Un món sense límits\n- d’abril 30, 2008\nAhir al vespre, a Manchester, al Barça se li va escapar la Champions de les mans. Molts culers es pregunten com és possible que el seu equip estel·lar no pugui resoldre partits com el d'ahir. Certament, podrien haver guanyat. Però van perdre. No faré cap anàlisi futbolística perquè ni tinc la formació necessària ni és l'objectiu d'aquest bloc, dedicat a la psicologia. El partit em va fer pensar en el comportament d'alguns jugadors de primera divisió, que mostren una actitud més pròpia dels desvagats que dels esportistes d'elit. Pel que sembla, arriba un punt que l'èxit i els diners esdevenen inversament proporcionals a l'esforç i la tenacitat. El comportament d'aquests cracks no l'observem, almenys pel que jo sé, en nedadors, ciclistes o corredors de marató. Potser aquí tenim una part del problema. Als futbolistes se'ls perdona tot, se'ls tapa tot i, facin el que facin, són el centre d'atenció. Arribar tard a un entrenament, mostrar-se …\nNo sé si coneixeu Fernando Krahn, un dibuixant xilè, afincat a Sitges. Krahn col·labora setmanalment amb el dominical Magazine de La Vanguardia i té una manera de veure la realitat que, des del meu punt de vista, el fa únic. Les seves breus històries, sempre crítiques, m'atrapen cada diumenge sense excepció. Els missatges krahnians es troben a cavall entre la psicologia, la sociologia i la metafísica. Moltes vegades, l'artista transcendeix la realitat més immediata i ofereix una reflexió sobre el món, la condició humana o el sentit de la vida. Ben sovint, ho confesso, em quedo amb més preguntes que respostes. No es pot dir que Krahn sigui un il·lustrador adotzenat, és un filòsof de la imatge, un artista singular i compromès.\nAvui us adjunto una tira que em va "il·luminar" de manera especial. Hi vaig endevinar la relació entre una víctima i el seu depredador. Qui és qui? Com distingir-lo? Com reaccionar? Què fer la propera vegada? Gràcies per les teves preguntes, Ferna…\nObsessió per l'erecció\nUn trastorn sexual freqüent entre els homes és la disfunció erèctil. Algunes vegades, els pacients arriben al consultori amb la falsa creença que el membre funciona de manera independent de l'organisme i que el professional serà capaç de reparar-lo, com si es tractés d'un aparell espatllat. Cal assenyalar que les causes de la disfunció poden ser diverses: consum de substàncies, malalties, crisis de parella, problemes de comunicació, estrès laboral...Seria impossible abordar-ne la complexitat en el missatge d'un blog. No obstant això, voldria parlar d'un component psicològic que contribueix de manera important en el manteniment del problema: l'obsessió. Per alguns homes, aconseguir una bona erecció és el nucli de la identitat masculina, tot i que aquest fet no sempre és compartit per la parella. Capficar-se en aconseguir l'erecció s'acaba convertint en un aspecte central del trastorn. Abans de realitzar l'acte sexual, l'home pateix una ansietat anti…\n- d’abril 25, 2008\nQuan vaig acabar la carrera, aviat farà nou anys, em vaig posar a treballar en una fundació d'antenció a persones amb pluridiscapacitat. Vaig conéixer éssers humans amb tantes limitacions que, ho confesso, mai havia pensat que podien existir. D'aquella època, guardo a la memòria moments tan entranyables com dramàtics. Són records tenyits d'emocions intenses, concentrats tragicòmics, diapositives de colors tan vius que, quan les recupero, encara m'emociono. De les moltes anècdotes que em podrien semblar lliçons de vida, en recordo una d'especialment simbòlica. No és la més dura, tampoc la més truculenta, però per a mi té un valor especial. Un matí, vaig anar a substutuir una monitora en un taller de fusteria. En arribar, vaig veure un noi que estava en un racó, molt enfadat, plorant. El motiu del seu enuig era que no es volia despendre de les seves sabates. Estaven foradades i brutes, se li veien els mitjons. La monitora insistia que ja era hora de canviar-les, que…\n- d’abril 24, 2008\nSant Jordi encara cueja. La premsa resumeix el que va donar de si la diada. Un dels aspectes recurrents és el repàs als llibres més venuts. Fins i tot hi ha periodistes que parlen dels "guanyadors" de Sant Jordi. Qui sap si és un complexe derivat del partit Barça-Manchester, que no va donar vencedors!\nEl llibre de ficció més despatxat en català va ser "L'últim patriarca", de l'escriptora de Vic Najat El Hachmi, guanyadora del Ramon Llull d'enguany. La novel·la ofereix una reflexió sobre la violència masclista que es desprèn del sistema patriarcal i de quina manera la mateixa dona ajuda a perpetuar-lo. L'obra té dos protagonistes principals: Mimoun, un pare hostil i repressor i la seva filla, que aconseguirà alliberar-se de la tirania paterna. En la meva opinió, l'obra arranca amb una força i estil singulars, vibrants. Amb tot, el final em va semblar excessivament precipitat i optimista. La filla es desfà prou fàcilment dels lligams amb el patriar…\nLes llàgrimes d'Isabel Coixet\nIsabel Coixet és una cineasta que no deixa ningú indiferent. Hi deu haver tanta gent que l'adora com que no pot sofrir la seva obra. Em confesso més afí al bàndol dels qui la troben un punt propera al sentimentalisme fàcil. No obstant això, penso que té el mèrit d'imprimir un segell personal a les seves pel·lícules. Cosas que nunca te dije, A los que aman o La vida secreta de las palabras, tenen aquell regust de treball d'autor que difícilment té cabuda a les grans sales de cinema. El seu és un ofici d'orfebre, en un món manat per la repetició més insubstancial i avorrida. La bellesa d'algunes de les seves imatges, tan coixetianes, ja ha entrat a formar part de l'imaginari col·lectiu de molts espectadors.