Mogadiscio - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\ncapital de Somàlia\n(S'ha redirigit des de: Muqdisho)\nMogadiscio (nom en somali Muqdisho; en àrab, مقديشو Maqadīshū o Makdishu, en italià Mogadiscio, popularment Xamar o Hamar) és una ciutat portuària del sud-est de Somàlia, capital del país i de la regió de Banaadir. Del 1991 al 2007 no va tenir govern estable, però darrerament sembla que, amb ajut etíop, està sota control ferm del Govern Federal de Transició. Les estimacions de població varien entre milió i mig i tres milions. La majoria són abgaal, un subclan dels hawiye.\n2° 02′ 27″ N, 45° 20′ 33″ E / 2.0408333°N,45.3425°E / 2.0408333; 45.3425\nSomali Democratic Republic (en)\nSomali Republic (en)\nEstà situada en la costa de l'oceà Índic i molt a prop de l'equador. Tanmateix posseeix un clima molt àrid, amb escasses pluges. El mar tot just modera les temperatures, que resulten molt altes, amb estius molt càlids.\nEl riu Shabele (Webi Shabelle) aporta (durant els mesos de pluja) l'aigua necessària per als cultius, principalment canya de sucre, cotó i plàtans.\nLa ciutat vella s'anomena Hamarwein. El principal mercat és el Bakaara. La millor zona residencial, la platja de Gezira, està actualment malmesa. Les platges d'arena de la zona consten com de les més boniques del món, amb fàcil accés i abundants esculls de coralls.\nGravat del segle XIX de la mesquita Fakr ad-Din\nNo és específicament citada al Periple de la mar Eritrea (escrit per un comerciant grec vers l'any 50), però no hi ha dubte que la costa de Mogadiscio ja era visitada en aquest temps per egipcis, grecs i romans. Excavacions a Hafun fetes per H. N. Chittick han trobat abundant poteria egípcia i romana dels segles II al III. Algunes restes arqueològiques podrien ser construccions sud-aràbigues.\nJoão de Barros, en la seva Chronica dos Reyes de Quiloa (resum abreujat de la crònica original, del segle XVI, avui perduda) diu que la ciutat fou el primer poble de la costa fundat per la gent vinguda al país de Sofala per buscar or. La data d'aquesta fundació és incerta, però probablement s'hauria de situar entre els segles X i XII. El primers àrabs que van arribar-hi segurament procedien d'Al-Hasa (Al-Ahsa) a causa del conflicte entre el califat i els càrmates; els van seguir poc després els perses procedents de Shiraz i Naysabur; els emigrants àrabs i perses es van haver d'unir contra les tribus locals nòmades (els futurs somalis) i el segle X s'hauria fundat una federació de 39 clans, 12 de mukris, 12 de djidatis, 6 d'akabis, 6 d'ismailites i 3 d'afifis. Va seguir una època de pau i desenvolupament i els clans mukris van adquirir l'hegemonia política i religiosa i van adoptar la nisba d'Al-Kahtani, que va constituir una mena de dinastia d'ulemes, i van obtenir el privilegi d'escollir d'entre el seu clan els cadis locals de la federació. No se sap quan hi fou establert l'Islam, però la inscripció musulmana més antiga de la zona data del 1105 a Barawa.\nA la segona meitat del segle xiii Abu Bakr ben Fakhr al-Din va fundar un soldanat hereditari amb el suport dels clans mukris; el soldà els va mantenir el privilegi del càrrec de cadi. El segle XIII es van fundar les tres principals mesquites: la gran mesquita (1238), la mesquita d'Arba Rukun (1268) i la Fakhr al-Din (abril-maig de 1269).\nEl 1322/1323 n'era soldà Abu Bakr ben Muhammad, que va emetre moneda amb el seu nom però sense el títol. En aquest temps (1331) fou visitada per Ibn Battuta quan regnava Abu Bakr ben Umar.\nBandera de l'estat Ajuuraan, un imperi medieval de Somàlia, del qual Mogadiscio va ser un important vassall.\nSota la dinastia d'Abu Bakr ben Fakhr al-Din Mogadiscio va arribar al seu zenit als segles XIV i XV amb gran prosperitat. La ciutat és esmentada a la Mashafa Milad del sobirà axumita Zarea Yakub, que esmenta una batalla lliurada contra els musulmans a Gomut o Gomit (a Dawaro) el 25 de desembre de 1445. D'aquesta època són diverses monedes de bronze per les quals es coneix el nom de deu sultans (encara que no l'ordre en què van regnar).\nEl 1499 la ciutat fou atacada per Vasco de Gama quan tornava del seu primer viatge a l'Índia, però fou rebutjat. Tristão da Cunha fou també rebutjat el 1507. El 1532 Estevão de Gama, germà de Vasco de Gama, va ser a la ciutat, on va comprar un vaixell i la ciutat reconeixia el domini portuguès.\nAl segle xvi es va establir la nova dinastia anomenada de Muzaffar. En aquest temps cap a l'interior, cap al Shabele, els ajuran van fundar un soldanat (soldanat de Qalafo), que fou amic i aliat de Mogadiscio. El 1585 la ciutat es va rendir a l'otomà Ali Bey, que aquest any va arribar amb dues galeres fins a Mombasa, i tota la costa va haver de reconèixer la sobirania del sultà otomà, però el 1587 els portuguesos van restablir el seu protectorat en presentar-se amb una potent flota, però no van atacar Mogadiscio, concentrant la seva revenja contra Faza on els habitants foren en gran part massacrats i 10.000 palmeres destruïdes. Ali Bey va tornar el 1589 amb cinc vaixells i la zona costanera es va declarar altre cop tributària otomana, però fou derrotat a Mombasa i portat presoner a Lisboa. Els soldans van acceptar el protectorat portuguès, que fou sempre força nominal. En els següents anys fins a 11 soldans van emetre moneda amb una tughra (signe) a imitació de les monedes otomanes (segles XVI i XVII).\nLa dinastia dels Ajuuraan fou derrotada pels hawiye nòmades i aleshores Mogadiscio va quedar aïllada, separada de l'interior pel sultanat d'Hiraab fundat pels hawiye i governat per un imam que va assolir l'hegemonia al segle xvii i va provocar la decadència de Mogadiscio.\nEl centre de Mogadiscio el 1936. Lamesquita Arba Rucun a la dreta del centre.\nEl 1700 una esquadra britànica va arribar a la ciutat però no hi va desembarcar. Després de la derrota portuguesa a Mombasa (1698), els soldans omanites (Al-Busaid) van començar a dominar les ciutats de la costa de Somàlia en dates desconegudes però no gaire llunyanes del 1700. Però l'ocupació fou breu i les tropes omanites foren cridades al seu país. El soldanat de Mogadiscio va continuar, cada vegada amb major decadència. Una guerra civil va dividir la ciutat en dues zones, Hamarwen i Shangani; de mica en mica els somalis van penetrar a l'antiga ciutat àrab i els clans locals van agafar noms somalis (els akabi van esdevenir els shekhs, els djidjatis els shanshiya, els afifis els gudmana, i els mukris o kahtanis van agafar el nom de fakihs.\nAl segle xviii els nòmades darandolla, excitats per la suposada riquesa de la ciutat, la van atacar i ocupar; el seu cap, l'imam, es va establir al barri de Shangani, però el privilegi de nomenar cadi fou reconegut una vegada més als fakihs (abans mukris).\nEl 1823 Sayyid Said d'Oman va voler imposar la seva sobirania a la ciutat i va capturar dos notables, però no fou fins al 1843 que va poder nomenar governador, càrrec que va recaure en un somali, però que al cap de poc va abandonar la ciutat i es va retirar cap a l'interior amb la seva gent.\nCharles Guillain va visitar la ciutat el 1848 i hi va trobar un vell àrab que portava la duana. Els seus gravats donen idea de com era la ciutat en aquest any.\nVista aèria d'una àrea residencial de Mogadiscio, amb un helicòpter dels Marines americans al damunt, desembre de 1992.\nSota el soldà Barghash ben Said (1870-1878), es va establir l'autoritat del soldanat de Zanzíbar (1871). El 1886 el sultanat d'Hobyo va arrendar la regió, sense dret, a una companyia italiana de la qual el 1888-1889 va passar a l'estat italià. La possessió italiana fou confirmada per un tractat amb Zanzíbar el 1892, pel qual la costa amb Barawa, Marka, Warsheik i Mogadiscio era cedida a Itàlia a canvi d'un lloguer anual de 160.000 rúpies. El 1905 Itàlia va crear la colònia de la Somàlia Italiana, amb Mogadiscio com a capital.\nPort de Mogadiscio, desembre de 1992\nEn la II Guerra mundial el Regne Unit va ocupar la Somàlia Italiana entrant a Mogadiscio el 26 de febrer de 1941. Els britànics van governar la ciutat i la colònia sota administració militar fins que es va establir el fideïcomís de l'ONU encarregat a Itàlia (1 d'abril de 1950) amb l'encàrrec de preparar el país per a la independència que es va produir l'1 de juliol de 1960. Mogadiscio fou declarada la capital del nou estat.\nEl desembre de 1990 els rebels contra el règim de Siad Barre van prendre el poder a la ciutat. Barre va fugir cap a Garbahaarreey amb l'exèrcit, a l'espera de recuperar el poder, però finalment va fugir a Kenya el gener del 1991, i aviat fou expulsat cap a Nigèria. Els rebels van proclamar president Ali Mahdi Muhammad, cosa que no fou acceptada pel cap principal del Congrés de la Somàlia Unificada, Muhammad Fara Hassan, àlies Aydid, i el moviment es va fraccionar en dues branques. Les lluites entre clans i amb l'exèrcit lleial a Barre van provocar molts danys a la ciutat, i una gran fam en diverses zones del país. La intervenció internacional, considerada necessària, es va iniciar el 9 de desembre de 1992 quan marines americans, com a part d'una força de l'ONU, van desembarcar a Mogadiscio. L'operació fou coneguda com "Restaurar l'esperança". Aydid es va aliar a les forces lleials a Barre del Moviment Patriòtic Somali i junts van formar l'Aliança Nacional Somali, nom que va conservar el grup d'Aydid quan el Moviment Patriòtic va desaparèixer. El 1993 els americans van fer una operació per agafar Aydid, coneguda com a Primera batalla de Mogadiscio, que va acabar amb la mort de més de 100 soldats americans i va provocar la decisió (1994) de retirar-se del país.\nLa ciutat va quedar dividida en aquest temps entre clans i faccions. Quan l'ONU va evacuar el país (3 de març del 1995) Aydid, que ja dominava part del Banaadir, es va proclamar president (juny). Les seves forces van dominar Baidoa (setembre) i tot el territori de Bakool i Bay. Aydid va morir l'estiu del 1996 (probablement el 2 d'agost de 1996) i el va succeir el seu fill, un marine americà de nom Hussein Mohamed Farrah Aydid nomenat el 4 d'agost. Va seguir la lluita amb el seu rival Mahdi, fins que va deixar el càrrec el 22 de desembre de 1997 en el marc d'un acord de pau parcial. Mogadiscio va restar en mans dels clans.\nEl 2000 Aydid no va donar suport al Govern Nacional de Transició. El 2004 els clans de Mogadiscio van acceptar el procés de pau i es va formar el Govern Federal de Transició, però només alguns ministeris van tenir seu a la ciutat i la residència del govern fou a Jowhar mentre el parlament es reunia a Kenya; el 2005 la residència del govern i el parlament es van poder traslladar a Baidoa evitant sempre Mogadiscio per raons de seguretat.\nEl 6 de juny del 2006 fou ocupada per la Unió de Corts Islàmiques de Somàlia (Segona Batalla de Mogadiscio); el Govern Federal de Transició, amb el suport de l'exèrcit etíop, va conquerir la ciutat en la qual van entrar el 29 de desembre de 2006 (Tercera Batalla de Mogadiscio). Durant el 2007 i 2008 la ciutat ha estat teatre d'enfrontaments amb els islamistes reorganitzats, que dominen alguns barris; molts civils van morir, segurament a causa de l'ús excessiu de la força pels etíops, i milers de persones van fugir.\nEl 14 d'octubre de 2017 la ciutat va patir l'atemptat més mortífer en la història del país, amb més de 200 morts i 300 ferits, quan va esclatar un camió bomba.\nLa planta embotelladora de Coca-Cola a Mogadiscio.\nMogadiscio és un centre comercial i financer. Tot i la manca de govern, la iniciativa privada ha permès el funcionament de la ciutat i d'alguns serveis; la manca de taxes ha fet florir tota mena de transaccions comercials i negocis. Els comerciants i empresaris paguen a les milícies per la seguretat, reduint la violència progressivament. Les principals indústries són fàbriques de begudes, d'aliments, i tèxtils (especialment cotó). Als mercats es troben tota mena de productes incloent avançats productes tecnològics d'importació.\n↑ Lewis, I.M. Blood and Bone: The call of kinship in Somalia, 227.\n↑ "The List: Top Tourist Spots Americans Can’t Visit", Política Exterior, juny del 2008\n↑ reproduïts a l'obra de E. Cerulli, Somalia, scritti vari editi ed inediti\n↑ «Somalia: At least 30 dead in Mogadishu blasts», 14-10-2017. [Consulta: 14 octubre 2017].\nIbn Battuta, Rihbla II, El Caire 1322\nJ. De Barros, Da Asia, 1552\nF. S. Caroselli, Museo della Gasresa: Catalogo: Mogadiscio, 1934\nDe Castanhoso, Dos feitos de Dom Christovam da Gama, Lisboa 1898\nE. Cerulli, Somalia, scritti vari editi ed inediti, Roma 1957\nH. N. Chittick i R. I. Rotberg, East Africa and the Orient, Nova York 1975\nG. S. P. Freeman-Grenville, Coins from Mogadishu a la Numismatic Chronicle 1963\nCh. Guillain, Documents sur l'histoire, la géographie et le commerce d'Afrique orientale, París 1856\nS. A. Strong History of Kilwa, JRAS 1895\nA. Nègre, A propos de Mogadiscio au moyen âge, Annals de la Universitat de Benin 1975\nMuseu Nacional de Somàlia\nUniversitat de Banadir\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Mogadiscio\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mogadiscio&oldid=24330735»\nDarrera modificació: 29 jul 2020 a les 13:54\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 jul 2020 a les 13:54.


