La guerra del francès a Cubelles by Arxiu Municipal de Cubelles - issuu\nEl corregiment de Vilafranca, on es trobava Cubelles, havia experimentant un desenvolupament econòmic notori durant la segona part del segle XVIII, afavorit pel nou comerç amb Amèrica. Nuclis manufacturers, viles comercials i zones d’expansió agrícola convivien, però, amb àrees on es mantenia la secular coexistència entre els senyors i els serfs, entre els amos i els masovers, i on l’agricultura no produïa excedents i estava centrada en la subsistència. Aquest era el cas de Cubelles. La victòria francesa sobre les tropes austríaques i prussianes a Austerliz el 1805 i la derrota de l’esquadra de Napoleó a Trafalgar davant Anglaterra portaren Napoleó l’any 1806 a decretar el bloqueig comercial del continent europeu a la Gran Bretanya. L’únic punt feble del bloqueig era Portugal, i Napoleó preparà un pla per a la seva invasió, que passava per controlar tota la península ibèrica i, conseqüentment, les riques colònies americanes. Mitjançant un pacte entre Napoleó i el favorit del rei espanyol, Manuel de Godoy, les tropes franceses entraren a la península el mes d’octubre de 1807 de forma legal i coordinada. Al Principat de Catalunya arribaren el 9 de febrer de 1808, quan un exèrcit de 15.000 infants i 1.800 genets, sota el comandament del general Guillaume Duhesme, creuava el pas fronterer del Portús i ocupava Figueres. L’arribada a la capital va tenir lloc el 13 de febrer de 1808, controlant els llocs estratègics de la defensa militar barcelonina. Mentrestant, el príncep Ferran conspirava contra el seu pare Carles IV i el 17 de març de 1808 els seus partidaris s’amotinaren a Aranjuez, a prop de Madrid. Carles IV es veié obligat a abdicar en el seu fill Ferran. El nou rei Ferran VII partí cap a Baiona, al País Basc Nord, on demanà el suport de Napoleó per a la seva causa. L’emperador cors, hàbil i astut, cridà també el deposat Carles IV a Baiona, amb l’excusa de cercar un consens, d’on no els deixà marxar. Els borbons espanyols eren presoners de Napoleó Bonaparte. L’esclat del conflicte A la capital espanyola, els madrilenys es revoltaren contra la presència militar francesa el 2 de maig de 1808. Només tres dies més tard, el 5 de maig de 1808, les pressions de Napoleó forçaren Ferran a retornar-li la corona al seu pare Carles i aquest la lliurà a Napoleó, qui li cediria al seu germà Josep Bonaparte el 10 de maig de 1808, mostra de la total decadència de la dinastia regnant. Al nostre país, la revolta contra el nou ocupant francès va esclatar a València el 23 de maig de 1808 i a Lleida ho feu el 28 de maig, situació que propicià la creació de juntes de govern a les principals ciutats catalanes, com ara Igualada, Lleida, Tortosa o Girona. El general Duhesme, sorprès pels esdeveniments, volgué controlar el rerepaís i ajudar la capital del País Valencià, i així envià el 4 de juny de 1808 dues columnes, una cap a Igualada, sota les ordres del general Scwartz, i l’altra cap a Tortosa i València, comandada pel general Chabran. La primera va ser derrotada per soldats regulars i sometents catalans al Bruc el 6 de juny, mentre que la segona arribà sense contratemps a Tarragona el 7 de juny, primera escala del trajecte, després de travessar el Penedès per la ruta de Vilafranca. Un cop coneguda la desfeta del Bruc, Duhesme ordenà Chabran de tornar cap a Barcelona. Al camí de retorn, la columna fou atacada el 9 de\njuny per irregulars a l’alçada de l’Arboç. La reacció dels soldats francesos va ser despietada, cremant el poble i matant més de cent persones. A Cubelles, la imminent revenja francesa per la humiliació rebuda al Bruc es va viure amb terror i la població va córrer a les muntanyes en saber-se la notícia de l’inici de les hostilitats i el retorn de la divisió del general Chabran cap a Barcelona. Mossèn Dalmases, notable cronista de la Guerra del Francès a Cubelles, va descriure aquells dies de juny amb aquestes paraules: “Faig nota, pel successiu, tenint la mira no a objectes polítics, sinó espirituals, que en el dia 9 del mes d’octubre1 del 1808 (sic, 9 de juny de 1808), una divisió de l’exèrcit francès que constava de tres mil homes, al retornar de Tarragona (on havia entrat i havia estat rebut en el dia 6 del mateix any) per anar a socórrer una altra divisió que es dirigia a Manresa o Igualada i fou obligada a retornar a Barcelona destrossada; així que aquella arriba a la vila del Vendrell, una partida de cavalleria i infanteria vingué per la part de Calafell i arribà fins el Camí Ral, sota el Mas Mel. Després corregué la veu que venien per aquesta part de Cubelles. Atemorits nosaltres ens dirigírem a les muntanyes i quedà la vila inhabitada o despoblada; el rector Ramon Casadevall, vicari, portà el Globus amb les formes, i sens pompa per a ocultarho més; i ens dirigírem aquella nit al Mas Roig, sota la muntanya de l’Atalaia, des de la qual veiérem com cremaren la vila de l’Arboç i feren les pitjors atrocitats fins a tant que marxaren el divendres al matí oint-se sempre continus trets d’artilleria i fusil·leria en dita casa del Mas Roig. Estigué el sagrament fins dissabte i d’on s’administrà a vàries persones que donaren gràcies de trobar allí impensadament el consol que necessitaven. Bra. Dalmases, Dia 3 de Juliol de 1808”2. Tot fa indicar que les columnes franceses no arribaren a Cubelles i que s’ajuntaren novament al camí de l’Arboç, sense passar per la vila. La resposta catalana als fets del Bruc i l’Arboç, barreja d’eufòria i indignació, es concretà en la creació de grups de sometents arreu del país que començaren a recórrer tots els pobles cercant adhesions contra els francesos. A Cubelles hi hagué una crida al posterior pas dels soldats populars per la vila, segons descriu el pare Garí: “... El toc d’alarma ressonà a Vilanova i, a l’ensems, un sometent va travessar la vila, el qual, des de les muntanyes de Begues, es dirigia a Cubelles i l’Arboç, volent que el sometent de la vila s’unís al d’ells”3. Els militars també s’intentaven organitzar arreu del país, i entre el 13 i el 18 de juliol de 1808 partí de Maó un contingent de 4.630 soldats amb 37 peces d’artilleria que arribà poc després a Tarragona. Part de les noves tropes de Tarragona partiren el 26 de juliol en dues columnes. La primera, amb 700 homes comandats pel comte de Cadalgués prengué direcció a Martorell per Vilafranca. La segona, amb 900 homes sota les ordres del tinent coronel Martín Gonzàlez, passà per Cubelles camí de Sant Boi de Llobregat. Aquest moviment de tropes estabilitzà la nova línia del front al riu Llobregat. Però un fet llunyà produí un tomb en la contesa bèl·lica. De fet, el 12 d’octubre de 1808 Napoleó signà amb el tsar Alexandre de Rússia el Tractat d’Erfurt, el que li permeté reduir el nombre de soldats al front oriental europeu i concentrar els seus efectius militars a la península Ibèrica. La primera ocupació francesa Durant els següents mesos, la Junta Superior del Principat de Catalunya, nou organ de govern, acumulà les seves tropes al voltant de Martorell per a preparar la conquesta de Barcelona. El mes de novembre ja comptava amb 25.000 soldats preparats per a la batalla i controlava ja les viles de Gràcia, Sant Andreu del Palomar i Sarrià. Els francesos concentraren aleshores prop de 20.000 soldats a Perpinyà, el Rosselló, i els enviaren cap a Barcelona sota el comandament del marquès Laurent de Gouvion Saint-Cyr per a\nsocórrer la plaça forta catalana. Assabentats dels moviments francesos, les tropes de la Junta Superior marxaren cap al Vallès i toparen amb els soldats de Saint-Cyr a Llinars del Vallès el 16 de desembre de 1808. Les forces franceses s’imposaren amb claredat i provocaren la total desfeta de la resistència. Entre el 17 i el 19 de desembre els homes de Saint-Cyr arribaren a Barcelona i el 21 de desembre atacaven les posicions catalanes a la riba esquerra del Llobregat, obtenint una important victòria que deixava lliure per als francesos el territori entre Barcelona i Tarragona, això era, tot el Penedès. La ciutat de Tarragona continuava, no obstant, sota el poder de la Junta Superior del Principat de Catalunya. De fet, el 23 de desembre de 1808 la columna del general francès Pino, d’origen italià, entrava a Vilanova i la Geltrú. Tot fa pensar que en aquella data també s’ocupà Cubelles, si fem cas del Diari de Navegació d’Isidre Ricart, capità del bergantí Neptuno, quan el 24 de desembre de 1808 escrivia: “... El motiu ha estat per haver derrotat els enemics el nostre exèrcit del Principat i haver-se retirat el nostre general a Tarragona i l’Excel·lentíssim Sr. Reding al Bruc, i haver els nostres enemics entrat a Vilafranca, i al poble a dalt esmentat i més Sitges i Cubelles i Platges del Vendrell. Hem embarcat algunes famílies per a sortir de l’opressió dels enemics, motiu de la nostra fuga”4. Les tropes franceses sojornaven i es proveien a les cases dels veïns de les poblacions que ocupaven. A Cubelles també s’hagué de mantenir els soldats francesos que controlaven la vila, segons una nota de l’Ajuntament de Vilanova inclosa al Registre de Memorials: “... També en aquesta línia , els pobles de Cubelles, Cunit i quadres, Canyelles, Ribes, Jafra i Olivella, eren disposats a donar xai a les tropes, per a salvar així el bestiar vacum que tenien a casa seva. Els francesos es negaren a subscriure cap document respecte a la carn que se’ls subministrà ...”5. L’estada dels francesos al Garraf només rebia certes pressions aïllades d’algunes partides de sometents del Penedès i del Camp de Tarragona. Malgrat la presència dels francesos a Vilanova, els soldats borbònics feien també acte de presència a Cubelles. Així, el 3 de gener de 1809 morí a Cubelles de mort natural el sergent Carles Almenar, natural de València i membre del Regiment d’Infanteria d’Astúries. La situació, però, era de domini francès a tota la comarca, controlant els pobles del voltant des de la plaça forta de Vilanova. Això no obstant, el 25 de febrer de 1809 el general Reding, comandant de les tropes catalanes, començà la contraofensiva que permetés equilibrar les forces en la contesa, i planejà des de Tarragona l’atac contra la guarnició francesa de Valls. L’operació resultà un desastre. Malgrat la derrota i la mort del mateix general Reding, la Junta Superior va fer un gran esforç militar i ordenà la mobilització general del sometent, aconseguint la conquesta d’Igualada i del pont de Molins de Rei sobre el Llobregat. Aquest atac obligà els francesos a replegar-se novament a la línia del Llobregat, i Cubelles i tot el Garraf van tornar sota control català el 10 de març de 1809. La pesta, que havia delmat els efectius francesos, i la necessitat de controlar el territori entre Barcelona i Perpinyà expliquen també el replegament de les tropes napoleòniques. La Junta Superior de Catalunya adreçà durant el mes de maig de 1809 una nova crida als pobles del Garraf per a proveir d’homes l’exèrcit que havia d’atacar la capital. Una lletra de l’alcalde vilanoví Joaquim Mascaró al capità general interí, el marquès de Coupigny –successor del malaguanyat general Reding-, ho recorda: “N’Agustí d’Arnauda, comandant de les tropes d’Esparraguera i del P.F. de Sant Boi, amb data del 6 que regeix (6 de maig de 1809) encarregà a aquest Ajuntament i a les viles de Sitges, Ribes i Cubelles enviessin Somentent a les ordres de dit senyor”.6 Durant la segona part de l’any 1809 els francesos centraren llurs esforços en la presa de Girona per a assegurar la comunicació entre Barcelona i Figueres, dues places claus per al control del\npaís. El setge francès sobre Girona començà el 6 de juny de 1809 i el comandament militar de Vilafranca intentà organitzar una força per a socórrer la ciutat de Girona el 2 de setembre de 1809. Així, Josep Olzinelles, de la Junta Corregimental de Vilafranca ordenà als pobles del Penedès, entre ells Cubelles, que “en rebre la present enviaran directament al punt de Vallirana a la disposició del mateix quants sometents armats puguin ajuntar als respectius pobles ...”7. Possiblement en aquesta lleva s’incorporà el cubellenc Ventura Prats. El 4 de gener de 1814 es feu una missa en record de la seva ànima, car se’l donava per mort: “Al 4 de gener de 1814 a l’Església de Santa Maria de Cubelles se feren les funcions d’enterrament, Novena i Cap d’Any en sufragi de l’ànima de Ventura Prats que moralment se creu mort, per no saber-se’n res, de quatre anys a esta part, havent anat amb els sometents, a la part de la Ribera, i saber-se per sons companys haver-lo deixat malalt, s’han fet vàries diligències i res s’ha sabut d’ell, amb això es creu mort. Se li cantaren Matines i saudes de Difunts i tres oficis amb Diaques, amb assistència de 16 sacerdots, donant a cadascun 1 ct 2 i 6, i doble al pàrroc ”8. Tornant a l’evolució de la guerra, i malgrat els intents de resistència, Girona va caure el 10 de desembre de 1809, el que deixava assegurada la reraguarda francesa a Catalunya. La divisió administrativa L’emperador Bonaparte pretenia annexionar-se en aquests moments les terres peninsulars situades al nord del riu Ebre i, a tal efecte, el 24 de gener de 1810 el mariscal Pierre Augerau, duc de Castiglione, arribà a Barcelona, on el 6 de març emeté un decret que dividia el Principat de Catalunya en quatre corregiments. Cubelles restava ubicada al corregiment de Barcelona – també anomenat de Montserrat-, al cantó de Vilafranca. Els límits occidentals d’aquesta nova divisió administrativa eren a Cubelles: “Lo segon corregiment de Catalunya prendrà lo títol de corregiment de Barcelona. Se terminarà a mig dia en lo mar Mediterràneo, des de la desembocadura de la Tordera fins a la riera de Foix. A l’occident partirà des d’esta riera, pujant-la i passant per Vilafranca, i d’allí a Igualada passant per Sant Quintí i Torre de Claramunt.”9. La nova divisió suposà de facto el pas del Principat de Catalunya a domini directe francès, sota la protecció de l’emperador Napoleó Bonaparte, que es produí de forma definitiva el 1812 després de la pacificació definitiva del país sota el poder imperial. Una breu etapa de calma Malgrat la superioritat militar francesa, els primers mesos de l’any 1810 van transcórrer en relativa calma a Cubelles i la seva rodalia, i només una ràpida i fracassada expedició francesa pel nord del Penedès durant el març de 1810 pertorbà aquesta tranquil·litat. Aquest període fou aprofitat per molts joves catalans per a emigrar a Amèrica, tot fugint de la guerra i de les lleves de l’exèrcit. A tall d’exemple, el 13 de gener de 1810 Josep Pedro, pare de Llorenç Pedro, consentia que el seu fill marxés cap a l’Havana per a treballar amb el comerciant Pere Puig10. Mentrestant, el 14 de maig de 1810 els francesos prenien el control de Lleida, però la potència de Tarragona, encara en mans catalanes, mantenia la normalitat a les comarques penedesenques. El pare Raimon Ferrer, al seu llibre Barcelona captiva ho descrivia d’aquesta manera: “A l’agost de 1810: [...] A Tarragona, Reus, Valls, Vilafranca, Vilanova, Sitges i els altres punts del Penedès i Camp de Tarragona, regna la major tranquil·litat i salut. Enfeinades es\ntroben dites viles amb el tràfec del comerç que resulta del que es treballa per a l’exèrcit en el seu vestuari, fornitures, etc.”11. El 26 de maig de 1810 Napoleó Bonaparte rellevava Augerau del comandament de l’exèrcit imperial a Catalunya i nomenava Jacques Étienne Macdonald, duc de Tarento, com a nou Governador General amb l’encàrrec de preparar la conquesta de Tarragona. Les accions militars de Macdonald es concentraren a Tortorsa i a les terres de Ponent, pel que durant l’any 1810 els francesos no trepitjaren ni inquietaren Cubelles i la seva rodalia. Aquesta situació de certa tranquil·litat suposà l’arribada de refugiats fugint de la conflagració bèl·lica, com ho demostren la presència d’”incògnits” en els llibres parroquials. El 8 de setembre de 1810 moria Rosa incògnita a la pallissa de Cal Granell. Dins els fets polítics que se succeïren durant la guerra, el 24 de setembre de 1810 s’obriren unes Corts a Cadis que acabaren proclamant una constitució per a la desfeta monarquia espanyola, la coneguda com la Pepa, el 19 de març de 1812. Entre els diputats que discutiren la nova carta magna a la ciutat andalusa en representació de Catalunya hi era el vilanoví en Francesc Papiol de Padró. La seva relació amb Cubelles era molt estreta, car n’era el propietari del Mas Trader i del Mas Xinxola, per herència del seu pare Lluís de Papiol i Martí. Tornant al pla militar, durant la part final de 1810 i inicis de 1811, els francesos reuniren prop de 20.000 soldats per a iniciar el setge de Tarragona, que començà el 4 de maig de 1811 sota el comandament del mariscal Louis Gabriel Suchet. Durant el setge, la ciutat de Vilanova i la Geltrú actuà de darrer port català lliure de la influència francesa, i nombrosos tarragonins fugiren per mar des de la capital del Garraf. La presa de Tarragona, darrera ciutat important del país fora del control imperial, va tenir lloc el 28 de juny de 1811, amb prop de deu mil presoners i morts. L’endemà, les tropes de Suchet controlaven completament l’antiga Tarraco i van emprendre de seguida la conquesta de Vilanova, que per aquelles dates era el darrer port lliure i la porta d’entrada d’armes dels aliats anglesos. L’historiador Xavier Hernàndez ho descriu com segueix: “Vilanova esdevingué un dels principals ports al servei de la Junta. La ciutat estava relativament aïllada i protegida pel massís del Garraf. Els francesos solament podien arribarhi a partir de Vilafranca, atès que si intentaven passar pel camí de les costes de Garraf podien ser canonejats per l’armada britànica, que gairebé sempre hi estava present i a l’aguait. Vilanova, a banda d’un empori de corsaris i contrabandistes, esdevingué el cordó umbilical a través del qual els anglesos van proporcionar armes, pólvora i equipaments de tota mena que, posteriorment, mitjançant rècules d’atzembles s’encaminaven cap a la Catalunya interior”12. El mateix 29 de juny de 1811 van arribar a Cubelles les tropes franceses, amb el mariscal Suchet al capdavant, per a prendre la capital del Garraf, Vilanova i la Geltrú. La presència de Suchet a Cubelles la testifica el Llibre de la Causa Pia per Pobres Donzelles: “Dia 13 d’agost de 1811 per no haver-se pogut verificar l’extracció dia 29 de juny de 1811, per causa de passar en dit dia per esta Parròquia lo Mariscal Sutget (Suchet) francès, i estar Tarragona en poder dels francesos, se fa en dit dia 13 d’agost ...”13. El general francès Harispe, responsable de l’ofensiva de les tropes de Suchet, carregà i doblegà el 30 de juny de 1811 les tropes catalanes acantonades a Vilanova, venint des de Cubelles. El mariscal Suchet sojornà posteriorment amb els seus soldats diversos dies a Vilanova, d’on marxà l’11 de juliol de 1811, de camí cap a Barcelona. Davant la desfeta total i la desmoralització de les tropes de la Junta Superior, el comandament dels exèrcits borbònics a Catalunya passà del marquès de Campoverde al general Lluís Lacy el 9 de juliol de 1811. Una de les primeres ordres fou la mobilització de tots els catalans de 18 a 40 anys, sota de pena de mort. El país estava sota control francès, però la presència militar dels sometents obligà els soldats de Napoleó a recloure’s dins les grans places fortes costaneres que controlaven de nord a sud del Principat, és a dir, Figueres, Girona, Barcelona, Tarragona i Tortosa. La resta de poblacions, i\ntot el Penedès, restaren sota control de les tropes irregulars de la Junta Superior, malgrat que els francesos feien freqüents sortides dels seus quarters en recerca de provisions i de contribucions, situació que perduraria fins al final de la guerra. Un d’aquests períodes d’ocupació es produí a Cubelles el mes de setembre de 1811. El rector cubellenc Bonaventura Dalmases ho va descriure com segueix: “Deu tenir-se en compte que en el dia 7 de setembre de 1811 arribà prop de les vuit hores de la nit el general francès Muyniex (Meunier) procedent de Tarragona amb sa divisió de 1.500 homes d’infanteria, 200 de cavalleria i sis canons d’artilleria. Dit Muyniex (Meunier), qui amb sa plana major sopà i dormí en esta rectoria, es fingí molt amic meu i després em digué que el mariscal francès Suchet havia imposat sobre aquest poble 4.000 duros per la contribució de guerres, al que contestí dient que Jo coneixia bé la misèria del poble i que era impossible que verifiqués aquell pagament. L’endemà, dia 8 de setembre marxà amb tota sa tropa acomiadantse amb moltes cortesies i a les deu hores del matí envià 200 polacos (sic), alguns de cavalleria, quedant-se ell amb son exèrcit a Vilanova, amb l’ordre que si a les tres de la tarda no havia aquest poble verificat el pagament de 1.340 duros, saquejarien l’església i les cases, veient-me en aquesta situació sense poder apel·lar a recurs algun. A la manera que un patró per a salvar sa barca llença les mercaderies al mar quan no pot apaivagar les tempestes, així mateix algunes partides de l’Obra que tenia molt sobrants extraguí per salvar l’església i el poble. 