\nLa directora catalana es troba en plena promoció del seu darrer film, Elegy, basat en una novel·la del despietat escriptor nord-americà Philip Roth. La manera com Coixet ha traslladat el llibre a la gran pantalla serà, de ben segur, motiu de les crítiques més e…\n- d’abril 21, 2008\nS'acosta Sant Jordi. Voldria recomanar-vos dues lectures recents que m'han deixat un pòsit per a la reflexió. Com a lectora considero que aquest pòsit és, precisament, el que m'ajuda a distingir una història interessant d'una de banal.\nUs vull parlar d'un parell novel·les: Trena de Cendra (Columna), de Carme Guasch i Yume (La Magrana), de J.N. Santaeulàlia.\nTrena de Cendra està basada en l'experiència personal de l'autora, que va viure la dolorosa pèrdua del seu marit. Carme Guasch ens fa partícips d'una infància a Figueres, esquitxada pels drames de la guerra civil, i d'una sòlida història d'amor, de la qual neixen tres fills, que es veurà estruncada dramàticament pel tumor cerebral del seu home. L'autora narra com, entre marit i muller, hi apareix la malaltia. Es configura, en sentit metafòric, una trena de cendra. Carme Guasch es pregunta: com és possible que t'hagis mort i jo segueixi visquent? On ets? Em veus com sofreixo? Les seves…\n- d’abril 17, 2008\nEl transvasament del Segre, el transvasament de l'Ebre, el transvasament del Ter, el transvasament del Roine. Amenaça de sequera per esmorzar dinar i sopar. Batusses pel control de l'aigua. Un bombardeig mediàtic despietat amb la finalitat que estalviem fins a l'última gota. Glopejar després de rentar-se les dents és una irresponsabilitat. Regar el jardí un acte bandàlic. Omplir la piscina un crim imperdonable. Jo em pregunto: ara és l'hora de posar el crit al cel? Fa uns quants anys, del problema de l'aigua no se'n cantava ni gall ni gallina. Mutis per part dels mitjans. I ara, de sobte, ens cau del cel l'amenaça d'una sequera apocalíptica que no ens deixa ni respirar. A l'hora de prevenir, de fer dessalinadores, per exemple, tothom es feia l'orni. Les advertències dels ecologistes eren les paranoies de quatre peluts. És veu que allò de "més val prevenir que curar" no s'entén en el nostre país. Ara no ens queda altre remei que apa…\nTotal, per un porro...\n- d’abril 16, 2008\nFa uns mesos, un estudi portat a terme per l'Observatori Europeu de les Drogues, revelava que els joves espanyols són els europeus que més substàncies consumeixen. Pel que fa al cannabis, les estadístiques demostraven que, fins un terç dels menors de 18 anys, n'havia fumat alguna vegada. Entre la gent jove, la percepció del risc que comporta fumar porros és pràcticament nul·la. El seu consum s'ha extès de manera tal que fumar-ne ha passat a formar part dels processos habituals de socialització, tal com passa amb el tabac o l'alcohol. Fins i tot hi ha moviments d'amants incondicionals de la marihuana, que defensen a capa i espasa les seves bondats. Certament, el debat sobre les propietats curatives del cannabis és candent a la nostra societat. Fa poc, la Generalitat ha aprovat un derivat d'aquesta substància com a alternativa per combatre els vòmits i les nàusees provocades per la quimioteràpia. Aquest medicament només es podrà obtenir sota prescripció mèdica i …\n- d’abril 15, 2008\nLa violència psicològica es pot instal·lar en diversos àmbits: parella, família, escola, feina... Les víctimes de mobbing (assetjament moral a la feina), sovint estan molt desorientades i no comprenen res del que els passa. El seu perfil psicològic acostuma a ser un de molt concret. Es tracta de persones competents, a vegades brillants, que són felices amb el que fan i no els agrada posar-se amb ningú. Solen comunicar-se de manera clara i van amb la veritat per davant; no es senten còmodes amb les confusions i les mentides. Els maltractadors (o maltractadores) laborals viuen com una amenaça totes aquestes virtuts i tard o d'hora se'n voldran deslliurar. Llavors començaran tot un seguit de vexacions que poden agafar formes diverses: ignorància, encàrrec de tasques feixugues, aïllament dels companys i companyes...Tot plegat, s'executa amb la subtilesa que pertoca. El maltractador/a no deixa rastre. És un "delinqüent" que no s'embruta les mans. Vol fer patir pe…\nCom creieu que valora la gent gran la seva vellesa? La major part d'estudis relacionats amb la qualitat de vida de les persones d'edat (de seixanta-cinc en amunt) han trobat que, malgrat totes les vicissituds, valoren el propi envelliment de manera positiva. Que aquests resultats serveixin per trencar el tòpic que la gent gran pateix de manera dramàtica el fet d'envellir. Que valgui també per reflexionar sobre la inútil cursa contra rellotge que hem iniciat per aturar el pas del temps. Haig de confessar que jo mateixa em vaig sorprendre d'aquestes conclusions que es troben, de manera consistent, en diverses investigacions realitzades a diferents països del món. Un dels factors, entre molts altres, que serveix per avaluar l'envelliment està relacionat amb el fet de fer un repàs a la pròpia vida i estar-ne satisfet. Algunes persones que han participat en els estudis confessen que canviarien petites coses del seu passat però, en termes generals, n'estan contentes. …\nCom totes les primeres vegades, això resulta emocionant. Començar un blog és com escriure un dietari però amb les avantatges de les noves tecnologies. Espero que no em passi com quan era petita que començava els diaris i m'avorria al cap d'unes setmanes. Deixava oblidades les llibretes més boniques a qualsevol racó. Diria que amb el temps he guanyat en constància. Ara tinc tota la intenció de perseverar. Si ho anconseguiré o no, el temps ho dirà.\nM'agradaria reflexionar sobre totes les coses que m'interessen, però sobretot sobre psicologia, que és el que absorbeix la meva vida d'una manera més intensa. Potser hi haurà algú que em llegirà i tot...