Ser o no ser - vacil·lació eterna (2021)\nSer o no ser - vacil·lació eterna\nLa qüestió de com aprendre a prendre decisions segueix de prop a tothom a la vida. L'elecció s'ha de fer no només cada dia, sinó cada minut.\nQuè cal demanar a la mare, a una nina o a un vestit?\nQuin vestit vestir en una cita?\nHe de canviar de feina i de senyor?\nFins i tot els nadons pensen en com prendre la decisió correcta i ploren en veu alta, perquè no saben què fer en situacions difícils: anar als braços de la seva mare o àvia.\nHi ha alguna manera de no equivocar-se?\nFactors que dificulten la decisió correcta\nQuè cal fer en situacions difícils\nSaltar el Rubicon\nFactors dificultant l'elecció correcta\nPer prendre la decisió correcta, heu d’activar totes les vostres habilitats analítiques i de pensament, desactivar les emocions, motivar-vos adequadament, ajustar-vos al resultat final i posar-vos a la pell de les persones de qui depèn la decisió final.\nEl procés de presa de decisions està influït pel temperament d'una persona, les circumstàncies en què es troba.\nPot ser difícil abstreure's de les seves pròpies emocions:\nQuan es pensa com prendre una decisió correcta, no es poden ignorar els fets que indiquen la seva errònia. És a dir, no fan que les proves coincideixin amb el criminal ;\nLa situació s’hauria d’avaluar de manera realista. No construeixis castells a l’aire, però no cal dramatitzar;\nSi ja s’ha escollit, s’ha de descartar la vacil·lació. Llançar mai no és bo;\nÉs important aprendre a avaluar correctament la informació en termes d’importància;\nCal situar les situacions i les persones en relació amb el present. Les persones es poden comportar de manera diferent en situacions similars en circumstàncies diferents; sempre s’ha de tenir en compte això;\nCal solucionar els problemes de forma continuada;\nCal desfer-se de l’hàbit de jutjar tot el que passa en funció de la seva pròpia experiència i caràcter;\nSi no sabeu com prendre la decisió correcta i la deixeu a algú altre que faci la decisió, no l’haureu de culpar dels vostres fracassos. Transferir la responsabilitat a una altra persona també és una decisió.\nTotes les victòries i derrotes: tot depèn només de tu mateix. Per adquirir experiència vital, heu d’aprendre dels vostres propis errors.\nCom es pot aprendre a prendre decisions pel seu compte?\nEn primer lloc, heu d’aprendre a adonar-vos de la importància del que està passant. Prenent-se massa seriosament tots els problemes, fins i tot el més petit, pot provocar depressió.\nÉs important entendre quan cal connectar la intuïció, i quan en major mesura es basa en una avaluació lògica de la situació. És impossible entendre els problemes empresarials sense la lògica, però en relació amb les accions humanes és millor donar preferència a un enfocament intuïtiu.\nPerò, de nou, heu de confiar en la intuïció només quan no tingueu cap dubte que està disponible. Si heu comès molts errors, és millor escoltar les opinions d'altres persones de confiança i només llavors, descartant les emocions i avaluant cada opinió, trieu.\nS'han de deixar caure totes les pors. Interfereixen en l’avaluació racional dels esdeveniments. Cal calcular per endavant les conseqüències negatives, així com les rutes d’escapament, però al mateix temps no es pot resistir a renunciar als mínims contratemps.\nCom prendre la decisió correcta si dubteu de les vostres pròpies habilitats? Hi ha consells per a dubtants? En alguns casos, l'error és costós en tots els sentits.\nEl coneixement dels principis bàsics de selecció us ajudarà a fer-ho més correctament:\nNo espereu que la situació es resolgui o sigui resolta pels altres. En cas de conseqüències negatives, serà més difícil superar-les. Si l’elecció es fa per si sola, normalment es calcula què s’ha de fer en cas de possibles fallades;\nTirar fins a l’últim no és la millor manera de sortir de situacions difícils. Algú pot intervenir i no es pot canviar res. Les llargues reflexions solen dirigir-se per un camí equivocat: apareixen records de fracassos passats i situacions negatives. I no queda temps per a la correcció i la revisió;\nTan aviat com enteneu com prendre una decisió, immediatament haureu de transmetre-la als que us envolten. Si deixeu el doblatge per més endavant , les circumstàncies poden canviar i caldrà tornar a triar l'elecció o bé resultarà ser erroni. Penseu-ho massa - decidit - fet;\nÉs incorrecte córrer d’un costat a l’altre, com fan els vianants dubtants a la carretera. Les persones que estiguin en aquesta posició ja no es prendran seriosament. Cal completar les coses. Al mateix temps, heu de ser capaços d’admetre els vostres errors i, després d’haver entès per què cal renunciar a alguna cosa, ser capaç d’explicar-ho amb arguments.\nNo tothom sap prioritzar correctament. Qualsevol tria significa: cal sacrificar alguna cosa. Determinar quin és el més important: nens, carrera, diners no és fàcil. A més, només podeu fer aquesta selecció per vosaltres mateixos.\nCreueu el Rubicon\nQuè significa prendre la decisió correcta? Gireu la situació en la vostra direcció. Si hi ha un objectiu, els camins pels quals us hi apropeu no sempre tenen importància. D’altres poden assenyalar també errors, però el més important hauria de ser l’observança dels propis interessos.\nEn el camí cap al vostre objectiu, no heu de descuidar el factor humà i entrar en conflicte amb la llei. De vegades és millor negar-se a una elecció que no fer-ne una de incorrecta. Si no hi ha opcions rendibles, podeu prendre una decisió a l'atzar esperant les propostes adequades.\nAixò és especialment cert en el cas de la feina: és millor treballar en algun lloc que seure sense treballar. A l’hora d’escollir un soci, és millor estar sol que operar.\nNo puc fer alguna cosa tot sol; és permès demanar consell a aquells que ho entenen millor. No deixeu que tothom sàpiga els problemes.\nDe vegades és permès lliurar-se a l'atzar. Per exemple: dormir amb un problema . De vegades, el subconscient és més fiable que un grup d’analistes experimentats. Sempre heu de buscar diverses solucions per no endinsar-vos en els marcs de no o sí .\nI un consell clàssic més important: si alguna cosa ja ha passat, no us heu de penedir del fet equivocat. És impossible tornar a jugar, per què perdeu la vostra energia i nervis? Hem de seguir endavant.\nPublicació anterior Com separar-se del seu marit perquè no faci mal de cap manera?\nPropera publicació Què és Bigus i amb què es menja?\nCom acolorir els cabells mitjançant diferents tècniques d’il·luminació i ressaltat\nEls conceptes de bellesa i estil sempre han estat molt convencionals. Per exemple, si parlem de cura del cabell, més recentment, les puntes de c...\nÉs possible conrear llimona a casa?\nSi voleu plantar plantes d'interior, us oferim una llimona. Aquesta impressionant planta s’adapta perfectament a qualsevol interior i us delecta...\nForma de composició i alliberament del medicament Polydex\nComponents del producte: sulfat de neomicina, sulfat de polimixina B, dexamethasoneamethasulfobenzoat de sodi, clorhidrat de fenilefrina. Com a ...\nOci amb un nen, interessant per a tota la famíliaSóc mare!\nCom cosir una bossa de feltre i una bossa de mezclilla per a una noia amb les teves pròpies mans?Fet a mà\nQuè tan perillós és un wen al cap i com tractar-lo?Salut de les dones\nCistitis en nens: problemes de diagnòstic i tractamentSóc mare!


“Els llatins vam trencar amb Espanya fa 200 anys pels mateixos problemes amb la corona ” La República\nLa presidenta de l’entitat “Sí, amb nosaltres”, una plataforma de ciutadans de Catalunya originaris d'altres llocs del món que reivindica el dret a decidir, ha explicat al directe.cat el perquè de l’entitat i quins són el seus objectius. Per l’Ana la millor notícia ha estat saber que la Llei de Consultes preveu que els ciutadans de Catalunya originaris d’altres llocs del món podran votar a la consulta, perquè “acceptant que votem ens consideren i això no ho fa qualssevol país”. La presidenta de l’entitat considera que “Poder decidir el futur del país on vius és molt important perquè significa que ja ets d’aquí i serà la primera vegada que podem decidir el nostre futur. El que no voti, vol que li decideixin el futur .\nCompromesos amb un fet sense precedents\n“És important estar el més informats i compromesos amb un fet sense precedents, que marcarà la resta de les nostres vides i la de les nostres famílies, que també formen part d'aquest país”, assegura la presidenta de la plataforma que recorda que la problemàtica dels col·lectius que integren les diferents nacionalitats és molt variada, però a tots ells els afecta el futur de Catalunya.\n“Com a ciutadans d'aquest país, hem de formar part d'aquest històric procés polític, econòmic i social perquè ens afecta a tots, hàgim nascut aquí o no”.\n“Sí, amb nosaltres” és una associació sense ànim de lucre, no partidista, constituïda per integrants de la comunitat catalana, originaris de diversos llocs del món, que desitgen participar activament en la construcció d'una nova Catalunya. L’objectiu de l’entitat és explicar i promoure el debat sobre la necessitat de poder exercir el dret a decidir i oferir un espai de convivència, informació i resposta abordant d'una manera clara, transparent i el més proactiva possible, el debat sobre el futur de Catalunya.\nL’idioma és per comunicar-se no per incomunicar-se\nLa presidenta de l’entitat considera que la immersió lingüística aporta riquesa al país i que no hi ha conflicte per la llengua com alguns ens volen fer creure. “Les estupideses que he sentit a les televisions espanyoles en relació al suposat conflicte lingüístic a Catalunya en va fer obrir els ulls”.\nL’acte de presentació oficial de l’entitat serà aquest dimecres a les 18.30 hores, tindrà lloc a la Casa del Mar, a Barcelona i hi intervindran Ana Surra, Presidenta de “SI, amb nosaltres”; Thomas Spieker, Columnista i empresari i Martí Estruch, Responsable de Premsa Internacional, Consell de la Diplomàcia Pública de Catalunya. La moderadoraserà l’Anuschka Seifert, periodista i directora de documentals.