889 duros, són 1667 lliures. ”14. EL GENERAL CLAUDE-MARIE MEUNIER Claude-Marie Meunier va néixer el 4 d’agost de 1770 a SaintAmour, dins una família modesta. Començà la seva carrera militar l’any 1792 amb l’exèrcit del Rhin (1792-1795), unint-se després a les tropes destinades a Itàlia (1795-1798), on esdevingué capità. Posteriorment participà a l’expedició de Napoleó a Egipte de 1801. El 27 de març de 1805 es casà amb Louise-Emilie-Félicité David, la filla del famós pintor francès Jacques-Louis David, unint-se després a la « Grande Armée » de 1805 a 1807, dins la divisió Dupont. Tot seguit passà a la península Ibèrica el 1808. L’any 1810 va ser promocionat al grau de general de brigada, després de la batalla de Cuenza. El 1812 tornà a unir-se a la « Grande Armée » a Rússia, i participà a la campanya de 1813 a Alemanya, on guanyà el Grau de general de divisió. L’any 1815 serví al capdavant de la divisió de la Guàrdia Jove durant el govern dels Cent Dies. La Segona Restauració l’envià a la Bretanya en qualitat d’inspector d’infanteria, lloc que continuà ocupant durant la monarquia. Ja al final de la seva vida, va escriure per als seus fills la Història Popular de Napoleó. Va morir a París el 14 d’abril de 1846, i fou enterrat al cementiri de Père-Lachaise, al costat del pintor David. El seu nom resta escrit al cantó sud de l’Arc del Triomf de París.\nLa gana i la peste assolaren la comarca durant el 1811. La sequera produí la pèrdua de la collita i la fam augmentà els efectes negatius de la guerra. A banda de les aportacions per a la guerra fetes amb els diners de l’Obra, el sosteniment de les tropes obligà a contínues contribucions per part de la Parròquia de Santa Maria de Cubelles, com ho reflecteix novament el rector mossèn Bonaventura Dalmases als comptes parroquials de 1811: “Certifico i faig fe lo infrascrit D. Bonaventura Dalmases rector de la present parròquia que en lo present any los fruits de la present parròquia han valgut ... 2.045,00 lliures Despeses de col·lectes ... 319,00 lliures Resta 1.726,00 lliures\nHe pagat als espanyols lo novè Ídem novè als francesos són col·lectes per Josep Girona Ídem contribucions als hospitals de quatre duros cada mes\n191,00 lliures 1.525,00 lliures\n500,00 lliures 1.475,00 lliures\n47,00 lliures 1.428,00 lliures”15\nEl desenllaç de la guerra i la desfeta napoleònica L’any 1812 començà amb la conquesta de València pel mariscal Suchet el 7 de gener, operació on participà el general Claude-Marie Meunier. La notícia portà a l’intent de les tropes catalanes de tallar la línia defensiva entre Barcelona i València amb la presa de Tarragona. Els francesos enviaren aleshores una columna des de Barcelona el 22 de gener de 1812 en direcció a Tarragona. Pel camí, els soldats saquejaren Vilafranca, Vilanova i, segons alguns historiadors, les viles del voltant16, entre les quals es podria trobar Cubelles, encara que no hi ha dades concretes que ho testifiquin. Els soldats francesos portaven les idees revolucionàries i laiques. Això, afegit al poc entusiasme dels eclesiàstics catalans envers els nous invasors, va afavorir l’atac i el fustigament contra esglésies i clergues per part dels napoleònics. A Cubelles en tenim notícia de greus amenaces mitjançant una anotació d’una aportació econòmica al Llibre de Comptes de l’Administració dels Sants Màrtirs sant Abdó i Senén de 1812: “Per redimir-nos de la injusta vexació del general francès Mesriex (Meunier) i lliurar-nos del saqueig de en l’Església i vila, 100 lliures”17. El mes de maig es produí la mort a Palma de Mallorca d’un altre dels cubellencs que participaren a la conflagració bèl·lica, com ho testifica la ressenya de l’Hospital Militar de la Plaça de Palma, al Regne de Mallorca: “Don Juan Escales presbíter i mossèn castrense del Reial Hospital Militar de la Plaça de Palma Regne de Mallorca certifico que al llibre d’òbits al foli 119 que resta en poder meu consta d’una partida que a la lletra és com segueix Als 17 dies del mes de Maig de l’any 1812, en aquest Reial Hospital Militar de la Plaça de Palma Regne de Mallorca va morir Magí Artigas fill de Jaume i de Madrona Artigas, natural de Cubelles Arquebisbat de Tarragona, Presidiari; rebé tots els Sants Sagraments i el dia següent va ser enterrat al Camp Sant de què dono fe i signo = Juan Escales Capellà. Aquesta partida per a que se li doni entera fe on convingui, concorda amb el seu original a on em remeto ...”18. Els francesos van emprendre durant el mes de juny de 1812 la campanya de Rússia, el que va suposar l’enviament de moltes tropes al front oriental europeu, entre ells el general Meunier, i la continuació del replegament dels francesos a l’interior de les fortaleses de les principals capitals catalanes. Aquesta situació fou aprofitada per les tropes angleses a la península, on amb la victòria d’Arapiles, a prop de Salamanca, el 22 de juliol de 1812, s’inicià la conquesta britànica d’Espanya. L’historiador català Francesc Xavier Hernàndez descriu així aquest període:\n“A Catalunya, la campanya de 1812 va venir marcada per l’atonia militar. La pesta i la fam havien colpejat el país a finals de 1811 i el 1812 va començar i continuar de manera paorosa amb una sequera generalitzada i amb l’abandonament general de camps i masies”19. Durant aquest 1812 va tenir lloc la proclamació de la constitució de Cadis al territori del Penedès. El primer jurament de la nova carta magna a Catalunya va tenir lloc l’1 d’agost de 1812 a Sallent de Llobregat, amb la proclama del general Lluís Lacy. Al Penedès es començaria a acatar durant el mes de setembre. Així, el 6 setembre de 1812 es jurà a Vilanova i la Geltrú i el 19 de setembre a Sitges. Aquest 1812 l’església de Cubelles continuà amb les contribucions als dos bàndols en conflicte. Les anotacions de mossèn Bonaventura Dalmases sobre els rendiments de la Parròquia durant 1812 ho certifiquen: “Certifico i faig fe lo infrascrit D. Bonaventura Dalmases rector de la present parròquia que en lo present any han valgut ... 2.364,00 lliures Despeses de col·lectes ... 442,00 lliures Resta 1.922,00 lliures Novè als espanyols en diners\n217,00 lliures 1.705,00 lliures\nNovè als francesos\n60,00 lliures 1.645,00 lliures\n133,29 lliures 1.511,71 lliures\n60,00 lliures 1.451,71 lliures\nÍdem 71 deixo pels hospitals entregats al rector de la Geltrú Ídem per blat per a les tropes\nSón mil quatre-centes cinquanta-una lliures i disset sous”20. La següent gran i decisiva batalla de la guerra al mapa peninsular va tenir lloc el 21 de juny de 1813, amb la victòria de Wellington a Gasteiz, el que suposà la definitiva derrota dels francesos. Mentrestant, el 30 de juny de 1813 els francesos enviaren el comandant superior de la Baixa Catalunya, Maurice Mathieu de la Redorte, a donar suport a Tarragona. De tornada cap a Barcelona, passà per Cubelles de camí a Vilanova, on sojornà el 30 de juny de 1813. Davant la derrota de Gasteiz, el general Suchet inicià el replegament de les tropes franceses de València el 5 de juliol de 1813. Prenent la carretera cap al Principat, passà per Tortosa i Tarragona, situà el seu quarter general durant uns mesos a Vilafranca, i tornà a ocupar i expoliar les poblacions del Garraf des de juliol a setembre de 1813. L’estada dels francesos a Cubelles la descriu mossèn Bonaventura Dalmases al Llibre de Comptes de l’Obra de la Parròquia de Cubelles: “Deu afergir-se que en aquest any de 1813, des del dia de Santa Anna, el 26 de juliol, fins els últims del mes d’agost, haguérem de mantenir una partida de tropes franceses, amb 700 homes amb sa cavalleria, son General de Divisió que s’allotjà en esta rectoria amb els oficials corresponents, els quals sempre estaven amenaçant per saqueig per l’església i per la vila. Quan ja no podia sufragar les despeses, doncs ningú treballava res guanyava res, i a fi de que poguérem conservar l’església i la vila permetí que s’extragueren de la caixa, en vàries partides per a pagar els bous que s’hagueren de comprar a la gent que de vàries parts havien fugit per les muntanyes a fi de que no els robaren, 696 lliures i 16 sous ...”21.\nA la nostra vila els excessos dels combatents es traduïren en un homicidi quan els soldats de Suchet van assassinar el masover de la casa Rovirosa de Rocacrespa: “Als 26 d’Agost de l’any 1813 en l’Església Parroquial de Santa Maria de Cubelles, Bisbat de Barcelona se feren les funcions funerals per l’ànima de Joan Morató masover de Casa Rovirosa dit lo hereu de Rocacrespa, marit que fou de Càndia Morató, que morí de mort violenta en sa casa per mans dels francesos lo dia 6 del sobre dit mes i any ”22. També en aquest estiu de 1813, les tropes anglo-espanyoles creuaren el riu Ebre i obligaren els francesos a abandonar la ciutat de Tarragona, que cauria en mans britàniques el 18 d’agost de 1813. Suchet, com hem vist en retirada, tanmateix va mantenir la guarnició a Barcelona i, més a la rereguarda, el control de les ciutats murallades de Sagunt, Peníscola i Tortosa. La nova línia del front s’establia al riu Llobregat. El rector cubellenc mossèn Dalmases, tip dels abusos francesos, recorda aquesta etapa de la guerra amb eixes paraules: “En lo present any han deixat los francesos Tarragona, i amb el general Suchet se han acampat a les riberes del Llobregat fins el Vallès, bon vent i barca nova”23. El comentari del rector de la parròquia de Cubelles denota el poc afecte que sentia per Suchet i les seves hostes. Això no obstant, el mariscal francès encara donaria algun ensurt a les tropes aliades, com ara l’ofensiva que llençà el 13 de setembre, en creuar el Llobregat i encalçar les tropes britàniques de lord William Bentinck fins a Altafulla. A finals de desembre de 1813, Suchet aconseguí estabilitzar una línia defensiva al riu Fluvià defensada per 23.000 francesos. Les derrotes de Napoleó al front alemany obligaren el cors a reaccionar amb rapidesa, oferint el tro espanyol a Ferran de Borbó a canvi de la pau. El Retrat del Mariscal Suchet (1770-1826). conveni de Valençay, de l’11 de desembre de 1813, proposava el cessament de les hostilitats amb el regne espanyol i la retirada pacífica de les tropes franceses de la península, situació que fou acceptada pel jove borbó. Malgrat tot, arran de la batalla de Gasteiz els britànics iniciaren la persecució de les tropes imperials fins a Tolosa de Llenguadoc, on el 10 d’abril de 1814 s’enfrontaren els exèrcits del duc de Wellington i del mariscal Soult. Quatre dies abans, el 6 d’abril de 1814, Napoleó Bonaparte havia abdicat i era deportat a l’illa d’Elba. La situació al Principat es concretaria amb un tractat signat el 19 d’abril de 1814, on es detallava el retorn dels soldats francesos. El 26 d’abril de 1814 es decretava el cessament de les hostilitats a Catalunya, i el 28 de maig es produïa la retirada de la guarnició francesa de Barcelona. Entre maig i juny, serien evacuades la resta de places fortes dels Països Catalans. El monarca espanyol Ferran VII arribà al Principat de Catalunya el 22 de març de 1814, derogant la Constitució de Cadis i reinstaurant l’absolutisme com a forma de govern. Malgrat això, es començà a produir un canvi en les actituds i els costums que afectava les capes mitjanes populars i urbanes. En el seu viatge cap a Madrid, Ferran de Borbó passà pel Penedès, concretament per l’Arboç. Un dels que el veié va ser el rector cubellenc, Bonaventura Dalmases, qui en el llibre de comptes de la Parròquia de Cubelles hi anotà:\n“En lo present any torna per la Quaresma lo Rei Fernando setè del captiveri de Bonaparte, passa per l’Arboç amb poc faust per la Quaresma i gràcies a Déu gastava bon color”24. Era el final de la llarga Guerra del Francès.\nELS NOBLES CADÀVERS ARRIBATS A CUBELLES L’ocupació francesa de Barcelona va produir a Cubelles un fet curiós mesos abans del final de la guerra. Nobles barcelonins havien abandonat la capital del país per a anar a Mallorca, fugint dels francesos. Alguns d’ells no van tornar i d’altres ho van fer de forma curiosa. Veiem l’anotació del mossèn cubellenc Bonaventura Dalmases al llibre d’òbits de l’Arxiu Parroquial de Cubelles: “Dia 11 de Gener del present any 1814 arribaren a aquesta Parròquia de Santa Maria de Cubelles Bisbat de Barcelona els cadàvers de les nobles senyores na Gertrudis Llondella i i Lana, muller que fou d’en Ramon Llondella i Tresseras la qual havia mort en la Ciutat de Palma de l’Illa de Mallorca el 31 de Març de 1812; i de na Rosa Llondella sa filla, la qual havia finat en la mateixa ciutat el 12 d’Agost de dit any en la Parròquia de Sant Nicolau. Els quals cadàvers després d’haver estat en l’Església de Nostra Senyora del Carme de l’expressada Ciutat de Palma foren extrets, transportats i acompanyats a la present Parròquia pel reverend Doctor n’Emanuel del Castillo Prevere i Beneficiat de la Parroquial Església de Sant Miquel de la Ciutat de Barcelona i dipositats novament sobre les capelles de Sant Gregori i Sant Sebastià al costat de la paret del campanar a on es cobriran d’un embà de maons a fi de que no s’alteri cosa en les cobertes. Tot a les pietoses instàncies de dit Noble Senyor en Ramon a fi d’extreure’ls del present dipòsit i transportar-los a la Sepultura de sa casa, que és en l’Església de Maria Santíssima del Carme de la referida Ciutat de Barcelona quan les circumstàncies ho permetran per a complir amb les voluntats de dites na Gertrudis sa muller i de na Rosa sa filla que així ho manaren en els testaments. I a fi que no pugui dubtar-se de la identitat de dits cadàvers afegeixo la present escriptura al Llibre d’Òbits de ma Parroquial Església entre els folis 361 i 362 guardat en mon arxiu el dia 11 de Gener de 1814”.\nLa descripció dels fets i la data de signatura del document, porten a pensar que la data real era el mes de Juny, i no Octubre com per error escriví el mossèn. 2 Llibre de l’Obra. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 3 Virella i Bloda, Albert. Vilanova i la Geltrú durant la invasió francesa. Institut d’Estudis Penedesencs, 1998. Pàg. 32. 4 Virella i Bloda, Albert. Vilanova i la Geltrú durant la invasió francesa. Institut d’Estudis Penedesencs, 1998. Pàg. 263. 5 Virella i Bloda, Albert. Vilanova i la Geltrú durant la invasió francesa. Institut d’Estudis Penedesencs, 1998. Pàg. 46. 6 Virella i Bloda, Albert. Vilanova i la Geltrú durant la invasió francesa. Institut d’Estudis Penedesencs, 1998. Pàg. 50. 7 Virella i Bloda, Albert. Vilanova i la Geltrú durant la invasió francesa. Institut d’Estudis Penedesencs, 1998. Pàg. 58. 8 Llibre d’òbits de 1814 de l’Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 9 Virella i Bloda, Albert. Vilanova i la Geltrú durant la invasió francesa. Institut d’Estudis Penedesencs, 1998. Pàg. 64. 10 Arxiu Notarial de Vilanova, 1810. Arxiu Comarcal del Garraf. 11 Virella i Bloda, Albert. Vilanova i la Geltrú durant la invasió francesa. Institut d’Estudis Penedesencs, 1998. Pàg. 67. 12 Hernàndez i Cardona, Xavier. Història Militar de Catalunya, volum IV. Rafel Dalmau Editors, Barce-lona 2004. Pàg. 45. 13 Llibre de la Causa Pia per Pobres Donzelles. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 14 Llibre de l’Obra de la Parroquia. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 15 Llibre de comptes de la Parròquia, 1811. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 16 Virella i Bloda, Albert. Vilanova i la Geltrú durant la invasió francesa. Institut d’Estudis Penedesencs, 1998. Pàg. 149. 17 Avinyó i Andreu, Mossèn Joan. Història de Cubelles. Ajuntament de Cubelles, 1993. Pàg. 126. 18 Llibre d’òbits de 1812 de l’Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 19 Hernàndez i Cardona, Xavier. Història Militar de Catalunya. Volum IV. Rafael Dalmau Editor, 2004. Pàg. 54. 20 Llibre de comptes de la Parròquia, 1812. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 21 Llibre de l’Obra de la Parroquia. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 22 Llibre d’òbits de 1813. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 23 Llibre de comptes de la Parròquia, 1813. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles. 24 Llibre de comptes de la Parròquia, 1814. Arxiu Parroquial de Santa Maria de Cubelles.\nArticle escrit per Xavier Martínez i Roig