Bogeries meues: enero 2008\n"Llévame a los bares más ocuros"...te dije, como decía la canción. Y en un abrir y cerrar de ojos me llevaste delante de una barra, donde la oscuridad y el aroma de aquel cigarrillo eran los protagonistas.\nEl humo, un par de cervezas, que se fueron multiplicando según iban pasando las canciones, y una melodía que marcaba el principio y el final de la noche..."Vamos a bebernos tu y yo el mundo..."\nPocas cosas hacen falta cuando el tiempo se detiene,mientras la música no te deja escuchar lo que la persona que tienes delante te dice. Los botellines de cerveza hacen el típico ruido de un brindis para ahogar las frustaciones y las decepciones..."Vamos a fumarnos la ciudad..." Y el camarero nos retira dos más...para servirnos de nuevo.\nLa soledad de la barra se va compartiendo con gente que también busca el consuelo en un vaso de ginebra, pero nosotros bebemos de dos en dos, porque el alcohol compartido sabe mejor, y lo sabemos.\nCuando el cuerpo no responde, el úlimo trago nos sirve para un último brindis "..que yo duerma contigo..que tu no duermas sola...". La calle es ahora cómplice de nuestro zig zag, y las farolas enemigas de aquello que queremos esconder.\nEs entonces cuando la soledad se desvanece, y la decepción se convierte en algo confuso, y es que sabemos que los cuentos siempre acaban mal, pero esta noche nos da igual, porque tal vez mañana no amanezca, o puede que lo haga, pero al menos nos habremos tenido por una noche el uno al otro.\n"...mañana no va a llegar..."\nEl balcó de la meua habitació dona a un carrer estret, per on els camions o furgonetes grans es veuen apurats quan han de passar, i com que és baixet, de vegades sembla que pugues fer un bot i viatjar damunt del sostre d'algun d'eixos camions.\nAquest matí els cristals estaven empanyats, he obert la finestra, he alçat la persiana i he descobert que un tren de vapor estava aparcat a la vora del meu balcó. I és curiós, perquè crec que no havia vist mai les vies del tren en eixe carrer...però he baixat el cap per comprovar-ho, i sí, allí estaven ben disposades, totes les vies.\nAleshores el maquinista, mentre tirava d'un cordell fent sonar el xiulit d'aquella màquina gegant, ha cridat:\n- Atenció! Últim avís per als passatgers amb destinació "ninguna part"!\nI com que, últimament, això d'anar a "ninguna part" ho tinc prou present a la meua vida, no m'ho he penssat, i d'un bot m'he col.locat dins el tren.\nJo pensava que en aquell tren viatjaria gent extranya, supose que perquè això de no saber on va un, no és que siga massa normal. Però la veritat és que junt a mi, viatjava gent de tota classe, i recorde sobretot aquella dona embarassada, un vell que no parava de parlar de la mort, i una xica que no sabia en quin dia es trobava.\nEl trajecte no ha sigut ni llarg ni curt, perquè ha durat el temps que cadascú volia que durara, mentre el tren anava amunt i avall, deixant els núvols a la dreta i les gavines a l'esquerra (un poc extranyades, al veure una maquinarra tirant fum envaïnt el seu trosset de cel), i escoltant de música de fons aquell Blowin'In the Wind que algú anomenat Bob Dylan va composar en el seu moment.\nAquest tren es ben còmode, perquè no l'has d'anar a agafar a una estació, on tot el món està estressat perquè porta retràs, o perque fa un fred que pela. Aquest tren et deixa al mateix lloc on t'ha anat a buscar. Així que, quan he cregut que ja havia vitjat prou, el maquinista ha canviat el rumb i ha tornat a parar davall el meu balcó.\nUna vegada a casa, rodejada del "quefer" de tots els dies, he pensat que no està mal això de fer una volta per "ninguna part" de tant en tant. De tota manera, ja de normal una no sap cap on va...\nAixí que, val la pena aprofitar el tren que passa per davall la finestra i si ens hem de quedar amb la sensació de no saber on anem, ni d'on venim...que siga perquè és veritat.\nLa primera flor de l'ametler marca quasi sempre l'inici de la primavera, o del bon temps.\nAquests últims dies ha estat fent bon oratge, i per això, ixint a caminar per la llauria ja es poden veure les primeres flors dels ametlers.\nAquestes tendres flors no només marquen l'inici de la primavera, sinó que també ens situen en una època de l'any en la qual es donen esdeveniments importants. La qüestió és: que significa que arribe el bon temps? I la resposta pot ser molt variada: significa que falta menys per posar-nos mànega curta, per poder menjar els primers gelats (el dia de Sant Josep és un bon dia per començar), per a les vacances de pasqua, per als examens (ufff...), per a que el dia siga més llarg i la nit més curta. També que ja falta poquet per poder anar a passejar a boqueta nit, per a llevar-nos alguna manta del llit i per a ficar ja el pitxer de l'aigua a la nevera. També significa que ja falta menys per poder estudiar en la claror del dia sense necessitat de la llum artificial del flexo, per a vore com els xiquets i xiquetes ixen amb més freqüència a jugar a La Glorieta, i en definitiva per a que el dia acompanye alhora de fer activitats fora de casa.\nTanmateix, no podem oblidar que estem en gener, i que potser, alguna gelada encara done algun esglai a les flors primerenques dels ametlers. I si no fora així, definitivament, hem canviat el clima de la Terra, i que arribe el bon temps abans d'hora, per a mi, només significa una cosa: que més temps tarda en arribar el fred.\nEls dies de vent serveixen per deixar anar tot allò que ens sobra. Per això sovint, o al menys una vegada per setmana, un dia bufa el vent.\nOnil té una avinguda llarga on, al bufar el vent de ponent, i anant en direcció a l'ajuntament, aquest vent et pega de cara. Quan és de nit, i no va ningú pel carrer, el vent bufa més fort, i aquell que té la sort d'anar sol en aquest precís instant per eixa avinguda, té l'oportunitat de deixar anar més coses.\nUna nit quasevol, el tendal de l'òptica d'aquesta avinguda es mou més que mai. Els gats no s'atreveixen a sortir de davall dels cotxes, perquè saben que la mare natura no els va concedir el miracle de volar. I la resta de les bossetes de "gusanitos" que fa una estona han devorat uns xiquets, juguen al mig del carrer a fer voltes com si foren boges.\nDóna la casualitat que, aquesta nit, per l'alineació dels astres, dues persones s'han de reunir en algún punt intermig d'aquest llarg carrer. A la primera, el vent li pegarà d'esquena, i farà que els pantalons se li apeguen a les cames, i no sabia que detestara tant aquest fet fins que s'ha vist en la situació. A la segona persona, el vent li pegarà de cara, deixant-li el nas gelat i vermell com una pebrera.