ELS LINXS: de maig 2010\nAquest any també anem a buscar la Flama del Canigó dels Focs de Sant Joan dels Països Catalans. És per això, i ja que l'organització de l'activitat ho requereix (i per fer les coses ben fetes), que necessitem saber qui podrà venir.\nL'excursió serà els dies 22 i 23 de juny, com cada any. L'activitat consistirà en anar fins al peu del Canigó, pujar al cim a veure l'acte i llegida del pregó, recollir la Flama, baixar i fer nit allà, i l'endemà portar la Flama i el pregó a Llinars i donar inici al correfoc i a les festes de Sant Joan.\nPer temes logístics que ja us explicarem hi ha places limitades. Per tant, tindran preferència els que enviïn el mail abans. L'últim dia per dir si vindreu o no és l'1 de juny. Si teniu coses pendents i encara no sabeu alguna cosa, feu-nos-ho saber i així, en cas de que hi hagi plaça i finalment tinguéssiu disponibilitat, podríeu venir. Sabem que la sortida queda lluny, però la confirmació s'ha de fer ara i ningú es podrà inscriure després del dia 1. Teniu temps de sobres.\nLes informacions que faltin ja us les donarem quan falti menys temps. El preu de la sortida serà zero o molt baix, així que no us preocupeu per això.\nA veure, algunes informacions paral·leles i anteriors sobre la Flama, que hagin pogut sorgir arran de un malentès entre alguns col·laboradors de l'entitat, si-us-plau, deixeu-les de banda. L'únic canal de comunicació entre activitats dels Linxs, i joves i pares és, sempre, els monitors. Per tant, passi el que passi, es digui el que es digui, si els monitors no diem res, és que és un cas de rumorologia al que no heu de posar-hi la menor atenció.\napa, esmoleu les urpes!\nhola noies i noies com us vaig comentar al centre, divendres dia 21, es a dir, demà a les cinc a casa meva la gent que vulgui colaborar a adornar la casa, dir-vos que em fa mooolta il.lusió que participeu, perquè es una manera de tenir-vos a prop, si els diners arribessin us ben asseguro que us convidaria a tots i totes, però malauradament no es així, necessitaria saber, qui vindrà el dia 5 a ajudar amb els nanos, la idea que jo tinc, es que sopeu amb ells, us prepararé globus, pintures, ...i coses per jugar i nomès es tracta que estigueu per ells, i de ben segur que ho passarem tots moolt bé!\nCORREDOR + DIA 15\nA veure, vénen a la sortida la Berta, la Júlia, l'Héctor, la Gil, l'Ari, l'Anna, en Lluís, la Clàudia Pérez, la Marina, en Roger, la Marta i probablement l'Andrea. A tots aquests, ens veiem d'aquí dos dissabtes a les 9 del matí al centre.\nPel proper dissabte us espera una activitat que esperem que us encanti. Només dir-vos que seria bo que vinguéssiu amb vestuari guai, i molts complements (ulleres, barrets, gorres, mocadors...).\nVaja, per dir-ho d'alguna manera entenedora: us espera GLAMOUR!!!!\nEsmolem les urpes!\nEmorzar de Germanor\nTenim sortida del corredor o de l'Esmorzar de Germanor. Serà el cap de setmana del 22 i 23 de maig, i us hi esperem a tots.\nSortim el dissabte a les 9h del matí al centre i la recollida és a les 10h del matí de diumenge al Càmping de l'Àrea d'esplai del Corredor (El Solei).\nEl preu de la sortida és de 5€, i s'ha de fer pagament i confirmació (els pares), abans del 12 de maig (dimecres que ve). Penseu-hi, o no podreu venir!!!\nEsteu tots convidats a venir. Porteu tot el necessari per anar d'acampada, i penseu que haurem d'anar caminant fins allà!!\nper més informació: Esmorzar de Germanor 2010 - Carta Linxs\no demaneu als pares... =)\nErols i grup\nHola Linxs i pares!\n1. Sortida d'Erols, val 20€ (fer el pagament el dia de la sortida), es marxa a les 7:30h el dissabte i es torna diumenge entre les 6h i les 7h de la tarda. Tota la informació, aquí a baix:\n(si no podeu veure la informació, els pares rebreu el document en .pdf)\n2. Grup, aquest dissabte hi va haver reunió de pares i centre. Aquest últim no es va avisar degudament i ens sap greu si algú no va venir per no saber-ho. En els dos moments els monitors vam informar d'una sèrie de noves normes que es començaran a aplicar a partir de la propera sortida. En primer lloc: els pares confirmen les sortides, és només la seva confirmació la que valdrà. A més, la confirmació és necessari que vagi acompanyada del pagament (si es fa per ingrés a la caixa), només el pagament o només la confirmació no serveix, s'han de fer les dues coses, i abans del dimecres de la setmana anterior a la setmana de la sortida.\nEs va fer un crida al compromís, que ens agradaria que fos el mateix que el que tenim els monitors. Ho vam fer perquè des de fa temps ens dóna la sensació que alguns Linxs no compleixen com nosaltres creiem que haurien.\nVam recordar també que el mòbil ha d'estar tancat i dins la motxilla, i que els medicaments els heu de portar vosaltres, nosaltres no us en podem donar. Vam demanar-vos que compeeds i crema solar us n'ocupéssiu vosaltres de portar-ne (cadascú el seu).\nDit això, mireu a dalt a la dreta, que el calendari ha canviat, i com podreu comprovar, abans del dimecres de la setmana que ve ja han de confirmar els pares la sortida de l'esmorzar de germanor. Durant la setmana us enviarem tota la informació.\nApa Linxs, esmoleu bé les urpes!


L’estructura del bàsquet formatiu | FCBarcelona.cat\nL’estructura del bàsquet formatiu\nLa secció de bàsquet del FC Barcelona ja té definida l’estructura tècnica del bàsquet formatiu de cara a la propera temporada. L’objectiu de la secció és poder nodrir de jugadors, en un futur, el Barça Regal.\nL'estructura del bàsquet formatiu ja està definida. Foto:Arxiu-FCB\nCura de la part física\nLa cura de la part física dels jugadors és un dels altres aspectes importants en la formació dels joves jugadors. Joan Ramón Tarragó continuarà, per segona temporada, com a coordinador dels preparadors físics del bàsquet formatiu blaugrana.\nAmb aquesta filosofia de feina, en què preval l’aspecte formatiu dels jugadors, treballen de manera conjunta el director tècnic del bàsquet formatiu, Jordi Ardevol, el director tècnic de la secció, Joan Creus, i l’entrenador del FC Barcelona Regal, Xavi Pascual.\nDins d’aquesta filosofia, els tècnics de cadascun dels equips són una peça fonamental per desenvolupar-la. L’equip filial, el Barça B, seguirà conduït per Borja Comenge, i Joan Braulio serà el seu ajudant.\nMarc Calderón serà l’entrenador de l’equip júnior. Calderón va ser, la temporada passada, entrenador del Cadet A.\nPer al Cadet A, en la temporada 2011/12, la secció ha confiat en Àlex Terés. Terés ve del CB Santfeliuenc, on es va proclamar campió del Grup C de la Lliga EBA i va aconseguir l’ascens esportiu a la LEB Plata.\nEl Cadet B estarà entrenat per Núria Montoliu, entrenadora de l’Infantil A la temporada passada. Montoliu és també entrenadora ajudant de la selecció espanyola U-19, que disputa el mundial de Xile.\nPer entrenar els equips més joves del bàsquet formatiu blaugrana, Infantil A i Infantil B, la secció ha confiat en Òscar Orellana i Xavi Mas.\nOrellana serà el tècnic de l’Infantil A, després d’entrenar, la temporada 2010/11, l’Infantil B, i Xavi Mas dirigirà els més petits de la secció, els jugadors de l’Infantil B.


La guerra de separació i la Primera República catalana – Ràdio Terra\nSabieu que a Catalunya ja vam declarar la república al segle XVII? En aquest nou episodi de No érem gent de pau parlarem de la Guerra dels Segadors de 1640, un intent de separació que no va acabar bé a diferència del intent portuguès del mateix any.\nA més, descobrirem quan va ser que la llesqueta del Septentrió, la Catalunya nord, va passar a ser territori francès i per què. Sabieu que Franco va negociar amb Hitler integrar el Roselló a Espanya o que la diada nacional de la Catalunya nord recorda el Tractat dels Pirineus? Tot això i més a No érem gent de pau.


Soler va proposar canviar l’1-O per una campanya d’autoinculpació\nEl major Trapero -en primer pla- i els altres acusats, Cèsar Puig, Pere Soler i Teresa Laplana durant el tercer dia de judici\nUna “campanya d’autoinculpació”. Aquesta va ser l’alternativa al referèndum del Primer d’Octubre que l’aleshores director general de la Policia, el terrassenc Pere Soler, va proposar al Govern de Carles Puigdemont i al Major dels Mossos d’Esquadra, Josep Lluís Trapero. Una proposta que va fer només quatre dies abans del referèndum, el 27 de setembre a les 7:37 del matí. Així es desprèn d’un mail que Soler va fer arribar a Trapero i a la resta de consellers del Govern amb un text titulat “Proposta d’actuació davant les instruccions rebudes pel cos de Mossos d’Esquadra per part del Fiscal Superior de Justícia i dels Fiscals Provincials en cap”.\nEl plantejament de Soler, que ha de prestar declaració aquesta setmana davant l’Audiència Nacional, acredita que les intencions del director general de la Policia no eren, ni de bon tros, assolir la independència de Catalunya sinó un procés per reclamar el dret d’autodeterminació dels catalans a través de la denúncia judicial. Uns fets que no justificarien un procés per rebel·lió amb una petició de condemna d’11 anys de presó.\nEn el mail, Soler informa que “d’acord amb el meu Conseller us faig arribar la meva posició en relació a les Instruccions que el Cos de Mossos d’Esquadra”. Una “posició” que basava en dos punts. En primer terme, que no es podia “permetre que s’obligui a impedir als Mossos res que en si mateix no sigui delicte (mani qui ho mani)”. En segon lloc, que “com a a Govern, id’acord amb el mandat parlamentari que emana del poble de Catalunya, s’ha decidit exercir el dret d’autodeterminació, com a dret col·lectiu, no vol dir que exercir el dret a vot del ciutadà, comporti així mateix drets fonamentals individuals des de la perspectiva de cadascun dels ciutadans que el vulguin exercir”.\nEn base aquests arguments, la idea comunicada per Soler, és demanar al Major que “a més de tenir en compte les consideracions jurídiques de l’escrit, us plantejo, contra l’actuació del ministeri públic es valori la possibilitat que finalment s’impedeixi l’exercici d’aquests drets, a banda d’intentar el dret a vot, es denunciï aquesta situació de forma individual davant dels tribunals de Justícia, en una campanya semblant a la del 9N de l’autoinculpació”. En comparació a la campanya encetada pel processament d’Artur Mas, Joana Ortega i Irene Rigau per la consulta sobiranista de 2014.\nSoler, a més detallava que en lloc d’utilitzar el “Jo M’acuso” del 2015 calia fer la de “JO ACUSO a qui impedeixi ais ciutadans exercir aquest dret de vot davant deis Jutjats de Guàrdia”. “Encara que el TSJC ho rebutgi des de la seva Sala de coordinació (l’obligaríem a pronunciar -e) , i deixaríem molt clar que estem exercint drets i ho estan impedint”. L’aleshores cap polític dels Mossos emfatitza a Trapero que també després hi hauria “la possibilitat de la denúncia a través dels Tribunals Europeus per vulneració de drets individuals”.\nAbans de donar pas a l’informe, Soler es mostra convençuts que la Fiscalia ha “convertit aquest problema polític en un problema judicial i ara el volen convertir en un problema poIicial (a través de l’excusa del poder ordenar la fiscalia com a policia judicial i de poder donar a la Policia determinades ordres (ara completament il·lícites) , i els nostres ciutadans l’hauran de tornar als jutjats”.\nEn aquest sentit, Soler assenyala que “la Policia està fonamentalment per garantir els drets de tothom (a part de per investigar suposats delictes) perquè aquest problema torni a estar a la taula de la vessant política d’on no hauria d’haver sortit mai”. I s’acomiada amb un “atentament i a disposar”.


