submarí\nDisseny d'un periscopi per a submarins Zeiss\nEsquema òptic d'un periscopi manual militar\n↑ «Periscopi». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ Bellis, Mary. «periscope» (en anglès).\n↑ First World War - Willmott, H.P.; Dorling Kindersley, 2003, Pàgina 111\n↑ [enllaç sense format] http://pedrocurto.com/1.html\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Periscopi&oldid=22344439»\nDarrera modificació: 14 nov 2019 a les 22:33


Núria Soler - Els clients, sense saber com, apareixen! | NacióManresa\nEls clients, sense saber com, apareixen!\n«Els ajudaria a estalviar. Si podia fer que estalviessin cada vegada més, podrien invertir en els meus serveis i productes. No va ser ràpid»\nNúria Soler | 09/04/2018 a les 12:30h\nA tots aquells joves, i no tan joves, que teniu una idea de negoci, proveu-la, sense por. Em dic Núria Soler i soc la propietària de Bytelcom. Vaig començar el meu negoci d'assessorament i projectes de telecomunicacions l'any 2012, en plena crisi. "Inconscient" va ser l'adjectiu més bonic que em va dispensar. Perquè ja se sap, que quan es tracta d'ajudar, sempre falten mans. I davant la pregunta de si estava segura d'obrir un negoci en aquell moment, la meva resposta sempre va ser: sí!\nA continuació us vull explicar la meva aventura, per si us serveix. Els inicis van ser durs. Sobretot amb els proveïdors. El meu negoci es basa en una relació molt directa amb les persones que proveeixen material. Al començament no em finançaven, havia de pagar tots els productes amb prepagament. Lluny tenia els 15-30 dies de marge. Aleshores, si ho volia, ho havia de pagar al moment. Imagineu-vos el risc que això comportava. Des de l'any 2012 fins a finals del 2014, moltes de les visites que feia acabaven amb plors. No per part meva -tot i que he de confessar que també-, sinó per part dels meus clients. Perquè, sí, totes les persones plorem. Les empresàries, també. Quan anava a visitar clients, en plena crisi, ningú volia invertir. Els clients m'explicaven els seus problemes de liquiditat, no es pagaven sous, no es comprava material... Vaig aprendre a escoltar, a comprendre i a entendre.\nSi no em podien pagar, què podíem fer? Què els podia oferir? I ho vaig trobar! Estalviar. Els ajudaria a estalviar. Si podia fer que estalviessin cada vegada més, podrien invertir en els meus serveis i productes. No va ser ràpid. Primer els oferia l'estalvi, comprovaven que funcionava i, al cap de pocs mesos, els oferia el producte Bytelcom. Una part d'aquest estalvi també va consistir a desmuntar allò innecessari. Moltes empreses, abans de la crisi, es van dimensionar massa per poder donar servei a la forta demanda del moment. Quan tot va frenar, els sobraven infraestructures contractades. I en aquest punt vaig trobar un altre fil de negoci: reduir tot allò que no necessitaven.\nPotser pensareu que estava contenta en aquell punt on em trobava. La resposta rotunda és: no. Soc comercial i això de desmuntar estructures, i il·lusions, no és el meu fer. Però davant d'un camí tancat, calia obrir-ne un altre. Vaig fer un pas enrere, per després fer-ne dos endavant.\nAvui, 6 anys després, puc dir que els proveïdors em venen a buscar i em financen. Amb els clients ja no plorem, sinó que fem el cafè. Tinc noves vies de negoci com les càmeres de seguretat o les centraletes virtuals. I la part més important: ja no desmunto, sinó que munto. Per sort, ja no venc per l'estalvi, ho faig per crear projectes engrescadors. Gaudeixo molt amb la meva feina.\nA tots els qui comenceu un negoci, heu de saber que us costarà, que us "ajudaran" i que haureu de repensar el camí; potser us enfonsareu temporalment... però no us rendiu. Si feu la feina ben feta i sou professionals, els clients, sense saber ni com, apareixeran!\nQue tingueu molta força!\nMontse Cabanas, 09/04/2018 a les 20:20\nLa Nuria es una professional de les que voldries trobar-te en tots els sectors. Te tres grans virtuts:\n1. Domina el seu mercat. Pots confiar en que et donarà la millor opció del moment.\n2. Te empatia. Sap veure rapidament el que necessites tu i el teu negoci i fins on pots arribar, i et dona els pros i el contres amb tota confiança.\n3. Dona servei. Pensa primer en tu, fins i tot si això li suposa perdre una operació o un client. Te l'orgull del professional que vol donar el millor de si. Et posa a tu per davat dels seus interesos.\nTant de bo tingues una Nuria per cada una de les meves necessitats.\nMontserrst, 09/04/2018 a les 20:21\nDesda el principi savia que ten sietirias.\nNúria Soler, 10/04/2018 a les 07:21\nMoltissimes gràcies per aquest comentari,Montse Cabanes.\nLawes estudi jurídic, 10/04/2018 a les 10:42\nUn gran encert trobar-te Núria!!!\nGran persona, gran comercial, gran empresaria\nCristina Rabanal- Innubo, 10/04/2018 a les 17:13\nDes de Innubo estem molt satisfets de poder tenir en ella una “excel.lent partner” que treballa des de l’honestedat i amb una incansable vocació pel client.\nEt desitgem tots els èxits!\nNúria Soler, 11/04/2018 a les 10:29\nMoltes gràcies a Lawes Estudi Jurídic!\nIgualment us dic!!\nNúria Soler, 11/04/2018 a les 11:41\nGràcies Cristina pels teus comentaris!!\nI gràcies a Innubo per confiar amb mi des del primer dia.\nSense vosaltres, no sé si hagués sigut possible.\nMarc Galitó, 12/04/2018 a les 10:04\nMolt content d’haver tingut novetats de tu, i de la millor manera!! Felicitats Nuria.\nMembre de la Junta Directiva de PIMEC Joves Catalunya Central i responsable de Bytelcom\nEls clients, sense saber com, apareixen! (09/04/2018)


ASTRONOMIA FANTÀSTICA - Centres Cívics Vic\nTaller i conte familiar\nActivitat per celebrar la fi de trimestre del projecte infantil de la Biblioteca del CCVIC El Montseny.\nEn el teatre d’ombres, més conegut com a ombres xineses, hi ha també joc amb la llum. Actualment, amb els llums LED hi ha moltíssimes possibilitats de joc. En aquest taller en descobrirem algunes. Construirem un personatge de llum, un cel estrellat, una lluna… I ells mateixos ens explicaran històries fantàstiques.\nLa realització serà amb material reciclat.\nTaller familiar a partir de 4 anys per a grans i petits.\nFa més de 15 anys que interpreten i creen espectacles amb el llenguatge dels titelles, de la llum, les ombres, la interpretació teatral i la música. També porten a terme tallers de caire artístic amb la descoberta de diferents materials i tallers relacionats amb el joc dramàtic i el món dels titelles.\nL’activitat forma part de l’Itinerari familiar del programa Propostes dels CCVIC, juntament amb l’espectacle El viatge d’Issun Boshi (CCVIC Can Pau Raba) i la projecció de curtmetratges per a infants Mecal a Vic (CCVIC Serra-de-senferm).\nInscriu-te! (pendent d’obertura)\nCacauet Teatre (Marta Esmarats)