\nEn la cantonada on algú va construir un monument a les nines d'Onil, i després de suportar el vent en la cara durant una bona estona, espere que es faça l'hora, sense saber-ho. Les meues sabatilles de puntera blanca m'acompanyen, sempre estan en mi en els moments importants.\nMentre el vent ens tira els cabells a la cara, podem vislumbrar una sombra al final del carrer, s'acosta lentament, i ja no podem evitar un somriure al posar-li cara a eixa sombra. Però quan més prop està, més desconcertant és la situació. Aquells pantalons no són coneguts, aquella forma de caminar ens resulta familiar, però no sabem ubicar-la en una persona determinada. I només un metre és suficient per fer que el vent continue bufant, però en silenci. Una mirada, un gest, una respiració... sobren en aquell instant.\nLes distàncies més curtes són les que més mal fan quan hi ha tant i tan poc què dir. Un segon és etern, mentre algú passa davant teu i el silenci és el protagonista. Per un instant, hem de girar el cap i no mirar l'esquena d'aquella persona "desconeguda", i això ens serveix per descobrir que la nit i el vent continuen fent de l'avinguda un carrer solitari.\nLlavors ens mirem novament els peus, i ahí estan, les sabatilles de la puntera blanca: és un moment important, i per això, al girar novament el cap descobrim que aquella silueta s'ha perdut, o potser se l'ha emportat el vent.\nÉs el que passa els dies de vent: podem deixar anar-ho tot.\nQuatre parets formen una habitació, i dins d'ella, nombroses fotos immortalitzen moments d'una època no més feliç, ni tampoc menys, però en la que feiem l'esforç de somriure en el mateix instant en que algú premia el botó de la càmera. El concert de Mclan, la despedida d'algú que marxava a Itàlia, una borratxera, un dia de sol, la vaca, la nit vella, una nit en Utiel...I algunes fotos d'aquella infància en que la preocupació més gran era decidir a que jugar en La Glorieta.\nEl rellotje marca una hora més, des de l'ultima vegada que l'hem mirat. Fora, el mateix cotxe aparcat, i dues dones que es creuen: Què tal la teua filla? Ah, molt bé, ja està a casa. Ah, m'alegre que no haja sigut res. Gràcies..\nEl tic-tac del despertador pareix que sona més fort. És curiós, supose que aprofita el silenci per fer-se de notar. Però sempre hi ha una sortida: llevar-li les piles. I al fer-ho descobrim una bola de pols davall la tauleta de nit: hauré de netejar-me l'habitació, pensem. Les sabatilles reposen davall del llit, i aleshores recordem que voliem canvia-li les cordoneres, perquè no ens agraden creuades. Ara és el moment per fer-ho.\nLa prestatgeria reposa plena de llibres (i pols), l'escritori ple d'apunts, l'armari ple de roba (la mitat de la quan fa anys que no ix d'allí), i per un moment pensem en què passarà dins l'habitació quan nosaltres no estem allí. Potser els mobles parlen entre ells, i es conten que han fet durant el dia, o tal volta els meus ninots que tinc escampats damunt el llit facen una festa en plan Toy Story...\nAltra volta més per aquella habitació ens fa arribar novament a la cadira de l'escritori, on amb resignació tornem a seure, mirem un moment enrrere, per descobrir que no hi ha res més per allí prop on perdre el temps.\nI no, no hi ha res més, ara només queda...seguir estudiant...\nA qui li puga interessar:\nHui ha arribat el dia en que t'he de dir tot el que sent des de fa molt temps, i em sap mal, perquè sé que no llegiràs açò, i m'agradaria que ho feres, i que sentires el que molta gent sent quan s'entera de coses de una forma realment penosa i impresentable. I esta és una d'eixes formes, perquè jo també sé ser com tu.\nAixi que, vull que sàpies: que no et necessite, que no t'he necessitat mai, i que mai t'he sentit a prop de mi. Que m'avergonix haver format part de tu, de totes les coses que puga tenir teues, i de tots els moments que m'has fet sentir vergonya aliena.\nAra aniràs de víctima, les persones roïnes sempre som la resta. Jo sempre he sigut la que es tancava, la que no es deixava conéixer. I et dic: Alguna vegada ho vas intentar? Alguna vegada em vas trucar per saber de mi? Quants aniversaris m'has felicitat? Quants constipats has estat al costat del meu llit? Què saps de mi? No saps res, així que no et cregues amb cap dret per jutjar-me.\nDiuen que el temps ho cura tot. Jo espere que no, perquè m'agradaria recordar-me'n tota la vida de la gent com tu, i evitar creuar-me amb algú que puguera semblar-se el més mínim a la teua persona.\nVull que sàpies també que tots els meus somriures cap a tu eren falsos, que mai m'has fet riure, que mai m'has fet sentir bé. Que tots els bons moments no eren bons moments, sino interminables minuts que no acabaven de passar. Borraria ara mateix totes les estones que he passat al teu costat.\nLamente les llàgrimes que haja pogut derramar per la teua culpa, perquè no te les mereixes. No et mereixes ni tan sols que t'odie, perquè l'odi reclama massa energia, i no vull desperdiciar ni la més mínima pensant en tu.\nQue sàpies que a partir de hui, per a mi, has passat a la història, no existeixes, no eres ningú. I que les persones que es puguen veure implicades en la teua inexistència també em donen igual. Són simplement, danys col.laterals.\nHa arribat l'hora de pensar en mi. I no et cregues que no sé que tornaràs, segurament el dia que descobreixis per algun tercer que la vida em somriu. Eixe dia vindràs, per afonar-me.\nI una cosa the de dir: ací t'espere.\nUn autobús i un viatge d'un euro i vint cèntims. Avinguda Peris i Valero, Antig Regne...A la dreta Magisteri, i passem el pont de les gàrgoles. Avinguda de França, a la dreta la ciutat de les arts i les ciències... i entrem en Tomás de Montanyana. Primer creuem l'Avinguda del Port, després Sants Just i Pastor, i Manuel Candela...\nI aleshores...un carrer, només un, per a què el cos i l'ànima creguen que hui és 8 de gener de 2007, i no de 2008. Només són 5 segons, els que tarda el bus en deixar enrrere aquell carrer, i dona temps per veure, altra vegada, la tenda de fotos del cantó, el kebap, la fruiteria, aquella plaça on un diavolo anava amunt i avall...