L’exsacerdot Juan Manuel Palma dedica un llibre a l’experiència espiritual migratòria\nUn home resant al camp que envolta el centre d’internament de refugiats de Mória, a l’illa de Lesbos, a Grècia. XAVIER BERTRAL\nBarcelonaCors tacats de sang: violència i frontera semblen anar sempre associades, fronteres que poden edificar-se per no deixar entrar o per no deixar sortir, però sempre defensades amb una violència desproporcionada, brutal. I el dolor s’escampa. En aquest mateix diari, l’investigador gironí Mostafà Shaimi recordava que l’estat d’excepció és una condició que duen sempre al damunt moltes persones immigrades: “El tema del dret a vot -escriu-és un exemple, de centenars, de situacions concretes de la línia abismal jurídica que ens separa de ser ciutadans de ple dret”.\nLa frontera fereix, estigmatitza, en especial la frontera mental que divideix ciutadans de primera i de segona, una frontera no sempre evident, amagada sovint en la tràgica inèrcia de l’inconscient. Milers de persones recloses als camps de refugiats de les fronteres europees han vist fa pocs dies com caducava el termini de dos anys perquè la Unió Europea fes una cosa tan senzilla com posar en pràctica allò que tan predica arreu (els drets humans) i els acollís. A l’anomenada frontera sud (en especial les tanques de Melilla i Ceuta) la violència policial fa anys que no decau, àvids d’odi. Tots aquests són espais -tant de bo els únics- de tortura física i psíquica. L’Europa fortalesa utilitza grans dosis de violència física barrejades amb discursos humanistes per continuar comportant-se amb hipocresia. ¿Fa menys mal la violència quan s’aplica sobre l’altre, aquell altre que ens costa d’acceptar com a igual, aquell altre migrant i refugiat, anònim i despersonalitzat, una xifra més, un rostre més?\nEmigrar del confort\nQüestions que remouen, com removien fa dues dècades el llavors jove Juan Manuel Palma Martínez (Sevilla, 1971) quan estudiava al seminari. Després de l’ordenació, es va fer càrrec durant sis anys d’una parròquia humil (Los Pajaritos, Sevilla), on va poder comprovar encara més el profund dolor de la crisi migratòria. Però no només va copsar dolor, i aquesta és l’altra dimensió per la qual es va sentir tan atret.\nVa adquirir un compromís de vida que fins i tot el va portar a deixar el sacerdoci i iniciar el procés de secularització, sense abandonar la responsabilitat social i espiritual que l’havia dut fins a aquell punt vital. Des de llavors, Palma ha creat a la seva ciutat el que anomena Espais Berakah, cases d’acollida per a persones migrants que no funcionen com els pisos d’altres ONGs, sinó que s’hi potencia el vincle personal, la implicació de tots els habitants de les cases i el treball interreligiós.\nAquest últim aspecte és essencial per a ell, i paral·lelament a la creació d’aquests espais va estudiar amb deteniment l’espiritualitat en el procés migratori. “Tant ha estat així -confessa Palma- que al llarg d’aquests anys jo també he emigrat. He emigrat contínuament de la meva instal·lació, de les meves pors, de les meves zones de confort. He viatjat una vegada i una altra a les fronteres. A les fronteres de mi mateix per veure-hi més enllà del que esperava de mi o del que creia que els altres esperaven, a les fronteres institucionals, a les fronteres religioses, allà on tot això es dilueix per donar lloc a una zona comuna, un terreny compartit més enllà del color de la pell, els credos i les cultures”.\nAlgunes conclusions les ha publicat ara al llibre Espiritualidad en las fronteras. La vivencia de lo sagrado en las rutas migratorias (Punto Rojo), que va poder presentar a Barcelona divendres passat en el marc d’unes jornades organitzades per l’Associació Internacional d’Estudis Mèdics, Psicològics i Religiosos i la Fundació Vidal i Barraquer. El llibre, amb les veus de nombrosos testimonis, analitza les rutes migratòries africanes sota el prisma de l’espiritualitat i la seva manifestació durant l’itinerari. Com explica el seu autor, l’espiritualitat és clau en aquesta etapa fonamental de les seves vides i els marcarà per sempre: “L’essència de l’experiència espiritual migratòria es caracteritza per l’aparent contradicció entre el drama i l’esperança, el dolor i la confiança, la mort i la vida, el dol i la lloança, el silenci de Déu i la seva manifestació”, assegura.\nAmb la mirada posada en les dues grans tradicions majoritàries en aquestes rutes, el cristianisme i l’islam, Palma també acompanya les seves reflexions amb cites de la Bíblia i l’Alcorà per destacar les constants referències a la migració i l’acollida en els textos sagrats. A més, també ha estudiat la importància de les trobades interreligioses en moments clau de la ruta, per exemple les pregàries mixtes que es fan de manera espontània als boscos del Marroc esperant saltar les tanques o entre els grups de persones de diferents religions que arriben a les platges andaluses després de creuar l’Estret en pasteres.\nAquesta comunió espontània vol que no es perdi un cop ja estan més instal·lats, i d’aquí la creació dels Espais Berakah, per continuar treballant el diàleg i la convivència entre religions. “Als llocs de dolor, opressió i sofriment -explica- hi havia gran presència de la Realitat, del Misteri. Hi ha com una mena de metafísica del dolor. L’assentament de Calais, les tanques de Ceuta i Melilla, els boscos del Marroc i els barris marginals de les seves grans ciutats, les vegades que m’he assegut amb ells al sofà de casa, que he compartit taula, il·lusions, fracassos, riures i llàgrimes... tot això i molt més, es converteixen per a mi en un terreny sagrat. I llocs com aquests cobren una dimensió tan profunda que no hi ha temple sagrat al món que superi la vivència de l’Ésser, del Misteri, de Déu”, explica l’exsacerdot, que ara també treballa a la Comissió Espanyola d’Ajuda al Refugiat (CEAR).\nI, parafrasejant l’expressió clàssica “ de Deo nihil scimus ” (de Déu no en sabem res), conclou: “De Déu en el camí i en el viatge, de Déu enmig de tant dolor i esperança, no en sabem res. Tot i que la justícia és un valor admirable, profètic i amb el qual em comprometo, hi ha una cosa més profunda i excelsa que la justícia, i és la mateixa experiència interior. Davant d’això, em descalço, faig reverència i silenci”.


Presa ibèrica amb reducció de vi - Aroma Ibèric\nProductes Ibèrics al Mercat de la Boqueria\nPernil de Granada\nPorc ibèric de gla\nEmbotits típics catalans\nPresa ibèrica amb reducció de vi\n27/09/2016 19/09/2016 per Aroma Ibèric\n1 presa de porc ibèric, sencera i sense filetejar\nPer la reducció de vi ens cal mig litre de bon brou, mig litre de vi negre i 3-4 cullerades soperes de sucre.\nLa presa, peça de forma quasi triangular, és un tall del porc ibèric que es caracteritza per la seva excel·lent veta.\nEl primer que cal fer és salpebrar les preses i marcar-les en una paella per tal de tancar-ne els pors, a fi que retinguin els sucs quan entrin al forn.\nUn cop hagin pres un bonic color daurat, les passarem a una plata de forn on les rostirem, soles i sense cap altre ingredient, a 200 graus durant 35-45 minuts. Passats 20 minuts les podem tombar per tal que els darrers 15 minuts es cuinin per l’altra banda. Un cop rostides, es retiren del forn però es deixen a la plata, cobertes a fi que els sucs es concentrin dins la peça.\nLa reducció de vi\nMentrestant i tal com hem dit, ens caldrà mig litre de brou casolà. Pot ser de pollastre, pernil, verdura… el que tinguem a casa.\nSi no en tenim, per fer-lo posarem al foc una cassola amb un litre d’aigua, una punta de pernil i una carcanada de pollastre; quan arrenqui el bull, hi afegirem una pastanaga i un porro.\nDeixem coure a foc lent durant tres quarts d’hora i ja tenim un brou casolà. Només cal colar-lo i ens servirà per una sopa, un consomé o, com avui, per una salsa amb reducció de vi.\nPrenem mig litre del brou colat, el passem a un pot més petit i mantenim el bull a foc viu fins que redueixi a uns dos dits de líquid. En aquest moment hi afegim el vi negre (mig litre) i tornem a posar el foc viu fins que la barreja torni a fer dos dits (cal tenir paciència). Hi afegim aleshores les 3-4 cullerades soperes de sucre i seguim bullint i remenant sense parar mentre la salsa es va espessint.\nCompte amb les esquitxades! La temperatura del sucre bullint arriba a ser molt elevada. Cal mantenir un foc viu, però sempre amb cura i tot remenant. La salsa ha de semblar un xarop, un caramel no gaire espès però ben consistent. Un cop evaporada l’aigua, conserva tots els nutrients del brou, tota la substància del vi i la consistència del sucre.\nPatates “cocifritas” (cuites/fregides)\nSón una delícia que la Rubia Azabache cuina com ningú. Consisteix a trossejar les patates com si fossin per allioli o braves i coure-les durant 12-15 minuts.\nUna vegada cuites, es passen a una paella on ja tindrem oli calent i les fregirem fins a daurar-ne l’exterior.\nLa variació d’avui ha consistit a coure-les també en el brou en lloc de fer servir aigua, de manera que quan les tastem tindran molt més gust (no us podeu imaginar!).\nFiletegem les preses amb un lleuger angle i col·loquem dos o tres filetets al plat amb les patates “cocifritas” com a guarnició i cobertes amb una mica de la reducció de vi, la qual també farem servir per decorar el plat amb un dibuix.\nCategories Receptes Etiquetes Presa Ibèrica Deixa un comentari Navegació per les entrades\nSecret ibèric amb salsa\nPloma de porc ibèric Presa Ibèrica Secret ibèric\nExisteixen olors que pel seu propi caràcter i personalitat no necessiten tenir olors de referència\nElls són la pauta, son un aroma autònom, propi, una olor invisible però inconfusible\nMercat de la Boqueria, parades 183, 184 i 185\nObert de Dilluns a Dissabte de 8 a 20 h.


L’Ajuntament de Ripoll i la UIER entreguen 14 ordinadors a famílies del municipi\nEl Ripollès - 08/07/2020 - 17:33\nLa pandèmia de la Covid19 ha posat en evidència la necessitat que infants i joves disposin d’aparells informàtics a casa i de coneixements quan a noves tecnologies\nAquest migdia la regidora d’Educació M. Dolors Vilalta i el president de la Unió Intersectorial Empresarial del Ripollès (UIER) Eudald Castells, han fet entrega de dos dels catorze ordinadors que es repartiran a famílies de Ripoll, escollides pels centres educatius. Aquests aparells, tal com vam informar, han estat proporcionats per la UIER perquè ja no en feien ús i l’Ajuntament s’ha ocupat de les actualitzacions i manteniment del programari i l’aparell.\nEn el transcurs de l’entrega la Vilata ha destacat que “la cohesió amb la UIER ja es va donar durant el confinament amb la cessió d’aparells que van fer a joves de Ripoll i ara un cop més treballem plegats en pro de la igualtat d’oportunitats entre tots i totes les alumnes”. També ha afegit que “la voluntat de la regidoria d’Educació és estar sempre al costat de la comunitat educativa, les famílies i els alumnes, per això, per exemple, hem proporcionat accés a Internet a 48 famílies durant el confinament. Per la seva banda Eudald Castells ha volgut destacar “Com ja he dit en nombroses ocasions la voluntat de la UIER és participar de la vida social del poble i recolzar sempre totes aquelles accions que suposin donar accés a les mateixes oportunitats a tothom”.\nLa pandèmia de la Covid19 ha posat en evidència la necessitat que infants i joves disposin d’aparells informàtics a casa i de coneixements quan a noves tecnologies. L’escletxa digital ve de lluny però s’eixampla davant un fet com l’escola telemàtica, perquè les famílies vulnerables no tenen ni els recursos ni a vegades els coneixements necessaris per fer-ne ús. Per aquest motiu és més necessari que mai que institucions, centres educatius i serveis hagin treballat conjuntament i ho continuïn fent, perquè és una necessitat del segle XXI i per estar preparats pel que pugui venir.


L'escola inclusiva es mou: SAE, Saló Alternatiu de l’Ensenyament\nSAE, Saló Alternatiu de l’Ensenyament\nTot i no conèixer els detalls ni tot el rerefons filosòfic, la SAE em sembla una gran idea i un espai on l'escola inclusiva podria participar.\nAquest any ja no hi som a temps. Però potser l'any 2013 si es torna a organitzar un SAE podem plantejar un xerrada o un parada on puguem fer sentir la veu dels invisibles. Dels alumnes que no formen part de sistema ordinari.\nPasso la informació que m'ha arribat.\nParticipa al SAE!\nJornada reivindicativa de la Comunitat Educativa\nDissabte 24 de març a l’Avinguda Mª Cristina, de 10 a 14h i de 16 a 19h.\nBoicot al Saló de l’Ensenyament i proposta d’alternatives!\nUn any més, arriba a la ciutat el “flamant” Saló de l’Ensenyament de Barcelona. Un espai que amb els anys s’ha erigit en mostra d’ensenyaments d’èlit, de compra-venta de màsters, on no tenen cabuda la majoria d’àmbits educatius ni les alternatives al seu model mercantilista de l’Educació, però sí les forces armades amb estand propi! Una altra Fira de negocis inaccessible pels centres educatius i els joves, en el context actual de retallades i privatitzacions, una política de beques irrisòria i unes taxes prohibitives.\nEn resposta a un Saló de l’Ensenyament fet d’esquena a la ciutadania per la Generalitat de Catalunya, símbol del seu model educatiu elitista, mercantilitzat i productiu; la comunitat educativa s’ha organitzat per impulsar el 1r Saló Alternatiu de l’Ensenyament el proper dissabte 24 de març a l’Avinguda Mª Cristina (mapa). El SAE serà una jornada reivindicativa de la comunitat educativa en la que volem denunciar el model educatiu exposat en aquesta Fira, fruit d’inversions milionàries en l’actual context de crisi que es tradueix en brutals reformes, retallades i privatitzacions; i alhora mostrar que una altra Educació és més que possible, és necessària, tal i com reclamen les recents mobilitzacions de la comunitat educativa a favor de l’Educació Pública.\nFem una crida a tota la ciutadania a donar suport a aquesta iniciativa impulsada des de baix i a participar-hi activament, i especialment a aquelles persones que formen part de la comunitat educativa, des d’escoles bressol a secundària, escoles lliures, d’arts i oficis, formació professional, mestres, mares i pares d’alumnes, ampa’s, associacions de veïn@s; estudiants, professor@s i treballador@s universitaris; sector del lleure, caus i esplais, el tercer sector... a que participin activament en l’organització del 1r Saló Alternatiu de l’Ensenyament. Perquè l'educació no és un negoci! Perquè l’Educació és cosa de tot@s! Davant de l’eslògan del Saló de l’Ensenyament: “Fes-te a tu mateix”, el Saló Alternatiu diu: “Eduquem-nos col·lectivament!”\n11h Denuncia de la mercantilització de i la presència militar.\n10-14h Inici de la jornada amb la creació conjunta d’una pancarta amb el lema: “L'educació no és un negoci, eduquem-nos col·lectivament” continuada per una xiulada popular contra el Saló de l’Ensenyament. A les 11h començaran les activitats dels diferents col·lectius en lluita organitzats per sectors; xerrades, tallers, debats, assemblees, piquets informatius...\n16h Xerrada-debat. L'educació pública en temps de retallades. Ponents:\n17h Xerrada-debat. Reforma Laboral i precarietat del sector educatiu. Ponents:\n18h Assemblea General de la Comunitat Educativa\n19h Clausura de l’acte amb actuacions musicals i lectura del manifest.\n¿Què és una escola inclusiva?\nI TU QUÈ VOLS SABER DE L'AUTISME?\nJORNADA DE COMUNITATS D'APRENENTATGE\nII Conferències de Familia-21