Cap llàgrima sobre la tomba - Sílvia Mayans: Comentaris dels lectors\nPREMI F. CANYAMERES\nfran jota 3 de març de 2015\nLo primer que voldria resaltar d’aquesta novel·la és que es nota que està escrita des de un gran carinyo pels territoris on es desenvolupa l’acció: les terres de l’Ebre, des d’el Matarranya a Tortosa, són objecte d’un tractament acurat, abundant en les descripcions de rius, valls, muntanyes i també dels pobles.\nLo segón que crida l’atenció és l’intens treball de recerca lingüística, que permet a l’autora barrejar d’una manera precisa i harmònica les diferents parles emprades pels personatjes: el català ebrenc, el català barceloní, el castellà…\nTambé cal destacar la habilitat per conjugar els diferents nivells de l’argument: per una banda la investigació d’un crim, però per altra el viatge del protagonista cap a les parts més fosques del seu interior i la evolució personal que aixó li comporta.\nPer últim remarcar el gran retrat de l’espai i el temps on els fets succeixen: l’últim any del franquisme en uns pobles molt castigats pels esdevinements dels últims quaranta anys, aconseguint crear uns personatjes creíbles i que permeten entendre l’evolució posterior d’aquesta societat.\nEn definitiva, una molt bona novel·la recomenable des de qualsevol punt de vista, de lectura amena i que enganxa amb facilitat, que agradarà els que van viure l’época descrita, però també els més joves.\nMargarita 8 de març de 201\nVaig llegir el llibre en un plis plas, la història de misteri enganxa i està escrita amb molta naturalitat. Em sembla que l'ambient rural dels anys 70 està ben retratat, al menys es fa molt creible. I el final ... està molt ben trobat.\nAnònim 9 de març de 2015\nLa lectura es molt amena, tot i la dificultat del diferent dialectes i llengues que utilitzan els personatges. La historia et va enganxan cada cop mes fins el final de la novela que es resolen els enigmes.\nComparteixo els comentaris d'en Fran Jota!!! Només vull afegir: Moltes gràcies Silvia Mayans per fer-me passar una bona estona de lectura. ju\nSonia Coll 9 de març de 2015\nEnhorabona pel llibre. A mi em va engaxar molt i em va agradar. Espero que en puguis publicar molts mes.\nCap llagrima sobre la tomba. Com comentar un llibre?... el millor és llegir-ho. Solament dir que quan vas passant les fulles et vas emocionant i vols passar-les mes rapid, els seus personatges, cadascun unic en el seu estil, el text ric en paraules que et sorprenen, la trama del llibre per l'entorn on succeeix és molt encertada, el final.... mmmm millor lleigir-lo i et sorprendera.\nNeus Pallarès 17 de març de 2015\nEm fa molta il•lusió aquesta oportunitat de fer-te arribar el meu parer sobre “Cap llàgrima sobre la tomba”. Això, i també poder felicitar-te pel seu primer aniversari. Esperem celebrar-ne molts encara i que l’obra, llavors, estigui acompanyada per les seves germanes, com més millor. Fóra una vertadera llàstima que un llibre com aquest es quedés en fill únic.\nPerquè “Cap llàgrima...” és una obra bona, molt bona. M’ha enganxat fins i tot a mi, quelcom gens fàcil, no creguis; i dic això perquè la novel•la negra no és precisament el meu gènere predilecte, fins i tot els autors més grans i reconeguts en aquesta especialitat (no vull citar noms) acostumen a avorrir-me, a fer-me badallar; què hi farem, cadascú és com és.\nAmb la teva no ha succeït res d’això. Potser perquè els llocs on transcorre l’acció em són molt familiars, potser perquè parles de la meva terra; de la nostra terra. Amb molt d’encert, tal i com era fa quaranta, cinquanta anys, tal i com jo la vaig viure. Un mèrit afegit, més si tenim en compte que tu, ben segur, no la vares conèixer en aquell temps. Potser fins i tot no havies nascut encara... D’alguna manera, m’ha desvetllat un regust melangiós. L’enyor que tots sentim de la joventut.\nI, anecdòticament, puc dir-te també que l’obra ha vingut a canviar-me la vida una micona. A afegir-hi un nou interès, tota una incògnita. Succeeix que la meva germana i jo, al matí, sortim a passejar amb els nostres gossos. Ells necessiten exercici i nosaltres també. I acostumem a fer-ho pels volts d’aquell camp d’oliveres on apareix penjat en Severino Gil. Ara cada cop que vaig allà bado contemplant aquells arbres retorçats que algú va plantar molts anys enrera, em fixo en les seves branques, calculo la seva resistència, n’estudio l’alçada... Quin d’ells seria l’idoni?\nAnna 20 de març de 2015\nM'ha agradat moltíssim el llibre. La història, el llenguatge, la manera com està escrit,... me l'he llegit super ràpid!\nI sobtretot perquè l'ha escrit una persona amb la que vam compartir llargues estones fa molts i molts estius...\nXavi Prera 22 de març de 2015\nDes que vaig llegir el llibre, el casino de Valde ha agafat uns significats nous per a mi. És com entrar i posar-me dins la novel·la, intento imaginar-m'ho com a mínim. Ja he fet uns quants cafès i encara em passa!\nIsmael Roldán Bermejo 26 de març de 2015\nLa novel·la em va agradar molt perquè és molt próxima, de lectura rápida, escrita amb propietat i naturalitat, ben construïda i amb un lèxic molt ric, amb molt bona descripció dels personatges, de l'epoca i del territori.\nPer a mi és una novel·la difícil de clasificar: negra, histórica, costumista, ...............\nNurieta 13 de setembre de 2016 a les 4:34\nVam estar aquest estiu a Arnes i vam comprar aquesta novel·la (a més a més vam tenir la sort de conèixer la Silvia, tot un encant de persona). Recomano la novel·la perquè està escrita amb un llenguatge àgil, ràpid, proper i està molt bé documentada, sincerament em va enganxar des del principi. Llegir-la va ser tot un plaer ja que va ser com tornar a estar per la Terra Alta.