The Wolves – White Summer – Sotogrande\nUn espectacle de teatre de carrer itinerant amb música en directe, on 4 brokers del Wall Street recorren els carrers a ritme de Funky i on desenvoluparan una peculiar jornada laboral.\nLa utilització dels carrers i places com arquitectura escènica juga un paper fonamental on el públic acompanyarà aquests peculiars “llops”. El virtuosisme dels xanquers, els moviments coreogràfics i les accions de carrer a ritme de bateria, fan de “The Wolves” un espectacle on convertim la via pública en una autèntica jungla del consum, el poder, la fama i l’estatus.\n“Mamífers carnissers d’aproximadament tres metres d’altura vestits elegantment que el seu carisma i atracció són de reconeguda fama entre la resta del ramat. De cap agut i orelles terces tenen conductes salvatges davant les seves preses i es desplacen en manada.”


‘La revolució de la impremta. La contribució de la tipografia al desenvolupament de la Catalunya moderna’, de Xevi Camprubí - La Veu dels Llibres\nQuan Philippe Berger afirmava l’any 1987 que la introducció de la impremta i el comerç del llibre a la València renaixentista no havien aportat cap canvi important en el volum de lectors en qualsevol segment de la societat valenciana, no s’equivocava massa. Tanmateix deixava sense valorar la importància que econòmicament havia significat la nova tecnologia, probablement perquè s’allunyava del tema de recerca desenvolupat. L’any 1979 la historiadora nord-americana Elizabeth Eisenstein criticava els autors que havien bandejat l’impacte causat per la tipografia en l’embranzida econòmica i sostenia que la impremta s’havia de considerar com un avenç en la història de la civilització, vist que aquesta art industrial impregnà la major part del teixit social. Xevi Camprubí, professor d’Història Moderna de l’Autònoma de Barcelona, realitzà la tesi doctoral sobre l’impressor Rafael Figueró i la premsa de l’època, a cavall entre els segles XVII i XVIII. Amb el bagatge de coneixement adquirit sobre el mon de l’edició i a partir de l’obra precursora d’Eisenstein, Camprubí ha intentat demostrar que aquella implantació tècnica afavorí el desenvolupament de la societat catalana moderna.\nla utilitat d’aquest invent traspassà les línies de la simple edició de llibres perquè, directament, incidí en la vida quotidiana a través de la impressió d’allò que a Catalunya s’anomenaven “menuderies”, és a dir, cartells, fulls, plecs, gojos...\nParem atenció: certament la utilitat d’aquest invent traspassà les línies de la simple edició de llibres perquè, directament, incidí en la vida quotidiana a través de la impressió d’allò que a Catalunya s’anomenaven “menuderies”, és a dir, cartells, fulls, plecs, gojos... Volem dir que l’impacte dels impresos de comunicació i de burocràcia, en realitat parlem d’això, incidí notablement en la major part dels estaments socials. La tecnologia tipogràfica permeté «el pas d’un sistema de reproducció de documents artesanal a un altre d’industrial». Per exemple, els guanys aportats per la impremta en qüestions temporals i econòmiques foren assenyalats. De fet, segons al·lega Campruví, les institucions catalanes trobaren un gran aliat a l’hora de recaptar impostos. Documents per als préstecs, butlletes, albarans i d’altres papers oficials s’imprimien i s’estalviaven el cost de redactar-los manualment. Més rapidesa, menys jornals, clar. L’oficialitat no fou l’únic estament beneficiat. L’Església aprofità l’ocasió per imprimir les butles d’abstinència, aquelles que en altres temps, no sé si avui encara estan en vigor, es compraven massivament per consumir carn en temps de Quaresma i no caure en pecat de gola. Camprubí reporta una informació de Jordi Rubió on afirmava que se n’imprimiren una quantitat “fabulosa” d’exemplars.\nAltres sectors econòmics es beneficiaren dels efectes tipogràfics. L’administració de justícia disposà d’un aliat eficaç a l’hora de repartir entre els jutges les lleis contingudes a les Constitucions de Catalunya, atès que un «cop closes les Corts», totes les causes judicials quedaven suspeses i no es tornaven a obrir fins que les noves lleis s’imprimien i repartien. El mateix ocorria amb les comunicacions que s’havien de trametre als diputats locals per informar-los de la suspensió del curs judicial.\nPer a Camprubí, una de les contribucions de la impremta fou l’edició de les Decisions de la Reial Audiència, unes obres de jurisprudència on es recollien les sentències i l’argumentació jurídica que les sustentaven. L’organització militar i la defensa utilitzaren els serveis d’impressió per a difondre tractats de pau, les condicions de capitulació de les ciutats assetjades, acreditacions... I la convocatòria de voluntaris per a fets d’armes, a més de la difusió de butlletes amb missatges propagandístics o polítics, com ara els papers impresos durant el setge de Barcelona de 1713 per incitar els soldats de l’exèrcit invasor a desertar.\nA Europa, Estrasburg fou pionera en fundar el primer setmanari l’any 1605. Altres publicacions alemanyes en seguiren l’exemple. Posteriorment s’hi afegiren els Països Baixos\nEl comerç del llibre escolar movia una quantitat ingent de «recursos i de diners». Un detall que es coneix gràcies a la Universitat de Cervera, posseïdora d’un privilegi de Felip V per a vendre «en exclusiva tots els llibres de l’ensenyament a Catalunya». A instància d’aquesta universitat, per controlar el mercat, clar, es procedí a inventariar els exemplars que hi havia a les impremtes i llibreries de Barcelona. Fins a 550.000 llibres d’ensenyament hi foren comptats. Un important comerç que subratlla la importància d’aquest sector a Catalunya.\nResulta evident que, sense la tipografia, el naixement de la premsa s’hagués endarrerit històricament. A Europa, Estrasburg fou pionera en fundar el primer setmanari l’any 1605. Altres publicacions alemanyes en seguiren l’exemple. Posteriorment s’hi afegiren els Països Baixos, que es constituïren en un gran centre de difusió de notícies. Per a Antoni Simon la premsa ajudà «a entendre la dinàmica dels esdeveniments» històrics a les capes mitjanes i populars.\nSense bandejar la importància del llibre imprès, les activitats, diguem-ne secundàries?, de la impremta conformaren un avenç tecnològic que revolucionà vigorosament la societat. Camprubí ha apariat un llibre de recerca i relat basat en un sòlid coneixement del sector impremter a l’època moderna que convé de llegir.