Jaumegrimp 2: 2015\nAgullejant enmig la boira. Màster&Commander a la Manolito Garcia.\nRecuperant la primera tirada, engolits en la boira.\nAquest diumenge 20 de desembre havíem quedat amb el Toni i l'Irwing i potser amb el Jordi, però havent sortit ahir, el Jordi prefereix descansar. Finalment quedem només jo i l'Irwing, ja que el Toni s'està recuperant del refredat i prefereix descansar...i sàntament! el dia, a diferència del dissabte es lleva rúfol, rúfol. Penso que la boira s'aixecarà com cada dia amb el que li donem temps anant al Muntanya a esmorzar. Quan sortim, la cosa no ha canviat, però a Agulles on sempre hi bufa aire segur que s'esboira...avui tenia ganes de conèixer la Iroquesos i la Sharp-strep del vessant est de l'agulla Manolito Garcia, amb el que fem cap a Can Massana.\nBonica segona tirada, fina i tècnica, avui encara més!\nL'amic Irwing no ha estat mai a Agulles i tot li està be, té fam d'escalar!!! enfilem cap a Coll de Guirló i d'allà voregem la muralla Nord-oest en direcció al pas de les Portelles, no es veu absolutament res, i els arbustos són ben molls, a sobre sota els arbres alts la boira condensa i plou...tot pujant l'Irwing comenta com de ferm a de ser l'entorn, amb agulles per sota i per sobre...li explico que sí, que és impressionant. Aturada al refugi d'Agulles on petem la xerrada amb una altra colla que també fan temps aixoplugats a la terrassa. Continua el dia ben tancat, però amb la moral alta decidim anar almenys a trobar els peus de via i donar temps a que escampi.\nSegona reunió, sota l'alzina recollint la boira pixanera....\nA la desgrimpada abans d'entrar a la tercera reunió, l'Ou de Colom amagat al darrera.\nEntrem a la Canal Ampla i on em sembla que hem superat el Dumbo, no es veu res de res, la travessem, fem força marrades amunt i avall fins que, eureka!!! som al peu del gran Pi que marca l'inici de la Iroquesos; gran Pi he dit oi? doncs sí, la seva magnitud ajuda a condensar la boira i el pany de paret per on va la via és ben moll....aprofitem per anar a trobar l'altre objectiu, la Shar-strep, que també localitzem, ben molla també, avui no és el dia. Ens queda un darrer cartutx, la Màster&Commander que coneixo be; remuntem cap al coll entre l'Ou de Colom i la cota 95 o agulla afortunada, desgrimpem la vertiginosa canal de l'Ou de Colom on podem veure el peu de la via La Dansa del Foc, d'en Joan Vidal; al capdavall arribem al peu de la Màster&Commander i sembla que no està massa moll.\nApunt d'amagar-me al flanqueig de la quarta tirada.\nD'entrada li dic a l'Irwing que avui no és el dia, la primera tirada és trencada, plena de molsa al començament, i humida...vaja, que gens engrescadora. Estem una estona al peu i que punyetes, trèu la cordsa que ens hi posem. Començo amb precaució, és més l'ambient que la pedra, aquesta és calenta i aspre, tanmateix poso un parell d'Àliens abans del primer espit, que no vull refiar-me. Avui no la trobo tan senzilla com la tenia catalogada! ja sóc a la reunió, aquí hi fot vent i hi fa fresca. El company puja ràpid, amb la tranquil.litat de la corda pel davant, el veig tant tranquil que li deixo la següent tirada, més difícil, però molt ben assegurada, i se la treu com un campió, ràpid i sense dubtar, té fusta aquest home i està aprenent molt ràpid, aviat ens trèurà ell a escalar !!!\nDarrer ressalt abans de cim.\nContinuo jo amb la tercera, aquesta comença per un tram trencat deixant el Grumet a l'esquerra, cada cop més baixet, o són manies meves? una grimpada i arribo al cim de l'agulla afortunada del que cal desgrimpar al collet amb l'agulla Manolito Garcia, desgrimpada punyetera, més pel segon que pel que va de primer.\nRapelant d'una Sabina o com curtir al personal.\nContinuo jo, aquesta quarta tirada és força maca, primer un ressalt a buscar un ressalt vertical molt trencat, el voregem direcció esquerra per anar cap a un diedre terrós i ja per placa arribar a un terreny molt descompost fins sota la bola cimera on faig reunió d'una alzina mig seca, deixant-me la reunió de més a la dreta que inicialment no hi era. L'Irwing té el goig d'arribar a cim i gaudir de les grans vistes sobre la Torta, Frares i Agulles!!! i quin goig, només va poder que ensacar boira hahaha, continua sense aixecar-se! Rapelem de la Sabina, petitona, però viva i sòlida, és el seu primer ràpel d'aquestes característiques, li comento que aquest és súper sòlid, que ja anirà veïent...\nRessenya dels germans Masó que trobareu a\nUna agulla, La Manolito Garcia, amagada al capdamunt de la Canal Ample, fent frontera entre Agulles i Frares, que ens permet gaudir de l'esplèndit Ou de Colom o l'espectacular Ma o Torta...avui tan sols hem pogut palpar-la, ben aviat hi tornarem, amb bona vista, per gaudir dels seus altres itineraris, sense menystenir la via dels germans Masó, que ens permet fer una travessa pel cor de la zona amb una dificultat assequible i que avui amb la humitat ambiental, ens ha semblat més seriosa.\nPosted by jaumeplanellpiqueras at dimecres, de desembre 30, 2015 Cap comentari:\nLabels: Agulles, Escalada clàssica, Montserrat\nCal Barricó, calcari de qüalitat al Ripollès.\nLes magnífiques plaques de Cal Barricó des del prat de la masia.\nAquest any amb aquesta temperatura tant suau ens ha permès anar al Pirineu a escalar en ple mes de desmebre...l'anomalia tèrmica ja fa massa dies que dura...però com que no hi podem fer res, almenys en traurem profit: tornem a Cal Barricó, una tempesta sobtada aquest juliol ens va deixar al Jordi i a mí, a mitges a la via Cotaca, aquest dissabte, aprofitant l'anticicló hi tornem.\nEl paisatge ha canviat de la primavera a la tardor...\nPer anar a aquestes magnífiques plaques de calcari hem de pujar cap al Ripollès, una vegada a Ripoll, enfilem direcció Ribes de Freser; passat Campdevànol trobem el restaurant la Corba i poc després un pont; hem d'aparcar al costat del mateix, però és complicat entrar-hi de pujada, el millor és continuar fins a Aigües de Ribes on podrem fer un canvi de sentit i aleshores el trebcall el tenim a ma dreta, aparquem a sota mateix de les parets de les Coves de Ribes. D'allà surt una pista, quan s'acaben les parets es bifurca, nosaltres seguirem la de la dreta, que té una cadena que barra el pas. Entrarem a una explanada d'on surt la pista que haurem de seguir fins als prats de Cal Barricó, i d'on ja veïem les parets. Del prat, del seu marge superior drtet s'entreveu un corriol que es va perdent, no feu cas d'unes pintades vermelles, el segui i al final queda barrat, hi vaig deixar una fita, cal anar a la dreta i baixar una mica per trobar tot seguit el corriol que per tartera primer s'enfila a buscar les parets, ja ben evident.\nArribant a la reunió, primera tirada de la Cotaca.\nNo hi ha dubtes sobre quina és la via, entre altres coses, perque ja la coneixíem i a més a peu de via hi ha una plaqueta amb el nom; la primera tirada té un tram de 6b força rarot, que ja recordava de quan hi vam anar per primer cop i quan hi arribo ni m'ho miro, tibo de cinta i a buscar el següent bolt; és un tram molt finot amb mans molt justes i peus en adherència...algú l'ha encadenat i en pot confirmar el grau? la continuació és rara, les xapes són enmig d'una placa, però jo pujo pel lateral, que és trencadot però ferm, per opc després ja entrar al planxer.\nComençant la segona tirada i a mig fer entre la vegetació.\nLa segona tirada é soptser la mes fluixa de tota la via, per la vegetació que la desllueix i les feixetes, ja la coneixíem també i el JOrdi la fa en un "plis". La reunió és còmoda, en un replà, com totes. Aquí ens vam quedar la primavera, al davant tenim la tercera tirada amb un tram en flanqueig per anar a buscar un mur vertical que en marca la dificultat, 6a per alguns, V+ per d'altres, jo em quedo amb els primers. Passat aquest mur s'entra en un diedre canal i a la dreta trobem la reunió. He estat temptat de continuar, ja que el següent és curt.\nA la quarta tirada, es pot empalmar amb l'anterior.\nCom que no tenim pressa li deixo pel Jordi, que disfruta en aquesta quarta tirada, més maca del que sembla des de sota, llàstima que es fa curta.\nA la placa cimera, un "Txiqui-Park de l'escalada!\nQuan veus la placa final, penses, renoi, que finot que es veu tot això...però per altres companys que ja hi han estat sabem que xalarem!! ens posem a la que tenim recta al davant, es veu ben assegurada; una disfrutada, renoi! m'havia d'aguantar per no cridar de com estava disfrutant! bustia aquí, forat allà, que ara vaig a la dreta, ara a l'esquerra, i sempre amb unes preses d'escàndol que no veus fins que hi ets.\nA la via de mes a l'esquerra, un cinquè divertit.\nEntrant a la reunió tot flanquejant a la dreta.\nUna vegada baixo d'aquesta darrerra tirada, s'hi posa el Jordi que també alucina amb la roca....ens agrada tant que al baixar anem a fer-ne una altra, ens posem ala de més a l'esquerra i que resulta igual, o millor que l'anterior, ja que no és tan evident i cal rumiar una mica més, sobretot a l'abandonar la fissura per entrar altre cop a la placa i derivar a la dreta.\nPlaqueta que trobareu a la majoria de vies\nRessenyes que trobareu al blog\nAgrair als companys del Komando Ripollès la feinada que han fet d'aperturistes i divulgadors de la zona; zona recomanable fins i tot per portar-hi gent que s'inicii amb l'escalada clàssica, ja que almenys a la Cotaca, les reunions són molt còmodes i ben equipades. Ara caldrà tornar per fer-ne algune smes, com l'Aigua i Tabaco, per on vam rapelar i que s'endevina molt potent i maca. Si aneu per feina en un dia en podeu fer dues o tres i aprofitar per escurar totes les de la placa de dalt, tanmateix ara a les tres el sol ja ni hi toca, caldrà que escaleu ràpids. Tingueu molta cura de l'entorn, que és preciós.\nPosted by jaumeplanellpiqueras at dimecres, de desembre 23, 2015 8 comentaris:\nLabels: Cal Barricó, Calcari, Escalada clàssica, Ribes de Freser, Ripollès\nLa Corriu. Serra de Guixers, Germanautes i No Fracking, conglomerat divertit.\nBranca oriental de la Serra de la Corriu\nAquest dilluns 30 de novembre puc sortir després de força dies, amb el Jordi aviat ens posem d'acord, em proposa unes vies de conglomerat allà perdudes al Solsonès, a la Serra de Guixers...de què? no em sona de res la zona però al Vèrtex nº 253 hi han les ressenyes a les cròniques de vies noves. La cosa pinta be i faig una recerca a Internet on trobo que els amics :\nja hi han estat i amés en Lluís n'és un dels aperturistes i a que no us imagineu quí són els altres....doncs sí ho heu encertat, els germans Masó!\nTot i les referències que el conglomerat no és gaire bò, tan el Jordi com jo som malalts de conglomerat i cap allà que anem.\nAproximant a les vies de mes a la dreta i camí per arribar-hi.\nA les set passo a buscar el company, fem via cap a Solsona on esmorzem, d'allà agafem la carretera que va a Berga passant pel Pantà de la Llosa del Cavall, fem un trencall a la dreta, direcció Berga, per la LV4241a ( C463); passats uns kilòmetres i abans de travessar el pont sobre el riu Aigua de Valls anem a l'esquerra direcció Guixers, carretera asfaltada i estreta en molt bon estat que continuarem fins passades unes "paelles" en una recta agafar un camí de terra a la dreta amb un rètol que indica La Torre de la Corriu. Pista tancada. Certament hi ha una cadena però dilluns no hi era posada, tanmateix la vam veure de tornada...! el camí pedregós però amb un cotxe una mica alt pocs problemes tindreu, s'aparca al davant de la Masia enrunada de la Corriu.\nMarca de la Casa Masó, G de Germanautes.\nPer assolir les parets millor anar per un corriol poc marcat direcció Nord i quan aquest s'acaba entrar a l'esperó que aquí és força planer; hi trobareu un corriol que costa de seguir i que ens durà fins a peu de les parets. Gràcies a les fotos que ja havia vist dels amics VISAS la vaig identificar ràpidament i trobar la marca dels autors, una G picada en un còdol.\nPrimera tirada, senzila però entretinguda.\nA la vall estàvem a quatre graus negatius i aquí tenim caloreta...de tal manera que el Jordi comença en màniga curta la via Germanautes, que van obrir els Germans Masó en dues jornades, el 30 d'agost i l'1 de setembre de 2013. Comença en un sòcol no molt dret, la primera assegurança és molt amunt i la roca aquí no ens inspira massa confiança, tanmateix és una falsa impressió, més per l'abundant líquen, avui ben sec per sort, que no pas per la pròpia roca, que és un conglomerat de fusió potent! Abasta el segon bolt i ara ja afluixa, flanqueig a la dreta per sortejar un bosc penjat i el perdo de vista, abans de reunió hi ha un ressalt d'aspecte trencat, però que es passa prou be.\nSortint del tram vertical i encarant el mur d'entrada a reunió de la segona tirada.\nÉs el meu torn, ara la cosa trempa, primer suau, per trencar cap a la dreta, ben vertical i d'aspecte lleig, vaja, que molt trencat, es veu sanejat. Les assegurances aquí són molt properes; la roca em sorprèn, és prou bona i aguanta, i això que no deu ser una via massa repetida...si no és que fem la segona repetició després de la del Lluís! superat el tram vertical la via s'acosta a una gran fisura d'un esperó trencat i que aprofito per posar-hi un friend (Omega gran) ja que ara la via flanqueja a l'esquerra per anar a buscar una alzineta i entrar al mur final abans de la reunió en un còmode replà.\nFlanqueig per anar a buscar un fantàstic diedre-fisura.\nAixò ja ho tenim, surt el Jordi, sembla que la via podria anar recta amunt, però els aperturistes van decidir anar a buscar un diedre vertical molt atractiu i amb millor roca, i a més la reunió queda forta de la línia de caiguda de pedres, que a l'obrir deuria ser important!\nAquesta darrera tirada és curta però espèctacular, molt maca, en un tram trencat hi ha un pitó amb baga que s'agraeix, ja que entrant al cim un bon bolo se li va ennar de les mans al Jordi.\nDes del ràpel de la No Fracking, la reunió cimera de la Germanautes.\nEns reunim contents al cim, avui estem completament sols i no s'escolta cap soroll, ni cotxes, tractors ni res de res....és espaterrant la tranquil.litat que si respira, només la remor dels boltors surfejant l'aire ens acompanya. La via és curta i tenim ganes de més, anem a buscar els ràpels de la veïna No Fracking. Molta cura en anar-hi ja que és en un marge i arribar-hi és exposat per la qüantitat de pedra trencada del cim, l'aperturista comenta de posar-hi una corda passamà, si hi torno la hi posaré.\nPrimera tirada de la No Fracking, per VIBRAR!\nHem fet un primer ràpel curt i després un altre directe a terra (60's) i directa a peu de via; tot baixant ens hem mirat les assegurances, uns bolts lluents inox que dónen molta moral, també uns pontets de roca que fan patxoca però no tant hehe.\nAra em toca començar a mí, haurem de treballar-ho això ja que són 25 metres amb tres xapes tan sols i de grau V+/6a...ja que el pont de roca és sota la reunió quan les dificultats són superades. Entro una mica per la canal de la dreta, poso una baga en un boix i entro a la paret, deu n'hi dó l'inici, millor no badar sinó vas a parar a sobre el company...la roca és franca i ja sóc al primer bolt, salvat! arribar al següent ja m'ho estudio i veig que puc llaçar un merlet i així ho faig, la roca continua essent molt acceptable, sóc al tercer bolt, sortir-ne és el pas clau, un foradet amb un vesper al fons ajuda, avui les vespes no hi eren i el petit vesper ha sortit enganxat al meu dit, bufff, els Visas no van tenir tanta sort! superat el bolt hi ha una bona excursió, un altre merlet endolceix la qüestió i amb molta cura fent sempre el camí més fàcil, que no sempre és recta amunt, arribo al pont de roca, d'aquí un flanqueig i entro a la reunió Uau!!!! quina tirada més ben trobada, felicitats Lluís.\nReunió amb anelles com a tota la via, excel.lent!\nEl Jordi recupera la tirada i la disfruita, els merlets encara hi són, ens felicitem ja que jo personalment no les tenia totes hehehe\nSegona tirada, sortejant el líquen, divertida i franca.\nContinua el Jordi, sortir de la reunió potser és el més difícil, posteriorment les preses prou generoses ajuden a progressar, aquí hi ha força líquen encara, però el pas de les cordades ho deixarà net, si és que algú hi torna hehe...a l'alçada d'uns matolls la roca perd qüalitat, però tenms dos ponts de roca als peus i aviat es pot agafar un altre bolt; comparativament aquest llarg està més assegurat que l'anterior, essent menys dur. Aquí en un bon merlet el Jordi hi posa una baga, gest poc habitual en ell.\nEl Jordi aprofita aquest merlet.\nSegona reunió, la resta fns el cim un divertimento.\nRecupero la segona tirada i tot seguit encaro el darrer, que després dels patiments del primer trobo molt senzill, gaudint-lo eufòric.\nMés que satisfets després de les dues vies.\nRessenya pròpia i del\nEncara ens vam quedar amb ganes de continuar amb l'Esperó Marià, però es feia tard i també serà un motiu per tornar-hi, que hi ha feina aquí, l'Armand en té alguna també! Malgrat ser Conglomerat vaig quedar parat de la seva qualitat, i això que si es repetís més, encara fora millor! que no us espanti la roca, altra cosa són les excursions, que ja adverteix el Lluís: assegurances justes. igual que a la via dels germans Masó, que només trobareu molt assegurat el tram central de la segona tirada i per l'aspecte de la roca, trencadissa.\nSolitud i silenci amb un paisatge espectacular, el Pedraforca amb la paret del Roget i la Gallina Pelada...espectacular tot plegat. Sigueu molt curosos amb la vostra presència, el lloc s'ho val.\nPosted by jaumeplanellpiqueras at dijous, de desembre 03, 2015 6 comentaris:\nLabels: Conglomerat, Escalada clàssica, Serra de Guixers, Solsonès\nAgullejant enmig la boira. Màster&Commander a la M...\nLa Corriu. Serra de Guixers, Germanautes i No Fra...


