II Congrés de Literatura Infantil i Juvenil Catalana: Els llibres: una experiència de la infantesa | ASSOCIACIÓ D'ESCRIPTORS EN LLENGUA CATALANA\nInici › PUBLICACIONS › Quaderns Divulgatius › publicacions_quadernsdivulgatius18\nII Congrés de Literatura Infantil i Juvenil Catalana: Els llibres: una experiència de la infantesa\nQuaderns Divulgatius, 18 2001\nVaig començar a llegir de ben petit. Sempre que anava a la biblioteca feia dues preguntes a la bibliotecària:\n-Hi ha dibuixos al llibre?\nSi la resposta era afirmativa, venia la pregunta definitiva:\nSi en feia, l'agafava.\nEstava totalment xuclat pels llibres, hi vivia dins. Quan començava un llibre nou, no n'interrompia la lectura ni per encendre l'interruptor. Arribat el capvespre, anava perseguint la llum. Primer seia al costat de la finestra, després pujava a l'ampit i finalment m'inclinava cap a fora, mirant d'atrapar una mica més de claror.\nL'àvia em cridava, espantada:\n-Iúrek, cauràs! I llavors alertava la mare del que estava fent.\n-Mare, encent-me el llum- li demanava.\nNo sempre ho feia, per allò de l'educació.\nQuan tenia un llibre entre mans, la meva mainadera m'havia de despullar i tot (quan et treus una màniga, passes el llibre d'una mà a l'altra) Em parlaven i no contestava. De fet, sentia alguna cosa però feia el desentès. Llavors, la mare m'arrabassava el llibre d'una revolada. Era l'única manera que contestés amb bones maneres a totes les preguntes i que fes amb lleugeresa el que se'm demanava. Amb una part del meu cervell anava maquinant la manera de recuperar el llibre i amb l'altra seguia el fil de la història.\nAmb la lectura de tots aquests llibres, va anar en augment la meva enveja pels seus herois. A cada moment els passaven coses emocionants, aventures tumultuoses, intrigues i terror. I a mi no em passava res de res. La meva obligació només era menjar, anar a l'escola i fer els deures. L'aventura més gran que m'havia succeït mai va ser quan vam tornar de les vacances a les quatre de la matinada. Els ho vaig explicar als meus amics, a l'hora del pati, molt orgullós:\n-Sabeu, vaig anar a dormir a les quatre de la matinada! No sé per què, però no els en va fer gaire impressió. Fins que un dia va esclatar la guerra. El pare era metge i oficial de l'exèrcit polonès i ja l'havien mobilitzat, va marxar de casa amb l'uniforme i amb el sabre penjant al costat. Jo n'estava força orgullós i li vaig dir a l'àvia:\n-El pare donarà la vida per la pàtria.\nL'àvia em va perseguir al voltant de la taula, però era massa vella i no corria gaire. Llavors, d'una manotada, va fer miques gairebé tota la formació de soldats de plom que jo tenia sobre la taula, preparats per a la gran batalla. Després de l'experiència que havia tingut la mare a la Primera Guerra Mundial, amb l'assetjament de la gran ciutat per un excèrcit estranger i els canons que l'envoltaven disparant contínuament, va decidir abandonar la nostra casa dels afores i anar al consultori del pare, al centre de la ciutat. Al cap d'uns deu dies, els atacs aeris en aquella zona van incendiar els carrers al voltant de la casa on vivíem. Eren cases de quatre, sis, vuit pisos. Vam baixar al soterrani que feia de refugi. Era de nit. Vam arrencar a córrer pel carrer en flames, la mare agafava per la mà el meu germà petit. L'avi arrossegava dues maletes amb la nostra roba d'hivern. La gent que passava davant nostre, s'anava desfent de les seves andròmines per tal d'anar més de pressa. La mare cridava mirant enrere:\n-Pare, llença les maletes!\nPerò ell no n'hi feia cap cas. El foc esclatava per totes les finestres del voltant, als pisos alts i als baixos. Una dona va saltar des de dalt d'un pis, tota ella una flama. Hagués volgut saber què li passava en arribant a terra, però la mare em va estirar amb força perquè no em pogués tombar. En aquell moment va ser quan em vaig adonar que, ves ara, això també em passava a mi. En aquest moment, jo també començava a formar part d'un llibre.\nLa curiositat, sí, la curiositat era més forta que la por.\nLa mare va ser l'origen del meu amor pels llibres. No només perquè els comprava i ens els duia, no només perque li agradava tant i tant llegir-nos-els i explicar-nos-els a mi i al meu germà petit. El tresor de l'experiència lectora de la nostra infantesa ens va arribar de manera paradoxal a través de la guerra. Abans, no vèiem mai la mare. Cada tarda anava a ajudar al pare al consultori, només eren a casa els diumenges. Quan jo arribava de l'escola i el meu germà petit de la guarderia, a casa hi havia la cuinera i la institutriu. Però quan els alemanys van conquerir Varsòvia, tot va canviar per millorar, almenys des del meu punt de vista. Ja no hi havia més escola. La institutriu i la cuinera van desaparèixer. Només va quedar la mare. Ella ens feia el menjar, ens vestia, ens rentava, ens explicava històries i...ens llegia llibres.\nEn una trobada a la Universitat de Porto, una de les estudiants em va preguntar:\n-"Plorava tota l'estona quan estava al Gueto?" Al començament -li vaig contestar- només plorava quan pegava al meu germà petit i la mare em donava una cleca. Però immediatament després d'haver-ho dit, vaig recordar que no era cert, només xisclava perquè els veïns es pensessin que la meva mare em maltractava. De totes maneres, em va venir a la memòria que vaig plorar una vegada al Gueto, abans de l'extermini total. Va ser el dia del meu aniversari, el febrer del 1941 o del 1942. La mare em va preguntar què volia com a regal. Jo li vaig contestar que les poesies d'Adam Mickiewicz, el gran poeta polonès del segle XIX. La mare hi va estar d'acord. A la botiga, el llibreter ens va ensenyar un volum amb les seves poesies completes, era el darrer exemplar que li quedava. La mare li va preguntar:\n-Cinc-cents zlotys - va contestar el venedor.\n-No, és massa car - va fer la mare, sortint.\nQuan gairebé erem al carrer, la mare em va mirar un moment i va dir:\n-Iúrek, per què plores? Està bé, vine, et compraré el llibre.\nDarrerament, he comprat un interruptor per a la cuina, d'aquells que graduen la intensitat de la llum. Em vaig adonar que abaixava el llum tant com podia i m'estava a la saleta d'estar des d'on es podia veure la cuina amb la llum minsa i això em feia molt feliç. De sobte, ho vaig entendre. Era la llum de la nostra cuina del gueto, abans de l'aniquilació, una llum migrada, la que feia una espelma o un llum de petroli quan hi havia talls del corrent elèctric. Tots tres sèiem al voltant de la gran taula i la mare ens llegia El viatge fantàstic d'en Nils Holgersson i les oques salvatges, de Selma Lagerlöf.\nÉs una de les vivències més emocionants que ens ha acompanyat fins ara: la cuina, la llum feble, la taula amb el carbó amuntegat a sota i els herois dels llibres que prenien vida mercè a la força de la lectura i els comentaris de la mare.\nFins a quin punt vaig identificar-me amb els herois dels llibres, se'm va fer evident quan vaig demanar de traduir-ne un dels que havia llegit mil vegades quan era petit, de l'escriptor polonès Henryk Sienkiewicz, Quo Vadis. Vaig començar la traducció i de sobte una estranya sensació em va envair, com si dins meu, els protagonistes es despertessin d'un somni de molts anys, de la mateixa manera que, als films de ciència-ficció, els astronautes congelats es desperten d'un llarg somni i enceten una història nova. Però jo ja sabia quina seria la seva fi. I no només estava escruixit, sinó sacsejat per un sentiment que deia: haig de fer alguna cosa, ajudar-los! Naturalment, era falta de lògica, però no n'hi ha, de lògica, en les emocions que es desperten sobtadament a la infantesa; i aquesta sensació d'angúnia em va acompanyar molt de temps quan començava una traducció.\nNo podia canviar el seu destí.\nAl Gueto, durant l'aniquilament i l'època que va venir després, els llibres o, més ben dit, els herois, es van transformar en la part real de les nostres vides quotidianes, la meva i la del meu germà petit. Llavors, nosaltres passàvem dies sencers tots sols, ja sigui a l'amagatall, o bé, després que la mare fos assassinada, a casa d'una família polonesa, on passàvem setmanes i mesos tancats. Cadascú de nosaltres tenia un gran exèrcit i disposava dels seus generals. Els trèiem dels llibres. Jo era Tarzan, l'amo del món. Quan jugàvem a guerres, el meu germà es convertia en el meu enemic. Després, quan fèiem les paus, continuava sent el meu germà. Com que jo llegia més ràpid que no pas ell, jo podia triar els herois millors. De vegades ens havíem barallat i ell havia rebut a causa d'haver triat aquest o aquell heroi. Com per exemple quan va voler que els seus generals fossin els déus de la mitologia grega, un llibre que ell havia llegit abans que jo, perquè a mi no m'havia vingut de gust fer-ho.\nPer cert, una vegada vaig fer de general del meu exèrcit a Don Quixot i ell va córrer a fer-ne del seu a Sancho Panza. Jo no podia pas estar-hi d'acord. Però aquesta vegada es va resoldre sense mastegots. Vam fer canvis: En Passepartout, de Juli Verne, per Sancho Panza.\nDe vegades, iniciàvem el nostre joc parlant a les fosques, ben baixet, dient el que cadascú de nosaltres volia fer amb els seus generals. Moltes vegades començàvem a jugar a terra, ja sigui amb soldats de plom o bé, quan no en teníem, amb qualsevol objecte que poguéssim tombar amb una moneda. Va haver-hi una època que vam fer servir unes fitxes d'escacs que havia agafat al Gueto, a la casa dels veïns, ells ja no hi eren, però totes les seves coses continuaven allà. Una vegada vaig trobar una pila de cartutxeres de revòlver i de fusell i, ja que no teníem cap altra cosa, ens van fer el mateix servei que soldats fets de trossos de fusta. En el joc, els generals eren reals, es dreçaven al cap dels seus exèrcits a l'hora de la guerra, marcaven el pas a les desfilades, es retiraven tots dos a descansar a la nit o bé organitzaven recepcions cadascú en honor de l'altre.\nJa no em recordo de tots els noms, però hi havia herois de la trilogia de l'escriptor polonès Sienkiewicz, alguns al meu exèrcit i d'altres al del meu germà. Jo tenia el general Napoleó, el general Capità Nemo i d'altres herois d'en Juli Verne, el general Mà Trencada i Mà de Ferro, de Karl May, El darrer dels mohicans i tots els personatges dels llibres de Fenimore Cooper. També tenia el general Gordon, no el pioner sionista A.D. Gordon, és clar, sinó l'heroi general britànic, que vaig treure del llibre d'en Sienkiewitz, Al desert i a la sabana, i el vaig allistar al meu exèrcit. Aquest, al cap i a la fi, va tenir un paper important a les nostres vides.\nEntre d'altres herois que em vénen ara a la memòria hi ha el general Washinghton i el general Aquil.les. El que no vaig poder perdonar al meu germà, va ser que fes general a Robin Hood. Ell no el coneixia directament per haver llegit el llibre, sinó a través de les històries que la mare ens explicava. Abans que jo pogués pensar-hi, va saltar i va dir el seu nom. De cap manera vaig poder-lo fer meu, ni comprant-lo amb diners, que, dit sigui de passada, em fabricava jo mateix. Tampoc no el vaig poder matar perquè el meu germà em prenia el pèl i passava el nom d'un soldat a l'altre. També va aconseguir fer general al patriarca Moisès que havia tret de les històries de la Bíblia que ens explicava l'àvia.\nDe vegades, en lloc de fer la guerra, discutíem sobre quin general era més fort, però la discussió no era sobre si el lleó era més fort que el rinoceront o la balena que l'elefant, sinó qui guanyaria en un duel, el general Robin Hood o el general Robinson Crusoe; el general Hèrcules o el general Moisès. De vegades, després d'una discussió esgotadora, en lloc de resoldre el problema a mastegots, el solucionavem amb una moneda a cara o creu.\nEl general Robinson Crusoe va tornar a entrar a la meva vida quan, als cinquanta anys, vaig escriure el llibre: L'illa del carrer dels Ocells.\nLa mare no sempre em va aconseguir convèncer de llegir els llibres que li agradaven, "llibres per a infants" o bé "llibres que no fessin gaire por". De totes maneres, algunes vegades sí que ho havia fet. Per exemple, vaig llegir el llibre de l'Erich Kästner i això que els seus personatges no servien per fer de generals. Hi havia dos llibres que la mare sempre em volia fer llegir, però que a mi em semblaven poca cosa: L'osset Pooh i L'aire els capvespres al riu. Pel que puc recordar, hi havia un llibre "per a infants" gros i gruixut, que la mare ens llegia els llargs vespres d'hivern.\nI encara n'hi havia un altre que em va seduir molt: Bambi. La història em va atreure i es va convertir per a mi en un dels llibres més estimats. El vaig llegir una i una altra vegada i de mica en mica vaig començar a creure que era un llibre profètic en la meva vida. Veia la gran cacera com la guerra que ens encerclava. La meva mare i jo érem com en Bambi i la seva mare. Quan vam travessar la ciutat desolada envoltada de gent que ens perseguia, la meva mare es va morir com la seva. També a mi em va adoptar una tia, però a diferència de mi, la tia de Bambi no el va enviar sol amb el seu germà petit a Palestina, en plena guerra. Encara hi ha més diferències, per exemple: el pare de Bambi que se li apareix i que li fa costat en els mals moments. Un pare com aquest no el vaig trobar. Més ben dit, cada vegada que el trobava era per poc temps i llavors venia el desengany. Una vegada va caure a les meves mans un llibre d'una altra mena, un llibre per a adults. El vaig trobar a la taula de la meva tia, que s'hostatjava a casa. El llibre estava enquadernat amb paper. A la coberta hi havia una foto que prometia molt: Dos nois i una noia amb feixugues vestimentes de bus i escafandres, al fons del mar i al costat d'una mena de barrera d'acer, feien rodolar unes caixes plenes de lingots d'or a sota d'un vaixell ancorat. Pot ser fantàstic! -vaig pensar, amagant el llibre al meu llit. A la nit, després que el meu germà petit s'adormís, em vaig asseure sota els llençols, vaig encendre una llanterna i em vaig submergir en la lectura. Me'n recordo com de mica en mica em va anar envaint la sensació de trepitjar un terreny pantanós. No era només la història dels petons, això no em feia ni fred ni calor, sinó tota mena de coses que no em veia capacitat per entendre. No era el que ell feia, l'heroi, el protagonista, sinó el que no feia! No era bo per a res, ni per a la cosa més senzilla, com si algú l'hagués encantat o fos maldestre. Era com un figaflor, tou, llastimós i no l'heroi d'un llibre d'aventures submarines.\nEl vaig odiar!\nEren tres, un pare pervers, la seva formosa filla i un noi jove que se'ls afegia per ajudar-los. El jove estimava la noia. Ella volia fugir amb ell. Tenien mil i una oportunitats per fer-ho, però aquest jove no era capaç de fer res de res. L'hauria escanyat. No oblidaré mai el sentiment de decepció que s'anava acumulant dins meu durant la seva lectura. Em venien ganes de plorar i tot. Llegia i llegia i no passava res. Debades clavava cops de puny al llibre. En un moment precís, vaig agafar-lo per fer-lo miques. Però vaig adonar-me que el paper és molt més fort del que em pensava. És completament imposible estripar els fulls de paper tots junts. Vaig començar a esquinçar-los d'un en un o de dos en dos. La mare em va descobrir en aquesta situació quan em va aixecar la flassada. Vaig rebre un càstig i la mare va comprar un altre llibre nou a la meva tia. I jo vaig pensar: Si aquests són els llibres dels adults, no els llegiré mai, mai de la vida!\nAbans d'acabar, tornem al general Gordon. Al final de la guerra, vam arribar a la terra d'Israel. I allà hi va haver allò que va decidir quin camí conduiria les nostres vides a Palestina.\nAnàvem tots dos sols en un vaixell amb uns quants milers d'emigrants, entre els quals hi havia grups organitzats de nens, em sembla que belgues i francesos. Després de passar dues setmanes en un campament de trànsit, els organitzadors van agrupar tots els nois i els van col.locar fent cua a l'entrada d'una tenda on hi havia taules dels diferents partits polítics. Cada nen, a l'entrada, havia de declarar el nom d'un partit i l'encarregat els adreçava a la taula oportuna. Hi havia una gran diversitat d'institucions esperant els nens: laiques i religioses, de poble o de ciutat. Els altres nois sabien el nom del seu partit. Nosaltres, no. No sabíem què era el sionisme ni la terra d'Israel i encara menys a quin partit pertanyíem. Vaig dir a l'organitzador:\n-Digue'ns algun partit, no ens fa res.\nL'home ens va contestar:\n-No ho puc fer, això. Tots els partits volen els nens.\nHaureu de triar vosaltres.\n-Molt bé, quins partits hi ha?\nEll els va anar anomenant d'un en un. Tots tenien uns noms estrangers i rars en llengua desconeguda. De sobte va dir:\nVaig fer un bot i vaig dir al meu germà:\n-El general Gordon, del meu exèrcit!\nAixí vam arribar a l'escola del kibutz de Gordònia, a la vall de Jezrael.\nDesprés d'uns quants anys, quan em vaig trobar amb el monument del general Gordon a Londres, en vaig fer una foto.\n"Quan dormo, penso que hi ha una colla de fantasmes sota del meu llit i el qui els mana es diu Blulu. Se'm volen endur i per això em persegueixen per tota la casa fins que em troben i llavors haig d'adorar-los. Però quan s'encén el llum, llavors desapareixen i s'amaguen a cada habitació de la casa, Així, quan vaig a beure a la cuina, n'hi ha un. Quan vull fer pipí, n'hi ha un altre a la cambra de bany. Per això, he decidit no beure aigua i no fer pipí fins al matí." (Guili. Classe de tercer)\n"A mi em fan por els dimonis i els fantasmes. Sempre que estic sol a casa, com que els monstres odien la música i jo estudio violí, l'agafo i toco ben fort perque fugin." (Aaron. Classe de quart)\n"El que em fa més por és quan els pares surten a una festa i diuen que tornaran a les dotze i tornen a les dues de la nit." (Eli. Classe de segon)\n"De vegades, quan me'n vaig a dormir, em sembla que hi ha un lleó sota el llit esperant que m'hi enfili per menjar-se'm una cama. Espero seguir tenint por fins que sigui vella. M'encanta tenir una por mortal." (Diana. Classe de cinquè)\n"La meva arma secreta per a la foscor és una llanterna i una ampolla. Quan em desperto a mitjanit, agafo la llanterna i l'ampolla i faig un tomb per la casa per si hi hagués un lladre, llavors li donaria un cop al cap amb l'ampolla i l'enlluernaria amb la llanterna." (Ariel. Classe de quart).\nLa bèstia de la foscor. Imaginació o realitat. Penso que la història és una mica fantàstica i una mica no, ja que la bèstia de l'ombra només pot ser una invenció de la imaginació, però s'hi pot creure com si fos real.\nTraducció de l'hebreu d'Eulàlia Sariola