Tècniques per evitar el mal d'esquena - Consells - Veritas\nTècniques per evitar el mal d’esquena, que pot ser originat per males postures, estrès, artrosi, artritis, etc. El ioga està especialment indicat per a millorar aquesta situació i aconseguir una columna vertebral sana i forta. Quan practiquem ioga sentim que totes les postures o asanes ens porten a corregir la posició de l’esquena. L’espina dorsal té una influència decisiva no només sobre el cos, sinó també a nivell cerebral. Per intentar posar remei a la situació, o senzillament per mantenir l’esquena en condicions òptimes, el ioga ens proposa un seguit d’estiraments que, amb un esforç moderat i sense crear cap tipus de dolor, permeten a qui els practica recuperar el benestar físic. La seva pràctica activa el to muscular, manté l’elasticitat del cos, corregeix l’alineació (en els casos en què sigui possible), tonifica el sistema nerviós i estimula les glàndules de secreció interna i els òrgans interns.\nEt proposem un exercici molt simple i efectiu que pots fer còmodament cada dia. Augmenta la flexibilitat de la columna i intensifica la mobilitat articular, alhora que millora la respiració i enforteix tant l’esquena com la zona pèlvica.\nPosició de partida: posa’t de genolls amb les cames obertes a l’altura dels malucs i els genolls en línia. Espatlles, colzes i nines han de formar una línia perpendicular a terra.\nExercici: s’inhala profundament ondulant l’esquena cap avall i exhala arquejant la columna cap al sostre i pujant les vèrtebres dorsals al màxim, com si fossis un gat. Els músculs involucrats són els abdominals i els de l’espina dorsal.\nRepeticions: alterna lentament les dues postures entre tres i deu vegades.\nPrecaucions: en cas de lesions de coll cal practicar l’exercici mantenint el coll alineat amb el terra.\nApunta’t a les nostres activitats de correcció postural i pràctiques de ioga.


Compromís denuncia l’ocultació de patrocinis esportius per part de l’Aeroport de Castelló – Coalició Compromís\nCompromís denuncia l’ocultació de patrocinis esportius per part de l’Aeroport de Castelló\nPublicat el 16 de Gener de 2014 en Llibertat i Igualtat\nLa diputada autonòmica de Compromís, Mònica Oltra, ha denunciat que el Consell no explica el cost de les esponsorizaciones esportives de l’Aeroport de Castelló relacionades amb el Vila-real Club de Futbol SAD, Match Golf Consulting i FS Baix Maestrat.\nOltra ha explicat que va demanar informació al Consell sobre aquest tema, sobre cadascun dels anteriors contractes i quants se n’havien signat.\nNo obstant això, aquesta diputada explica que la Conselleria d’Economia “es limita a dir que amb Match Golf Consulting es van signar set contractes per al patrocini dels tornejos Golf 4 Tours de 2004 a 2010, cinc contractes amb el FS Baix Maestrat des de 2005 fins a 2010 i cinc amb el Vila-real de 2006 a 2010”.\n“El conseller no respon quin import ha tingut cadascun d’aquests contractes, ni tampoc a la pregunta formulada que demanava saber tots i cadascun dels contractes que s’han signat (incloent els esmentats i uns altres de nous), i esdeveniments o entitats esportives”, afig Oltra.\nAquestes preguntes es van formular després de la localització, per part de Compromís, d’un contracte de data 1 de desembre de 2010, per un import de 135.000 euros més IVA amb Match Golf Consulting, que s’afig als costos del Master Golf de Castelló, també organitzat per l’empresa.\nEl “Golf 4 Tours” es va celebrar de 2004 fins a 2010 en el camp de golf de la Coma, igual que en el Master Golf, i tots ells van suposar “ingents” quantitats de diners públics d’inversió, segons Oltra.\nbalafiament irregularitats oltra opacitat