Creix en 36 persones l'atur registrat al gener - Fet a Sant Feliu\nDimecres, 6 de febrer de 2019 16:30h\nAl gener ha crescut el nombre de persones a l'atur / Foto: Marc Rius\nIncrement de l'atur registrat al gener a Sant Feliu. Després de quatre mesos de descensos, l'últim mes ha crescut en 36 el nombre de persones sense feina i que en busquen a través de les oficines d'ocupació. És el que indiquen les xifres de l'Observatori de Treball de la Generalitat. Ara són 1.956 les que busquen feina a través de les oficines d'ocupació. I comparat amb el mateix mes de l'any pasat, l'atur s'ha reduït en 168 persones.\nTot i que l'any 2018 la tònica general va ser de descensos generalitzats, al mes de gener l'atur també va incrementar en 28 persones. D'altra banda, l'últim mes en què l'atur registrat va augmentar a Sant Feliu va ser l'agost passat, que va créixer en 129 persones.\nLa taxa d'atur se situa al 8,3% a Sant Feliu, que són 2 dècimes per sota de la mitjana de la comarca. En el conjunt del Baix Llobregat, l'atur també ha crescut l'últim any: ara hi ha 39.937, que són 482 persones més que un mes enrere. L'increment també ha estat general arreu de Catalunya: al gener s'ha incrementat en 5.469 el nombre de persones a l'atur.


Mattias Ekström guanya el BarcelonaRX i és nou líder del Mundial - somVallès\nMattias Ekström guanya el BarcelonaRX i és nou líder del Mundial\nDani Sordo puja al podi del Campionat de Catalunya de Car Cross\nDilluns, 19 de setembre de 2016 | 11:00h\nLa novena cita del calendari del Campionat del Món de Ral·licross ha acabat aquest diumenge al Circuit de Barcelona-Catalunya amb una jornada plena de curses, avançaments, derrapatges i emocions fortes. Un total de 83 participants dividits en quatre categories diferents han fet les delícies dels espectadors al traçat de 1.113 metres amb un 60% d’asfalt i un 40% de terra dissenyat per a l’ocasió. Classificatòries, semifinals i finals han ocupat avui la zona de l’Estadi i han acabat coronant als seus respectius guanyadors davant d’un públic entregat amb la presència de grans atraccions com Petter Solberg i Sébastien Loeb, i d’Albert Llovera i Dani Sordo com a representants de casa.\nSense cap dubte, la part més esperada del dia ha estat la final de la categoria reina, la dels Super Car. Una cursa programada a 6 voltes amb els 6 millors participants, en la qual s’ha proclamat vencedor Mattias Ekström (EKS). L’Audi S1 del suec ocupava la primera posició als primers compassos i Timur Timerzyanov (World RX Team Austria) el seguia de ben a prop fins el moment en què ha avançat la seva joker lap, perdent dues posicions. En aquells moments, un astut Timmy Hansen (Team Peugeot-Hansen) decidia mantenir-se darrere del líder mentre que els seus rivals anaven realitzant la volta més llarga. Conscient de la dificultat d’avançar, el subcampió de l’any passat anava rebaixant els seus registres volta rere volta seguint el rastre d’Ekström. Ambdós pilots decidien realitzar la joker lap a falta d’una volta per veure la bandera a quadres, la qual cosa ha provocat una reducció considerable de la distància entre tots els participants. Quan les posicions semblaven decidides, un arriscat Johan Kristoffersson (Volkswagen RX Sweden) li prenia la tercera posició a Timerzyanov, brindant una última volta d’infart als espectadors. No obstant, unes hores més tard s’ha confirmat una penalització a Kristofferson per un toc antireglamentari amb Timerzyanov que l’ha relegat a la sisena posició, amb el que Timerzyanov s’ha adjudicat la tercera posició.\nSi Ekström protagonitzava la nota positiva del dia, el seu màxim rival pel títol, Petter Solberg (Petter Solberg World RX Team), vivia tot el contrari. Una de les grans sorpreses de la jornada ha estat la seva absència a la final. El que arribava al Circuit com a líder del Mundial no només s’ha vist superat pels seus rivals a la semifinal –una de les mànigues amb més nivell del cap de setmana, a on també ha caigut Sébastien Loeb-, sinó que ha perdut la seva posició privilegiada al lloc més alt de la classificació general. Positiva ha estat també l’experiència de Timmy Hansen, que ha dominat la combinada de les 4 classificatòries i que ha sumat valuosos punts pel campionat.\nEn finalitzar la jornada, Mattias Ekström s’ha mostrat satisfet amb el seu treball: “Guanyar una cursa en aquest campionat em fa somriure sempre, perquè cada cop és més difícil aconseguir-ho”. Tot i això, el suec ha firmat ja quatre victòries aquesta temporada i considera que part de l’èxit avui és a causa de “la sortida, per poder concentrar-me després en la meva pròpia cursa”.\nAl Circuit de Barcelona-Catalunya s’han viscut moltes més emocions, i és que el Campionat Europeu de Rallycross ja té campió a falta d’una cursa per acabar la temporada. L’afortunat és el jove Kevin Hansen (Peugeot-Hansen Academy), que s’ha alçat a l’esglaó més alt del podi per quart cop consecutiu després de dominar la final de principi a fi. El fill del 14 cops Campió d’Europa de RX Kenneth Hansen, guanyava també la seva semifinal i signava tres victòries de quatre a les ‘qualys’. Només Tommy Rustad (Albatec-HTB Racing) i Tord Linnerud (Tord Linnerud) han pogut seguir el seu ritme a la final, finalitzant en segona i tercera posició respectivament.\nLinnemann i Raymond s’emporten l’or en les categories de suport A la Super 1600, Ulrik Linnemann (Ulrik Linnemann) ha estat una màquina d’absoluta precisió. El danès ha utilitzat la seva participació al BarcelonaRX per fer-se amb el lideratge del campionat, en detriment de Krisztián Szabó (TQS Hungary KFT.), que ara és segon. Ho ha fet collint tres de quatre possibles victòries a les mànigues de classificació, guanyant la seva semifinal i la final absoluta. Linnemann no ho ha tingut fàcil a la final, especialment després de realitzar la joker lap al principi de la cursa. El danès s’ha vist superat per Luigi (GFS Motorsport Egyesület) i Kasparas Navickas (Vsl Dakaras LT), que han acabat completant el podi. Els dos pilots s’han vist compromesos en una lluita per la plata de la qual ha tret profit Linnemann, que ha recuperat el control a l’última volta. Krisztián Szabó arribava líder al Circuit, però no ha pogut completar la final –víctima dels recurrents tocs d’aquesta modalitat- i s’ha vist obligat a cedir el timó de Super 1600 a Linnemann.\nCyril Raymond (OlsbergsMSE) pot estar satisfet després de protagonitzar un cap de setmana brillant a les RX Lites. El francès es mostrava invencible al llarg de la jornada d’ahir, signant tres de tres victòries. No ha estat fins a aquest matí, a la última ‘qualy’, quan ha mostrat més debilitat al conformar-se amb la tercera posició. El líder de la disciplina ha tornat a sortir a pista amb la mentalitat de campió i s’ha adjudicat la seva semifinal i la final, ampliant així l’avantatge al campionat. Un altre dels homes destacables de les RX Lites, Thomas Bryntesson (JC RACE TEKNIK), ha estat segon. El danès ha collit resultats menys brillants però constants: dues quartes places a les mànigues d’aquest matí i una segona a la seva semifinal. A més, és el pilot amb més victòries al campionat (Alemanya, Bèlgica i Noruega). Aquests dos pilots, que s’han intercanviat els resultats obtinguts al BarcelonaRX de l’any passat, han estat acompanyats al podi per Simon Wago Syversen (SET Promotion), que s’ha endut l’or de la seva semifinal i el bronze de la final.\nAquesta especialitat ha comptat amb la participació d’ Albert Llovera (Albert Llovera Massana). El dakarià, que ja ha participat en dues proves del campionat, ha arribat fins a una meritòria final, tot i que ha acabat cinquè i no ha aconseguit accedir a la final. Malgrat això, ha estat aclamat pels aficionats del Circuit en cadascuna de les seves aparicions a la pista.\nEl Campionat de Catalunya de Car Cross ha disputat el tercer dels seus entrenaments qualificatius abans de la cursa definitiva. Dividits en dos heats, el pilot mundialista de Ral·lis Dani Sordo (Escuderia Mollerussa) i Marc Batlle (Escuderia Osona) s’han repartit els millors registres, seguint la tònica de la jornada de dissabte. Això els ha portat a ocupar la primera línia de la graella en la final, programada a 6 voltes, però només Marc Batlle l’ha pogut mantenir. El de l’Escuderia Osona ha pres la directa i no ha tingut rival, mentre que Dani Sordo protagonitzava una lluita titànica amb Juan José Moll (Escuderia Mollerussa) per la segona posició. Sordo ha creuat la meta en tercera posició finalment, darrere de Jordi Puigvert (Escuderia Lleida).