DUQUENDE @ JAMBOREE (Barcelona) - 18/05/2018 - Concert - Agenda Concerts Catalunya\nEl flamenc té en el cante de Duquende i en el toque de Paco Heredia dos exponents de primera magnitud. El cantaor de Sabadell, de nom de pila Juan Rafael Cortés Santiago, fou apadrinat pel propi Camarón de la Isla quan només tenia 9 anys i beneït per Paco de Lucía uns anys més tard, quan se’l va endur de gira a recórrer món. Dels seus discos sobresurten “Duquende y la guitarra de Tomatito” (1993) i “Samaruco” (2000) sota la producció d’Isidro Muñoz. Així com el directe a París “Live in Cirque d’Hiver”, precisament seguint les passes del propi Camarón i acompanyat per la guitarra de Juan Gómez “Chicuelo”. El seu company en les actuacions del cicle 1906 serà el guitarrista Paco Heredia, amb qui ha forjat una complicitat molt especial i que és un autèntic mestre en l’art d’acompanyar al cante. Malgrat la seva joventut, tant la personalitat com la lluentor del seu toque li han concedit a Paco Heredia una distinció pròpia en el món del flamenc.


Waital, l’app per comprar el que vegis en una pel·lícula - MetaData\nRedacció Dilluns, 31 d'agost de 2020 | 10:44h\nL'app Waital permet trobar a les botigues onlines els productes que surten a les pel·lícules | Hannes Edinger / Pixabay\nEl punt de partida de Waital era la voluntat de García Pamplona de focalitzar els esforços per a un treball final de màster que tingués una aplicació pràctica i que no es quedés en un calaix. García Pamplona tenia el convenciment que el que havia de desenvolupar hauria de ser un projecte amb possibilitats de convertir-se “en una realitat”. “La idea —explica— va sorgir fa anys mentre estudiava el doctorat d'Enginyeria Multimèdia; per problemes de temps no vaig continuar el projecte, que consistia a afegir publicitat a una pel·lícula”.\nEl treball final de màster que fa per la UOC li ha servit per tornar a posar fil a l'agulla i de moment ja ha aconseguit que el projecte sigui finalista a l'SpinUOC, que es presentarà l'1 d'octubre. La introducció de publicitat no té res a veure amb el model tradicional publicitari, perquè la proposta de Waital és diferent. No vol dir que la publicitat interrompi el visionament d'una pel·lícula, sinó que és l'aplicació que “va mostrant els elements del film que pots adquirir”. En aquest sentit, això vol dir que les dades per comprar elements com ara la roba, el calçat o les localitzacions (per a vacances o de restauració) i els serveis que apareixen durant el visionament estaran disponibles a la nova aplicació mòbil.\nGarcía Pamplona explica que confia que a l'octubre disposarà d'un prototip de l'aplicació, que de moment es troba en la fase inicial. “Sé que és difícil, però és l'objectiu que ens hem marcat”, comenta l'estudiant de la UOC. El prototip serà important per saber quina serà la inversió necessària que permeti continuar el projecte. “Un cop s'engegui, d'aquí a sis mesos podríem fer el llançament a Europa i, si tot anés bé, això podria ser una realitat durant el primer semestre de l'any que ve”. Aquesta és la previsió en cas que s'aconsegueixi una inversió que permeti disposar “d'un equip a jornada completa” per tirar endavant el projecte, explica el creador de Waital.\nAconseguir el buidatge de dades dels elements d'una pel·lícula que es poden comprar serà possible per la combinació d'un sistema manual i un altre d'automàtic de reconeixement d'imatges, explica García Pamplona. Aquest sistema automàtic, comenta, té la capacitat d'indicar de manera detallada cada moment d'una pel·lícula en què apareix un element determinat. La primera idea és que Waital sigui una aplicació per a Android i iOS, i més endavant per a televisions intel·ligents i ordinadors. “Si la tens al mòbil, quan vegis la pel·lícula, podràs consultar tots els elements que hi surten i el moment exacte en què apareixen; l'aplicació no reprodueix la pel·lícula, sinó que et pot marcar el temps”, apunta García Pamplona.\nAquesta aplicació és possible gràcies a la intel·ligència artificial, que permetrà identificar, per exemple, una bossa que porti la protagonista d'una pel·lícula i obtenir-ne les dades per comprar-la a qui hi tingui interès. Per tot això caldrà també que les productores de cinema donin entrada a les marques a les seves produccions per aconseguir una font d'ingressos que els ajudarà a desenvolupar la seva activitat. Waital pot interessar les marques que exposin els seus productes en pel·lícules perquè pot actuar d'enllaç entre aquestes i els consumidors potencials. “Això requereix un treball de negociació amb les marques a fi de promoure'n l'aparició en pel·lícules”, precisa García Pamplona.


Hotel Gyan Haridvar Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHar Ki Pauri, Subhash Ghat, Laljiwala Colony, Haridvar, Índia, 249401 - Veure al mapa\nBarri Laljiwala Colony Ram Ghat Shikhu Pur Laljiwala Colony Rodi Belwala Birla Ghat Rodi Belwala Ram Ghat Mayapur Motichur\nBen posicionat a Laljiwala Colony, Hotel Gyan és un lloc ideal d'inici d'excursions a Haridvar. El centre de la ciutat és només a i l'aeroport és només a minuts. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Haridvar. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nEls clients poden triar d'entre 47 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel Gyan.