S’han acumulat toxines. Com reconèixer una funció hepàtica anormal -\nLa fatiga, la somnolència i la distensió són símptomes que tothom ha diagnosticat almenys una vegada. Però, i si tots aquests no són signes de depressió tardorenca o de la deficiència habitual de vitamines? Els nivells elevats d’amoníac tòxic al cos poden estar causant el problema. Això indica que el fetge funciona malament.\nCom a part d’un projecte especial del Campionat, us indicarem quins símptomes alarmants hauríeu d’escoltar i com no posar en perill el vostre futur i el vostre fetge.\nFuncions fetge. De què és responsable un òrgan vital?\nGairebé tots els nostres òrgans i sistemes es troben a l'àrea de responsabilitat del fetge. Serveix un munt de funcions al mateix temps.\nProtecció contra verins i al·lèrgens. Una de les funcions més importants del fetge és la funció barrera. Neutralitza els productes del metabolisme de les proteïnes, prenent-los de la sang. És en aquest òrgan que es neutralitzen les toxines, els verins i els al·lergògens que entren al nostre cos.\nEquilibri de pes El fetge segrega bilis, que el cos necessita per digerir els aliments. L’òrgan també participa en la síntesi de colesterol i controla el metabolisme dels greixos, ajuda a regular les hormones.\nProducció d’energia. A més, el fetge produeix glucosa, la principal font d’energia.\nAixò és interessant: segons l'Organització Mundial de la Salut (OMS), es produeixen diverses malalties hepàtiques en 2.000 milions de persones i aquesta xifra augmenta cada any.\nFactors negatius. Què pot ser dolent per al fetge?\nMenjar ràpid, aliments grassos i menjar en excés. Els mals hàbits, els aperitius a la fugida i l'afició pel menjar ràpid, tot això afecta d'una manera o altra al treball d'un òrgan vital. El pitjor és que aneu al menjar ràpid amb regularitat, ja que l’augment dels nivells d’amoníac es deu principalment a l’efecte acumulatiu.\nAlguns medicaments. No tots, però molts medicaments afecten el fetge. Per tant, és tan important no auto-medicar-se i consultar un metge abans d’utilitzar-los.\nPerò tinc un estil de vida saludable. No puc tenir problemes hepàtics! Menjo bé, faig esport, no abús de l’alcohol\nEls mal funcionaments hepàtics i les toxines acumulades no signifiquen en absolut que es beu alcohol durant dies, visqui prop de la producció tòxica i estudi constantment contra hamburgueses grasses. També hi ha altres motius.\nDieta amb proteïnes. Fins i tot una dieta completament inofensiva, a primera vista, de vegades provoca problemes hepàtics. És possible que el nostre fetge simplement no faci front a una situació en què l’augment de la quantitat de proteïna entra al cos. Amb aquestes dietes,Condueix a l'acumulació d'amoníac al cos sota la influència de l'estrès metabòlic. L'excés d'amoníac, al seu torn, afecta negativament el fetge i el cervell. Com a resultat, disminueix la concentració d’atenció i apareix una fatiga constant. El fàrmac Hepa-Merz en grànuls pot ajudar a reduir el nivell d’amoníac i reduir els símptomes d’astènia (fatiga, letargia). S'ha de prendre tres vegades al dia, dissolt en un got d'aigua.\nNutrició esportiva. Segons investigadors nord-americans, cada any es registren cada vegada més casos de malalties hepàtiques associades a la ingesta de suplements esportius. Per tant, un cop establert un objectiu atlètic ambiciós i començat a prendre molts suplements, penseu en com protegir el fetge.\nEsports i amoníac\nL’exercici diari i la nutrició de proteïnes poden provocar l’acumulació de toxines (amoníac). Fins i tot un lleuger augment de l’amoníac a la sang comporta pèrdues de concentració, empitjorament de les reaccions i irritabilitat. D'acord, practicar esports en aquest estat és gairebé poc realista. El paper principal del fetge en aquesta situació és neutralitzar aquestes toxines. No obstant això, si el fetge falla, els nivells d'amoníac a la sang poden augmentar.\nLes principals causes de l'augment de toxines en els esportistes són:\ncàrregues esportives elevades;\naliments rics en proteïnes;\nmenjar barreges de proteïnes i batuts;\nA més del fet que aquesta intoxicació és òbviament nociva, l’augment de l’amoníac a la sang afecta negativament els músculs, cosa que provoca una disminució de la massa i la força muscular. També pot provocar una recuperació més lenta després de fer exercici.\nInteressant: l'amoníac, en ser una toxina, comença a afectar el cervell, causant fatiga, trastorn d'atenció i trastorn del son.\nComproveu el fetge en 40 segons\nSímptomes lleus com augment de la fatiga i distracció durant el dia o bé no criden l'atenció en absolut, o se'ls malinterpreta. Per tant, en presència d’aquests símptomes, és important pensar en la salut del fetge i sotmetre’s a diagnòstics oportuns.\nHi ha diverses proves en un laboratori mèdic. Tot i això, és possible sospitar de la presència d’una disfunció hepàtica i d’un augment del nivell d’amoníac a la sang a distància, mitjançant una prova especial en línia. En només 40 segons i de forma totalment gratuïta, tothom pot fer una prova al lloc web liver test.rf. Si no la supereu diverses vegades seguides, penseu en la vostra salut hepàtica i demaneu una cita amb un metge.\nCom desfer-se de les toxines i protegir el fetge?\nPer desintoxicar el cos de l’amoníac, protegirfetge i evitar la transició de la malaltia hepàtica a etapes més greus, és necessari iniciar el tractament a temps. Hepa-Merz és un medicament sense recepta que té efectes múltiples sobre la funció hepàtica i el metabolisme. És aplicable per al tractament de diverses malalties hepàtiques des de les primeres etapes. El primer pas per obtenir un fetge saludable pot ser la desintoxicació de l’amoníac, després, gràcies a l’efecte complex del medicament, el fetge es restaura i el metabolisme millora en general.\nTingueu cura de la vostra salut i no us acostumeu a símptomes alarmants, sinó combatreu-los. Us esperen moltes noves victòries esportives i rècords personals.\nHi ha contraindicacions. Cal consultar un especialista.\nPublicació anterior Ens reunim amb l’hivern activament. Principals esdeveniments esportius del mes\nPropera publicació Qualsevol pot. Com es desenvolupen els esports inclusius a Rússia\nPrimavera a la pista: com allargar la temporada d’esquí?\nEls jocs russos anuals d’estil lliure tornen a tenir un format nou. Quan : del 19 al 25 de març. On : al territori de l'estació d'esquí Solne...\nKokorin torna a jugar. Com el davanter es va tornar a posar en forma\nSens dubte, tornar al gran esport després d’un llarg descans requereix perseverança i diligència. La història coneix molts exemples de quan els at...


Així és la sèrie adolescent que no et pots perdre! | Adolescents.cat\nAixí és la sèrie adolescent que no et pots perdre!\nGinny and Georgia es va estrenar a Netflix el febrer del 2021 i ja s'ha convertit en tot un èxit. Explica la història de l'adolescent Ginny Miller (Antonia Gentry) i la seva mare Georgia (Brianne Howey), de trenta anys, moderna i capaç de fer qualsevol cosa per aconseguir els seus propòsits. Acostumades a moure's d'un costat a l'altre, mare i filla es muden a Wellsbury, una ciutat de la regió de Nova Anglaterra, EUA, amb l'esperança de poder començar de nou. Tot i això, certs successos del passat, sacsejaran les seves vides, dificultant-los la possibilitat de començar una nova vida estable.\nUna sèrie de 10 episodis que combina drama i comèdia i posa el seu focus principal en la relació maternal, mostrant totes les inquietuds de l'adolescència.\nLa sèrie acaba de confirmar una segona temporada\nDesprés d'estar unes quantes setmanes entre els títols més vistos de Netflix, la plataforma ha decidit confirmar una segona temporada. Molts fans l'esperaven per la manera en com va acabar la primera, però fins ara no havia sortit cap confirmació oficial.\nDe moment, no hi ha data d'inici del rodatge de la segona temporada, però s'espera que tot el càsting continuï donant vida als seus personatges, que segurament podrem veure en acció el 2022.\nAixí és com Netflix ha fet pública la notícia:


Glossa històrica sobre el president Companys 2011 |\n10è aniversari del Memorial Lluís Companys a Sabadell\nEntitats coordinadores dels actes del Memorial\nConferència 2020. Imatges inèdites del president Companys\nActe institucional 2020\nFrancesc Layret, el jurista català i advocat dels treballadors\nInauguració de l’exposició itinerant Francesc Layret\nGlossa històrica sobre el president Companys 2011\nActe commemoratiu central 2011\nMural a la C58 2011\nLectura del manifest al ple de l’ajuntament\nActe commemoratiu central 2012\nPrograma d’actes 2013\nRecull de premsa 2013\nItinerari històric dramatitzat 2014\nActe commemoratiu central 2014\nExposició “Lluís Companys i Sabadell (1916-1940). 75 anys del seu afusellament\nMarató Viquipèdia Lluís Companys\nActe commemoratiu central 2015\nVisita al Centre d’Interpretació Lluís Companys al Terròs\nAltres actes a Sabadell recordant Lluís Companys aquest 2015\nConferència “Lluís Companys o el drama de la modernitat catalana”\nPresentació del llibre “El viatge de Companys”\nActe commemoratiu central 2016\nConferència sobre memòria i reparació a càrrec de Toni Bou, i visita al Círcol Republicà\nMemorial Lluís Companys 2017: Acte commemoratiu central\nMemorial Lluís Companys 2017: conferència de Jordi Pomés Vives\nMemorial Lluís Companys 2017: visita guiada al Cercle Republicà Federal\nExposició “Lluís Companys. Polític fins a la mort (1882-1940)” aquest octubre 2017\nMemorial Lluís Companys 2018: acte commemoratiu institucional\nMemorial Lluís Companys 2018: visita guiada al “Círcol” Republicà Federal\nMemorial Lluís Companys 2018: “Carme Ballester, molt més que la Sra. Companys”, amb Oriol Dueñas\nMemorial Lluís Companys 2019: acte commemoratiu institucional\nMemorial Lluís Companys 2019: visita guiada al “Círcol” Republicà Federal\nMemorial Lluís Companys 2019: Fotografies inèdites del president Companys durant la Guerra Civil del fons del fotògraf Antoni Campañà\nContacteu amb el Memorial\nEl 15 d’octubre d’enguany fa setanta-un anys que el president de la Generalitat de Catalunya, Lluís Companys, fou afusellat. Per aquest motiu diverses entitats i organitzacions ens hem posat d’acord per retre-li un homenatge com cal, de forma unitària i conjunta, aquest any i els successius. Amb aquesta finalitat hem creat el Memorial Lluís Companys a Sabadell, una plataforma oberta d’entitats que promou que la nostra ciutat li dediqui l’homenatge que es mereix i demani l’anul·lació de tots els processos acusatoris perpetrats contra el ‘president-màrtir’ i totes les persones que van lliurar la vida per la llibertat de Catalunya.\nL’afusellament de Companys és un crim que no té precedents en la història moderna d’Europa: els feixistes van detenir un cap de Govern escollit democràticament, van acusar-lo mitjançant un judici fals dirigit pels mateixos militars revoltats contra el Govern legítim de la República i van assassinar-lo per ser el president de la Generalitat.\nLluís Companys va ser advocat laboralista, i va treballar per conciliar republicanisme, catalanisme i lluita obrera. El 1915 esdevingué regidor de Barcelona. El 1920, en ser tirotejat Francesc Layret, advocat i amic personal, per pistolers a sou de la patronal, Companys el substituí com a diputat pel districte republicà de Sabadell a les Eleccions d’aquell mateix any. Va ser director del setmanari L’Avenir, fundador del sindicat Unió de Rabassaires i creador del setmanari Terra, portaveu d’aquest sindicat agrari.\nEl 1931, en convocar-se eleccions municipals, Companys s’adherí a Esquerra Republicana de Catalunya. La seva candidatura triomfà arreu del país. Companys, en saber-se els resultats, es personà a l’Ajuntament de Barcelona i proclamà la República. Poc després, Macià proclamava la República Catalana des del mateix balcó.\nDesprés de la mort de Macià, el Nadal de 1933, Companys fou elegit president de la Generalitat. El 6 d’octubre, va proclamar l’Estat Català dins de la República Federal Espanyola, l’única solució possible per preservar la democràcia i l’autogovern. Tanmateix, l’exèrcit no va acatar les ordres i fou condemnat a trenta anys de presó.\nCompanys va preparar les eleccions i va aconseguir que les candidatures del Front d’Esquerres vencessin en les eleccions del 16 de febrer de 1936; va reprendre les responsabilitats de la presidència i, malgrat la guerra provocada per la sublevació feixista de Franco, la Generalitat exercí el màxim autogovern de la història de Catalunya, des del 1714.\nFinalment, quan el 1939 Catalunya és militarment i políticament ocupada, el president creua la frontera i es refugia a la Bretanya. Podia escapar-se del nazisme però ho posposà per localitzar un fill seu disminuït psíquic, raó per la qual el 13 d’agost de 1940 fou detingut per la Gestapo i lliurat a les autoritats franquistes. Després d’un mes de tortures a Madrid, fou traslladat al castell de Montjuïc a Barcelona; el 14 d’octubre va ser sotmès a un consell de guerra sumaríssim en absència de garanties jurídiques, que el condemnà a mort.\nLa matinada del 15 d’octubre moria descalç cridant ‘Per Catalunya!’.\nAquest proper dissabte 15 d’octubre a les 12 del migdia, a l’esplanada davant de la Masia de Can Rull al Parc de Catalunya, on hi té un monòlit dedicat, li retrem homenatge en un senzill però emotiu acte en el qual esperem comptar amb la vostra presència.\nGràcies per la vostra atenció, una salutació ben cordial.\nAquesta glossa històrica sobre el president Companys i la seva vinculació amb Sabadell va ser llegida en l’acte d’homenatge organtizat pel Memorial Lluís Companys a Sabadell el dissabte, 15 d’octubre de 2011.