roger simeon: Els Gronxadors tornen a Nova York\nEls Gronxadors tornen a Nova York\nDesprés de la lectura dramatitzada que es va poder veure (i viure) el maig de 2014 al IATI Theater de Nova York amb la brillant direcció de Mario Colón i les impecables interpretacions de Carmen Cabrera, Jorge Luna i Nicole Betancourt, aquest novembre Los columpios retornen a Nova York.\nProduïda per IATI Theater, l'obra es podrà veure durant tot el mes de novembre al 64 East 4th Street.\nDe moment, i des de la distància, han començat tots els preparatius, l'equip tècnic ja ha estat escollit, els dissenyadors d'espai i vestuari seleccionats, el possible director contactat i la roda ja ha començat a girar.\nAra ens esperen tres mesos de feina dura, d'assajos (no presencials malauradament), de retocs de text i creació d'espais, ambients i sensacions. Ara comença l'aventura de convertir un text bidimensional en una realitat palpable.\nDe sobte, un any que començava tranquil en quant a projectes teatrals (desèrtic en quant a projectes laborals), de moment ja m'ha aportat l'estrena de l'obra de radio drama 10 de abril dins el Congreso de Radiodrama i ficción sonora (Teatro Berlanga, Madrid), l'estrena de L'emú en el Festival Píndoles de Barcelona, la lectura dramatitzada de The Kitchen (IATI Theater, Nova York) i aquesta tardor la producció de Los Columpios.\nBen aviat s'engegarà també tota la maquinària publicitària de l'obra i omplirem internet d'spam anunciatori. Demano perdó ja d'entrada, però la il·lusió de l'ocasió m'obliga.\nPublicat per Roger Simeon a 12:41\nEtiquetes de comentaris: iati theatre, los columpios, teatre


La germana de Turull demana a l'Església que actuï davant de "la injustícia" dels presos polítics\nReclama que la institució no es quedi "tancada als despatxos, sinó al costat del poble"\n2 min. Barcelona 03/12/2018 18:50\n651x366 Jordi Turull, en una intervenció al Parlament Jordi Turull, en una intervenció al Parlament\n"Per la caritat i la misericòrdia que tan paleses queden a l'Evangeli, actueu!", demana Isabel Turull, germana de l'exconseller Jordi Turull, en una carta dirigida a l'Església i publicada a l'ARA. És un "crit desesperat" perquè la jerarquia eclesiàstica catalana es pronunciï sobre "la injustícia" amb l'exdiputat de JxCat, que està en presó preventiva i dissabte passat va iniciar, juntament amb Jordi Sánchez, una vaga de fam per denunciar el "bloqueig" del Tribunal Constitucional (TC) a accedir al Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH).\n"No us demano que us posicioneu a favor de la independència, que la qüestió no és aquesta", puntualitza Turull, sinó que els demana que esbrinin si s'està produint una injustícia i que, si així ho consideren, "ho diguin ben alt", ja que "l'Església no ha d'estar tancada als despatxos, sinó al costat del poble".\nEn la mateixa carta, dirigida a la Conferència Episcopal Tarraconense i a la jerarquia eclesiàstica catalana, Turull els pregunta: "De què teniu por? De perdre clientela?". Si és així, lamenta la germana de l'exconseller, vol dir que la "vostra església és una empresa" i caldria que tornés a "les arrels cristianes per construir un món més just on el primer siguin les persones".\nTurull assegura que si l'Església, sota el pretext de no fer política, no denuncia la situació que pateixen "unes persones honestes", "amb el silenci, està fent política". També afirma que no n'hi ha prou amb pregar particularment pels presos polítics: "Jesús també pregava, però la pregària li donava la força per actuar". Per tant, "si us plau, actueu!", conclou.


Sanitat detecta un brot de coronavirus amb 4 casos a Bétera\nEls contagis des de l'inici de la pandèmia sumen ja 13.987 persones.\nLa Comunitat Valenciana ha registrat des de l’actualització d’este dilluns 135 nous casos per prova PCR, que situen la xifra total de positius en 13.987 persones.\nPer províncies, el nombre de nous casos és: 15 a Castelló (1.891 en total); 51 a la província d’Alacant (4.667 en total); 69 a la província de València (7.405 en total, ja que s’ha reassignat 1 cas) als quals cal sumar 24 casos sense assignar.\nD’altra banda, s’han donat 121 altes a pacients amb coronavirus, per la qual cosa el total de persones curades ascendeix ja a 18.730 persones: 2.649 a Castelló; 6.218 a Alacant; i 9.860 a València, a més d’1 cas no assignat.\nNo s’ha registrat cap defunció per coronavirus des de l’última actualització, per la qual cosa el total de defuncions es manté en 1.480 persones. Per províncies: 227 a la província de Castelló, 515 en la d’Alacant i 738 a la província de València.\nEn estos moments hi ha algun cas positiu en 16 centres: 0 a la província de Castelló, 7 en la d’Alacant i 9 a la província de València.\n• València: 5 casos. Àmbit d’oci\n• Sant Joan d’Alacant: 7 casos. Origen social


Baltasar Juan, jutge de disciplina esportiva, auxiliat per la seva secretària, Xisca Martorell, prengué les següents decisions respecte de les incidències de la darrera jornada. Suspendre per un partit Joan Tomàs (Santa Ponça) i Guillem Sastre (Arenal) per aturar la pilota amb la mà en una clara jugada de gol. Un partit a Tomeu Reus i a Francisco Cano (Santa Ponça), David Escrivà (Platges de Calvià) i Julián Marcos (Eivissa) per doble amonestació. Un partit a Mario Mora (Alaior) per joc dur. Un partit a Rafa Padillo (Santa Ponça), Antoni Roig (Alaior), Juan Cruz i Luis Villodre (Penya Esportiva Santa Eulàlia), Antonio Lucas (Vilafranca), Jesús Muñoz (Sporting Maonès), Luciano Martínez (Atlètic Balears), Joan Vich (Gènova) i Gaspar Veny (Manacor) per acumulació d'amonestacions. Un matx a l'entrenador del Peguera, Francisco Svolsak, perquè menyspreà l'àrbitre assistent. Un partit a Toni Vich, entrenador de l'Arenal, per acumulació d'amonestacions.\nMitjançant la Reial Federació Espanyola de Futbol, ha estat convocat el jugador del Reial Mallorca Miquel Àngel Moyà Rumbo per participar en el partit internacional sub 20 entre Espanya i Uzbekistan, que es disputarà el dia 20 d'aquest mes a Almendralejo (Badajoz).\nEls membres del Comitè de Competició Regional prengueren les següents decisions a la reunió mantinguda dimarts passat: a Regional Preferent, tres partits a l'encarregat de material del Soledat, Pere Pou, per menysprear l'àrbitre. Dos partits a Francisco Valdés (Soledat) per joc dur. Un partit a Antonio Oliver (Algaida), Francisco Castillo (Andratx), Luciano Flaquer (Cala Millor), Raúl Aguilar (Calvià), Pedro Navarro (Constància), Sebastià Barceló (Margalidà) i Guillem Bernat (Sóller) per doble amonestació. A Primera Regional, dos partits a Francesc Mas (Escolar) i Juan González (Platges de Can Picafort) per menyspreu a l'àrbitre. A Segona Regional, set partits a Benet Capó (Alaró) per agressió a un contrari i ser-ne reincident. Quatre partits a Jaume Mas (Montuïri) per aferrar l'àrbitre amb penediment. Dos partits a Pere Gomila (Alaró) per menyspreu a l'àrbitre, a Borja López (At. Rafal) per agressió a un contrari amb penediment i a José Mayol (Valldemossa) per joc dur. A Tercera Regional, cinc partits a Enrique Ramis (Can Pastilla) per agressió. Quatre partits a Alberto Millán (Marratxí) per insults a l'àrbitre i doble amonestació amb penediment espontani.\nA partir de les set d'avui capvespre, mitjançant la petita pantalla (La 2), els aficionats mallorquinistes i els que no ho són podran presenciar les incidències del partit de Segona Divisió B, avançat de la jornada, entre el Sabadell i el Mallorca B. El matx es disputarà a la Nova Creu Alta de Sabadell.


divendres 4/juliol/2014 - 11:40 969 2\nAhir vaig estar mirant aquest interessant programa de tv3, el dia que entrevistaven el Conseller de Presidència Quico Homs. Resulta que el protagonisme no el va copçar el Conseller, sinó un pagafantas que es diu Enric Millo.\nAquest senyor sense ideologia que fitxa pel primer que li paga el sou sense importar-li les idees, es va dedicar ahir a vomitar el seu guió a cada intervenció i en cada interrupció que feia als demés. La seva estratègia era clara: interrompre al Conseller i als demés per tal que no poguéssin explicar els seus arguments.\nEm va agradar el "zasca" de Xavier Sala i Martin etzibant-li: "calla, i potser aprendràs alguna cosa". També em va agradar el rostre d'emprenyat i indignat del Conseller davant les bajanades del senyor Millo. Al final ja només li quedava la opció de riure, per deixar en evidència les bajanades d'aquest pagafantas PPero.\nUna altra cosa que em va agradar i no em va agradar alhora, és l'Ariadna Oltra. Està molt bona però no pot ser que vesteixi aixi en un debat perquè els homes perdem el fil del debat mirant-la a ella!!!!\nEn fi, 9N SiSi i adéu espanya.\nSaturday, July 5th 2014, 10:35 AM\nEntre Unió i PP volia entrar a ERC... tot un vividor... un paràsit de la política.\nÉs que menteixen més que Pinotxo... i sembla que ells mateixos s'ho creuen !\nFriday, July 4th 2014, 5:49 PM\nSegons tinc entés Enric Millo va estar a Unió, va estar implicat en la xarxa corrupte de cursos de formació, i despres va anar al PP a on el curriculum de corrupte no va ser cap problema per entrar. (amb el que coneixem ara potser era un bon punt de experiencia)\nAmb la Alicia Sanchez....fan bona parella.\nMentre hi hagi qui els voti ells aniran fent, potser a UPiD o a Ciutadans tambe el recollirien.\n01/07/14 1108 4 comentari/s