\nEls dits van soles, i com hui fa un any, i dos, i tres...prémen el "parada solicitada". No és el nostre objectiu parar allí, però no importa. Hui ja no és hui, sinó hui fa un any. Aleshores, una cançó ens demostra que són les casualitats les que mouen el món.."por el boulevard de los sueños rotos..vive una dama de poncho rojo..."\nA la dreta els nombres pars, a l'esquerra els impars...37, 39...i 41. La farmàcia, lorno del cantó, la panaderia, el video club...És un dels pocs carrers que et fan oblidar que fora d'ell hi viuen 820.000 habitants. Alcem la vista i podem contar els pisos...el primer, el segon, el tercer, el quart, i un cartell: "es ven".\nÉs curiosa la situació: un simple i insignificant cartell poden arribar a resumir tres anys de vida. "ES VEN". La persona que el compre no sap que també comprarà milers de moments, de rises, plors, de dies de plutja des de la finestra...que algun dia vam viure darrere d'aquelles quatre parets.\nÉs aleshores quan, amb una cara que ningú no sabria definir, baixem la vista, mirem el rellotge (les 10,30) i pensem en quin dia ens trobem.\nMai no hauriem de tornar al passat, d'una manera tan física y exacta. Millor viatjar al passat des de casa, on tot allò que t'envolta et fa tenir els peus a terra.\nIndiferència: Absència d'interés respecte a alguna cosa\nAquest sentiment pot aparéixer en qualevol moment, fins i tot quan el que s'ha de sentir és tot el contrari.\nAleshores, quan esta indiferència pel que passa al nostre voltant ens envaïx, i sobre tot, quan ho fa en moments tan inoportuns, mentre la resta de la gent està més o menys afligida, pot aparéixer altre sentiment: la culpa.\nCulpa: Acció o omissió contraria a les normes de diligència o de prudència comunies, sense mala fe ni voluntat de causar dany, tot i que sigui conscient i voluntària.\nLa culpa per sentir-se indiferent a una situació determinada de vegades és inevitable. I és que, sovint, ens trobem en circumstàncies en les que hem de mostrar una certa aparença, uns determinats comportaments socials, els que tot el món esperaria. I el fet de no sentir-los fa que ens sentim culpables.\nAra bé, hi hauria que buscar la paraula per definir la indiferència, entesa com l'absència d'interés, i la inculpa, entesa com la falta de culpa front l'absència d'interés.\nPerquè, quan la indiferència és fa present, però la culpa no apareix, deuria haver un sentiment per sentir-nos culpables de no sentir-nos culpables?


Màster en Antropologia Biològica\nEl màster d'Antropologia Biològica té com a finalitat oferir als graduats en Ciències Experimentals i en Humanitats una formació actualitzada sobre la biodiversitat humana, el seu origen, l'evolució i les implicacions biomèdiques. La titulació respon a la demanda creixent d'especialistes en l'àmbit de la biologia humana i l'antropologia física, i aporta coneixements i metodologies pròpies de l'especialitat i les àrees afins (fisiologia, genètica, zoologia, medicina, arqueologia).\nL'enfocament de la titulació és preferentment investigador i ofereix la possibilitat de col·laborar amb empreses de l'àmbit i, fins i tot, de desenvolupar el treball final de màster en col·laboració amb institucions externes. La formació se centra en dues especialitats: Antropologia Física i Forense, i Antropologia Molecular i Aplicacions Biomèdiques.\nAquests estudis s'adrecen a persones que estiguin interessades en els àmbits següents:\nAntropologia forense i tècniques d'identificació individual, osteològica i molecular.\nAntropologia aplicada a l'arqueologia, incloses la tafonomia, la demografia i la reconstrucció de poblacions antigues.\nEvolució humana, primatologia i prehistòria.\nAplicacions biomèdiques de la diversitat molecular humana en citogenètica, malalties complexes i epidemiologia genètica.\nAquest màster inclou tots aquests temes de manera profunda i interrelacionada. Més del 50 % dels continguts s'imparteixen de manera aplicada als laboratoris propis d'osteologia, biologia molecular i informàtica.\nAdquirir una formació científica en l'àmbit de l'antropologia per poder fomentar la transversalitat entre les ciències experimentals i les humanitats.\nAssolir i actualitzar els coneixements en evolució humana, variabilitat individual i diversitat molecular humana.\nAprofundir en les tècniques instrumentals bàsiques (laboratori i estadística) aplicades a l'antropologia.\nAquests objectius generals i els propis de cada matèria s'obtenen mitjançant unes competències generals en l'àmbit dels mecanismes biològics i culturals de la diversitat humana, la relació que tenen amb problemes de la societat i la resolució corresponent.\ncatalà, espanyol o anglès. Es prioritzarà l'anglès d'acord amb els estudiants matriculats i la programació del professorat.\n27,67 euros per crèdit ( 82 euros per a estudiants de fora de la UE i no residents a l'Estat espanyol). Preus del curs 2021-2022\nEls estudiants que accedeixin al màster han de tenir un interès especial a formar-se i especialitzar-se des d'una perspectiva biològica i evolutiva, i no exclusivament tècnica. S'entén que aquesta perspectiva aporta un punt de vista ampli a la formació, que serà rellevant per a la seva tasca professional futura, ja que els principis de diversitat i d'adaptació són importants a l'hora de comprendre l'ésser humà en tots els vessants (biològic, mèdic, social, cultural o filosòfic).\nTitulacions d'accés específiques: graus en Biologia, Ciències Biomèdiques, Genètica, Bioquímica, Biotecnologia, microbiologia.\nTitulacions d'accés afins: graus en Odontologia, Farmàcia, Nutrició Humana i Dietètica, Medicina, Ciències de l'Activitat física i l'esport, Arqueologia, Psicologia, Geologia, Antropologia Social o Cultural, Prehistòria, Infermeria.\nPosseir i comprendre coneixements que aportin una base o oportunitat de ser originals en el desenvolupament i/o aplicació d'idees, sovint en un context d'investigació.\nQue els estudiants sàpiguen aplicar els coneixements adquirits i la seva capacitat de resolució de problemes en entorns nous o poc coneguts dins de contextos més amplis (o multidisciplinars) relacionats amb la seva àrea d'estudi.\nQue els estudiants sàpiguen comunicar les seves conclusions i els coneixements i que les sostenen a públics especialitzats i no especialitzats de manera clara i sense ambigüitats.\nQue els estudiants posseeixin les habilitats d'aprenentatge que els permetin continuar estudiant d'un mode que haurà de ser en gran mesura autodirigit o autònom.