\nSílvia Mayans 30 de setembre de 2016 a les 10:00\nGràcies, Núria! Saber que els lectors gaudiu amb la lectura em dona empenta per seguir escrivint.\nSense els anys viscuts a Arnes i rodalia, les amistats i coneixences fetes aquí, les xerrades amb veïns i amics, els passejos pels Ports... no hauria estat possible escriure aquesta novel.la. Tinc molt de "carinyo" per estes contrades, per la seva gent, els seus paisatges i la seva parla.\nEspero que torneu per aquí! Besets!!!!\nTens problemes per a publicar un comentari? Activa la opció "permetre cookies de tercers", a "eines/opcions de privacitat" del teu navegador.\n2014 (2) 2015 (5) ALBERT GUIU (1) EL VI FA SANG (1) EMPAR FERNÁNDEZ (1) HEM ESTAT A... (2) ISIDRO GARRIDO (1) JORDI FERNANDO (1) MARGARIDA ARITZETA (1) MATARRANYA NEGRE (1) MONTSE SANJUAN (2) RESSENYES (5) SEBASTIÀ BENNASAR (3) SÍLVIA MAYANS (1) TIANA NEGRA (1) VALL-DE-ROURES (1) VICTOR DEL ÁRBOL (1)\nEntrevista a Ràdio Cornellà: sept. 2015:\nVols escoltar la cançó que va inspirar la novel.la?\nEl meu mail de contacte és\n11 de desembre (div 20h): Presentació a la llibreria Aqualata, Igualada\n22 d'octubre (dj 19h) : Presentació a la Bib. Marta Mata de Cornellà de Llobregat\n17 de juliol (dv 20h): Presentació a Horta de Sant Joan\n9 de juny (dmts 19h): Presentació a la Biblioteca Francesca Bonnemaison, Barcelona\n4 de juny (dj): Club de Lectura de Deltebre\n29 d'abril (dcres 19h): Festival de Novel·la Criminal EL VI FA SANG a l'Espluga de Francolí\n17 d'abril (div) : Presentació a Bot\n25 de març (dcres): Club de Lectura d'Amposta\nAmics de l'Elíades Bel\nSebastià Bennasar | la casa d'un escriptor que intenta viure de la literatura i en català


Presos antifranquistes demanen que es mantingui el Memorial Democràtic\nHa recalcat que el govern de CiU "cometria un greu error" si utilitza la retallada pressupostària com a excusa per acabar amb el Memorial\n2 min. Barcelona 24/02/2011 16:07\nL'Associació Catalana d'Expressos Polítics Antifranquistes, que commemorarà la setmana que ve el 30 aniversari de la seva legalització, ha demanat avui al nou govern de la Generalitat que mantingui el Memorial Democràtic i el doti de recursos perquè pugui continuar exercint la seva funció. El president d'aquesta associació, Enric Pubill, ha expressat aquest migdia en una roda de premsa la seva preocupació per "la situació d'incertesa" en què es troba el Memorial Democràtic i ha recalcat que el govern de CiU "cometria un greu error" si utilitza la retallada pressupostària com a excusa per acabar amb el Memorial.\nDilluns que ve l'Associació Catalana d'Expressos Polítics Antifranquistes celebrarà un acte públic a l'Auditori de Barcelona per commemorar el trentè aniversari de la seva legalització, en el qual es reivindicarà la lluita contra la dictadura que van protagonitzar molts ciutadans entre els anys 60 i 70. Aquests ciutadans han estat batejats per l'associació com la "Generació TOP", en referència al Tribunal d'Ordre Públic (TOP) que jutjava i condemnava als lluitadors antifranquistes i que, després de ser aprovada la Constitució, va passar a ser denominada Audiència Nacional.\nEn el transcurs d'aquest acte serà llegit el manifest "Memòria i justícia. Contra la impunitat i l'oblit", que ja compta amb més de 150 adhesions. Segons Enric Pubill, reivindicar la memòria històrica "no ha de ser vist com una cosa de nostàlgics o de vells", sinó que les generacions joves han de prendre el relleu i assumir la importància d'una qüestió com aquesta.\nTanca l'Espai Memorial Democràtic


Si hi ha una paraula que, a priori, es presenta com a enemiga número u d'una dieta sana és l'hamburguesa. Quant de mal han fet les autodenominades cadenes de "restaurants" de fast food que serveixen aquest producte banyat en salses i recobert d'olioses patates fregides... I és que una hamburguesa, si és de qualitat, no deixa de ser carn.\nÉs final de mes i la nostra metgessa nutricionista de capçalera, Magda Carlas, s'aventura amb una proposta d'allò més curiosa per al seu vídeo post setmanal: un còctel. Però no un còctel qualsevol, sinó un elaborat amb cervesa com a ingredient principal. A més de xarop de figa, licor de regalèssia, llimona i rom de cervesa. I aquest còctel què té de nutritiu? Per començar, la cervesa, que té vitamines B1 i B6. Però millor que sigui Magda qui us doni més detalls...\nHi ha paraules que n'hi ha prou en pronunciar-les perquè se't faci la boca aigua. Formatge podria ser molt bé una d'elles. N'hi ha de mil i una textures, sabors, intensitats... Però tots ells comparteixen el seu poder alimentari. La metgessa nutricionista Magda Carlas ens explica alguns dels valors nutritius del formatge Parmesà, el Manxec o el Recuit de Fonteta.\nLa médico nutricionista Magda Carlas explica para Gastronosfera cuál es el secreto de una buena croqueta.\nMenjar alguna cosa a mig matí no només és necessari per recuperar forces, sinó molt recomanable, així no arribem a l'hora de dinar amb tanta gana. Una poma, per exemple, és una deliciosa i nutritiva opció. Però si vols donar-te un capritx, què millor que un tatten de poma? Això, sí, com ens recorda la metgessa nutricionista Magda Carlas, si un mos és molt energètic, millor en racions petites.\nNo tot lo bo és molt calòric o poc sa. Prova d'això és el salmó, un peix ric en Omega 3, que conté proteïnes d'alta qualitat, iode i que no engreixa massa. A més, accepta mil i una combinacions: fumat, macerat, al forn, a la planxa... La metge nutricionista Magda Carlas ens explica en el seu vídeo post setmanal alguns dels seus beneficis per a la salut.\nEl pop, sobretot si està ben cuinat, és un aliment molt apreciat per a tot tipus de paladars. És saborós, sa, el seu gust és fi i, a més, és molt ric en proteïnes i en prou feines aporta greixos. Què més es pot demanar? La nutricionista Magda Carlas dedica el vídeo post d'avui a aquest delicatessen. Vols saber més coses del polp? Para atenció...\n¿Quants cops hem escoltat la frase: ets de te o de cafè? És que són excloents aquestes begudes? És clar que no, tot i que els seus efectes i beneficis per a la salut són diferents, encara que comparteixen una dosi de cafeina. Del te i de les seves propietats ens en parla la nutricionista Magda Carlas en el seu vídeopost setmanal. Sabies que una tassa de te té propietats antioxidants, aporta calci, magnesi i té zero grases?\nAmb el Nadal arriben els turrons i amb ells el sentiment de culpa per menjar-ne més del compte. Però, sabies que un tros de turró de Xixona té vitamines i calci? I que a més a més va bé, amb moderació, per aquelles persones que tenen colesterol? Dels turrons i dels seus beneficis per a la salut ens en parla en el seu vídeo setmanal la nutricionista Magda Carlas.\nLa mala fama precedeix a productes tan apreciats com la cervesa, la xocolata, els fruits secs o fins i tot la pasta. Quan no se'ls acusa de ser poc sans per a l'organisme es diu d'ells que engreixen. Res més lluny de la realitat... si són ingerits amb moderació. De fet, els esportistes d'elit els inclouen sovint a les seves dietes per adquirir la dosi d'energia necessària per poder assumir les dures jornades d'entrenament.\nSubscribe to nutricionista