El Prat demana que es freni l’ampliació de l’aeroport – CATzona\nL’Ajuntament del Prat celebra que la Comissió Europea (CE) hagi demanat a l’Estat espanyol que prengui les mesures necessàries per evitar que es continuï deteriorant el delta del Llobregat per l’impacte de projectes d’infraestructures properes, com ara l’ampliació de l’aeroport i del port de Barcelona. L’alcalde del Prat, Lluís Mijoler, considera que la posició de la CE deixa clar que la Unió Europea “no permetrà de cap manera una ampliació de la tercera pista de l’aeroport en detriment de zones naturals com ara la Ricarda o el Remolar-Filipines”. En aquest sentit, hi afegeix que “no es tracta en cap cas de seguir ampliant grans infraestructures, sinó de preservar més i millor l’equilibri natural i els espais naturals”.\nEn l’advertiment de la CE l’Ajuntament veu reflectides moltes de les seves demandes històriques respecte de la protecció dels espais naturals del delta, unes demandes que ha traslladat repetidament a les autoritats competents. La Comissió destaca que, tot i estar enclavat en una zona densament poblada, els fràgils ecosistemes del delta del Llobregat tenen una biodiversitat excepcional i un paper fonamental en les rutes migratòries de moltes espècies d’aus europees, la qual cosa contribueix a preservar la coherència global de la xarxa Natura 2000. La CE considera que les autoritats no han complert de manera suficient els compromisos per mitigar l’impacte de les grans infraestructures al delta i ha enviat a l’Estat una carta de requeriment perquè, abans de dos mesos, esmeni les deficiències.\nL’Ajuntament demanarà a la Generalitat i a l’Estat que es descarti l’ampliació de la tercera pista de l’aeroport, que es tiri endavant el pla especial de protecció del delta i que s’ampliïn les zones naturals.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Erchie Entrada:\nLimoneto Di Ercole...Habitacions per nit per només256 EUR Casa Vacanze Bouganvillea...Habitacions per nit per només La Pavoncella...Habitacions per nit per només Més zones a Maiori\nPopular ara mateix a Maiori Més venut Hotel Panorama 8 Santa Tecla Street Grans raons per reservar amb Agoda\nMés de 1.150.000 propietats en tot el móns - cada dia n'afegim més Amb la confiança de més de 30.500.000 clients satisfets Garantia de preus més baixos 12 milions i més resenyes de clients d'Agoda Amb disponibilitat a més de 58.000 ciutats en tot el món Llocs històrics de Erchie Restaurants i cafeteries\nFamme Fa' a MeHostaria Santa MariaTaverna Il Lupo\nErchie és la mescla perfecta de tranquilitat i oci a l'emocionant ciutat de Maiori. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Erchie és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Pels millors allotjaments a la ciutat i els preus més baixos a comparar, no miri més enllà d'Agoda.com. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Inserti les seves dates de viatge a la nostra pestanya de recerca i busqui els millors preus en allotjaments a Maiori.\nHotels destacats a Erchie, Maiori\nLimoneto Di Ercole, ubicat a Escola de Negocis i Hotel, Maiori, és una destinació popular per a...\nConvenientment situat a Cetara, Casa Vacanze Bouganvillea és una base ideal des d'on explorar...\nTots els hotels de Maiori\nHotels a Erchie: Casa Vacanze Bouganvillea\nLlocs d'interès a Erchie: Famme Fa' a Me


Caixabank registra uns beneficis de 622 milions per l'impacte de l'ERO - Regió7\nCaixabank registra uns beneficis de 622 milions per l'impacte de l'ERO\nL'entitat supera per primer cop els 600.000 milions d'euros en volum de negoci Avança l'objectiu de tenir 600 oficines Store el 2020\n26·07·19 | 21:54\nCaixabank va guanyar 622 milions d'euros el primer semestre, un 52,1% menys que en el mateix període de l'any passat, per l'impacte de l'ERO a 2.023 treballadors de l'entitat, segons va informar a la Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV).\nSi no s'hagués produït aquesta circumstància, el resultat dels primers sis mesos de l'any hauria assolit els 1.307 milions d'euros, un 0,7% més que el 2018 (1.298 milions d'euros).\nEl marge d'interessos del primer semestre va pujar fins als 2.748 milions d'euros, que representa un increment de l'1,9% en comparació amb els primers sis mesos de l'any passat per l'impacte de l'increment dels ingressos del crèdit i els costos menors de finançament retail i institucional.\nEn relació al trimestre anterior, l'evolució ha estat de l'1,5% per l'increment de comissions i ingressos per contractes d'assegurances.\nEls ingressos per comissions es van situar en 1.248 milions d'euros, un 3,5% menys respecte el mateix període del 2018. En aquest sentit, les comissions bancàries, valors i d'altres, van pujar fins als 719 milions d'euros, un 3% menys, pel descens de les operacions singulars en banca d'inversió.\nCulmina la participació a Repsol\nD'altra banda, al llarg del segon trimestre, Caixabank ha culminat la seva participació a Repsol i ha ingressat 104 milions d'euros pels dividends de Telefónica i 46 milions bruts corresponents al banc angolès BFA.\nEn aquest sentit, els resultats de les entitats valorades pel mètode de la participació disminueixen 294 milions d'euros (-58,4 %) respecte al mateix període de l'exercici anterior; essencialment, per la no-atribució el 2019 del resultat de BFA i Repsol (312 milions d'euros el 2018). Si s'exclogués aquest efecte, l'evolució d'aquest epígraf seria positiva (+9,4 %).\nEl resultat d'operacions financeres es va situar en 261 milions d'euros, un 10,9% menys, que inclou la materialització de plusvàlues en actius de renda fixa durant el segon trimestre.\nPel que fa a l'estalvi a la vista, assoleix els 189.951 milions d'euros, un 9% més interanual i un 5,5% més que el trimestre anterior, per l'efecte estacional de les pagues dobles, que supera els 4 milions de nòmines domiciliades. També, destaca l'increment dels passius per contractes d'assegurances (+4 % durant l'any i +0,9 % durant el trimestre).\nCrèdit bruts als clients\nD'altra banda, el crèdit brut a la clientela es va situar en els 230.867 milions d'euros, un 2,7% més i la cartera sana ho va fer en un 3,3% més, i el crèdit a particulars va augmentar un 5,8% el 2019 i durant el trimestre, impulsat pel crèdit al consum (+8,2 % durant l'any i +4,7 % durant el trimestre) i també per l'estacionalitat positiva de la bestreta a pensionistes durant el segon trimestre.


L'Ajuntament neteja i desinfecta el Barri del Port després de les queixes | BLOG BARRI DEL PORT DE TARRAGONA\nL'Ajuntament neteja i desinfecta el Barri del Port després de les queixes\nNeteja al Barri del Port. Foto: larepublicacheca.cat\nDesprés de les queixes veïnals per l'estat del Barri del Port durant el confinament (veure), i que l'AVV del Port va traslladar també a l'Ajuntament, aquest dimecres diversos efectius de neteja han passat pels carrers del barri netejant i desinfectant.\nNo obstant, el conseller de Neteja, Jordi Fortuny, indicava via xarxes que "Necessitem la col·laboració de tothom. No podem destinar tots efectius. Necessitem persones de reten. Necessitem que els operaris de neteja no es posin malalts. Hem de cuidar-nos tots. Fem tots una crida al civisme".\nEn aquest sentit s'està donant prioritat als accessos dels centres sanitaris, residències i botigues d’alimentació perquè és on hi ha més afluència de gent. Pel que fa a la desinfecció i neteja dels carrers, treballen de manera simultània quatre màquines duals. Aquestes màquines incorporen un sistema de rec a pressió, una per cada banda de la màquina, a més d’un sistema d’aspiració i escombrat. Els treballadors utilitzen mascaretes i guants i productes com lleixiu i sabons desinfectants per netejar carrers i també contenidors i papereres. A les nits surten tots els serveis de recollida de brossa i residus. Tot i així alguns veïns assenyalen que no ha estat suficient i no han passat per zones com l'estació.\nIgualment s'ha demanat a la ciutadania que es quedin a casa, i que siguin responsables a l’hora de deixar les escombraries dins dels contenidors i no fora ni baixar mobles al carrer, està prohibit durant el confinament amb multa de 300 euros i posa en risc els treballadors.\nPublicat pel Blog del Barri del Port a les: 22:34\n📹 Tu fas Barri del Port TV per passar un confinament divertit! #JoEmQuedoAcasa\nLa Sala Zero demana apadrinament per poder seguir endavant degut a la crisi del coronavirus\nCampanya de donació de sang aquest divendres al Palau de Congressos\nEls carrers del Barri del Port es buiden de veïns i s'omplen de brossa durant el confinament\nLa Sala Zero demana apadrinament per poder seguir ...\nCampanya de donació de sang aquest divendres al Pa...\nL'Ajuntament neteja i desinfecta el Barri del Port...\nEls carrers del Barri del Port es buiden de veïns ...\nAmparito als balcons del Barri del Port\nFormació i Treball manté serveis d’alimentació bàs...\nPremium Club convoca una festa online per Instagra...\nSota el títol ‘Explica’ns què fas?’ el Port de Tar...\n📹 Tu fas Barri del Port TV per passar un confinam...\nL'Escola de Ball Nou Ritme ofereix classes online ...\nL'església cristiana xinesa del Barri del Port dón...\nL'Ajuntament de Tarragona tanca l'OMAC i retira el...\nFamílies i balcons del Barri del Port se sumen a l...\nLa Confraria del Cristo del Buen Amor cancela els ...\nL'Església de Sant Joan al Barri del Port estrena ...\nQueda't a casa! Restriccions al veïnat davant el c...\nZones regulades d'aparcament gratuïtes durant el c...\nL'Ajuntament preveu iniciar al 2021 les obres del ...\nEl president del Port de Tarragona posa el Refugi ...\nDavant el coronavirus, comerç de proximitat i soli...\nLa Guàrdia Urbana fa fora una trentena de joves qu...\nRecomanacions pel coronavirus\nL'Associació de Veïns i les entitats del Barri del...\nL'Ajuntament de Tarragona ajorna actes i pren mesu...\nEls comerciants del Barri del Port 'Som comerç TG...\nLa Banda Musical del Cristo del Buen Amor del Barr...\nTaula rodona 'Revitalitzem Tarragona' dimarts 10 d...\nPortes obertes aquest dimarts 10 de març a l'Escol...\nLes excavacions al Teatre Romà de Tàrraco deixen a...\nCom funcionarà el nou districte centre? Reunió inf...\nL'Ajuntament de Tarragona renova l'aplicació EPP! ...\nEl Palau de Congressos acull 20 escoles de dansa e...\nScena Bar ofereix aquest dijous tarda el seu 1r Ta...\nUna cuina s'incendia de matinada al Barri del Port...


Aquest estiu, tornen els viatges de noces i les llargues distàncies - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a Aquest estiu, tornen els viatges de noces i les llargues distàncies\nDurant l’últim any, moltes parelles han hagut d’aplaçar el seu viatge de noces per les limitacions de mobilitat derivades de la situació sanitària. Aquest estiu, tot i les restriccions encara vigents, alguns s’han decidit a tirar-los endavant, amb el suport d’ agències com Indrets Viatges d’Olot, especialitzades en aquest tipus de sortides.\nSílvia Planagumà, Indrets Viatges: “Aquest any, amb molta il·lusió, han dit que ja no volien renunciar a més, i sí que és cert que han anat a última hora, però estem fent viatges de noces i actualment en tenim a fora”.\nLes illes Maldives, Jordània o el Carib són algunes de les destinacions preferides en els primers viatges de noces internacionals que ha planificat Indrets Viatges. Si abans de la pandèmia els organitzaven a gairebé un any vista, ara ho fan amb el temps molt més just, un mes abans, i pendents, en tot moment, de la normativa del país de destí.\nSílvia Planagumà, Indrets Viatges: “Nosaltres els assessorem i estem seguint estrictament les restriccions que hi hagi. Si han de marxar amb PCR prèvia es lliga tot des d’aquí, i també des d’aquí lliguem les proves que s’han de fer a destí, per poder tornar o fer canvis entre països”.\nA més dels nuvis, molta altra gent torna a tenir ganes de canviar d’aires a l’estiu. Encara no es pot anar a tot arreu, però sí que és possible fer viatges de llarga distància a països menys restrictius a l’entrada de viatgers.\nAnna Belsa, Indrets Viatges: “Estem enviat a països com poden ser Mèxic o la República Dominicana, que són una mica més flexibles. La llarga distància per nosaltres es limita una miqueta, perquè hi ha pocs països on tinguem possibilitats d’anar, però tot i això s’està venent Egipte, Jordània, Dubai i Maldives, Seychelles…”.\nTant per una qüestió normativa com de preus, les destinacions del Carib estan entre les preferides dels que s’atreveixen a fer un viatge més llarg, i volen evitar la massificació que es preveu en illes més properes com les Balears o les Canàries.\nLa violència sexual és la principal arma de guera en regions com la República Democràtica del Congo. L’ONU ha denunciat durant anys la relació entre l’extracció dels minerals, els conflictes armats i les violacions a dones i nenes en aquest territori.…\nEls partits de l'oposició no han esperat a reaccionar davant l'anunci del trencament del pacte de govern a Olot. Esquerra d'Olot, ha convocat una roda de premsa aquest mateix matí, on ha reiterat al PDeCat l'oferta de govern de concentració, amb la voluntat…