\nSer capaç de comunicar-se, realitzar presentacions i redactar en anglès en el camp del màster.\nPosseir els coneixements adequats i la comprensió coherent i integradora que aporta l'Antropologia Biològica per a identificar problemes, buscar solucions originals i aplicar-les en un context d'investigació i en l'àmbit professional de les ciències biomèdiques, antropologia forense i/o evolució humana.\nDisposar d'una base tècnico-metodològica per a desenvolupar treballs d'investigació en el camp de l'Antropologia Biològica i, en particular, per a plantejar la realització d'una tesi doctoral en aquesta àrea de coneixement.\nSaber formular judicis sobre aspectes d'investigació o antropologia biològica aplicada, en especial dins del marc de la formació de professionals que treballen en diversos sectors de l'administració i de la docència.\nAdquirir les habilitats tècniques i manuals necessàries per a l'exercici de l'especialitat.\nSer capaços de relacionar conceptes bàsics amb aplicacions metodològiques pràctiques.\nSer capaços d'argumentar i defensar punts de vista biològics en la interpretació de l'ésser humà i el seu entorn, aplicant les premisses de l'antropologia biològica.\nAssumir i aplicar els principis d'evolució biològica a la resolució de problemes i conflictes.\nSer capaç de dissenyar medicions de la diversitat humana actual.\nSer capaç de realitzar comparacions estadístiques de la biodiversitat humana.\nSer capaç de detectar les conseqüències dels mecanismes generadors de diversitat biològica en la nostra espècie.\nSer capaç de diferenciar en interpretar característiques adaptatives de la diversitat humana.\nSer capaç de identificar los mecanismes de manteniment de la diversitat humana.\nSer capaç de analitzar numèricament la diversitat de les poblacions humanes i les seves implicacions biològiques i socials.\nSer capaç de mesurar quantitativament la diversitat biològica de la nostra espècie.\nSer capaç de realitzar informes prospectius sobre la diversitat biològica humana.\nSer capaç de detectar problemes associats als canvis poblacionals i de dissenyar alternatives.\nSer capaç de fer inferències evolutives a partir de la diversitat humana actual. (Especialitat d'Antropologia Física i Forense).\nSer capaç de realitzar identificacions individuals, tant en el viu como en l'esquelet. (Especialitat d'Antropologia Física i Forense).\nSer capaç de dissenyar estudis sobre la diversitat humana. (Especialitat de Diversitat Humana i Aplicacions Biomèdiques).\nSer capaç de valorar l'efecte de nous entorns sobre la salut de les poblacions humanes. (Especialitat de Diversitat Humana i Aplicacions Biomèdiques).\nSer capaç de realitzar informes orientats a institucions o peritatges en els àmbits social, político-poblacional i de salut pública, entre altres. (Especialitat de Diversitat Humana i Aplicacions Biomèdiques).\nSer capaç de manipular mostres humanes. (Especialitat de Diversitat Humana i Aplicacions Biomèdiques).\nSer capaç de realitzar determinacions moleculars i cromosòmiques per al diagnòstic i prevenció de malalties. (Especialitat de Diversitat Humana i Aplicacions Biomèdiques).\nSer capaç de gestionar mostres museístiques. (Especialitat d'Antropologia Física i Forense).\nSer capaç de recuperar dades d'arxius i registres. (Especialitat d'Antropologia Física i Forense).\n- Primer període: de l'1 de febrer al 10 de juny del 2022.\nResolució: 22 de juny.\n- Segon període: de l'11 de juny al 4 de setembre del 2022.\nResolució: 13 setembre.\nTaxa de preinscripció: En el moment de formalitzar la preinscripció a un màster cal abonar una taxa de 30,21 euros. Aquesta quantitat s'ha d'abonar en cada preinscripció que es dugui a terme. Només es tenen en compte les sol·licituds de preinscripció en què s'acrediti el pagament d'aquesta taxa. Només se'n tramita la devolució si el màster no s'arriba a impartir.\nReserva de places: Un 5% de les places noves del màster es reserven als estudiants que compleixin els requisits generals i específics d'accés i acreditin el reconeixement d'un grau de discapacitat igual o superior al 33%.\nProcés de preinscripció obert\nCòpia del títol o equivalent. En cas d'admissió, per fer la matrícula cal que els títols estrangers que ho requereixin estiguin traduïts i legalitzats per via diplomàtica.\nDocumentació específica o vinculada als criteris de selecció\n1) Titulació de Grau (50%), essent les titulacions d'accés directe tant de les ciències experimentals (especialitats biològiques, biomèdiques i mèdiques, així com ciències de la Terra) com les de els humanitat (geografia i història, arqueologia, psicologia); en cas de dèficit formatiu que dificulti la realització de les matèries obligatòries comuns es valorarà la necessitat de cursar complements formatius; la interdisciplinarietat que existeix entre les ciències experimentals i les humanitats en l'àrea de l'Antropologia Biològica fan necessària la inclusió com a titulacions afins en ambdós camps del coneixement, de forma similar al concepte d'Antropologia en el món universitari anglosaxó, pel que el criteri de titulació per a accedir al màster no serà exclusiu ni determinant.\n2) Manifestació d'interès en la formació en l'àmbit del màster indicant l'especialitat que se desitja cursar, motivacions per a cursar el màster en Antropologia Biològica, matèries optatives que escolliria i l'àmbit professional o investigador al que es desitja accedir una vegada acabada la titulació (20%).\n3) Expedient acadèmic del grau (20%), que servirà per a destacar als estudiants amb millors expedients i possibilitats d'accés a beques de formació.\n4) Altres titulacions i complements formatius realitzats (10%), que serviran especialment per a determinar la necessitat de cursar complements formatius.\n5) Existeix la possibilitat que la Comissió Coordinadora citi a l'alumne per fer una entrevista personal.\nA efectes de l'admissió de sol·licituds d'accés al màster i de la determinació de la necessitat o no de realitzar complements formatius, la Comissió Coordinadora del Màster delegarà l'avaluació de les sol·licituds a una comissió d'admissió formada pel Coordinador general del màster de la Universitat Coordinadora (UB) i la persona seleccionada com a Coordinadora general del màster a la UAB. A més, formaran part de la comissió d'admissió dos professors/es més (un de cada universitat participant). Aquesta comissió es reunirà en els períodes previs a la matriculació i farà pública la llista d'admesos i exclosos en cada període de matriculació.\nJuliol: del 18 al 22.\nSetembre: del 15 al 30.\nProcés de matriculació tancat