La màgia d'escriure | Catorze.cat\nMaite Carranza | 21/09/2016 a les 14:55h\nFoto: Víctor Camilo\nSempre he dit públicament que l’institut experimental pilot Joanot Martorell, un petit paradís enmig de l’erm educatiu del franquisme, va marcar la meva adolescència i va obrir-me finestres a mons apassionants. Allà vaig prendre consciència de la realitat política, vaig compartir somnis i descobertes i vaig capbussar-me en els llibres de la biblioteca.\nVaren ser temps d’utopies, aprenentatges i experiències novedoses. Però entre els molts bons records que hi conservo, a més dels amics i amigues que encara estimo, sempre he volgut agrair públicament el gran favor que em va fer –tal vegada sense ser-ne conscient– un professor de literatura de cognom Vicente. Gràcies a ell, vaig posar a prova el meu desig d’escriure i vaig consolidar la meva vocació d’escriptora. Aquesta és l’ocasió, doncs, de fer-li un petit homenatge.\nJo estudiava sisè de l’antic batxillerat, tenia setze anys, era una gran lectora i aspirava a escriure algun dia. Ell es deia Vicente, era jove i preparava oposicions a Madrid en una època en què els PNN [professor no numerari] boicotejaven les proves i les oposicions s’eternitzaven durant mesos.\nEl Vicente, del qual tinc un record vague, no va ser-hi presencialment gairebé en tot el curs. Això, però, no va ser obstacle perquè els alumnes aprenguéssim. Precursor de l’ensenyament virtual i actiu, el nostre professor Vicente va aplicar una pedagogia de l’aprenentatge de la llengua i la literatura absolutament participativa, estimulant i meravellosa que incentivava els estudiants a llegir, escriure i analitzar textos, en la mateixa línia didàctica que fomentava en aquells temps l’institut.\nEl mètode aclapara per la seva senzillesa i eficàcia. Es basava en la sistematització de les tasques de la lectoescriptura i en la llibertat creativa: una redacció setmanal d’una pàgina mínim, escrita a màquina; un resum crític d’una novel·la de lliure elecció cada quinze dies; un comentari d’un text clàssic espanyol, en aquest cas triat pel professor, cada tres setmanes.\nAl llarg de vuit mesos, doncs, vaig escriure una redacció setmanal que aviat, per decisió pròpia, es va convertir en un conte i més tard en un relat curt. Amb la periodicitat, constància i exigència d’una col·laboració periodística jo anava engruixint la carpeta del meu professor Vicente, del qual només teníem constància de la seva existència per les notes trimestrals que, confesso, en el meu cas, varen ser molt, molt estimulants.\nI què n’he de dir, de les lectures? Per primer cop, es valorava l’entreteniment i la curiositat dels estudiants, per damunt de criteris academicistes. Llegíem els llibres que volíem i podíem fer-ne tota mena de comentaris ferotges i apassionats. Un espai, doncs, per fomentar la tria, la recomanació, el sentit crític i el plaer de la lectura per se, al marge de l’aprenentatge de conceptes literaris teòrics. Recordo que era l’època del boom de la literatura llatinoamericana i del realisme màgic, i que Cortázar, García Márquez, Borges, Torrente Ballester i Vargas Llosa estaven a l’ordre del dia i es barrejaven amb els clàssics de Dostoievski, Tolstoi, Balzac o Flaubert. També fou l’època de la descoberta de Huxley, Orwell i Herman Hesse. És cert que els bons lectors –uns quants– llegíem molt, però també hi havia molts nois i noies que no llegien mai. El mètode Vicente va democratitzar la lectura i va crear lectors entre aquells que MAI no havien acabat un llibre. Unes lectures que varen formar part, per sempre més, de la nostra educació sentimental.\nD’altra banda, els comentaris de text de poemes i fragments d’obres teatrals i novel·lístiques sovint necessitaven una contextualització històrica i estilística que trobàvem en el nostre llibre d’història de la literatura espanyola i que incorporàvem al nostre bagatge cultural amb tota naturalitat. Sense memorística ni exàmens, sense el mètode reprovable de l’ensenyament de la literatura d’aquest país, “retenir, vomitar i oblidar”, que han practicat tants estudiants per acabar odiant aquesta matèria.\nJo, en canvi, vaig descobrir que la lectura lliure incentiva l’amor a la lectura, que només s’aprèn a escriure escrivint i que el coneixement de la nostra literatura clàssica és la nostra capacitat de llegir, entendre, comentar i analitzar un text literari.\nAquell any 1973, en acabar el curs, vaig recollir il·lusionada tres immenses carpetes plenes a vessar de la meva feina. Me’n vaig sentir molt orgullosa, i més encara en rebre una matrícula d’honor, l’única del curs.\nCap comentari, cap llapis vermell, cap nota. La meva feina i prou. En revisar la carpeta de les meves redaccions esdevingudes contes, la sorpresa va ser majúscula. Havia escrit un llibre de relats. Més de vint-i-cinc petits relats que conformaven una obra literària. Era màgia, la màgia d’escriure i la prova fefaent que algun dia, si ho desitjava de debò, res no podria impedir-me d’escriure la meva obra.\nEncara conservo les carpetes.\n* Amb la intenció de contribuir a recuperar la literatura als centres d’ensenyament secundari i de revalorar la figura del professor que ensenya a llegir, escriure i pensar a través dels llibres d’ara i d’abans, el Col·lectiu Pere Quart impulsa la sèrie de textos El meu professor de literatura. Davant del constant menyspreu pel treball literari, considerem que urgeix reivindicar la reflexió que aporten les obres dels autors i dels savis que ens han precedit. Perquè l’ensenyament ha de formar ciutadans que vulguin canviar el món, no pas adaptar-s’hi ni rendir-s’hi.\nMercè Masnou, 22/09/2016 a les 15:29\nI fantàstics els resultats del mètode.\nAra ja sabem part del secret de la teva màgia!


Cros Challenge Escolar 2017 - Escola Projecte\nCros Challenge Escolar 2017\nEl diumenge 20 de novembre ha començat una nova temporada del Cros Escolar, amb una gran representació, de nou, de l’Escola Projecte. Molts joves corredors i corredores han participat en la cursa que s’ha celebrat al CEM de la Mar Bella. Bravo per als nostres futurs atletes per la seva participació i esforç.\nEstrenem noves samarretes\nCom a novetat, els nostres corredors i corredores han pogut estrenar unes noves samarretes personalitzades per al Cros. Volem agrair tant a l’Escola com a l’Ampa l’obsequi i la col·laboració. També volem agrair a la mare Anna Subirós i a l’alumna Júlia Lacueva el seu ajut en el disseny de les samarretes.\nPrevAnteriorEls Cargols, els Peixos i les Girafes anem a Collserola\nSegüentVisita al Centre d’Alt RendimentNext


Nova gamma d'equips domèstics de FUJITSU amb climatizació ecoeficient\nFujitsu porta la climatizació ecoeficient als habitatges\nLa nova gamma d'equips domèstics de Fujitsu ofereix l'estat de l'art de la climatització, reduint el consum, millorant el rendiment i l'eficiència, i amb funcions avançades que permeten reduir la despesa energètica sense renunciar al confort.\nBarcelona, 2 de juliol de 2018\nInnovació tecnològica i el disseny avançat, fiabilitat, eficiència energètica, màxima versatilitat dels equips, diversitat de la gamma i sostenibilitat defineixen l'oferta de sistemes de climatització ecoeficient de Fujitsu per al mercat domèstic. Una oferta creada per oferir el màxim confort amb el mínim consum.\nLa nova gamma ofereix l'estat de l'art de la climatització, així com funcions intel·ligents avançades que redefineixen el model de climatització en la llar.\nEntre els nous models destaquen la nova sèrie KG i KM que afegeixen a les seves funcions exclusives i arquitectura única al mercat, l'ús del gas refrigerant ecològic R32. La nova sèrie KG ofereixen una eficiència energètica classe A+++, un ÉSSER de 8.5 i un SCOP de 5.1, amb sol 19 dB de nivell sonor. Gràcies a la seva funció Power Diffuser la sortida d'aire fred es realitza de manera horitzontal, per evitar la sensació de fred directe, i la de l'aire calent en adreça vertical, creant una sensació agradable en manera calefacció. La sèrie KG s'ofereix en quatre configuracions de 2.000 W a 4.000 W. Per la seva banda, la sèrie KM ofereixen una classe energètica A++ en manera freda i A+ en manera calor, amb un SERT de 7.3, un SCOP de 4.4 i un nivell sonor de 20dB. Disposa de forma opcional control WiFi mitjançant interfície de LAN sense fil i s'ofereixen en 4 configuracions de 3.000 W a 5.000 W.\nEls Split de paret Inverter Sèrie Slide LT ofereixen una classe energètica A+++ en manera freda i A++ en manera calefacció amb 3 maneres de programació: setmanal, in-off i Sleep, amb dues configuracions de potència, de 3.200 w i 4.000 W. Per la seva banda, els Split de paret Inverter Sèrie Slide DL. destaquen pel seu disseny avantguardista i mesures ultracompactes, gràcies al desenvolupament d'un innovador bescanviador de calor d'alta densitat, que ha permès reduir a sol 185 mm el fons dels equips i incrementar en un 20% l'estalvi energètic. A més, en manera calefacció, el funcionament òptim es manté en condicions de fins a -15º. S'ofereix en dues configuracions, de 3.200W i 4.000W.\nEls Split paret Inverter Sèrie LMC, amb quatre models amb potències de 3.000W a 5.000W, destaquen pel seu disseny compacte i estilitzat, que els converteixen en un element decoratiu més en qualsevol estada, amb unes dimensions ultracompactes. Els equips disposen de la Funció Power Diffuser que ofereix màxim confort expulsant l'aire fred en horitzontal i el calent en vertical. A més, poden funcionar 20 minuts a màxima potència en manera refrigeració o calefacció, la qual cosa permet aconseguir el confort de l'estada en amb prou feines uns minuts.\nLa Sèrie LLCE, presenta un nivell sonor de 22 dB, que s'ofereix en dues potències, de 3.000W i 4.000W. Aquests equips ofereixen una pràctica programació horària amb 4 combinacions d'encès i apagat, manera SuperQuiet, ultra silenciós i manera econòmica on el termòstat puja la temperatura gradualment 1 grau en refrigeració.\nLa gamma de Split paret destaca per oferir una eficiència estacional i rendiment a baixa temperatura.\nMés del 90% del temps real de funcionament d'un equip d'aire condicionat es produeix en càrregues parcials, la qual cosa va en detriment de la capacitat nominal del sistema. Els equips de Fujitsu ofereixen la màxima eficiència estacional gràcies als seus exclusius compressors d'alta eficiència All DC Inverterrotatius de 2 cilindres. Aquesta tecnologia permet aconseguir els nivells d'eficiència més alts de la seva categoria, optimitzant els rendiments a càrregues parcials.\nFujitsu és sinònim de confort, totes les sèries de Split paret compten amb funcions específiques que proporcionen un alt rendiment en manera de calefacció, fins i tot amb temperatures exteriors extremes, gràcies al seu innovador bescanviador de calor d'alta densitat i a l'excel·lent comportament del compressor DC inverter. A més, disposen de canvi automàtic de manera freda a calor i, depenent de la temperatura ambiental i la seleccionada, la unitat modifica automàticament la manera en funcionament en fred o calor.\nPer a més informació, consulteu www.eurofred.es\nSINF_0532_EUROFRED_180702.pdf [ ] 305 kB


Els destins de costa extremen els controls policials per a blindar-se davant massificacions aquest cap de setmana | Castelló Extra\nLa Policia de la Generalitat col·laborarà especialment en la vigilància de municipis com Peníscola\nAquesta és la petició que ha realitzat el president de la Generalitat, Ximo Puig, aquest dimecres en la reunió mantinguda al Palau amb alcaldes i alcaldesses de municipis turístics per a coordinar la vigilància del seguiment de les mesures contra la COVID-19.\nBravo ha traslladat als màxims i les màximes responsables municipals la importància de convocar les juntes locals de seguretat per a la coordinació i organització de tots els efectius policials. “Els ajuntaments són els que millor conéixer els llocs estratègics i de major afluència de visitants, especialment, de gent jove”. “Les juntes locals són imprescindibles per a identificar quins són aqueixos punts i determinar on és necessari reforçar la vigilància policial”, ha afegit la consellera.\nLa titular d’Interior ha assenyalat: “Hem donat una lliçó de ciutadania a Espanya i a Europa. Som el territori que menor incidència té des de fa nou setmanes, i no és una casualitat, és fruit del treball ben fet, però també fruit del gran sacrifici per part d’empresaris de l’oci i de l’hostaleria, i també de la ciutadania”.\nEn la Comunitat Valenciana, “no volem imatges lamentables, com les que vam veure el cap de setmana passat, perquè aqueixes imatges no condueixen a la llibertat, sinó a l’UCI, a incrementar la situació hospitalària i, a vegades, condueixen a la mort. Volem apostar per la responsabilitat, el civisme i la solidaritat”, ha conclòs Bravo.\nPenyeta Roja llança el projecte 'Convergents' per a visibilitzar el treball de l'alumnat