Arxius de seguretat - iSearch\nComençar Bebè i nen Sicherheit\nEl món està ple d'aventures ... i de perills. Sobretot quan els més petits comencen a explorar el seu món. De vegades són tan àgils que els pares gairebé no els poden seguir. Especialment emocionant és l'edat de rastreig, quan els petits són de sobte tan mòbils que fan que la casa sencera no sigui segura. Mentre es manté un breu moment està atent, es veu sovint: Una forta explosió i el soroll es bloqueja el gerro a terra. A través d'una petita desgràcia, es veurà sense un gran remolí i col·locarà el següent gerro en un lloc segur. Però hi ha situacions molt més difícils que no es volen imaginar amb detall. Per això, els pares són ben aconsellats per tractar el tema de la seguretat a la casa el més aviat possible\nisearch - Setembre 24, 2017\nAl més aviat possible al principi de la temporada d'estiu, els nens volen saltar a l'aigua fresca. Tant la piscina, el llac de bany, la piscina o la piscina infantil, l'aigua ...\nMonitors per a nadons: per a més seguretat al bressol Difícilment una mare no té por que pugui passar alguna cosa amb el nadó a la guarderia si això passa ...\nL'alçada del seient és a tots els llavis i ha d'estar al cotxe per assegurar-se que els nens estiguin ben atrapats i elevats en el lloc del vehicle. A causa de ...\nSicherheit isearch - Juny 16, 2017 1\nMés seguretat per a nadons i nens amb seients infantils igualats La seguretat al cotxe és prioritària. Ja sigui en època de vacances, camí de compres o ...


Diversitat funcional | La Mongetera\nPublicat el gener 19, 2008 per isidreb\nAl meu barri, hi ha diverses persones que fan la seva vida des de una cadira de rodes, quasi totes són d’aquestes amb motor elèctric que els dona gran autonomia i per suposat més qualitat de vida.\nPero no ho tenen tant fàcil. Si bé els últims anys s’han generalitzat les rampes per pujar i baixar de les voreres, encara tenen serioses dificultats per accedir a coses tant elementals com fer un cafè amb llet, o bé comprar un diari.\nAquest dos casos, són significatius: diumenge passat, a les 7.30 del matí, una persona en cadira de rodes prenen el cafè a la porta del bar, fent servir una cadira de taula, amb el fred que feia, el bar estava ple. Una mica més tard, una altra persona, també en cadira de rodes, fen senyals des del carrer, al venedor de diaris perquè li portes la premsa del dia.\nEls dos casos tenien un comú mig pam de desnivell entre el carrer i el local.\nLa solució en els dos casos i en el de tantes botigues més, no és cara, ni impossible. No fora ja hora de que en les ordenances municipals, s’especifiques la obligació de suprimir aquestes barreres arquitectòniques en els establiments públics?\nL'entrada va ser publicada el ciutadans, drets, Sant Feliu de Llobregat per isidreb. Guarda l'enllaç permanent.


Catarroja s’ofereix a ajudar a les persones de l’Aquarius – Compromís per Catarroja\nL’Ajuntament de Catarroja ha fet arribar a la Conselleria d’Igualtat i Polítiques Inclusives el seu oferiment d’atenció i acollida a les persones refugiades a bord del vaixell Aquarius. En total, són 629 persones que arribaran al Port de València, previsiblement als pròxims dies, distribuïdes en tres vaixells.\nEl vaixell Aquarius es trobava en alta mar després que el govern d’Itàlia es negara a autoritzar el seu desembarcament. Entre les persones ocupants hi ha menors d’edat i dones embarassades. A més, necessiten amb urgència atenció sanitària i aliments, ja que les seues provisions són escasses.\nPer això, l’Ajuntament de Catarroja ha traslladat a la Conselleria encapçalada per Mónica Oltra la seua intenció d’ajudar a les 629 persones de l’Aquarius. El consistori posarà a disposició del govern valencià els mitjans municipals disponibles, tot i que inicialment és la Creu Roja qui se’n farà càrrec del dispositiu d’acolliment.\nCatarroja va declarar-se Ciutat Refugi en l’any 2015 amb l’objectiu de recolzar a les persones que intenten arribar als països de la Unió Europea. Encara que les competències municipals són molt limitades per tal de fer front a la crisi humanitària, la intenció del govern municipal és col·laborar amb els mitjans al seu abast i cooperar amb les administracions públiques, la societat civil i les organitzacions que presten ajuda a les persones refugiades.\nAixí, a la web municipal la ciutadania interessada a col·laborar voluntàriament pot emplenar un formulari, on es detalla el tipus d’ajuda que es pot prestar –des de suport psicològic i jurídic, fins a l’acompanyament– i si es té disponible un habitatge d’acolliment.\nArxivat en: General Ciutat refugi, solidaritat\n← Catarroja signa un conveni amb l’Associació Valenciana de Meteorologia\nEl dissabte 16 de juny, Tornem al Port →