Cameron entona el 'mea culpa' pels 'papers de Panamà'\nEl primer ministre britànic, en qüestió en plena batalla per evitar el ‘Brexit’, reconeix que no ha actuat bé en relació amb les seves participacions 'offshore'\n4 min. Londres 09/04/2016 13:00\n651x366 Cameron a la presentació de la campanya per al referèndum sobre la continuïtat a la UE, ahir. / DAN KITWOOD / GETTY Cameron a la presentació de la campanya per al referèndum sobre la continuïtat a la UE, ahir. / DAN KITWOOD / GETTY\nL’escàndol dels papers de Panamà amenaça de convertir-se en l’última gota que fa vessar el got de la credibilitat de l’inquilí de Downing Street, David Cameron, després d’unes setmanes de continuades males notícies per al primer ministre britànic, amb la dimissió d’un membre del seu gabinet i el pràctic desmantellament de la indústria de l’acer del país.\nCameron ha entonat aquest dissabte el 'mea culpa' i ha assumit tota la responsabilitat per la mala gestió dels seus comptes 'offshore'. "Sóc conscient que ho hauria d'haver gestionat millor. He après una lliçó", ha reconegut Cameron que ha assegurat que li feia mal el que la gent deia del seu difunt pare, el propietari de les participacions en paradisos fiscals. "No ha estat una gran setmana", ha conclòs el primer ministre.\n"It's not been a great week," says Prime Minister David Cameron about his father's business affairs & #PanamaPapers https://t.co/l2fu7jhTvS\n— Sky News (@SkyNews) 9 d’abril de 2016\nLa crisi de confiança que ha fet caure en picat l'índex de popularitat del 'premier' davant dels conciutadans, el 58% dels quals ja desaproven la seva gestió, segons una enquesta de YouGov difosa ahir. Una valoració prou negativa però que podria ser-ho encara més, ja que el sondeig no registrava la confessió que va fer dijous, davant les càmeres d’ITV News, segons la qual Cameron es va beneficiar econòmicament dels negocis offshore que el seu pare tenia i que han sortit a la llum dins dels milions de documents filtrats del despatx d’advocats Mossack Fonseca.\nConsulta al juny\nLa polèmica entorn dels afers impositius de Cameron arriba quan el premier lluita políticament per evitar la sortida del Regne Unit de la Unió Europea (UE) en el referèndum del pròxim 23 de juny. Alguns parlamentaris laboristes van aprofitar ahir la tempesta política per demanar-ne la dimissió. El líder del partit, Jeremy Corbyn, es va abstenir explícitament de fer-ho però va acusar Cameron d’“enganyar” els britànics.\nAl seu torn, Nicola Sturgeon, primera ministra d’Escòcia, en campanya electoral de cara als comicis del 5 de maig a la cambra d’Edimburg, va demanar la reforma del sistema impositiu del Regne Unit per evitar pràctiques d’enginyeria financera que permetin de forma legal rebaixar substancialment el pagament d’impostos, com va fer el pare de Cameron, Ian Cameron, mort el 2010.\nAquest dissabte s'ha fet una manifestació davant de Downing Street en protesta per la doble vara de mesurar que ha demostrat tenir el primer ministre. D’una banda, en el passat va acusar de pràctiques “immorals” aquells que han utilitzat estratègies per estalviar-se impostos; de l’altra, però, s’ha beneficiat de participar en un negoci dissenyat pel seu pare que tenia justament aquest objectiu.\nDes que diumenge es van conèixer les primeres dades de la macrofiltració del despatx panameny Mossack Fonseca, els errors de comunicació de l’oficina del primer ministre han sigut clamorosos. Dilluns un portaveu va referir-se a la qüestió de si el premier s’havia beneficiat de l’ offshore del pare com un “tema personal”. Després, fins a tres comunicats més asseguraven que “ni en el present ni en el futur” Cameron en treia ni en trauria cap profit.\nHo havia fet en el passat? La pregunta la va respondre dijous a la tarda quan va admetre que sí. Quatre mesos abans de ser escollit primer ministre, Cameron i la seva dona tenien 5.000 accions de la societat paterna, Blairmore Holdings. N’havia pagat prop de 17.000 euros i les va vendre per 42.000. Però la revelació no implica frau al fisc. Cameron va emfatitzar que va declarar els beneficis al Tresor i que va fer-ne la corresponent liquidació tributària.\nUna altra de les revelacions que han esquitxat Cameron aquesta setmana ha sigut la publicació al Financial Times d’una carta adreçada a la Comissió Europea el 2013 en què mostrava el seu desacord que les societats fiduciàries, com les del seu pare, segueixin les mateixes normes de transparència que la resta d’empreses.\nPer minimitzar l’impacte dels errors propis, Cameron ha assegurat que els pròxims dies farà públiques les seves declaracions fiscals, una promesa que havia fet el 2012 però que encara no ha complert.


Església de Santa Maria de Sasserra – Torà / Segarra | Catalunya Medieval\nEsglésia de Santa Maria de Sasserra\nEsglésia de Santa Maria de Sasserra – Torà / Segarra\nSituació: En terrenys de Vallferosa, entitat de població de Torà, vila i municipi de la comarca de la Segarra (Lleida).\nEstat: L’aspecte de l’edificació no s’identifica clarament com una església, llevat de que hi ha un petit campanar d'espadanya. No és accessible lliurament. Aparcament al davant.\nAltres noms: Santa Maria de Vallferosa - (Patrimoni.Gencat).\nLa trobarem al PK 9 de la carretera LV-3005 (Solsona – Torà), degudament indicada.\nLocalització: N 41 51 46 E 01 25 59 – Altitud: 659 m.\nEsglésia de planta rectangular adossada l'antiga rectoria i a la casa dels masovers.\nAccedim a aquesta a través d'un porxat adherit al mur de ponent. El portal és rectangular i es troba emmarcat per una motllura ampla i llisa que es recolza damunt d'un petit basament.\nEl porxo presenta una coberta a dues aigües amb teula àrab que reposa sobre dues columnes octogonals de pedra. Dues escales salven el desnivell entre el sòl i el paviment del porxo, que queda tancat en tot el seu perímetre per un muret de 120 cm.\nCentrat damunt del porxo podem observar un campanar d'espadanya amb un arc de mig punt i una campana de mitjans del sg. XX, que ha substituït a un altre campanar d'espadanya que es troba al NE de l'edifici, també d'un sòl ull i coberta amb una estructura a dues aigües.”\nPublicat el 16 Març 2013 per Ricard\tdins de Segarra amb l`etiqueta Catalunya, Esglésies, Lleida .