Brillant paper d'Edgar Badia i Gerard Valentín a la Selecció Catalana\nUna imatge del partit, on el porter roig-i-negre i el lateral grana van quallar grans actuacions.\nTunísia va proclamar-se campiona als penals\nActualitzada 30/12/2016 a les 08:55\nCatalunya va disputar aquest dimecres un gran partit davant un rival que s’està preparant per la Copa Àfrica, però tot i les ganes i empatar el duel, no va estar encertada des dels 11 metres i Tunísia va aixecar la copa de campió. Els dos jugadors de CF Reus i Nàstic presents a la cita, el porter roig-i-negre Edgar Badia i el lateral grana Gerard Valentín, això sí, van viure el seu debut amb la selecció catalana en un vespre festiu al terreny de joc de Montilivi.\nEl partit entre la Selecció Catalana i Tunísia va començar amb un rival més endollat. Al 17’ Yessine centravala pilota i Mskani rematava amb un xut que Jordi Masip no podia aturar (0-1). Al 29’, de nou, YMskani, rematava sol davant Masip i enviava la pilota al fons de la xarxa. Ja a la represa, i després que Moreno col·loqués l’1-2 encara al primer temps, ambdós conjunts van sortir amb força i van gaudir d’oportunitats. Edgar Badia aturava un xut de Saber, però el tercer dels visitants arribava al minut 67 de les botes del mateix Mskani. Un més tard, Gerard Valentín centrava i Sergio Garcia controlava dins l’àrea i amb un xut creuat marcava el 2-3. Al 78’, però, Álvaro Vázquez centrava cap a Joan Verdú, qui es quedava sol davant el porter i marcava de cap (3-3).Al desenllaç, Edgar Badia treia una mà miraculosa que forçava els penals, on l’enfrontament va decantar-se del costat de Tunísia, més encertada.\nUn aparador català per a Edgar Badia


Programa d'educació ambiental "Ni una gota a la mar" archivos - Alianza por el agua en Ibiza y Formentera\nAliança / Difusió i Educació / Programa d'educació ambiental "Ni una gota a la mar"\nEl Programa d’educació ambiental “Ni una gota al mar: entre tots podem estalviar i reutilitzar l’aigua”, està dirigida als escolars ia la societat en general per fomentar un ús racional de l’aigua i conscienciar sobre la necessitat de la reutilització de l’aigua . Aquest programa s’orienta com un element motivador, com a instrument de guia per facilitar l’aprenentatge i el desenvolupament d’una nova cultura de l’aigua. Una cultura, que ha de ser reorientada cap a un ús racional i sostenible de l’aigua. En particular, és fonamental que l’alumnat i la societat prengui consciència de la necessitat de l’estalvi domèstic i instar les autoritats públiques a desenvolupar projectes de reutilització de l’aigua depurada per a usos agrícoles, ambientals o de reg de zones verdes. D’aquesta manera a més es promou reduir l’abocament d’aigües depurades al reutilitzar i aprofitar un bé escàs a Illes Pitiüses com és l’aigua.\nL'Aliança per l'Aigua presenta la seva guía didàctica sobre el cicle de l'aigua amb motiu del Dia Mundial de l'Aigua\nL’aigua per l’Aigua d'Eivissa i la Formentera han presentat la guia didàctica "El cicle de l'aigua a Eivissa i Formentera" amb motiu del Dia Mundial de l'Aigua. Aquesta organització estima fonamental l'educació...\nL'Aliança inicia les seves xerrades i visites sobre el cicle de l'Aigua al IES Sa Serra\nLa Aliança per l'Aigua va iniciar el passat mes de febrer les seves xerrades i visites a estudiants de primer d'ESO del seu Programa d'Educació Ambiental "Ni una gota a la mar"....\nDifusió i Educació / Programa d'educació ambiental "Ni una gota a la mar"\nL'ALIANÇA PER L'AIGUA PARTICIPARÀ EN EIVISSAPIENS 2019\nL'Aliança per l'Aigua participarà en el concurs Eivissàpiens de cultura pitiüsa aquest any 2019, dins de les seves activitats del Programa d'Educació Ambiental "Ni una gota a la mar". El concurs inclourà...\nPresentam el Programa d'Educació Ambiental "Ni una gota a la mar"\nAliança per l'Aigua presenta la campanya d'educació ambiental "Ni una gota a la mar" amb motiu del Dia Mundial de l'Aigua Aliança per l'Aigua d'Eivissa i Formentera ha presentat la campanya d'educació...\nGuia didàctica de la campanya d'educació ambiental "ni una gota a la mar".


Joan Margarit, Es perd el senyal (2012)\nAvui us presentem el penúltim llibre del poeta Joan Margarit (Sanaüja de Segarra, 1938). D’aquest poeta hem parlat i comentat vàries de les seves obres al blog des de ja fa uns anys. El llibre es titula Es perd el senyal (2012) i que millor que les paraules del propi poeta per explicar-nos que ens vol dir:\n«El llibre té tres línies: l’autobiogràfica, que parla del passat; l’altra és la de la poesia civil, i l’altra són poemes generals de tots tipus. Aquestes tres línies estan trenades i hi ha poemes que pertanyen a dues línies, o a totes tres. La poesia, un dels grans avantatges que té, és que s’ha de llegir i s’ha d’escriure de forma aliena als tòpics. La poesia ha de ser un gran destructor de tòpics. Què és un tòpic? És una cosa que, a còpia de repetir-la, es converteix en una veritat quan no ho és, és una mentida. Per exemple el primer poema del llibre Es perd el senyal. El que et ve a dir és que a certa edat es comencen a perdre molts senyals: s’han mort els amics, s’han mort els pares... Això no és ser optimista ni pessimista. Després dic, quan arribo a la meitat del poema, que estic en un moment sense esperances. Llavors algú pot pensar: aquest home és un pessimista. Però no, és un optimista. Per fi m’he tret de damunt les esperances. L’esperança és una pastanaga. Ha estat la pastanaga que m’ha fet córrer fins aquí i ara ja n’hi ha prou de pastanagues, ara vull viure el present».1\n«La veritat és l’objectiu profund de la poesia. Per això, la poesia que s’ha llegit, com la musica que s’ha escoltat, són alguns elements, i segurament no els menys importants, dels que intervenen per conformar aquesta essència. Perquè la poesia és una eina de gestió del dolor i la felicitat, sobretot els seus vessants ja domèstic, la tristesa i l’alegria, una gestió de la qual depèn el que es guarda de la vida passada. Aquesta essència és l’objecte dels poemes d’aquest llibre».2\n«Sento que vinc d’un temps marcat, sobretot, per la por del final de la guerra civil, pel silenci de les execucions i la presó amb les quals els vencedors van exercir la seva venjança. Amb la gent gran de casa vetllant perquè no passés fred, perquè no passés gana. D’allí vénen les meves Cases de Misericòrdia. El sentit últim de cada poema. Però m’adono que, per comprendre el que va representar l’avia per al començament de la meva vida he hagut de poder-ho comparar amb el que va representar molt més tard per a mi la vida de la meva filla Joana i la seva mort».3\nA la pregunta de per què es llegeix tan poca poesia? Joan Margarit contesta que «Doncs perquè la poesia et dóna més, però amb més esforç».\nsón aquest últims metres. La seva soledat.\n1.- Neus Martí Llurba, Entrevista a Joan Margarit, Suplement Dominical Segre, 23 de desembre de 2012.\n2.- Joan Margarit, Es perd el senyal, Proa, Barcelona, 2012, pàg. 91.\n3.- Ibídem, pàg. 92.


20 morts després de l'assalt de l'hotel de Bamako - Diari de Girona\n20 morts després de l'assalt de l'hotel de Bamako\nefe 20.11.2015 | 18:22\nProp de 20 persones han mort avui a l'acabar l'operació per alliberar els 170 ostatges que estaven atrapats des de fa hores a un hotel a la capital de Mali, Bamako, per un assalt dut a terme per presumptes gihadistes.\nSegons fonts de seguretat i el que ha pogut constatar Efe en el lloc, les forces de seguretat malians han tret als últims ferits de l'hotel de luxe Radisson Blu on s'ha produït l'atac i han donat per acabada l'operació de desallotjament dels ostatges, que en total ha durat més de set hores.\nEls efectius de Mali, recolzats per forces nord-americanes i franceses, han aconseguit abatre dos dels assaltants de l'hotel, encara que es desconeix de moment quants eren en total.\nDiverses fonts consultades per Efe han xifrat els assaltants en deu persones i almenys tres dels ostatges que han estat lliberats han apuntat a una possible complicitat amb altres individus que es trobaven prèviament a l'hotel, encara que es desconeix si com a visitants o com a empleats.\nProp del lloc on s'ha dut a terme l'atac s'han congregat ilers de malians que han protestat contra el succés i han agraït el suport internacional a l'alliberament dels ostatges.\nL'atac s'ha produït a les 07.30 hora local (mateixa GMT) quan un grup d'homes armats a bord d'un vehicle amb matrícula diplomàtica ha entrant disparant contra els guàrdies de l'hotel abans d'entrar a l'interior de l'establiment i prendre ostatges.\nEls grups jihadistes Al Murabitun i Al-Qaida del Magrib Islàmic (AQMI) han reivindicat avui que han dut a terme aquest atac de forma conjunta.


La llei que posa en perill dècades de tradició\nLa llei que posa en perill dècades de tradició MANOLO GARCIA\nJust abans de les eleccions municipals, tots els grups de l’Ajuntament de Badalona van posar-se d’acord per declarar que el Club Nàutic Bétulo era un Bé Cultural d’Interès Local (BCIL). “Un cop van saber que el club perillava, tots els grups ens van donar suport. I malgrat que la política municipal ha sigut complicada, ningú ha utilitzat aquest tema per atacar els altres”, explica la directiva de la Federació Catalana de Vela Sònia Oliveras, que fins fa poc ha presidit aquesta entitat.\nEl Bétulo és un dels 11 clubs nàutics catalans afectats pel nou reglament de la llei de costes de l’Estat, una llei aprovada el 2013 sota el govern de Mariano Rajoy que ha posat contra les cordes diferents entitats, ja que exigeix als clubs que tenen seu a la platja tenir una superfície inferior a 300 metres quadrats. “El nostre club té 2.000 metres quadrats. Però tothom que coneix l’esport sap que necessites molt més de 300 metres quadrats per poder organitzar competicions, guardar material...”, explica Oliveras, que recorda clubs com els de Canet i Cabrera, que ja han tancat perquè s’exposaven a multes.\nEl Bétulo, que es defineix com un “club poliesportiu de mar”, ja que no només s’hi practica la vela, no ha rebut cap ultimàtum encara, però sap que el temps s’acaba. “Tots els grups municipals van defensar que el nostre club sigui protegit, però a Madrid diuen que [ser BCIL] no serveix i que caldria ser Bé d’Interès Nacional. A Badalona tothom coneix la nostra tradició. El nostre club va néixer el 1942 com a zona de banys de mar, però va evolucionar cap al foment dels esports nàutics. Però no només fem vela lleugera: tenim rem, submarinisme i molt de windsurf, ja que per la forma de la costa és un lloc privilegiat. Aquí, quan entra el garbí, és una meravella veure totes les veles al mar”, explica Oliveras. I afegeix: “Tenim molta relació amb les escoles, ja que la piscina municipal està col·lapsada, així que moltes escoles venen a la nostra piscina. Al club hi venen nens i nenes de vint escoles diferents”.\nA l’estiu, més de 2.000 nens passen pels casals d’estiu d’una entitat que admet que la piscina va ser construïda més tard i no està inclosa en la concessió original dels anys 40. “El 1979 el club va demanar regularitzar la piscina i el cas va quedar pendent. Ara el departament de Costes [del ministeri] ens demana enderrocar-la, però sense piscina deixarien de venir socis i el club, segurament, hauria de tancar. A més, aquesta piscina dona servei a moltes escoles que no tindrien cap lloc on poder practicar la natació. Ho hem argumentat, hem ensenyat informes, però el departament de Costes no modifica la seva opinió”, raona. “Si es pot fer una excepció amb restaurants, també s’hauria de permetre amb clubs importants per a la vida social de ciutats com Badalona”, diu Oliveras, que recorda que la llei no afecta els restaurants construïts a primera línia de mar abans del 2013. En canvi, sí que afecta un club que té la mateixa seu des de l’any 1942.\n“Ser BCIL no ens acaba de protegir. La llei preveu protegir les entitats que són Bé d’Interès Nacional, però no les locals. A les al·legacions presentades, doncs, hem demanat que en el futur també es protegeixin els BCIL. Per sort, la Generalitat ens dona suport i el director general de polítiques de muntanya i litoral, Albert Alins, es va reunir amb la directora general de sostenibilitat de la costa, Ana Oñoro, i van pactar que un cop es constitueixi el nou govern central s’organitzarà una reunió per analitzar el cas concret dels clubs. Fins ara ni ens volien escoltar. Però al final la solució serà modificar el reglament de costes, és l’única solució. El PSOE hi va votar en el seu moment en contra, així que mantenim certa esperança”, explica, no sense por que arribi la mateixa carta que va posar fi a dècades de tradició a Cabrera i a Canet de Mar.