Els dotze Manaments el viatger ... a Pamplona | viatges urbans 2021\nEls dotze Manaments el viatger ... a Pamplona\n1. RECÓRRER LA CIUTADELLA\nFelip II va manar construir en 1571 el que avui dia és un dels més fabulosos exemples d'arquitectura militar renaixentista. Recórrer suposa endinsar-se en un laberint de jardins que vesteixen els seus fossats i baluards.\nEs tracta sens dubte d'una de les senyes d'identitat de la ciutat més impecablement cuidada. Té accés per cinc portes, és Monument Històric-Artístic nacional des de 1973 i funciona com un veritable pulmó verd per a la ciutat.\nCiutadella de Pamplona © Getty Images\n2. FER PARADA A LA CASA CONSISTORIAL\nLa primera vegada que un veu la plaça de l'Ajuntament de Pamplona es sorprèn per les dimensions, ja que sembla molt més petita que quan centenars de vilatans van a l' 'Pobre de mi'.\nLa imponent façana d'estil rococó de l'Ajuntament, construïda en 1755, és l'únic que queda d'un edifici que s'ha reconstruït unes quantes vegades. Això sí, pots quedar-te hores observant-la perquè és senzillament fascinant.\n3. DEMANAR CERVESA A Zurito O CANÓ\nAls pamplonesos els agrada el vi però també la cervesa. Això sí, si el que vols és una canya (o un curt) has de demanar un zurito. Si el que vols és un doble, demana un canó. Si et quedes amb set, no siguis tímid, demana una altra. Això sí, no oblidis maridar amb uns bons pinxos i mantenir la panxa satisfeta perquè alternar a Pamplona de bar en bar és tasca non-stop. Consell d'amic.\nFaçana de l'Ajuntament de Pamplona © Getty Images\n4. ANAR A UN TAST DE VI\nNavarra és terra de vins amb denominació d'origen pròpia. Ens trobem en una terra no només de vins rosats, sinó d'una extensa varietat de vins de gran pes. Des de les jornades de l'moscatell de Corella a el Dia de l'Rosat de San Martín d'Unx o el Dia de l'Vi de Lekunberri.\nEl centre de Pamplona està ple de locals on és fàcil apuntar-se a un tast d'aquestes meravelles. En moltes ocasions, aquestes cates sorgeixen en els mateixos bars de manera espontània.\n5. GAUDIR DE LA FONT DE LA Navarrería\nLa font s'ha fet desgraciadament famosa perquè cada any rep a tota una legió de turistes estrangers que vénen decidits a llençar-se des de dalt. Aquesta estúpida tradició fa ombra a una meravellosa font de segle XVIII la ubicació inicial va ser a la cruïlla dels carrers Caldereria, Mercaders i Cúria.\nTambé es coneixia com a Font de Santa Cecília perquè estava ubicada al costat de la Basílica de el mateix nom, actualment desapareguda. Hi ha centenars de bars en aquesta zona, és una millor manera de cuidar el patrimoni de la ciutat. Des del terra, òbviament.\n6. FER AMICS\nEl caràcter pamplonès és increïblement afable i proper. És molt fàcil trobar-se en un bar on no es coneix a ningú i acabar fent amistats, cremant sòl i fent trenc d'alba amb alguna que un altre foto pujada a instagram, de les que un després es penedeix d'haver pujat. A més, el pamplonès estima la seva ciutat i sempre es mostra encantat per mostrártela\nEls carrerons amb encant de Pamplona © Getty Images\n7. alternar AL CARRER ESTAFETA\nSent el carrer amb la corba més famosa dels tancaments (i la més perillosa), el carrer Estafeta és un veritable festival per als amants de les punxes i el cerveceo. Aturada imprescindible és La cuina d'Alex Múgica (Estafeta, 24) que compta amb un menú degustació de deu i una gran varietat de pinxos a barra potser una mica més sofisticats. Això sí, no és una zona low cost. El millor, es paga. Això és així.\nCal aturar a dinar a Estafeta © La cuina de l'Àlex Múgica\n8. TRASLLADAR A JAPÓ\nUn dels espais verds més singulars de la capital navarresa és sens dubte el parc Yamaguchi. Va ser concebut el 1997 per un grup de paisatgistes japonesos com un sincer homenatge a les quatre estacions.\nPròxim a ell es troba el Planetari de la ciutat de Pamplona, que compta amb una cúpula de 20 metres de diàmetre i un enorme programa d'activitats i exposicions. Sens dubte és un dels llocs de la ciutat on millor poder escoltar el silenci i, ja de pas, donar-li un toc exòtic al nostre viatge.\nParc Yamaguchi © Alamy\n9. MENJAR A RODERO\nAnar a Pamplona i no deixar-se caure pel Restaurant Rodero (Emilio Arrieta, 3) és gairebé com anar a la Fira d'Abril a menjar fabada. Més de quatre dècades porten a Pamplona fent història amb meravelles com el seu entrecot de res vella amb parmentier de miso, tàperes i gingebre i el seu tàrtar de filet.\nLa segona generació, els germans Rodero, continuen la tradició dels seus pares amb unes genials dosi de creativitat, sofisticació, productazo i respecte a les tradicions.\nAnar a Pamplona i no deixar-se caure per Rodero és com anar a la Fira d'Abril a menjar fabada © Rodero\n10. REGATEJAR AL MERCAT LANDABEN\nA Pamplona poden presumir de tenir el seu propi Rastre, com a Madrid. I és que aquest peculiar mercat és gairebé la cita obligada de tots els vilatans per trobar autèntics tresors en els seus pintorescs llocs. El seu horari és els diumenges al matí però els mesos de juliol i agost no està obert pel que hauràs d'esperar ja a setembre que, d'altra banda, farà menys calor. Ja tens una altra excusa per tornar a Pamplona.\n11. PERDRE EL CAP CELLERS OTAZU\nJa disposats a aprofitar el viatge a Pamplona, una bonica excursió bé pot fer-se a un dels cellers més importants de la Comunitat.\nSituada a la localitat de Otazu, les famoses bodegues guarden al seu interior una cripta on "descansa" el millor vi que es pot trobar a la regió. A més, en el Senyoriu d'Otazu pot visitar l'Església de Sant Esteve, un temple romànic de segle XII senzillament espectacular. Això sí, sempre amb l'opció d'acudir als seus magistrals tastos o el seu maridatge amb punxes, dues de les grans apostes d'aquesta gran celler.\nUna publicació compartida de Celler Otazu (@bodegaotazu) el 1 juny 2018 a les 04:25 PDT\n12. COMPORTAR COM UN VERITABLE PAMPLONICA\nPerquè això farà de la festivitat de Sant Fermí el que sempre ha estat, una festa gran i cordial.\nUn veritable pamplonès manté els seus carrers nets i no orina en qualsevol racó. Un veritable pamplonès no arma escàndols a les tantes de la matinada. Un veritable pamplonès es prepara físicament durant setmanes per córrer en els tancaments i no corre borratxo. Un veritable pamplonès respecta les lleis i comparteix el seu civisme amb els turistes. I, sobretot, un veritable pamplonès respecta a les dones.


L'accident va tenir lloc al quilòmetre nou de la carretera GI-513.(F: Trànsit)\nMor un motorista de Banyoles en un accident a la carretera de Sant Esteve de Guialbes (Vilademuls)\nEl jove va impactar frontalment amb un vehicle a la carreta GI-513 dilluns al matí. Un altre motorista va resultar ferit greu en el mateix accident.\nUn noi de Banyoles ha mort aquest dilluns en un accident múltiple entre dues motos i un turisme a Vilademuls, segons ha informat el Servei Català de Trànsit (SCT). El sinistre va tenir lloc poc després de les deu del matí al quilòmetre nou de la carretera GI-513, en sentit Roses, molt a prop de Sant Esteve de Guialbes. Per causes que s'investiguen, la moto que conduïa el jove va xocar de cara amb un turisme. La víctima, un jove de 32 anys veí de Banyoles, va resultar ferit crític, va rebre assistència al mateix lloc i va ser traslladat en helicòpter a l'hospital Josep Trueta de Girona, on va morir unes hores més tard a causa de les ferides produïdes pel xoc.\nEn el mateix accident, un segon motorista també va impactar amb el cotxe. Va resultar ferit greu i va ser traslladat també a l’hospital Josep Trueta.\nArran de la incidència es van activar quatre patrulles dels Mossos d’Esquadra, dues dotacions dels Bombers de la Generalitat, l’helicòpter medicalitzat i quatre ambulàncies del Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM).\nAmb aquesta són 88 les persones que han mort des de principi d'any a la xarxa viària catalana, segons dades provisionals del Servei Català de Trànsit.


Diverses sentències judicials i la Inspecció de Treball donen la raó al sindicat i obliguen l'empresa a rectificar i respectar els drets de la seva plantilla\nDemà divendres, 15 de desembre, CCOO realitzarà noves concentracions de les treballadores i treballadors de Clarel a Sabadell, Girona, Lleida i Tarragona per reclamar més ocupació i hores de treball per poder fer front a les mancances de personal i de respecte a les jornades de les persones treballadores, que en molts casos estan soles a les botigues, mancances que en les properes dates es faran més evidents davant del previsible increment de vendes.\nSota el lema “Clarel ens ofega, volem un treball digne”, CCOO a Clarel des del juliol està realitzant una campanya informativa i de denúncia davant la Inspecció de Treball de les pèssimes condicions laborals a les quals es veuen sotmeses constantment les treballadores i treballadors en les botigues Clarel (abans Schlecker), actualment pertanyents al Grup Dia.\nCCOO ha denunciat a’empresa davant la Inspecció de Treball per “incompliment d'horaris i jornada laboral” que dona empara a 1.200 persones treballadores en una xarxa de 334 botigues. La denúncia se centra en la situació de sobrecàrrega i estrès produït fonamentalment per l'augment de tasques. Botigues ateses per una sola persona per a la gestió de diners, clientela, productes, camions, caixer, etc., cosa que comporta també realitzar tasques de superior categoria. La denúncia d'aquesta situació s'ha tractat en diverses reunions mantingudes amb l'empresa, sense cap resposta.\nSón de destacar les sentències favorables dels tribunals a les demandes de CCOO que insten l’empresa perquè rectifiqui i reconegui els drets de conveni i de condicions més beneficioses per als col·lectius de les plantilles de la província de Girona i del magatzem de Torredembarra respectivament. També a l’estiu l’acte d’inflació de la Inspecció de Treball per les condicions ambientals a la botiga de Balsareny.\nCCOO, davant aquesta greu situació, manifesta que seguirà realitzant més accions fins que l'empresa no posi els mitjans necessaris (més personal, més hores) per evitar l'alta pressió i les inadequades càrregues de treball que estan costant la salut d'aquest col·lectiu. Alhora CCOO exigeix que Clarel millori les condicions laborals i salarials i respecti la conciliació personal i laboral.\nPer tot això, demà divendres, 15 de desembre, de 12 a 13.00 hores, es realitzaran concentracions a Sabadell, Girona, Lleida i Tarragona davant les següents botigues de Clarel:\nSABADELL: c/ Duran i Sors, 4\nLLEIDA: c/ Pi i Margall, 10\nTARRAGONA: c/ Governador González, 22


Etnies Warehouse Beanie Lila comprar i ofertes a Dressinn\nEstàs buscant productes de la marca Etnies, concretament Etnies Warehouse Beanie? A dressinn trobaràs una completa selecció de productes de Accessoris home i accessoris de moda . Fes totes les compres a la teva botiga online dressinn. Oferim més de 75 modalitats de pagament perquè puguis escollir la que et vagi millor. Dóna un cop d’ull al catàleg i aconsegueix fantàstiques ofertes de moda . I si al rebre el producte no estàs satisfet, et tornem els diners.


Un vídeo d'exaltació feixista\nMiri's aquest vídeo del moment en què el fèretre de l'exministre franquista José Utrera Molina és portat des de l'església fins al cotxe fúnebre per, entre altres, el seu gendre Alberto Ruíz Gallardón:\nLa imatge, l'estètica, la situació, tot... La gent s'ha passat aquest diumenge criticant el que va succeir durant l'enterrament d'un franquista que mai va renunciar a les seves idees i que ha pogut morir tranquil·lament al seu llitet sense haver hagut de respondre mai per la seva col·laboració en una dictadura feixista fruit d'un cop d'estat militar (por supuesto). I, la veritat, no entenc aquestes crítiques.\nPrimer de tot, qui va guanyar la guerra? Ells. Els de l'acte. I, qui controla encara ara i de veritat el poder polític, econòmic i judicial a Espanya? Ells. Doncs escolti, que "els rojus" haguessin guanyat la guerra. Esclar, perquè és molt fàcil anar perdent guerres i després queixar-se perquè qui les guanya demostri que la va guanyar per alguna cosa. Si haguessin estat per la feina quan tocava, ara no es lamentarien.\nHan criticat que alguns dels presents li cantessin el “Cara al sol” a un falangista franquista. A veure una cosa, què volien que li cantessin, "La Bicicleta" de la Shakira? Ei, i podria haver estat pitjor, que podrien haver contractat la “tuna”.\nHan criticat els visques a Franco i a José Antonio però, oi que ningú va cridar “volem votar”, que aquest sí que és un lema absolutament colpista? Ah, i una altra cosa important, els presents van fer algun acudit dolent sobre Carrero Blanco? No, oi? I li diré més, els presents eren molt de Carrero Blanco i mai haurien fet cap acudit sobre la seva persona. Ni bo ni dolent.\nHan criticat que el seu gendre, Alberto Ruíz Gallardón, dugués el fèretre. Però, què volien, que el fèretre anés sol des de l'església al cotxe de morts? Algú havia de dur-lo, no? O és que pretenien que el transportés el mateix mort? I escolti, prou esforços va haver de fer pobre Alberto perquè mentre duia el fèretre no va poder aixecar el braç, com sí que van fer altres.\nI parlant de Gallardón... També l'han criticat molt perquè fa temps ell era considerat “el progressista” del PP i ara apareix en aquest remake de Raza. I diuen: “doncs sort que era el progressista”. Escolti, és que el progressisme és com el xiclet, n'hi ha de tots els gustos i pots estirar-lo tant com vulguis.\nI una altra cosa important, no torna la moda vintage? Que si els vinils, que si la roba antiga... Què passa, que no pot tornar el NODO? O només pot tornar el que la dictadura hipsterista vulgui que torni? ¿Això del vintage és una dictadura comunista o pot ser una democràcia orgànica, que és l'única i vertadera?\nUtrera Molina era un home senzill i entranyable, tal com es recull en un humil però càlid text publicat aquest diumenge pel diari ABC. Utrera Molina va fer grans coses, tal com explicava el sempre enginyós Antonio Burgos en una piulada que enllaçava amb un article seu, ple d'amor pel personatge:\nHo veu, oi? Una miqueta feixista, sí, però va construir pisos pràcticament amb les seves pròpies mans, formant part d'un règim que va fer molts pantans i que va crear la Seguretat Social... com Hitler va construir moltes autopistes i Mussolini cuinava la pasta al dente.\nSí, és cert que el març del 1974 Utrera Molina va signar la sentència de mort de Salvador Puig Antich, però no va fer-ho ni amb mala fe, ni amb ressentiment, ni per fotre. Ho va fer perquè era el seu deure. I, coi, perquè de vegades a les dictadures has de fer coses a què estàs obligat per la pròpia cosa...\nEn definitiva, no entenc que algú es pugui sorprendre que a l'Espanya del 2017 un grup de feixistes faci una celebració feixista i no passi res. L'estrany seria que a l'Espanya del 2017 hagués passat alguna cosa perquè un grup de persones hagués fet una celebració feixista.\nOpinió Si no són terrorisme, els atemptats no fan por Iu Forn\nSenyor IU, en català, "mai" sempre va acompanyat del "no".\nSenyor IU, "esclar" en català ni s'escriu junt ni el verb perd l'accent!. Tant costa escriure "És clar" ? Prou de desnormalitzar el català!\nI aquests són els que ens diuen nazis als catalans.\nQuin horror de vídeo! Uns anys enrere es prenien alguna molèstia en dissimular però amb els vents d'ultradreta que bufen ara (França, Regne Unit, USA...) se senten legitimats i es treuen la careta sense vergonya. A mica que et despistes ja els tens cantant el "Cara al Sol" i demanant un taxi... L'article de l'Iu fa gràcia però el tema és per plorar de pura ràbia i impotència\nFantàstic, com sempre, l'IU. Amb la seva fina ironia plasma una vergonyosa realitat que s'ens ha volgut amagar durant anys. Adéu Ecscanya!.\nBrillant Iu, destapes totes les contradiccions i mites fundacionals de la denominada democracia espanyola, que no permete k un subjecte com aquest fora jutjat pels seus crims. La impunitat i la proteccio que gosa el franquisme es inaudita en cap pais de la UE.