Història | Rajadell\nLa història de Rajadell es remonta molt temps enrere. Es coneixen dues balmes sepulcrals: la balma dels Moros i la balma de mas Bosch. Aquests tipus d’enterrament son pròpis del període propi entre el neolític i l’edat de bronze ( entre el 2500 i el 1200 a.C.). Es coneixen tres llaciments de l’època romana al terme municipal de Rajadell. El més important és el de Sant Amanç una gran vil·la romana. La seva situació geogràfica li donava gran importància, ja que era pas obligat per anar cap a l’àrea de Sigarra (Prats de Rei). De fet, l’existència d’una antiga via apareix documentada al segle X i, més endavant, al segle XVI també s’esmenta el camí ral en el mateix tram. La trobada arqueològica més importat d’aquest jaciment es una làpida de mabre datada d’entre els segles II i III actualment exposada al Museu Episcopal de Vic.\nDurant l’època medieval i moderna el centre polític i jurisdiccional de les terres de Rajadell fou el castell. La primera notícia del castell de Rajadell és del 1063, en un document en què s’explica que el comte Ramon Berenguer I compra el castell de Grevalosa i on consta que limita amb el de Rigadel. Era un castell termenat, és a dir, que tenia el control del territori del seu entorn. El correu principal era el cereal, tot i que també es cultivava la vinya i l’olivera. A finals del segle XIII apareix el cultiu del safrà. És possible que durant els segles XI i XII el territori del terme fos patrimoni dels vescomtes de Cardona. Fins al segle XIII tan sols es coneixen dades disperses d’individus anomenats “Rajadell”, la majoria en participació en expedicions militars. A partir del segle XIII es disposa de més documentació i ja es pot resseguir la història del castell, lligada al llinatge dels Rajadell, senyors del terme. Des de l’any 1248 es coneix bé la seva genealogia i alguns fets històrics rellevants. Durant tota l’etapa medieval i moderna (fins al segle XVIII) a l’actual Nucli Antic de Rajadell només hi havia el castell i l’església. Els habitants de Rajadell vivien en masos aïllats o bé agrupats en petits recintes fortificats.\nDurant els segles XIV i XV, amb motiu de les crisis provocades per les pestes (1348) i la guerra civil catalana (1472), la majoria dels masos van ser abandonats i el castell, l’església i el monestir de Santa Llúcia foren destruïts parcialment. El 1300, abans de la pesta, el nombre de masos a la parròquia de Sant Iscle i Santa Victòria era de 55 (masos petits); el 1400 ja n’eren 27 i el 1490 només se’n troben 5 d’habitats. La recuperació s’inicià a partir del segle XVI, amb la instal·lació de famílies foranes als masos rònecs. És l’època de les confraries i totes les famílies en formen part, i hi ha el costum, des de començament del segle XVI, d’aplegar la gent a la plaça de Rajadell per tractar afers generals o per a la presa de possessió del terme (per part d’un procurador del castell i el terme, davant de tot el poble i en nom del senyor del terme). De la cinquantena d’antics masos només se’n recuperaren 17, que van protagonitzar un procés de concentració de la terra. Durant els segles següents aquests masos s’anaren consolidant. Després d’un període de crisi demogràfica a la segona meitat del segle XVII, el segle XVIII fou el gran moment de creixement de les masies, que arribà a la culminació el segle XIX, amb l’apogeu de la vinya.\nL’època contemporània és marcada per una gran expansió del conreu de la vinya, que possibilità un important augment demogràfic. Les principals masies es beneficiaren d’aquest fenomen i, per tal d’aprofitar al màxim les terres, van facilitar l’establiment de famílies de parcers en cases de pagès distribuïdes per tot el territori. Així s’aconseguí una implantació de la vinya per tots els racons de la geografia de Rajadell, fins a extrems exagerats. En els anys anteriors a la fil·loxera una gran part de la collita s’enviava a França, on aquesta epidèmia ja havia començat a fer estralls. La fil·loxera, que arribà al Bages a l’entorn del 1890, suposà un cop fort per al conreu de la vinya, però no pas el seu final. S’abandonaren les terres menys aptes i més dificultoses de treballar, però, un cop superada la crisi, amb la introducció del nou cep americà, la vinya tornà a florir en les terres de Rajadell. L’origen del Nucli Antic de Rajadell cal considerar-lo en relació amb aquest procés de la vinya. Sembla que la política que iniciaren els senyors del terme (els Pignatelli) cap a final del segle XVIII d’afavorir l’establiment de famílies a la zona propera al castell tenia com a motiu principal l’estímul del conreu de la vinya. El senyor cedia un tros de terra per edificar casa i com a contrapartida demanava un cens gairebé simbòlic. Tot i això, l’impuls urbanitzador no va tenir lloc fins a la segona meitat del segle XIX. El 1880 s’aixecaren 22 cases i a final de segle l’estructura del Nucli Antic quedà pràcticament fixada. A la segona meitat del segle es registra l’aparició de dos nuclis més: les Casetes i el nucli dels Molins, on sorgiren els molins de farina i d’oli i les fàbriques d’aiguardent.\nEntre els anys 1859 i 1861 arribà a Rajadell el ferrocarril que unia Manresa i Lleida, que comportà un cert dinamisme econòmic i, a començament del segle XX, l’aparició d’una nova barriada al voltant de l’estació. El 1860 el municipi de Rajadell registra la xifra més alta d’habitants de tota la seva història: 967. A partir del 1895 l’última representant dels Pignatelli ven les terres, el castell i els drets que tenia sobre Rajadell, Monistrolet i Vallformosa als actuals propietaris. La segona meitat del XIX i els primers anys del XX foren de gran dinamisme per a Rajadell. L’any 1923 arribava l’electricitat al poble de la mà de Francesc Selga, i a partir d’aquí l’activitat industrial, com la fàbrica de teixits, la de galetes, la de gasoses, la de gèneres de punt i la de pastes de sopa, principalment situades als nuclis dels Molins i de l’Estació. L’any 1937 es construeix l’actual carretera d’accés que puja al Nucli Antic. Algunes indústries tanquen i, al voltants dels anys setanta, la població disminueix fins a 375 habitants. El poble comença a patir un despoblament important, a causa de la manca d’indústria i de les males comunicacions.\nEn començar la crisi dels anys setanta, les cases que s’anaven abandonant són comprades per gent de ciutat, que en farà estada de cap de setmana i d’estiu. Tot el poble neteja les façanes tot buscant-hi la identitat, i se’n deixen les pedres al descobert. Cal esmentar que al voltant de la masia de can Servitge s’ha instal·lat, des dels anys seixanta, una urbanització rural. Com a característica del segle XX, el desvetllament cultural, que es posa de manifest de diferents maneres: grups teatrals, de bastoners i trabucaires, de caramelles, esportius, etc. Fins i tot la publicació de La veu del Poble, que treu catorze números amb originals sobre poesia, contes i crònica local.