El poeta i dramaturg tortosí ens parla dels seus darrers treballs i de com veu el món\nDiu Albert Roig (Tortosa, 1959) que començar a escriure és una aventura. "Jo quan començo mai sé on vaig. No sé si faré això o faré allò altre. Això és el més bonic de l'art. Tenir la certesa que arribaràs a algun lloc perquè tens fe". Les entrevistes són una experiència similar. No saps on van, però sempre van a algun lloc. Que sigui la resposta anterior la que et guia a la pregunta següent és, a voltes, l'únic mapa. El poeta, assagista i dramaturg d'origen tortosí em va citar a la Casa Orlandai de Barcelona, al barri de Sarrià, on viu actualment. El vaig esperar cinc minuts amb impaciència en un banc del pati interior d'aquesta casa emblema de la renovació pedagògica a Catalunya ara convertida en centre cultural. Com si intuís que el viatge que m'esperava seria dels que marquen. En algunes etapes agrest, en altres, abundant i selvàtic. La nostra conversa va començar en una tauleta del pati, i va continuar dins, amb dues cerveses davant. D'una entrevista, se surt més savi o més begut. El món sempre s'amplia.\n"Dels 30 als 40, perfecciones allò i arribes a la saviesa. A partir dels 50 i 60, pots seguir-te repetint com un capsot o només escriure quan tens una necessitat clara. I jo estic en aquest procés"\n- Anem als orígens, on situaries el punt de partida de la teva carrera com a poeta i dramaturg?\nA Tortosa. Quan jo tenia 15 anys, Tortosa, des del meu punt de vista, era important. Estàvem orgullosos de ser d'allà. Hi havia centres culturals, exposicions i, sobretot, molts pintors de paisatge i també molts escriptors. Els joves vam agafar el relleu dels intel·lectuals que hi havia fins aleshores: Gerard Vergés, Manolo Pérez Bonfill, Zoraida Burgos, Jesus Massip, els Escoda o Ferran Arasa, que va ser un gran pintor. La cultura era molt present a Tortosa. Ara, per sort, la cultura s'ha escampat per totes les Terres de l'Ebre. Jo recordo que abans a l'Institut del Teatre només anava la gent de Tortosa. Hi anava Pere Ponce, Mercè Lleixà, Sílvia Sabaté... Manolo Pérez Bonfill, que era professor de teatre a l'Institut, ho impulsava. Però no anava gent de La Cava o d'Amposta. Amb això vull dir que, si jo hagués nascut a Amposta, no hagués sigut escriptor, en aquell moment. Ara sí que podria ser-ho.\n- Vols dir que el talent artístic està molt condicionat per l'entorn?\nUn escriptor o un artista es fa als 15 anys, o no es fa. I clar, hi ha una mimesi. L'ésser humà és una mona. L'ésser humà imita. Si tu neixes en un poble on tothom va al futbol, tu vas al futbol; si tots fan dansa clàssica, tu faràs dansa clàssica; si tots fan poesia, tu faràs poesia.\n- Recordes els anys setanta a Tortosa com anys fèrtils...\nQuan els llibres estaven prohibits tenies més ganes de llegir. Llavors va venir la democràcia i va haver un intent d'harmonitzar la cultura. El regidor de cultura en aquella època, Castells, ens va convocar a tots els artistes i ens va preguntar què volíem. Vam fer una revista, però va desaparèixer immediatament.\n- Es va institucionalitzar la cultura a partir de la democràcia. La cultura tortosina s'articula des de l'ajuntament ara?\nNo, ara la cultura no s'articula des de cap banda. S'ha banalitzat i s'ha convertit en un Renaixement que és un esdeveniment turístic, i aquí es posen tots els diners. I llavors hi ha Quico el Cèlio, que són els que tenen tot el poder de Tortosa. És cert que han fet una bona feina, però no han deixat que s'escampi en altres expressions. No pot ser que hi hagi artistes de teatre o de dansa que són originaris de Tortosa, i que mai es puguin veure allà. Per exemple, Carles Santos ha tocat el piano a Tortosa, però no ha actuat mai en un espectacle, i és un dels artistes més importants del món. Això és una vergonya. Però la culpa no és de l'Ajuntament només, la culpa és de la burgesia tortosina. Si hi hagués una burgesia mínimament culta i decent, enlloc d'una burgesia que només va a missa i que és carca, rància, ridícula, pudorosa i pudent, hi hauria algú enrotllat que tingués diners i diria "va ara ajudo i porto a Carles Santos o faig una revista i poso els diners allà". De fet, els grans terratinents han desparegut de Tortosa, ja no n'hi viu cap allà, viuen o a Barcelona o a Nova York.\n- Fent aquest diagnòstic, quines perspectives veus?\n- Què t'ha semblat aquests dies la polèmica del monument?\nEm sembla molt malament que no hagin preguntat els artistes. Només hi ha hagut dos extrems ideològics. Estem encara a la Guerra Civil. Evidentment és un monument antiestètic. Com pot algú trobar bonic allò? A tots els escultors que fan coses a les places rodones o a les carreteres els haurien de matar!\n- Parles sense complexes, veritat?\nM'importa una merda tot. Per això mai he estat polític i mai m'han donat un duro. No canviaré ara, no? Als polítics no val la pena criticar-los. No m'interessen. No existeixen. No podem acusar els polítics que ningú llegeixi poesia o teatre bo. És un problema dels periodistes. Els periodistes són el pitjor que hi ha. Perquè tenen una mica de cultura i estan al servei dels polítics. Els haurien de fotre tots al carrer. De culturals, no n'hi ha cap de bo, gairebé. Això per a començar. Ni tampoc hi ha mestres de teatre bons als instituts.\n- No creus que ets massa exigent?\nNo, perquè l'art és sagrat. L'art s'ha de fer bé. A tu t'agradaria que un metge no sabés operar? Tu vols que un poeta no domine la llengua? És el que passa avui dia! Llavors, per què acceptem que algú done classes de teatre sense saber què és el teatre? És que jo em sulfuro.\n- Tu no tens ganes d'oferir el teu coneixement i el teu bagatge a la teva ciutat?\nSi hi hagués bon ambient sí que en tindria. Es podria fer fins i tot un festival de teatre jove, que no s'ha fet enlloc. Es podria portar allò més bo que es fa en teatre jove a Mallorca, a València, a Barcelona, per quatre duros. Es podria fer una cosa bonica i fresca i no portar a Pere Arquillué i quatre més que surten a la tele.\n- Coneixes les noves generacions que segueixen impulsant la cultura a les Terres de l'Ebre?\nEl que he comprovat és que la gent jove ara només va al que organitzen els de la seua generació. En canvi, nosaltres anàvem al que organitzaven els grans, per aprendre. Això és ridícul. És una generació de ridículs, descobreixen la sopa d'all i fa mil anys que s'ha descobert! Com pot ser que hi hagi un homenatge a Gerard Vergés o a Zoraida Burgos i no hi hagi cap jove?\n- No creus que és millor encoratjar els joves que tenen inquietuts abans de dir-los que són dolents?\nSi això ja ho fan. No paren d'ensabonar a tios mediocres. Si vivim en un món que la gent no té iaios. Tothom fa un elogi de la seva persona. Des que hi ha blogs, tothom diu que el meu amic és el millor, i l'altre també. I així van. És una manera de funcionar que va fer el Casasses, el Carles Hac Mor i els de la Bouesia. Tot és bo! Doncs no, no hi estic d'acord. Si així estan feliços, que ho estiguin. Jo no vull que m'enganyin! No vull que em diguin que un llibre és bo, i quan el llegeixi, vegi que és una merda! No sé com explicar-t'ho... Estan tot el dia enganyant-nos... Els artistes són com els Kleenex. Necessiten crear artistes. Un artista ha de créixer i ha de perdurar creant una obra. Ha de tenir els collons o els ovaris de fer coses diferents, i no d'estar pendent del públic per saber si fa més o fa menys.\n- Ets professor a l'Institut del Teatre. Ets molt dur?\nSí, però m'estimen, eh?\n- Per ser un poeta, què s'ha de tenir?\nDiuen que s'ha de nèixer. Diuen, eh? Llavors ha d'haver un cultiu, algú que vagi podant aquell arbre.\n- Brossa deia que poeta ho podia ser tothom.\nAquest era el problema de Brossa. Jo no n'estic d'acord.\n- Ara mateix què és el que més t'inspira?\nAra estic fent unes poesies per a Jep Colomé. Ha fet unes fotografies molt maques de paisatges de les Terres de l'Ebre. S'exposarà al juliol al Museu de Tortosa, a l'antic escorxador. Llavors estic treballant molt el tema dels suïcides des del paisatge. Feia molt que no escrivia.\n- No escrius tant com quan eres més jove?\nNormalment, un poeta té moltes coses a dir quan es jove. A partir dels 30 anys, ja ho has dit gairebé tot. Dels 30 als 40, perfecciones allò i arribes a la saviesa. A partir dels 50 i 60, pots seguir-te repetint com un capsot, o només escriure quan tens una necessitat clara, i jo estic en aquest procés. Jo no necessito escriure. He fet tres poemes en sis anys. Ja no he de demostrar res a ningú. Però clar, si es mor mon pare o tinc una filla, o estic a punt de morir o m'enamoro, faig un poema.\n- Al llarg de la teva vida, la poesia l'has utilitzat per sublimar aquestes convulsions emocionals?\nEl primer que s'ha d'entendre és que la poesia és un acte de coneixement. És una manera d'entendre la vida i de ser una mica més savi. Ets savi no perquè escrius, sinó perquè aprens a llegir. I quan aprens a llegir, aprens a llegir Shakespere. La poesia no és només poesia, és teatre, és novel·la. Mercè Rodoreda també és poesia. El que passa és que la gent no sap què és poesia. Quan es compren els bestsellers per l'estiu, allà no hi ha gens de poesia. Aquest és el camí de conèixer-te a tu mateix o de conèixer a l'altre. Tu agafes a Anne Sexton i pots entendre què és una dona, una dona que és depressiva i que és alcohòlica. Perquè ella es despulla allà. Pots agafar a Rilke i entendre que és un home atormentat, i pots agafar Kavafis i entendre que és un homosexual. La conclusió és que l'ésser humà no ha canviat mai. Que des del primer jardí, o la primera vegada que van follar dues persones, tot ha estat igual. I això la poesia ho explica molt bé, des de l'Odissea. Quan entens la poesia de veritat, ho entens. El que passa és que la gent no arriba a entendre això. Només ho entenen alguns. La poesia és un plaer i és un coneixement. I això només ho entens amb la dificultat del principi. A que s'ho passa bé un tio tocant el piano? Però quantes hores li ha fotut abans de saber tocar-lo?\n- Ser poeta també té una part d'ofici?\nLa part d'ofici no és important. És la vida el que és important. Brossa deia 'Vaig a fer un llibre de sextines', i fotia mil sextines, això era ofici. Jo estic en contra d'això. Has de fer un sonet, si vols fer-lo, no mil. No es fan les coses com a xurros. Tu has de fer les coses perquè has trobat una cosa que no l'ha fet ningú abans. I és una cosa humil i senzilla. De vegades, pot ser parlar d'una olivera, perquè ningú s'ha posat a parlar d'una olivera, perquè ningú és fill de pagès dels poetes que hi ha pel món; una dona t'explicarà què és un uter.... Cadascú té els seus temes.\n- Parlem de 'Cos', la teva darrera creació que s'ha pogut veure a Litterarum enguany... Era un espectacle de gran format que va convertir-se en petit?\nCom que no hi ha pressupost, vas treballant amb la gent que vol treballar amb tu, i vas experimentant. Jo volia fer un espectacle de l'Estellés i el Blai Bonet i vaig anar provant actrius. Totes són ex alumnes de l'Institut del Teatre. És un grup molt compacte, que elles són molt amigues. En aquest espectacle, entre altres coses, es treballa la llengua, el català de diverses procedències... Per què un actor tortosí no pot parlar com ell parla a Barcelona? Em desespero. A les Terres de l'Ebre ara hi ha gent molt bona. Es podria fer un espectacle, però no hortera o folklòric o comercial. Mira que tenim tot el material! Jo que puc escriure, tenim els actors, i tenim els llocs ... però no!\n- Com definiries un actor bo?\nUn actor bo és el que parla des de l'estòmac o des del sexe. És un actor que te'l creus, que sembla el més natural del món. Que domina la llengua, té una bona dicció i té una energia connectada constantment. És generós amb els altres actors, no pot ser un divo, i sobretot ha de ser intel·ligent. Si no és intel·ligent, no pot ser bon actor. És com un escriptor. Ara està ple d'escriptors rucs!\n- Estàs preparant un nou llibre...\nEl llibre que ara vindrà és diu 'Gos'. Estic molt content. He estat sis anys fent-lo. És una biografia de Rilke, un poeta que se suposa que no se l'entèn quan escriu. Jo el vaig voler entendre mirant a la seva vida. I és com una novel·la. Ell estimava els gossos més que a les persones.\n- Com tu? Tens paral·lelismes amb aquest fet?\nJustament és un poeta que és el contrari de mi. És un poeta que no es va emborratxar mai, va tenir una filla i la va abandonar quan tenia un any. Era un tio irresponsable que vivia de les dones, era un fetitxista que anava d'aristòcrata.Tot en ell era una màscara. Jo sóc molt més de poble. Ha estat molt interessant desmontar-li la màscara i descobrir quina és la seva personalitat. El fet de començar a escriure és una aventura. Jo quan començo mai sé on vaig. Jo no sé si faré això o faré allò altre. Això és el més bonic de l'art. Tenir la certesa que arribaràs a algun lloc perquè creus en tu, perquè tens fe.\n- No tens mai por a no ser prou bo?\nJo no sóc bo. Sóc autocrític en mi. Però el que sí que et dic és que, si estàs sis anys fent una cosa, potser serà millor que si estàs un any. Això és com un arquitecte, si fa sis projectes en un any, no seran tan bons com si en fa un. Vas estudiant els angles, vas veient per on entra el sol, quins edificis hi ha al costat, quina família hi viurà. Aprens equivocant-te i donant-li voltes.\n- Arribes a la conclusió que com més gran, més bo?\nCom més gran, més paciència i més capacitat de treball.\n- Hi ha més ego de jove?\nQuan tens un fill et desapareix tot. Perquè jo ara ja no tinc cap ego, encara que ho sembli. Tu ja no ets important sinó el teu fill. Ja no vols ser famós ni ser res, només vols ser feliç, ensenyar-li a aquell nano què és la vida.\nEnllaç permanent enricarbo replied on dv., 10/06/2016 - 16:28\n"llavors hi ha Quico el Cèlio, que són els que tenen tot el poder de Tortosa. És cert que han fet una bona feina, però no han deixat que s'escampi en altres expressions" Òstic, pos sí que tenen poder aquestos, que no han deixat que s'escampi altres coses. Hi ha que veure, eh? Aquesta anàlisi, però, em deixa confós: Aquestos Quicos, tan poderosos i tan perversos, també són de la burgesia tortosina? És que em sembla que no són molt de missa... En fi, això del poder i els artistes és un tema pelut... Jo no ho he entés, però m'ha divertit molt. Visca la poesia i l'humor!