Bloc de notes de Josep Romeu: dimarts, 22 / de juny / 2010\nEls incompliments, a Catalunya, surten gratis\nLa Plataforma per la Llengua, en una tasca més que encomiable, continua traient estudis i denúncies sobre situacions irregulars que viu el país en l’àmbit lingüístic. El darrer ha estat un estudi sobre els usos lingüístics en els canals privats de TDT d’àmbit català. És evident que no només les empreses foranes sinó també moltes d’autòctones senten un profund menyspreu per la llengua del país i pels seus ciutadans; o, millor dit, la llengua, el país i la seva gent és un tema que els importa un rave mentre els surti rendible continuar amb la seva actitud de menyspreu.\nAlgú dirà que l’obligació de l’empresari no és fer de mecenes, ni salvar cap llengua, ni respectar els seus parlants. Mentre els surti rendible, perquè han de fer-ho d’una altra manera?. I des d’aquest punt de vista, potser tenen raó: a cap país normal no es demana que les empreses tinguin actituds de respecte, i molt menys que surtin en defensa de res que no siguin els seus propis interessos. Si fos per ells, pels empresaris, aquí es faria el mateix que ja acostumen a fer en països subdesenvolupats: cap mena de respecte pel país, cap reconeixement de drets laborals ni de drets humans, destrucció indiscriminada del territori, espoliació sense límits ni vergonya... A Europa, però, topen amb el poder dels Estats que, en defensa dels interessos de la seva gent i del seu país, els imposen unes legislacions i unes normatives que no els permeten fer els disbarats que no tenen cap mania de fer en Estats febles d’altres continents. I quin estat pot haver-hi més feble que aquell que no existeix? Aquí no només es veuen amb cor de protestar, per considerar “impositives”, lleis com les del cinema o en general les de política lingüística, cosa que troben normal que els les imposi qualsevol Estat, sinó que es permeten el luxe d’incomplir-les i per tant d’infringir la llei, amb el convenciment que la majoria dels jutges no avalaran el compliment de la legislació vigent (si és favorable al català) i que ja sortiran grups polítics afins en defensa de la seva “llibertat”.\nConcretament, el darrer treball de la Plataforma denuncia que el Grup Godó no compleix amb l’objectiu del foment de la llengua catalana que figurava en el concurs públic per a la concessió del seu canal televisiu 8TV. Un incompliment que, en qualsevol país normal, implicaria no només una sanció sinó la retirada de la concessió. Però aquí saben que no solament no tenim una Estat (l’Estat que tenim ens és obertament hostil), sinó que tampoc tenim un Govern amb capacitat per a defensar les seves competències, i en canvi sí que tenim un sistema judicial que probablement dictaminaria en contra de l’aplicació de la legislació vigent i uns grups polítics que s’escandalitzen quan Catalunya vol defensar els seus interessos com fa qualsevol Estat.


CLUB EXCURSIONISTA ELS PERDUTS DE BEGUR: Experiència Puja i Baixa 2017\nINSTRUCCIONS MARXA PUJA I BAIXA /CAP DE SETMANA DE NATURA I ESPORT\nAquest Diumenge farem la Marxa Puja i Baixa 18’ tots plegats , nosaltres gaudint de l’organització i vosaltres esperem que gaudint-ne des de la participació.\nÉs per això que volem donar-vos una sèrie de consells que ens semblen importants pel bon desenvolupament de la Marxa:\n- Begur és un poble petit i serem molta gent, per tant cal que vingueu amb temps per poder aparcar i recollir el dorsal . Podreu saludar als coneguts, veure l’ambient i escalfar una mica (a qui li calgui).Hi haurà aparcaments preparats ,alguns d’ells gratuïts.\n- Podreu també recollir dorsal i samarreta el dissabte a la tarda al Parc de l’Arbreda de 16:00 a 19:30. Els que no pugueu venir ho fareu el diumenge i us donarem la samarreta un cop acabada la Marxa.\n- INSCRIPCIONS TANCADES!!! Aquest any no farem inscipcions a Plaça el mateix dia per poder organitzar-nos millor, donar un bon servei i que no falti res per ningú.\n- Es preveu un dia molt assolellat i tot i que hi ha zones d’ombra també n’hi ha moltes on caldrà protecció (gorres, barrets,crema solar..) per tots aquells que us ho agafeu amb més calma.\n- Penseu en la hidratació, nosaltres tindrem aigua i fruita al Km.5 , 9’5 , 13 i a l’arribada, però us recomanem que vosaltres també en porteu .\n- Tots aquells que esteu acostumats a caminar amb bastons porteu-los que us aniran bé.\n- Aquest any hi ha la possibilitat de dutxar-se al Camp de Futbol un cop acabada la Marxa (a 800 metres de l’arribada, amb zona d’aparcament gratuït).\n- Al costat mateix de l'espai Mas Pinc "Carmen Amaya" hi ha una altra zona d'aparcament gratuït (100 places).\n- Ho tenim tot preparat i hi estem treballant molt, però no som professionals i esperem que entengueu les errades que poguem tenir.\n- Afegim a la Marxa d’aquest any el Cap de Setmana de Natura i Esport, amb moltes activitats :\n16:00 - CONCURS DE DIBUIX\n16:30 - CONTES DE MUNTANYA\n18:00 - CAMINADA – DESCOBREIX BEGUR\n18:00 - GIMCANA (DE 8 A 14 ANYS)\n18:00 - 2 SESSIONS SPINNING\n20:00 - XERRADA AMB FERRAN LATORRE\nTot gratuït…. mireu la informació al nostre web o facebook (Club Excursionista Els Perduts de Begur) i acompanyeu-nos-hi.\nI finalment, DARRER CONSELL : veniu amb moltes ganes de pasar-vos-ho bé i de disfrutar d’una experiència fantàstica com és recòrrer uns dels indrets més bonics del nostre país.\nOblideu les cabòries i sigueu comprensius…ens ho passarem molt bé!!!!\nGràcies a tots per la vostra confiança i fins diumenge.\nACTIVITATS PREVISTES (30 DE JUNY I 1 DE JULIOL)\nLink del blog Nacho\nMarxa Puja i Baixa 2017 (24 i 25 Juny)\nVIII MARXA POPULAR PUJA I BAIXA BEGUR


Un ciclista de 84 anys mor a Llucmajor després de ser envestit per una furgoneta\nEnvaí el camí per on anava el vehicle, el conductor del qual no pogué evitar l'impacte\nUn ciclista de 84 anys morí atropellat ahir dematí en el camí de sa Torre, en el terme municipal de Llucmajor. L'home va ser envestit per una furgoneta i morí a l'instant com a conseqüència de l'impacte, segons informà un portaveu de la Policia Local de Llucmajor.\nEls fets tingueren lloc a les 8.46 hores a l'esmentat camí, que es troba a les proximitats de la carretera que enllaça el cap Blanc amb Llucmajor. El ciclista, la identitat del qual respon a les inicials d'M.L.O. i natural de Llucmajor, circulava amb la seva bicicleta pel camí des Palmer, quan de sobte envaí una altra via, a l'esmentat camí de sa Torre. Per allà circulava una furgoneta marca Opel Combo i amb matrícula de les Illes Balears, en direcció a Llucmajor.\nEl conductor d'aquest vehicle no pogué evitar el ciclista ja que se'l trobà a sobre, i es produí el brutal impacte. El finat es copejà el cap amb la lluna davantera de la furgoneta i anà a l'aire. Morí a l'instant.\nPer la seva banda, el conductor de la Combo, després dels fets, agafà el seu mòbil i telefonà a l'112 informant dels fets i demanant ajuda. Una ambulància del 061 es desplaçà fins al lloc dels fets però res no pogué fer el personal sanitari per evitar l'òbit.\nLa Policia Local de Llucmajor s'encarregà de les diligències sobre el cas i, després d'interrogar el conductor de la furgoneta, posà els fets en coneixement de l'Autoritat Judicial.


El president Aragonès insta a "obrir una eta... - Govern.cat\nEl president Aragonès insta a "obrir una etapa de diàleg i negociació" per resoldre el conflicte polític català\nquery_builder 7 juny 2021 15:30\nEl cap de l’Executiu es compromet a defensar l'amnistia i el dret d’autodeterminació\nDurant la seva intervenció al 250è aniversari de Foment del Treball afirma que “serem capaços de fer la sacsejada que el país necessita”\nEl president Aragonès durant la seva intervenció (foto: Rubén Moreno)\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha posat sobre taula aquest matí la necessitat d’obrir una etapa de diàleg i negociació” amb l’estat espanyol per resoldre el conflicte polític entre Catalunya i Espanya. El president Aragonès ha fet aquestes declaracions durant l'acte de lliurament de la medalla d'honor de Foment, que s’ha celebrat en el marc del 250è aniversari de la patronal. En concret, ha demanat “iniciar una nova etapa i posar solucions sobre la taula”. El cap de l’Executiu ha reconegut que “no serà fàcil” tot i que “és una obligació abordar-ho pel bé dels ciutadans, de la prosperitat econòmica, el progrés social i per la defensa dels drets individuals i col·lectius”.\nDurant la seva intervenció, el president Aragonès ha volgut reconèixer que “s’han fet passos endavant” ja que “mai abans per part de l’estat s’havia reconegut la necessitat d’abordar la resolució d’un conflicte d’aquesta naturalesa”. En aquest sentit, ha fet una crida a “superar el bloqueig i avançar de nou” perquè, segons ha afirmat, “al Govern de Catalunya ens volem posar al costat de les solucions”. Tot i que ha advertit que “defensarem la nostra posició: amnistia i defensa del dret d’autodeterminació”. Unes posicions que ha reconegut que “estan allunyades” entre els dos executius però que “cal escoltar i respectar”. “La responsabilitat de tots és iniciar un camí per trobar solucions i aquí ens hi acompanyaran els agents socials i econòmics del país”, ha conclòs.\nEl president de la Generalitat ha dedicat el seu discurs a fer un repàs als reptes de futur que ha d’afrontar Catalunya i ha insistit en la necessitat d’iniciar “sense cap demora i sense cap excusa” una transformació social, verda, feminista i democràtica. Una transformació que, segons ha precisat “implica al Govern i al conjunt de les institucions públiques però que també necessita la implicació del món de l’empresa i del món del treball per ser realment efectiva”. Tal i com ha explicat, “no tinc cap dubte que serem capaços de fer la sacsejada que el país necessita” i ha afegit que “des del Govern de Catalunya hem començat a caminar amb tota l’ambició i amb tota la voluntat transformadora” perquè “el que cal és construir un futur de prosperitat, de benestar, de llibertat i de felicitat per a tothom”.\nEl president Aragonès durant la seva intervenció 1698