Ortodòncia - Centre Dental Les Escoles\nL’ortodòncia és la branca de l’odontologia que s’encarrega de l’estudi, prevenció, diagnòstic i tractament de les anomalies en la forma, posició, relació i funció de les estructures dentomaxil·lofacials. S’encarrega de prevenir, diagnosticar i corregir les possibles alteracions i mantenir-les dins d’un estat òptim de salut.\nEl tractament d’ortodòncia es pot realitzar de dues maneres:\nLa tècnica fixa mitjançant aparatologia fixa formada per elements adherits a les dents (bandes i brackets) als quals s’ancoren fermament uns fins arcs elàstics d’aliatge metàl·lic (níquel – titani) mitjançant un conjunt de lligams.\nEls removibles, que permeten ser retirats de la boca pel propi pacient, que pot retirar-los durant la higiene oral i durant els menjars. Aquests aparells no supleixen l’ortodòncia fixa, si bé solucionen algunes maloclusions senzilles amb un cost econòmic inferior i menys molèsties per als pacients. Solen ser molt emprats en ortopèdia dels maxil·lars amb resultats molt diversos.\nEn moltes ocasions, els pacients precisen d’ambdues tècniques per a la resolució del seu problema.\nParlarem, llavors, de tractaments en dues fases: una primera fase removible, realitzada a edat primerenca, amb una intenció bàsicament interceptiva o ortopèdica; i una segona fase d’ortodòncia fixa realitzada a major edat, quan ja s’ha produït o és a punt de produir-se el recanvi dentari complet.\nExisteix una relació molt estreta entre l’ortodòncia i la foniatria o logopèdia. El procediment fonoaudiològic estructural per a la modificació de la respiració bucal i la deglució atípica aconsegueix modificar la funció muscular oral i perioral, permetent que es desenvolupin els maxil·lars i es conservin els resultats ortondòntics obtinguts.\nL’ortodòncia moderna està molt relacionada amb les altres disciplines dentals. El professional de l’ortodòncia ha de conèixer les limitacions i els recursos de la resta de les disciplines per poder integrar els seus tractaments, des d’una visió més àmplia. Es practica, generalment en equip, tractaments multidisciplinaris, amb suport de la periodòncia, la pròtesi o l’estètica dental, que per separat serien impossibles o senzillament no es podrien realitzar.\nDra. Elia Rodríguez\nSra. Eli Torres\nSra Natalia Chimeno


Ràdio Balaguer - Els jutges de Lleida acorden suspendre les vistes i actuacions judicials durant quinze dies pel coronavirus. S'estableixen serveis mínims per fer front als serveis de guàrdia i procediments urgents o amb perjudicis ‘irreparables'\nEls jutges de Lleida acorden suspendre les vistes i actuacions judicials durant quinze dies pel coronavirus. S'estableixen serveis mínims per fer front als serveis de guàrdia i procediments urgents o amb perjudicis ‘irreparables'\nLa junta de jutges del partit judicial de Lleida han acordat aquest divendres suspendre els judicis i les actuacions judicials durant quinze dies pel coronavirus, seguint les instruccions de les autoritats sanitàries. Expliquen que prenen la decisió per un "mínim sentit de responsabilitat" perquè ningú no s'hagi de desplaçar al jutjat, conscients dels "riscos coneguts per tots". L'acord exclou els serveis de guàrdia, que se seguiran oferint, així com procediments "urgents" o qualsevol activitat judicial que si no es fes podria causar "perjudicis irreparables". L'acord, d'execució immediata, s'ha comunicat a la presidència del TSJC perquè l'autoritzi i el remeti a la Comissió Permanent del CGPJ perquè el ratifiqui, seguint el protocol.\nLa junta de jutges del partit judicial de Lleida ha explicat que l'acord s'ha pres per evitar la propagació del coronavirus entre els ciutadans, usuaris i personal de l'administració de justícia que treballen a l'edifici, tenint en compte també, les mesures de confinament de poblacions de l'Anoia, "molt ben comunicades amb Lleida". És per això que consideren necessari "avançar-se a la possible propagació del virus" amb aquestes les limitacions.\nL'acord, però, recull que queden exclosos de la suspensió els serveis de guàrdia, qualsevol activitat judicial que si no es fes podria causar "perjudicis irreparables", internaments urgents, mesures de protecció de menors i ordres de protecció en matèria de violència contra la dona i menors.\nTampoc s'aturaran actuacions amb detinguts, adopció de mesures cautelars urgents, entrades i registres "inajornables" i qualsevol actuació amb presos o detinguts o actuacions urgents de vigilància penitenciària així com els processos judicials en què s'al•legui vulneració de drets fonamentals i que siguin "urgents".\nPel que fa al registre civil també se seguiran expedint llicències d'enterrament, celebració de matrimonis i inscripcions de naixement.