Gloriosa | One Piece Català Wiki | Fandom\nin: Pàgines amb arguments duplicats en utilització de plantilles, Kuja, Humans,\nEmperatriu d'Amazon Lily (abans); Consellera\nÀvia Nyon (ニョン婆, Nyon Bā?)\nLa Gloriosa va ser una emperadriu d'Amazon Lily però va haver de fugir per causes amoroses. Més tard va tornar amb la Boa Hancock i les seves germanes i ara fa de la seva consellera. És més coneguda amb el sobrenom d'Àvia Nyon.\n3.1.1 Germanes Gorgones\n3.1.2 Rayleigh i Shakky\n3.1.3 Monkey D. Ruffy\n5.3.1 Arc del retorn a Sabaody\nEn la seva primera aparició, a l'opening "Share the World!", la combinació de color és completament diferent. És a dir, duu la part superior de la vestimenta de color blau fosc en comptes de rosat com a l'anime.\nA més a més, la seva serp és de color morat, en comparació amb la de color blanc que es veu a "Share the World!". La fa servir de bastó, i com a tal, la part superior del cos de la serp està enroscada.\nEn tots dos casos és d'estatura baixa, llavis gruixuts, cabells blancs i amb arrugues a la cara. Així mateix, com totes les altres Kuja, porta una mena de cinturó verd per sostenir la faldilla i una capa. Duu una flor rosa a la banda esquerra del cap.\nLa Nyon sembla estar dissenyada a partir de l'arquetip d'anciana sàvia, com es pot veure en les seves preocupacions per Amazon Lily i ensenyant a les seves companyes Kuja allò que no saben. Té una bola de vidre que també evidencia aquesta imatge. Tot i així, com que es creia algunes de les mentides de la Hancock respecte considerar les condicions del Govern Mundial per a la guerra, demostra que és crèdula amb les intencions de les persones. Encara que no és immune a moltes de les manipulacions emocionals de la Hancock dissenyades per fer que la gent faci el que ella vulgui, la Nyon pot escapar-se'n molt més ràpid que no pas molts altres.\nTot i que ja no és l'emperadriu d'Amazon Lily, creu que encara pot anar a tot arreu, però prefereix viure als afores de l'illa perquè se la considera una traïdora. Durant la conversa amb la Hancock sobre la guerra que s'acostava, expressa la seva preocupació pel bé de les altres de l'illa.\nNo sembla que comparteixi la misàndria de les seves companyes Kuja, segurament a causa de les seves vivències amoroses amb els homes. Però tot i això, encara s'até estrictament a les lleis que no permeten als homes accedir a Amazon Lily. Afegeix molts "Nyo" a paraules cada cop que parla.\nVa trobar les Germanes Gorgones fugint dels Nobles Mundials els quals les havien esclavitzat, quan va marxar d'Amazon Lily per escapar de la seva Malaltia de l'amor. Sempre els recorda que tenen un deute amb ella que mai podran pagar, però la Hancock sempre ho desprestigia. La Sandersonia i la Marigold reconeixen tot el que va fer per elles i no discuteixen mai amb ella. La Hancock, en canvi, li falta el respecte. Tot i això, de vegades es respecten entre si, el que fa semblar la relació d'una filla adolescent rebel i la seva mare.\nLa Nyon també assessora la Boa Hancock, sobretot li va recordar la importància de les responsabilitats com a shichibukai quan es va negar a participar en la Guerra d'en Barbablanca. Més tard, li va explicar la naturalesa de la malaltia de l'amor després que s'enamorés d'en Ruffy, el que porta a la shichibukai finalment a acceptar la citació del govern mundial (no només pel favor a en Ruffy). També li comenta els errors que fa cada cop que la Hancock li fa una proposta de matrimoni a en Ruffy.\nÉs una bona amiga d'en Silvers Rayleigh i la Shakky. En Rayleigh anomena la Nyon pel seu antic nom, Gloriosa. Abans del seu retorn a Amazon Lily, la Nyon havia viscut amb en Rayleigh i la Shakky en l'Arxipèlag de Sabaody mentre refugiava les germanes Gorgones després d'escapar dels Nobles Mundials.\nTambé té una relació d'amistat amb en Monkey D. Ruffy, el primer home que va entrar a Amazon Lily, i també el responsable de l'endolciment de la Hancock.\nTé prou coneixement per saber què és un home, a diferència de la majoria de les seves companyes Kuja, i és qui va identificar en Ruffy com a tal. També és capaç de desfer-se dels encants de la Hancock més ràpid que la majoria d'homes i dones. A més, en ser una exemperadriu, va ser una Kuja molt forta i, malgrat la seva avançada edat, encara va ser capaç de sobreviure per si sola en marxar de l'illa.\nQuan era jove, durant el seu període governant com a Emperadriu Kuja, la Nyon va deixar Amazon Lily i se'n va anar a la mar després de veure’s afectada per la malaltia de l'amor, que havia matat a moltes de les seves predecessores. Se les va arreglar per sobreviure a la terrible experiència, però només pel fet de deixar l'illa, no va passar desapercebuda.\nEn algun moment després de marxar de l'illa, va viure a l'Arxipèlag de Sabaody durant un temps. Allà es va fer amiga d'en Silvers Rayleigh i de la Shakuyaku. Les Kuja la va considerar una traïdora per les seves accions, però gràcies a això, va aprendre moltes coses sobre el món exterior, incloent-hi poder conèixer el sexe oposat. Durant el viatge, va trobar la Boa Hancock i les seves germanes Sandersonia i Marigold, que havien desaparegut, i s'havien escapat de Mary Geoise després de quatre anys d'esclavitud de mans dels Dracs Celestials. Veient aquestes noies, que eren les seves compatriotes, la Nyon les va adoptar i les va mantenir amb ella fins que finalment va tornar a Amazon Lily.\nQuan va retornar, va ser perdonada per l'emperadriu que l'havia substituït, però no obstant això, la seva relació es va enterbolir pel seu abandonament. La Nyon va triar viure als afores del poble Kuja, com a evidència que un cop va abandonar l'illa.\nQuan les Kuja estaven rentant en Ruffy al rierol d'Amazon Lily, la Nyon va trobar la seva companya desconcertada per un aparent bolet al seu cos. Ella sabia que era la "part privada masculina" d'en Ruffy.\nPoc després, la Boa Hancock i les Pirates Kuja van tornar a l'illa. Aleshores, la Nyon va anar a preguntar si havien trobat algun llibre en les seves incursions. En lloc d'un llibre, la Ran li va lliurar un diari. Poc després, va visitar la Hancock per advertir-la de les conseqüències de les seves accions per evitar-se problemes.\nMés tard, observant la lluita entre en Ruffy i les germanes Boa, la Nyon va romandre a l’estadi després que la Hancock ordenés la seva evacuació, per ocultar la marca a l’esquena de la Sandersonia, la qual va cobrir en Ruffy. Per haver ajudat la seva germana, la Hancock li concedeix el desig de despetrificar les amazones que l'han defensat o aconseguir un vaixell per anar a buscar els seus amics, només pot triar una de les dues coses. I sense dubtar-ho, opta per salvar les tres Kuja per retornar-los el favor.\nLlavors la Nyon observa com un home, amb el Haki d'aquell calibre, es doblega per a aquelles qui el van ajudar, per poder salvar-les. Després, entra al Castell Kuja per revelar els esdeveniments d’en Ruffy a l’Arxipèlag de Saboady i també el passat de les germanes Boa com a esclaves. Quan la Hancock emmalalteix i no sap de què, la Nyon identifica la malaltia com la mateixa que va matar moltes de les seves predecessores, la malaltia de l'amor. Tanmateix, queda perplexa en veure que la Hancock és capaç de mantenir-se dreta en sentir el nom d’en Ruffy, i no defallir pas.\nQuan la Hancock accedeix a escortar en Ruffy personalment a Impel Down, la Nyon li diu que fer-ho serà la seva salvació, perquè totes les altres emperadrius que van provar de reprimir els seus sentiments van morir. Quan els observa junts a la badia, veu clarament l'enamorament de la Hancock cap a en Ruffy, i queda embadalida recordant que un cop ella també en va estar.\nDues setmanes després de la Guerra a Marineford, la Nyon informa a la Hancock que en Ruffy ha recuperat la consciència. Li diu que hauria de veure'l quan es recuperi completament, però la Hancock insisteix en fer-ho al més aviat possible. La Nyon pensa en la malaltia de l’amor de la Hancock, i que seria increïble que en Ruffy sobrevisqués després d'haver superat els diversos nivells tan durs d’Impel Down.\nAcompanya la Hancock i les seves germanes a portar-li menjar a en Ruffy. Li diu a la Hancock que només pel fet que l'abracés, no significava que s'haguessin casat, al que li pregunta com tenir-ne un de debò. Quan arriben a la platja, se sobta de veure en Silvers Rayleigh, el qual li dóna una carta de la Shakky. Ell també queda astorat de veure la Hancock, tot i que tenia centrada tota la seva atenció amb en Ruffy, i no s’adonés que en Rayleigh era allà fins moments més tard.\nTorna a aparèixer a l'Illa Rusukaina amb en Ruffy, en Rayleigh i les Pirates Kuja. Quan la Boa Hancock comença a creure que pel fet que en Ruffy digués correctament el seu nom deu vegades significa estar casats, la Nyon li contesta que no és així.\nLa Nyon es veu amb la Hancock, la Marigold i la Sandersonia saludant en Ruffy a l'illa Rusukaina després del seu entrenament de dos anys. Després que en Ruffy agafes el barret, les Kuja el porten de tornada a l’arxipèlag de Sabaody. Es veurà més endavant en el vaixell Kuja, dient a la Hancock que alleugereixi l'enorme quantitat d'equipatge que està donant a en Ruffy. Després que en Ruffy digués que volia veure la Hancock una vegada més, l'Emperadriu Pirata ho va confondre amb una proposta de matrimoni. La Nyon respon dient "no" una vegada més.\nA l'anime, hi ha algunes escenes addicionals afegides a principis de l'Arc de després de la Guerra. Quan els Pirates del Cor arriben a Amazon Lily, entren al port amb les Pirates Kuja. La Nyon estableix clarament que els homes estan prohibits a l'illa i les Kujas han de respectar les lleis. En Law i en Jinbe aconsegueixen convèncer la Nyon que en Law és necessari per tractar les ferides d'en Ruffy. Després de formar un compromís, la Nyon permet als Pirates del Cor atracar a la badia.\nEl seu antic nom prové de la flor gloriosa.\nLa flor és famosa pel seu hàbit de creixement en pujar sobre altres plantes, en particular, la Nyon sembla afirmar la seva autoritat fins i tot sobre la Hancock i les altres amazones tot i ja no tenir influència o poder polític.\nCom a nota que un cop va ser cap d'Amazon Lily, té diversos valors alts en alguns països. La flor és la flor nacional de Zimbàbue (on és una planta protegida). També és la flor de l'estat de Tamil Nadu a l'Índia, i va ser la flor nacional de Tamil Eelam.\nLa Nyon s'assembla a la "Cologne" d'en Ranma 1/2. La Cologne és la líder de les amazones "xineses" a la sèrie i una dona de petita alçada. També porta una vara llarga, feta de fusta i és una lluitadora forta malgrat la seva edat i aparença. La Cologne també va tractar d'establir un matrimoni entre en Ranma (masculí) i la seva besnéta Shampoo, mentre la Nyon ha de manejar els sentiments sobtats de la Boa Hancock amb en Ruffy.\n↑ One Piece Manga i Anime- Vol. 53 Capítol 514 i Episodi 408, la Nyon identifica en Ruffy com un home.\n↑ One Piece Manga i Anime - Vol. 53 Capítol 517 i Episodi 411, les habilitats de la Kuja Nyon es demostra que són fortes tot i ser vella.