Taller de fotografia (4) | Bloc de toies.com\ndilluns, 24 Desembre 2007 by Mario\nAra que venen festes amb dinars, sopars, reunions familiars amb moments de caga-tió o reis de ben segur que tenim oportunitat de portar la càmera i fer unes quantes fotos…\nTaller de fotografia (4): Les fotos d’interior\nLa tècnica de les fotos d’interior mereixen tot un bon grapat de tutorials, però com és l’esperit d’aquest taller començarem per fer-ho el més fàcil possible i intentar aplicar el que hem après els tutorials anteriors.\nLes fotos d’interior son, amb les nocturnes, les meves preferides. El missatge que donen les fotos d’interior sense flash, bàsicament pels seus colors càlids no ho tenen les clàssiques fotos amb flash. Però per fer bones fotos d’interiors sense flash cal entendre alguns conceptes…\n1. La llum i el color\nQuè tenen d’especial les fotos d’interior? Sembla evident: la llum i el color. El més habitual és trobar-se amb una situació il·luminada amb llum artificial, i ací comença el problema. La llum té ‘temperatura’. Es mesura en graus Kelvin i es situa entorn als 5.500º per la llum del dia, pujant a més de 7.000º els dies nuvolats i situacions d’interiors il·luminats amb fluorescents o llum blanca i baixant als 2.500º als interiors il·luminats artificialment amb llums incandescents (bombetes):\nFixeu-vos que estem davant d’una altra aparent contradicció, els colors de temperatures baixes tenen tendència al vermell/groc metre que els de temperatura alta al blau/verd… Estem davant del primer problema de les fotos d’interior i és molt habitual trobar-se amb aquestes fotos:\nÉs evident, la majoria son fetes a interiors il·luminats amb llums incandescents: fotos ‘grogues’ , mentre que la feta amb il·luminació de fluorescent: foto ‘blava’. Fixeu-vos amb el teòric ‘blanc’ de la porta… Això no pot quedar així..\nPer sort les càmeres digitals incorporen un mecanisme que es diu ‘balanç de blancs’ (white balance o WB) i ara potser acabeu de descobrir una de les funcionalitats de la vostra càmera que no sabíeu ben bé per què servia. La podeu trobar normalment com ‘WB’. Es tracta de dir-li al nostre amic Mr. Xip quina ‘temperatura té el color ‘blanc’ a la nostra fotografia i sobre aquesta informació el nostre amic reconstrueix els colors.\nFixeu-vos amb aquesta seqüència de la mateixa fotografia:\nSimplement s’han pres indicant (i enganyant) a Mr Xip diferents temperatura de referència del color ‘blanc’. A la primera hem seleccionat ‘temperatura baixa’ (Mr Xip ha contrarestat la baixa temperatura augmentat els blaus). La darrera amb ‘alta temperatura’ (Mr Xip ha contrarestat l’alta temperatura augmentant els vermells). Fixeu-vos quina diferència, no? Ara es tracta de buscar el punt que més us agradi (foto càlida o foto freda?)\nNormalment les càmeres tenen de forma automàtica el ‘balanç de blancs’ (AWB) però els resultats no son sempre els esperats. Per això hem d’entrar nosaltres en acció, rebutjar l’automatisme de Mr. Xip i ensenyar-li què ha de fer, si la càmera ho permet clar.\nAquesta taula de l’esquerra és el que podeu trobar més o menys a la vostra càmera i simplement ajusteu-la al cas de la vostra fotografia, o en càmeres més sofisticades modifiqueu directament la temperatura del color, és fàcil: si indiqueu altes temperatures obtindreu fotos cap el groc/vermell, baixes temperatures fotos cap el verd/blau.\nQuin és el procés lògic que aplicaríeu? Fàcil, en el cas d’una foto d’interior il·luminada per una bombeta incandescent, espelmes o un foc a terra, clarament baixeu la temperatura cap el 3000 graus o seleccioneu la icona de ‘Llum incandescent’ (el resultat serà l’absència de vermells i grocs, estaríeu refredant la foto). Fotos amb situacions il·luminades per llums blanques de fluorescents o halògens, aleshores augmenteu la temperatura cap als 8000 graus o seleccioneu la icona ‘Llum fluorescent’ (el resultat serà una foto més càlida per la presència de vermells i grocs estaríeu calentant la foto). Sembla una mica embolicat però és qüestió de pràctica…\nMireu l’efecte del canvi de temperatura (no en el dels miralls del Tibidabo):\nCom veieu, la de l’esquerra és una foto presa amb el ‘balanç de blancs’ automàtic, el resultat és una foto massa ‘groga’. Al seleccionar a la segona foto la icona de ‘Llum incandescent’ he provocat la presencia de blaus/verds (he refredat la foto). Òbviament, com ja hem comentat en els tutorials anteriors, els programes de retoc fotogràfic tenen la funció de canvi de temperatura. Per tant, tampoc us preocupeu massa si la foto original no us acaba d’agradar, sempre la podreu tractar posteriorment, tot i que a vegades és impossible restablir el color desitjat a totes les parts de la fotografia. El ‘color de la pell’ de les persones i els ‘blancs’ solen ser un bon indicatiu de la temperatura ideal de la fotografia (fixeu-vos amb la samarreta blanca de la persona de l’esquerra)\n2. La velocitat i apertura del diafragma\nNo entrarem en detall però fixeu-vos que la falta de llum a les fotos d’interior provoquen una gran apertura de diafragma i altes velocitats d’exposició, per tant és fàcil trobar-se en situacions de fotos mogudes ja que el temps d’exposició que s’ha necessitat ha estat alt i sense trípode de ben segur que la foto surt moguda.\nPer tant el consell és intentar que ni fotògraf ni objectes no es moguin ni un pèl (a vegades difícil).\nLa solució més senzilla és l’ús del flash. Ja en parlarem en detall en un altre tutorial però ja us podeu imaginar que el flash aporta una llum blanca (d’alta temperatura) provocant en quant a la llum fotografies fredes amb predomini de blaus o el que és pitjor sense la calidesa que aporten els grocs i vermells (ací proveu amb la icona del ‘flash’ al quadre de ‘balanç de blancs WB’ per provocar més tons vermells/grocs). En quant a la profunditat de la fotografia, l’ús del flash provoca l’absència d’ombres i contrasts pel que la fotografia perd el relleu i es converteix en una foto plana.\nPerò de l’ús del flash ja en parlarem en detall en un altre tutorial. També es poden fer meravelles amb el flash, és clar…\nDe moment, us desitjo unes molt bones festes de Nadal i us convido a retrobar-nos el proper dilluns, com sempre, a les 8:00.\nEtiquetes : color, Fotografia, fotos d'interior, taller de fotografia, temperatura del color\n← El Disc de la setmana: Weihnachtsoratorium (J.S.Bach)\nUna nit a l’òpera: Tal com esperava, La Cenerentola no decep →\n4 thoughts on “Taller de fotografia (4)”\nJC on dilluns, 24 Desembre 2007 a les 16:31 said:\nPer a aquest nadal ja no estic a temps, amb una mica de sort, a l’abril, pel aniversari del meu fill sí ja he assimilat el tema, em sortira una foto amb el pastis i les espelmes de fabula. De totes maneres sembla interesantíssim (quan ho entengui). Mestre!! no et deixis picar pel personal, que després els més endarrerits anem amb la llengua fora.\nLudo on dijous, 21 febrer 2008 a les 17:41 said:\nRenoi! I jo que amb jugar (a prova i error) amb apertura i temps d’exposició ja em semblava que era un geni de la fotografía. Aixi que aquestes opcions de les camares digitals serveixen per a coses tant útils! Buff no ens queda res…\nRelament molt ben explicat, felicitats.\nLaura on dimecres, 24 Setembre 2008 a les 21:50 said:\nJa se que arribo una mica tard, estic intentant agafar-vos, però quan he descobert aquest bloc… Quina meravella!! enhorabona!!! em a l’efecte que n’aprendré molt… A mi em passava com al Ludo je je\nviserta on Dimarts, 21 Abril 2009 a les 21:45 said:\n… he descobert aquesta ‘joia’ massa tard.\nNo se si us podré atrapar, por això us prego que la mantingueu força temps.\nMario ets un geni explicant aquestos intringulis.\nHe tingut tres digitals i tot això no ho he comprés mai en les explicacions que donen les instruccions de les maquines.\nGracies per fer-nos-ho entenedor i fàcil …


L'Ajuntament estudia eliminar 95 illes de contenidors soterrats\nImatge de la primera illa soterrada, instal·lada a SPiSP.\nLes queixes dels veïns per les olors dels líquids acumulats i la fi de la seva vida útil després de 10 anys, en són els motius\nActualitzada 14/07/2016 a les 07:51\nEls contenidors soterrats podrien tenir els dies comptats a Tarragona. Els tècnics de l’àrea de Neteja estan estudiant què fer amb les 95 illes instal·lades en la primera fase, entre el juliol del 2006 i febrer del 2007. La vida útil de la part mòbil de metall ha arribat a la seva fi després de 10 anys pel pas del temps i la degradació dels materials i, en aquests moments, s’està debatent si és més convenient reposar-los, o directament eliminar-los, tornant a reomplir amb formigó els forats de tres metres, i deixar-los definitivament segellats. En aquest darrer cas es recuperaria el model de plàstic Easy de la companyia Nord Engineering (els contenidors normals de la resta de la ciutat).\nAquestes 95 illes de cinc contenidors cada una, susceptibles de desaparèixer, estan repartides per tot el nucli urbà: al centre n’hi ha 61, als barris de Ponent 24, 6 més a Sant Pere i Sant Pau, i 4 a Sant Salvador. Al recompte global de Tarragona hi ha moltes més illes, de posteriors fases de construcció, però, en ser més recents i tenir encara més vida útil, l’Ajuntament no es planteja en absolut la seva retirada.\n«Els contenidors soterrats són dels que més queixes rebem, pels problemes amb l’aigua», explicava la regidora de Neteja, Ivana Martínez, a Diari Més, tot referint-se a les reiterades denúncies dels veïns per les males olors del líquid procedent de les deixalles que s’acumula al fons dels forats i que es converteixen sovint en un focus de rates i paneroles.\nS’hi suma el gran manteniment que suposen, en comparació dels normals: per netejar una illa soterrada els operaris triguen entre dues i tres hores (cal aixecar-los, intruir una succionadora per xuclar els líquids i aplicar els productes de neteja). Una altra de les problemàtiques amb què l’Ajuntament s’ha trobat des del 2006 és que en ser fixos, es creen moltes tensions amb comerciants: «Quan obren un restaurant al davant, no els pots moure de lloc, els soterrats s’han de quedar allà. És un handicap», apuntava Martínez.\nPerò el principal problema ve pel vessant administratiu. Aquestes 95 primeres illes, que van tenir un cost de 7.118.071 milions d’euros, van ser finançades al 80% amb fons de la Unió Europea (l’altre 20% el va pagar l’Ajuntament). Cal veure ara si legalment es pot donar per amortitzada la construcció d’aquests espais i canviar de model sense rebre una penalització per part de l’organisme europeu. Els dubtes del consistori també afecten al paper de Fomento de Construccions y Contratas (FCC), la concessionària de la recollida i neteja a la ciutat. No està clar exactament quin ha de ser el seu paper: si la companyia ha de costejar els nous contenidors normals o com hauria de ser la reorganització. Per donar resposta a tots aquests dubtes, diversos departaments de l’Ajuntament, com el jurídic i el de contractació, es troben en aquests moments treballant en el tema. Un cop s’arribi a una conclusió, el plenari municipal haurà de donar el vistiplau a la mesura, ja que l’àrea de neteja té el contracte únic més gran de tot l’Ajuntament.\nDecisió a finals d’any\nLa data que es marca la regidoria de Neteja per prendre una decisió definitiva és a finals d’any. S’haurà de dictaminar si és més beneficiós des del punt de vista econòmic emprendre la renovació de les peces mòbils dels contenidors soterrats i mantenir el model actual, o si és més rendible començar a eliminar els soterraments.\nSigui com sigui, cal recordar que aquest model de contenidors va arribar a la ciutat com una mena de revolució en la recollida de residus. En aquell moment gairebé tothom veia més avantatges que inconvenients: tenien més capacitat, era més difícil sostreure’n les restes, afavorien el reciclatge, reduïen l’impacte visual, etc.