Elegia d'Atenes: Premi Ciutat de Terrassa de Poesia Catalana 2016 - joan rovira olga cabús\nHome / Agenda / Elegia d'Atenes: Premi Ciutat de Terrassa de Poesia Catalana 2016\nElegia d'Atenes: Premi Ciutat de Terrassa de Poesia Catalana 2016\n22 novembre 2016. Ahir, amb el llibre de poemes "Elegia d'Atenes", vaig guanyar el Premi Ciutat de Terrassa de Poesia Catalana / Agustí Bartra. Això és el que em va sortir de l'ànima a l'acte que es va celebrar a la Biblioteca Central de Terrassa... Les fotos són de la M. Àngels Rodulfo.\nBona nit... La primera paraula quan acabes de rebre un premi literari ha de ser sempre “gràcies”. Gràcies, especialment a les persones que formen el jurat i que s'han deixat tocar, seduir, pels poemes d'aquest llibre. Gràcies a Jaume Aulet, Antoni Clapés, Jordi F. Fernández, Xavier Macià i Llorenç Soldevila.\nGràcies també a Amics de les Arts i a la gent de Mirall de Glaç per la seva passió i la seva fe en la literatura, i gràcies, per la part que em toca, per conservar viva la memòria del gran poeta que va ser Agustí Bartra, un dels grans poetes de Catalunya, injustament menystingut i més oblidat del que es mereix.\nPerò aquest no és un país per a poetes, per a novel·listes, pintors o cantants. A Catalunya ens omplim molt la boca amb el nostre amor per la cultura i la llengua i tot el folclor de la Diada de Sant Jordi. Però la veritat és que com a país ens importa bastant poc. Ojalà la Montserrat Roig o l'Agustí Bartra haguessin estat francesos, per exemple. Ara la seva obra, la seva figura, serien un autèntic patrimoni cultural, un motiu d'orgull si volem dir-ne patriòtic, per què no. Però això és Catalunya i hi ha el que hi ha, per això mateix tenen molt més mèrit les persones, minoritàries però molt apassionades, que per exemple s'han dedicat a preservar la memòria d'Agustí Bartra o de Montserrat Roig o de tantes i tants altres.\nVaig tenir la sort de conèixer personalment la Montserrat Roig, tot i que només una mica, i altres escriptors com en Baltasar Porcel, com en Jaume Cabré, l'Anna Murià, el Vicenç Villatoro... i vaig tenir la sort sobretot de trobar el meu mestre, el vell poeta Agustí Bartra.\nAixò és part de la petita història que pensava explicar-vos aquest vespre, però abans em presentaré molt breument.\nEm dic Joan Rovira, potser algunes i alguns de vosaltres em coneixereu pels articles que ja fa molts anys escric al Diari de Terrassa cada dia del món, o potser per la novel·la que fa tres anys vam escriure i publicar amb l'Olga Cabús, “La llegenda d'Ègara”, que va ser en certa manera un best-seller, tot i que a escala terrassenca, clar.\nSóc escriptor i periodista, i escriptor inclou poeta, però ja no escric versos, sinó novel·les en català i en castellà, les meves dues llengües de l'ànima.\nI si no escric versos, d'on surt aquest llibre de poemes que ha guanyat el Premi Ciutat de Terrassa de poesia?\nSurt de la meva joventut, del llarg viatge a través de la vida i la literatura i d'un viatge a Grècia aquest estiu passat, la setena o vuitena vegada que hi he estat, aquesta vegada amb l'Olga i amb la Júlia, fent realitat un vell somni.\nI d'això va la història, de somnis.\nHi havia una vegada un noi de setze anys que va voler fer-li una entrevista al poeta Agustí Bartra per a la revista de l'escola. Estem parlant de l'any 1978, és a dir, gairebé de la prehistòria. No sabia gaires coses de l'Agustí Bartra però em sonava una mica, vaig anar al Cau Ple de Lletres i vaig comprar tots els seus llibres i vaig trucar un bon dia a la seva casa del carrer Avinyó, acompanyat d'un amic de l'escola.\nCom us podeu imaginar no he oblidat mai aquella tarda, les 4 o 5 hores de conversa amb Agustí Bartra, que tinc gravades en un cassette grogós que no sé si encara funciona.\nTampoc no he oblidat la seva benvinguda, amb aquell somriure murri que tenia: “Ah, així que tu ets poeta?”, em va dir, “Doncs jo encara no en sóc”.\nAquell va ser un moment “tierra, trágame”, em vaig posar vermell com un pebrot.\nPerò després, fins a la seva mort, van haver-hi moltes més tardes, moltes més converses, va llegir poemes i relats meus, em va oferir respecte, autenticitat i lliçons, i sobretot l'exemple de la seva fe absoluta en el poder de la paraula.\nI avui, 38 anys després, gràcies al jurat, gràcies a aquest Premi Ciutat de Terrassa que porta el nom de l'Agustí Bartra, ja puc començar a dir que sóc poeta.\nJust ara, precisament ara, que ja no escric versos. La vida és així, un misteri ple de lliçons, però també de promeses.\nI entremig, què he estat fent aquests 38 anys? Una cosa òbvia, m'he fet gran. He treballat molt, massa potser. M'he dedicat molts anys en cos i ànima al periodisme, a la meva feina. He viscut. He tingut la sort de poder fer alguns viatges. I sobretot, sobretot, he escrit molt i he somiat amb ser escriptor.\nNo saps mai quan arriba el dia que pots dir-ho. Potser és avui, potser va ser el dia que amb l'Olga vam presentar públicament “La llegenda d'Ègara”.\nEn tot cas, t'ho han de dir els altres, els lectors i lectores, és a dir, vosaltres…\nLa veritat és que tots aquests anys he escrit molta poesia, molts llibres que al final han quedat en el calaix perquè no em van semblar prou bons o no ho van semblar als premis i editorials als quals els vaig enviar. I està bé que sigui així, això forma part també de la lliçó.\nNo he perdut mai la fe en el que somiava aquell jove poeta de disset anys, però reconec que he tingut poca fe en el que escrivia l'home de trenta, de quaranta, de cinquanta anys. No creia prou en mi mateix, aquesta és la veritat, tot i que tampoc no em vaig rendir mai ni vaig renunciar al meu somni.\nI aquest estiu passat em va arribar a les mans la convocatòria del premi Ciutat de Terrassa de poesia. Vaig mirar un antic cartell que em va dedicar l'Agustí Bartra i que sempre he tingut a prop meu, el“Cartell per als murs de la meva pàtria”. Vaig agafar uns quants llibres de Bartra, amb notes meves, amb cartes seves, llibres plens de records.\nI vaig saber que havia arribat el moment.\nDe manera que mentre viatjàvem per Grècia amb l'Olga i la Júlia vaig anar repassant, corregint, canviant, els poemes que havia escrit anys enrere, a més d'afegir-ne alguns de nous i descartar-ne moltíssims.\nVaig veure que hi havia una unitat, un viatge per la vida. I molts matins, a la terrassa d'hotels i pisos que llogàvem, a Nauplia, a Pilos, a Gythion, a Eleusis, a Delfos, a Olímpia o a Atenes, el llibre va anar prenent forma, perquè ja sabia el que volia dir, ja sabia quina era la meva cançó. Ho vaig tenir clar un migdia d'agost a l'illa d'Hydra.\nI així és com s'ha deslligat el meu destí com a escriptor, una vegada més gràcies a l'Agustí Bartra.\nEl llibre, però, no és un homenatge a l'Agustí Bartra, tot i que està impregnat de la seva fe en la literatura, en el poder de la paraula.\nÉs un llibre de viatges, en certa manera. És un llibre d'amor i de soledat. Un llibre de recerca del misteri de la literatura i de la força que tenia en algun lloc a dintre meu.