Infosalut - Pacte del Ministeri de Sanitat en matèria de violència de gènere\nPacte del Ministeri de Sanitat en matèria de violència de gènere\nArticle anterior Les proves per a l'autodiagnòstic del VIH es podran adquirir a les farmàcies sense necessitat de prescripció mèdica\nArticle següent L'Observatori espanyol de les Drogues i les Addiccions ha publicat l'Informe i les Estadístiques de 2017\nEl Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat ha aprovat el pacte d'estat en matèria de violència de gènere, que ha comptat amb representants de les diferents comunitats autònomes i membres de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies (FEMP).\nEl pressupost d'aquest pacte és de 1.000 milions d'euros addicionals als Pressupostos Generals de l'Estat durant els propers cinc anys. D'aquesta quantitat, 500 milions es destinaran a les comunitats autònomes.\n- El pacte representa el full de ruta en la lluita contra la violència de gènere.\n- Es va acordar la constitució d'una sèrie de grups de treball, formats per membres de les diferents comunitats autònomes i representants del Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat, que abordaran el desenvolupament de les mesures del pacte, els eixos d'actuació i el seu seguiment.\nGrup 1: Detecció, sensibilització i formació.\nGrup 2: Resposta institucional, coordinació i treball en xarxa.\nGrup 3: Assistència i protecció a víctimes de la violència.\nGrup 4: Coneixement i seguiment.\nGrup 5: Altres formes de violència.\nGrup 6: Compromís econòmic i seguiment del pacte.\nPacte del Ministeri de Sanitat en matèria de violència de gènere https://t.co/yq7wGSTzjP @SalutIB @IB_Dona @IB_Social pic.twitter.com/LkufnlqYqI\n*17/09/2018 - Mesures per al desenvolupament del Pacte d’Estat contra la violència de gènere.


Les dones pateixen una triple precarietat laboral | Catalunya Religió\n(Càritas Barcelona) Amb motiu del 8 de març, dia de les dones treballadores, Càritas Diocesana de Barcelona vol denunciar que les dones pateixen una triple precarietat en matèria laboral: sous més baixos, més atur i més parcialitat. El rostre de la precarietat és el d’una mare sola amb fills, amb dificultats per conciliar la vida familiar i la laboral. Càritas Diocesana de Barcelona atén una proporció de llars a càrrec de mares soles del 17%, que gairebé duplica la proporció que existeix a la societat catalana (9%).\nAquestes mares han verbalitzat que en molts casos han d’acceptar feines sense contracte per conciliar els horaris amb la cura dels fills. No poden optar a treballs decents, cosa que les fa sentir desprotegides i humiliades. Això provoca que només el 23% de les dones soles amb fills ateses per Càritas Diocesana de Barcelona treballi.\nLa taxa de pobresa relativa de la població catalana (19,2%), es dispara en el cas de les dones que són mares soles (40,4%), i passa el mateix per a les dones d’origen estranger (42%).\nEn matèria salarial, les dones treballadores tenen sous inferiors als homes. El salari brut a Catalunya el 2015 era de 24.321€ a l’any. Tanmateix, el dels homes era de 27.514€ i el de les dones de 20.946€ (Taula 1).\nLa bretxa salarial reflecteix la major precarietat laboral de les dones, la major dedicació horària a les tasques de la llar (l’anomenada “doble jornada”) i que la conciliació familiar recau en elles amb major freqüència. Una de les conseqüències és que ocupin menys llocs de responsabilitat que els homes (l’anomenat “sostre de vidre”).\nRespecte a la major precarietat laboral femenina, la major taxa de parcialitat és una mostra: la parcialitat és molt més accentuada en les dones i és molt petita en els homes tenint en compte les dades d’aquests darrers deu anys.\nCàritas, treball, dones, dona, precarietat, Barcelona, Acció Social, Societat


David González-DIARI (O NO) d'un diarista: Sobretot, molta calma\nSobretot, molta calma\nLa Vanguardia 22/05/2014\nSens dubte que l'atac absolutament reprovable i vergonyós a més de patètic que van rebre dijous a Vilanova i la Geltrú el ministre d'Hisenda, Cristóbal Montoro, i la presidenta del PP català, Alicia Sánchez-Camacho, "no es correspon amb el que és Catalunya", com encertadament va declarar ahir el primer. Cal felicitar el ministre per dir-ho i, més encara, atès que ell va ser un dels afectats. Això no el fa més sant que ningú però la seva contrasta molt i molt amb altres interpretacions dels fets que es van fer ahir mateix des del seu partit en un sentit per desgràcia ja habitual, la sembra de la sospita sobre el conjunt del moviment sobiranista català, que no crec que beneficiï en res el PP, ni, i això és més important, la veritat.\nEn efecte, sembla que alguns encara no han assimilat que en la gegantina manifestació independentista de la Diada del 2012 i en la no menys multitudinària Via Catalana del 2013 no es produís ni un sol incident -cosa que, per pura estadística s'hauria d'haver produït-, però resulta que així va ser. Simplement, ho constato. Tampoc els que van participar en les manifestacions no són ni millors ni pitjors que els que no les van secundar perquè, senzillament, no els va donar la gana de fer-ho -tampoc no era obligatori, a diferència del que succeïa en temps no tan llunyans amb un altra mena de manifestacions cíviques-. Es tracta de respectar tothom digne de respecte -en principi, tot fill de veí ho som-, cosa que ni entenen alguns que fan escraches ni tampoc alguns que en reben.\nI, en fi, no ha estat ni a Catalunya, ni han estat independentistes catalans els implicats en l'acte de violència màxima que tristament s'ha produït aquests dies de campanya electoral encara que no hi tingui res a veure i aquí ho deixem. Altrament, tampoc no entenc gaire bé per què -malgrat les explicacions donades ahir pel conseller Ramon Espadaler, un polític a qui tinc per seriós- els agents dels Mossos i de la policia municipal de Vilanova i la Geltrú no van ser capaços de garantir la normalitat una vegada que va cloure l'acte del PP. Però deixem-ho també aquí.\nDiumenge hi ha eleccions al Parlament Europeu. Espero que ho voteu bé. O no ho voteu. Però sobretot molta calma i no us confongueu.\nPublicat per David González Rubio a 5:40\nEtiquetes de comentaris: 25-N, CATALUNYA-ESPANYA, Espadaler, EUROPA, Montoro, PODER, PP, Sánchez-Camacho, Via Catalana\nMarc Pons 24 de maig de 2014 a les 10:20\nInteressant article. Cal dir però que la història de Catalunya –de la Catalunya moderna i contemporània- és plena d’incidents violents que en el seu moment actuaren com la metxa que va incendiar el conflicte. M’explico. Les manifestacions del 10/07/2010, de l’11/09/2012; i la Via Catalana de la darrera Diada; marquen un punt d’inflexió en la naturalesa reivindicativa del poble de Catalunya. Fem memòria. Memòria històrica.\nEl primer aixecament independentista de la nostra història moderna el situem la diada de Corpus de 1640. Aquesta revolta venia precedida d’un estat generalitzat de violència que afectava la totalitat dels estaments socials de Catalunya. Recordem que el ministre plenipotenciari Lerma (el “valido” del rei) va intentar obtenir més i més recursos de Catalunya. La negativa de les institucions catalanes és va traduir en un canvi d’estratègia. Lerma va desplaçar el front de guerra a la frontera franco-catalana (el Rosselló), i els terços es varen aquarterar al Principat. Arreu del Principat, amb l’excusa peregrina d’acabar amb la xacra del bandolerisme. I és va obligar a la població civil a hostatjar els militars. Robatoris, violacions, assassinats, lleves forçoses, incendi de cases, esglésies i camps de conreu; varen violentar el país fins a convertir-lo en un immens camp de batalla. L’oligarquia nadiua, fent ús dels seus privilegis és va negar a hostatjar els terços, i el pes de la militarització va recaure sobre la població menuda, els més humils. El que inicialment va ser un aixecament anti-senyorial, va esdevenir –per la gravitació dels poderosos cap a la causa pagesa- una revolta independentista.\nMarc Pons 24 de maig de 2014 a les 10:21\nEn 1705, quan el país (o una bona part) és va negar a acceptar el nou Borbó; els gremis (la industria) i la pagesia ja havien superat la crisi de 1640-1652. Barcelona era una ciutat viva, que bullia d’energia; i el país estava sumit en un procés de creixement demogràfic i econòmic –i d’urbanització de la societat-. Els Borbons no estaven disposats a mantenir unes Espanyes confederals que els limitaven l’acció i el poder. I comptaven amb la poderosa industria francesa per a provocar la ruïna de la industria catalana, i provocar de retruc l’ensorrament del país i de les seves institucions. El resultat de la guerra va ser devastador. Novament el país és va convertir en un gran camp de batalla; i Catalunya va trigar molts anys a recuperar els nivells anteriors a la guerra (l’estudiós, figura senyera de la historiografia catalana, Pierre Vilar calcula que uns cinquanta anys). El preu que va pagar Catalunya va ser la pèrdua de les seves institucions de govern, de la seva independència, ... per que cal recordar que fins a 1714 Catalunya era i actuava com un estat dins l’edifici imperial dels Habsburg, amb un grau notable d’autonomia similar al que avui disposen els estats membres de la U.E. dins de l’edifici comunitari europeu. Però també va perdre un importantíssim teixit industrial, i les relacions comercials amb els principals mercats europeus: Holanda, Àustria, Nàpols, Anglaterra, ... La Nova Planta, va significar l’amputació de la projecció netament europea de l’economia i de la cultura catalana. I de la política, també. L’origen del “mercat peninsular” entès com l’estratègia comercial de l’industria catalana, és en la Nova Planta de 1717; la imposició borbònica d’un model econòmic com una part fonamental del projecte de la definitiva castellanització d’Espanya.\nMarc Pons 24 de maig de 2014 a les 10:22\nEn 2014, la situació és la que tots sabem. També ara el govern d’Espanya està immers en una maniobra d’ofec –i de liquidació- del fet català; amb l’excusa de la crisi, com en 1640 o com en 1705; d’una crisi que ells afirmen que posa en risc l’idea d’Espanya. La seva idea d’Espanya. Una Espanya castellana que no admet matisos ni diferències. La provocació també hi és: espoli dels recursos fiscals del país, que provoca l’endeutament de la Generalitat –és a dir de la societat catalana-, que provoca retallades dels serveis públics –és a dir retallades de la qualitat de vida de la societat catalana-, que provoca la paralització dels projectes de creació d’infraestructures –és a dir que compromet la viabilitat econòmica del país impossibilita el creixement que demanda la societat, amb la pèrdua d’oportunitats que això representa o pot representar- , ... lleis que ataquen la convivència, que ataquen el model educatiu, el model cultural i lingüístic, ... Insisteixo la provocació hi és. El que no entenen és que la reacció, a diferència del que ha passat en anteriors ocasions no tingui el component de violència que ells desitjarien, que a ells els donaria el plàcet necessari davant les institucions internacionals per a militaritzar el país, com ho varen fer en 1640, en 1705, en 1833 i en 1936. Aquesta és la diferència. I ells, que no tenen cap argument, insistiran fins a l’extenuació en la provocació; i voldran fer veure en qualsevol incident aïllat una prova d’un estat de violència instituït necessari per a justificar una intervenció armada. I aquí, en aquest punt, és on nosaltres els ciutadans i ciutadanes tenim la nostra quota de responsabilitat. Mantenir la nostra reivindicació pacíficament, democràticament, festivament, ... votant guanyem, i ells perden. Votant guanyem la nostra llibertat, i comencem a decidir el nostre futur.\nEls ànecs no rauquen\nLes portes d'internet\n¿Votar? ¿Per a què?\nSant Jordi sense princesa


agora: Autenticació LDAP vs Outh2\nAutenticació LDAP vs Outh2\n◄ autoavalaució alumnes\nFer arribar notificacions ►\nde DAVID RODRIGUEZ MATAS - diumenge, 19 de d’abril de 2020, 21:26\nEns acaben de migrar el Moodle d'Àgora a EIX i m'he trobat amb que el servei d'autenticació LDAP ha deixat de funcionar. Sabeu si l'autenticació amb usuari i contrasenya xtec via LDAP tornarà a funcionar?\nDe moment, he fet l'activació del servei d'autenticació via Outh2 però observo un inquietant problema. En autenticar-se un usuari al Moodle utilitzant aquest sistema s'obre automàticament una sessió a Google però quan es surt de la sessió de Moodle es queda oberta la sessió de Google. Això implica dos problemes:\nSi només has entrat a Moodle, en sortir hauràs d'entrar a qualsevol servei Google per tancar la sessió. Feina doble perquè has de tancar dues sessions.\nEn haver de tancar dues sessions (Moodle i Google) hi ha un risc elevat que el professorat que només ha entrat a treballar a Moodle es deixi la seva sessió de Google oberta. Això és un risc quan es treballa amb ordinadors compartits a l'institut.\nHi ha alguna forma que en sortir de Moodle es tanqui també la sessió de Google o que no s'arribi a obrir sinó que siguin dues sessions independents? Aquest problema no succeïa en autenticar-se amb usuari i contrasenya xtec via LDAP.\nEn respuesta a DAVID RODRIGUEZ MATAS\nRe: Autenticació LDAP vs Outh2\nde MONICA GRAU PRIETO - dilluns, 20 de d’abril de 2020, 09:30\nefectivament comentes totes les coses positives i negatives de l'LDAP vs l'oAuth, però de moment no està previst poder fer servir l'LDAP amb els Moodle d'EIX.\nde DAVID RODRIGUEZ MATAS - dilluns, 20 de d’abril de 2020, 13:14\nEl que sí he vist que té configurat un company és que en tancar la sessió es tanqui a tot arreu. Aquesta opció no surt per defecte i li he de preguntar com s'ho ha fet.\nL'opció anterior és interessant però, hi ha alguna forma d'evitar que s'iniciï sessió al serveis de Google en identificar-se al Moodle utilitzant Outh2? Potser modificant algun paràmetre del compte Google o de les credencials. La idea seria que si jo entro a Moodle i no tinc oberta sessió a Google no se m'obri en segon pla però si la tinc oberta no se'm tanqui.\nSé que potser és molt demanar però és el que m'agradava del servei LDAP i preguntar és gratis\nde MONICA GRAU PRIETO - dilluns, 20 de d’abril de 2020, 13:30\ndoncs em sap greu però no hi ha forma d'autenticar-se al Moodle i no a Google. És el funcionament que té el SSO.\nPel que fa a el tanca la sessió a tot arreu, no es refereix a Google, sinó que quan tanques la sessió a l'app es tanca també a qualsevol altre lloc que estigui oberta. "Si està marcada, la sessió es tancarà a tots els dispositius i sistemes que utilitzen serveis web, com ara l'aplicació per a mòbils."


Les infermeres d'atenció primària reclamen obrir la vacunació a tothom davant el repunt de positius i càrrega de feina La República\nLes infermeres d’atenció primària reclamen obrir la vacunació a tothom davant el repunt de positius i càrrega de feina\nACN Barcelona.-Fa dies que les infermeres de l’atenció primària han notat un repunt de positius de covid-19 i que aquests es concentren en les persones no vacunades. Per això, la […]\nACN Barcelona.-Fa dies que les infermeres de l’atenció primària han notat un repunt de positius de covid-19 i que aquests es concentren en les persones no vacunades. Per això, la vicepresidenta de l’Associació d’Infermeria Familiar i Comunitària de Catalunya (AIFiCC), Ester Gimenez, ha demanat al Govern obrir la vacunació ràpidament també per als menors de 30 anys. “A tothom que vulgui vacunar-se”, ha dit a l’ACN. Gimenez ha explicat que fa un mes que tenen més feina perquè fan doble prova, antígens i PCR, per l’avenç de la variant Delta i ha recordat que això passa quan encara no han pogut recuperar l’atenció al malalt crònic. Amb tot, no preveu que hi hagi una onada comparable a les anteriors, tot i que estan “a l’expectativa”.\nGimenez ha explicat que l’augment de positius es nota des de fa uns 10 dies i això fa que el col·lectiu estigui alerta. Aquest repunt està portant també un nou increment de la càrrega de feina a l’atenció primària, on tornen a fer més proves a tothom que té símptomes compatibles amb el coronavirus. A més, els positius s’estan concentrant en el col·lectiu jove que majoritàriament no acaba a l’hospital sinó que és atès per l’atenció primària. Amb tot, ha valorat positivament que el seguiment de contactes es fa ara des de Salut Pública i no des de la primària. En aquest sentit, ha reconegut que aquesta tasca està més ordenada que en etapes anteriors de la pandèmia. L’evolució dependrà de la vacunacióEn aquest context, la vicepresidenta de l’AIFiCC considera crucial la vacunació, més en un moment d’increment de la mobilitat i reducció de les restriccions. “Hem de vacunar a tothom com més aviat millor”, ha reivindicat. Gimenez ha assegurat que els professionals estan preparats i ha afegit que de la proporció de gent vacunada dependrà l’evolució actual.I és que la vicepresidenta ha apuntat també que estan notant més reticències a vacunar-se en els col·lectius de joves, en comparació amb la gent de més edat. Per això, insisteix que la línia de treball ara hauria de ser “que qui es vulgui vacunar, es pugui vacunar”. Si s’aconsegueix avançar ràpidament en la vacunació, l’impacte es podria quedar en 3 o 4 setmanes, segons ha explicat. Però Gimenez alerta que si la campanya de vacunació es retarda, s’haurà de veure com evoluciona la pandèmia a l’estiu, amb un increment notable de la mobilitat. Recuperar l’atenció al crònicD’altra banda, ha reivindicat més sensibilitat cap a la primària perquè és la primera que rep l’impacte de l’empitjorament de la pandèmia. En aquest sentit, ha assegurat que havien començat a recuperar l’atenció al pacient crònic però no l’han pogut acabar. Segons el seu anàlisi, la reducció de la càrrega de proves de covid va baixar durant unes dues o tres setmanes, però de seguida van tornar a pujar. Per això, encara no han pogut tornar a fer el seguiment als pacients crònics, a molts dels quals fa temps que no veuen i als que necessiten dedicar-hi més temps. Un temps que ara no tenen ja que continuen destinant uns recursos fixos exclusivament a l’atenció de la covid.Per això, des de l’AIFiCC reclamen que es mantinguin els recursos que s’han destinat a l’atenció primària durant la pandèmia. Tot i l’increment, Gimenez ha recordat que no es destina el 25% del pressupost a l’atenció primària i ha reclamat revertir aquesta situació.


Flainval - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nFlainval és un municipi francès, situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 197 habitants.\n48° 37′ 08″ N, 6° 23′ 56″ E / 48.6189°N,6.3989°E / 48.6189; 6.3989\nEl 2007 la població de fet de Flainval era de 197 persones. Hi havia 65 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 33 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 72 habitatges, 66 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 5 estaven desocupats. Tots els 72 habitatges eren cases. Dels 66 habitatges principals, 62 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 14 en tenien quatre i 47 en tenien cinc o més. 60 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 32 habitatges hi havia un automòbil i a 31 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Flainval el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 131 persones, 89 eren actives i 42 eren inactives. De les 89 persones actives 84 estaven ocupades (55 homes i 29 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 42 persones inactives 7 estaven jubilades, 15 estaven estudiant i 20 estaven classificades com a "altres inactius".\nEl 2009 a Flainval hi havia 72 unitats fiscals que integraven 206 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 19.062€.\nDels 10 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa alimentària, 4 d'empreses de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa de serveis, 1 d'una entitat de l'administració pública i 1 d'una empresa classificada com a "altres activitats de serveis".\nDels 4 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren guixaires pintors, 1 electricista i 1 perruqueria.\nAnthelupt (1,5 km)\nHudiviller (2,0 km)\nCrévic (2,1 km)\nSommerviller (2,2 km)\nVitrimont (3,7 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Flainval\nRésumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Flainval a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Flainval a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Flainval&oldid=22526812»\nDarrera modificació: 28 des 2019 a les 11:57


Club Atletisme Gavà: El CAG es mou fora de les pistes\nEl CAG es mou fora de les pistes\nEl Club Atletisme Gavà segueix amb els entrenaments per preparar la propera temporada. Des de minis, passant per alevins i benjamins (que ja han competit) fins als grups de tecnificació, que ja comencen a posar-se les piles i preparen els propers esdeveniments (els Cros, el campionat sub-20...). No obstant, el club també ha participat en altres esdeveniments importants en aquests últims dies.\nEl nostre stand a la mostra d'entitats de Gavà\nPortem més d'un mes d'entrenaments i els diferents grups ja estan posant-se a to. Els cinc grups de tecnificació avancen en la seva preparació per encarar les competicions properes. Gràcies també a l'ajuda dels cadets, el club participarà en el campionat sub-20 de la temporada passada, que va quedar suspès per la pluja. Serà el proper 20 d'octubre a l'Estadi Joan Serrahima i serà una forma de plasmar la preparació en la pista, amb atletes de gran nivell dins del territori català.\nEls grups de Fons, llançaments i Marxa durant els entrenaments\nNo obstant, mentre segueixen els entrenaments, el club ha participat en alguns actes allunyats de les pistes. El passat divendres va acabar l'aportació del CAG a l'acte solidari 'Segunda Oportunidad', creat per l'organització de la cursa Eurafricatrail i que consistia en recollir roba esportiva usada per enviar els dies de la prova perquè arribessin a la gent necessitada del Marroc. Des del club es va recollir fins a 7 caixes plenes de roba. Especial agraïment als atletes, simpatitzants i famílies que van ajudar i diferents establiments de la comarca, especialment BASE: Castelló de Viladecans, que participaran a la cursa i on el club els hi desitja molta sort.\nD'altre banda, el passat dissabte es va celebrar la tradicional mostra d'entitats de Gavà, un acte anual que va aplegar al centre de la ciutat les diferents entitats per mostrar les seves activitats al llarg de tot el dia. El CAG va tenir el seu lloc a la zona del Parc de la Torre Lluc, al costat de la zona de la rambla Maria Casas. El club va assistir a les diverses activitats i va col·laborar en que tot sortís bé, des d'un taller de teatre fins a manualitats per infants o diferents tallers d'activitats socials. El club sempre està atent a les activitats de la ciutat i allà on pugui ensenyar la seva marca per aportar el seu petit granet de sorra.\nLa família Fernández Fornet a la Fira d'entitats\nEn els pròxims dies, l'Ajuntament de Gavà té previst la millora de la pista i del tartan de la Bòbila, amb unes petites obres que afectaran l'activitat diària. Aquestes obres començaran a partir de la propera setmana. Això ajudarà en el futur a poder desenvolupar l'activitat de manera més positiva.