\nCrec que és poesia i per fi començo a pensar que és bona, que té allò que ha de tenir la bona literatura. Ens emocionen les emocions dels altres, a un poema, a una novel·la, a una cançó. Ens fan sentir més intensament les nostres pròpies emocions, i els donen una nova perspectiva. Aquest és el poder de la literatura.\nPerò aquest és un llibre de comiat, d'adéu a la poesia, un adéu ajornat molts anys, que ara per fi té sentit i comença avui a fer el seu camí.\nD'aquí el seu títol, “Elegia d'Atenes”. És un títol de comiat, de certa nostàlgia, però amb la força que et dóna saber el que vols fer i saber que ara sí ho faràs.\nEspero que quan es publiqui el llibre el llegiu, gràcies a l'editorial Pagès Editors, que justament representa el contrari del que deia al principi i que és un exemple molt meritori de totes les coses bones que s'estan perdent al món editorial i que ells encara conserven i valoren.\nCrec que miraré d'organitzar alguna cosa, com ja vam fer amb “La llegenda d'Ègara”, no sé, alguna trobada em algun lloc agradable per llegir uns quants poemes, per passar una bona estona amb una cerveseta o un cafè, per compartir aquests versos amb qui vulgui i amb tothom qui tingui també versos per llegir..\nEn uns mesos, el llibre “Elegia d'Atenes” estarà a les vostres mans, si voleu, i estaria bé que ens tornéssim a trobar. Ja hi esteu convidats des d'ara i si em busqueu a internet o al facebook o al twitter podreu apuntar-vos a alguna d'aquestes trobades per a gent que estima els llibres i que té coses a dir i a sentir.\nI res més, gràcies per escoltar-me. I si em llegiu, que espero que sí, sapigueu que faré tot el possible per estar a l'alçada, a la meva manera, dels bons mestres que he tingut, de la gent que m'ha estimat i m'ha acompanyat pel camí, de la gent que ha cregut en mi, i també a l'alçada dels somnis d'aquell poeta de disset anys que ara, per fi, ha arribat a on volia arribar per anar més enllà.\nMoltes gràcies i bona nit a tothom.\nDiari de Terrassa / notícia\nDiari de Terrassa / portada


i què passa amb l’autoconsum elèctric?\nEl Reial Decret 1699/2011 va establir l’obligació per al Govern d’elaborar “una regulació del subministrament de l’energia elèctrica produïda a l’interior de la xarxa d’un consumidor per al seu propi consum”.\nEl juliol de 2013 es va presentar una proposta de Reial Decret d’Autoconsum amb la idea de la imposició d’un peatge de suport a l’autoconsum per a aquells qui, a més de comptar amb una instal·lació de generació, estiguessin connectats a la xarxa per garantir el subministrament quan la seva pròpia producció no cobrís les necessitats. La Llei 24/2013 implanta modalitats d’autoconsum i estableix l’obligació que aquests consumidors contribueixin als costos i serveis del sistema. Finalment, el passat 5 d’agost el Govern va enviar al Consell d’Estat el tercer esborrany del citat Reial Decret, en què esmenava alguns elements dels anteriors, introduïa una burocràcia excessiva en el règim d’autorització i establia dos càrrecs, un de fix i un altre de transitori segons l’energia consumida.\nEl problema econòmic rau en el fet que si l’autoproductor d’electricitat no paga un peatge per a la producció per a ús propi, els costos fixos del sistema elèctric recauran sobre els altres consumidors. En ser menys els consumidors per fer front als mateixos costos fixos es produeix una transferència d’aquests costos a la resta dels consumidors del sistema o, el que és el mateix, una pujada de tarifes per a tots els usuaris. Tot usuari, consumidor o autoproductor, pel fet d’estar connectat a la xarxa i poder utilitzar-la en qualsevol moment, hauria de fer front a uns peatges per cobrir-ne els costos fixos. La futura regulació de la quantia d’aquests peatges serà decisiva per incentivar o no la implantació de l’autoconsum.\nEn països com Alemanya o el Brasil, l’autoconsum basat en energies renovables està regulat utilitzant esquemes de “balanç net”, segons el qual els consumidors que compten amb una petita instal·lació d’energia solar o eòlica poden abocar a la xarxa elèctrica l’excés d’electricitat produïda i, a canvi, poden conconsumir-la amb posterioritat. És essencial que la legislació permeti als autoconsumidors injectar el seu excés de generació a la xarxa a canvi d’una compensació. La incertesa reguladora i el buit legal, la imposició d’un peatge de suport i l’increment de la part fixa del rebut de la llum (els peatges) sobre la variable (l’energia), desincentiva l’estalvi energètic.\nEsperem que en la futura legislació s’aconsegueixi un equilibri i es redueixin les restriccions administratives i econòmiques al desenvolupament de les instal·lacions d’autoconsum, fet que marcaria l’inici del canvi de model elèctric cap a una generació més distribuïda. Considerant els components econòmics, tecnològics i ideològics que han extremat les posicions, és possible que la decisió es demori davant l’ampli període electoral que ens espera.\n← Los dos grandes despilfarros de la construcción en España\nInfraestructures i camins propis →


El Poliesportiu Municipal de Natzaret acollirà, entre el 12 i el 18 de setembre, la VII Copa del Món de Frontó de 30 metres, un esdeveniment internacional que torna a València després de 23 anys. La setena edició del torneig, classificatori per al Mundial de França 2022, es disputarà en les modalitats de Frontenis i Taujana Goma. En total, participaran 12 combinats nacionals – Argentina, Bolívia, Xile, França, Guatemala, Itàlia, Mèxic, els Estats Units, Veneçuela, Costa Rica, Cuba i Espanya– que oferiran el millor espectacle a l'afició.\nLa regidora d'Esports de l’Ajuntament de València i presidenta de la Fundació Esportiva Municipal, Pilar Bernabé, ha acudit aquest matí a la roda de presentació de l'esdeveniment i ha explicat que “després de 25 anys torna la Copa del Món i ens hem vestit de gala per a rebre aquesta competició amb una reforma integral dels frontons de la instal•lació de Natzaret”. “En l'últim trimestre de l'any tenim nombrosos esdeveniments esportius de primer nivell, nacionals i internacionals, que contribuiran a la recuperació econòmica de la ciutat. L'esport és un dels nostres millors aliats”, ha afegit.\nL'esforç de la Federació de Frontenis i Pilota de la Comunitat Valenciana durant els últims anys s'ha vist recompensat amb la celebració d'aquest esdeveniment internacional que comporta la renovació de les instal•lacions on es realitzen els entrenaments del Centre Especialitzat en Tecnificació Esportiva de Frontenis i Pilota. En concret, la Fundació Esportiva Municipal ha invertit més de 100.000 € en les quatre pistes de frontenis de Natzaret, que han anat destinats a la retirada i substitució de portes d'accés al recinte i xarxes perimetrals, la neteja i reparació de murs, el pintat de murs verticals i paviment, la substitució d'elements de senyalització i l'adaptació de diversos elements, acabats i tancaments de la façana. Amb aquestes millores, s'adapta la pista principal als requeriments d'una competició d'alt nivell que no tornava a València des de la seua primera edició, en 1998. Un llegat que, després del torneig, quedarà per a la instal•lació i la ciutadania valenciana.