Club Presidente Hayes - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLos Yanquis (els ianquis)\nDivisió Intermèdia de Paraguai\nEstadio Kiko Reyes (es) : Asunción . 6.000\nEl Club Presidente Hayes és un club de futbol paraguaià del barri de Tacumbú a la ciutat d'Asunción. El nom del club fa referència a Rutherford B. Hayes, 19è president dels Estats Units, com a àrbitre del procés de pau de la Guerra de la Triple Aliança.\nEl club va ser fundat el 1907. La primera competició internacional en la que participà fou la Copa Montevideo de 1953. El 1945 assoleix la tercera posició al campionat paraguaià amb una tercera posició final. El 1952, es proclamà campió de lliga per primer cop.\nSegona divisió paraguaiana de futbol:\n1911, 1919, 1958, 1967, 1971, 1973, 1974, 1991\nTercera divisió paraguaiana de futbol:\nLlistat de futbolistes que:\nhan jugat un mínim de 125 partits per al club.\nhan establert algun rècord per al club.\nhan estat internacionals amb alguna selecció.\nhan jugat a primera divisió en algun altre país.\nhan jugat competicions internacionals.\nNéstor Benítez (1957–1962)\nJusto Jacquet (1994–1995)\nPaulo da Silva (1996)\nTeófilo Barrios (1997)\nTomás Guzmán (1998–2000)\nJorge Brítez (1999)\nVictor Cristaldo (1993, 1997)\nInocencio Zárate (2002–present)\nJulio Valentín González (2008)\nJosé Ariel Núñez (2008)\nRiki Kitawaki (2007)\nBryan Lopez (2013)\n↑ Soccerway.com perfil\n↑ Presidente Hayes Info\n↑ I Copa Montevideo 1953, a rsssf\n↑ 1945, a rsssf\n↑ 1952, a rsssf\n↑ 9 setembre 1993, The Age from Melbourne, Victoria, pàgina 28\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Club_Presidente_Hayes&oldid=28756917»


Impressions des de Hangzhou, Xina - Betània Patmos\nModel United Nations of Greentown Yuhua School: Vuit alumnes han participat en l'activitat i la proposta de position paper d'un dels equips ha estat l'escollida. Felicitats al Carlos i al Guillermo per la seva recerca i per la seva tasca de persuassió a altres delegats per tal que donéssin suport a la seva resolució.\nA la tarda, després d'un berenar-sopar d'hora, cerimònia de clausura del Festival Internacional Cultural. Això s'acaba, però s'acaba bé: Hem presentat la tradició dels correfocs i la Patum de Berga i tot seguit hem cantat l'himne del Barça. No cal dir que l'actuació ha creat gran expectació entre el públic i que els alumnes han fet un molt bon paper a escena.\nDemà partit de futbol: ja frisem per veure com va!\nAvui hem visitat el festival de la Qiqin Primary School i hem pogut parlar amb nens per participar en activitats temàtiques sobre diferents països del\nmón: hem ballat un pas doble a la secció espanyola, fet una foto amb un panda o jugat amb robots.\nLa millor part ha estat el bufet del dinar on hem pogut recordar algun sabor de casa: donuts, xocolata, pastís, macarrons ...\nA la tarda s'hi ha conegut que l'àpat havia fet profit. Hem guanyat primer, segon i tercer lloc a la cursa de 800m! Són uns cracks!\nInauguració del Festival Cultural Internacional: 20 escoles assistents de tots 5 continents. Un alumne de l'Escola BetàniaPatmos, en Xavier, talla la cinta inaugural juntament amb el Director de Greentown Yuhua School, el Director de l'Escola Walter Rathenau (Alemanya) i un altre representant de l'alumnat estudiant de Hangzhou. Plou intensament però no poder gaudir del color d'un espectacle a l'exterior queda compensat per la comoditat de l'àmplia sala del poliesportiu i per les projeccions en la pantalla gegant de què disposa.\nEn acabat, a dinar per agafar forces per a la venda al mercat de segona mà de la tarda. Us ben assegurem que els catalans no ens arronsim davant les destreses negociadores dels xinesos!\nVisita ràpida de Shanghai. Ha estat una estada curta però intensa. Hem tingut la sort que després de dies de pluja avui ha sortit el sol i el cel estava més blau del que és habitual. La vista dels edificis de la ciutat a la tarda era espectacular però amb la llum de la tarda encara ha estat millor. Llàstima que no ho hem pogut apreciar de nit. Així ens queda un tema pendent per a una propera visita a la Xina!\nDemà dissabte dia amb les famílies i diumenge comença el Festival Internacional Cultural. No parem ni un moment i quan arribem a casa al vespre caiem en rodó al llit! Suposo que això és bon senyal.\nAvui els Castellers de Vilafranca han portat el sol a Hangzhou! Jornada Castellera a la plaça de l'escola Greentown Yuhua amb els alumnes de BetàniaPatmos fent pinya! D'entrada en Nacho i l'Emma han presentat l'acte en un anglès molt simplificat per al nombrosíssim públic xinès assistent (tot i que hi havia traductor).\nEl moment més emocionant ha estat quan, en començar el segon castell, els nostres alumnes han convidat els seus companys xinesos a fer pinya i els castellers els han donat instruccions sobre com posar-s'hi. Efectivament ha estat una gran demostració de com tots podem col.laborar a construir quelcom de tan gran com és un castell. El clima que s'ha viscut a Greentown Yuhua School ha estat indescriptible i està previst que la notícia aparegui a la televisió.\nA la tarda, passeig per Xixi Westland Park amb vaixell i visita d'un antic poble de camperols. La caminada ha estat llarga però ha servit de descompressió després d'un matí molt especial. Demà Shanghai.\nAvui dia de pluja. Hem començat el dia amb la cerimònia del te a l'escola i val a dir que no ha agradat a tothom. Ara bé, sostenir el got calent entre les mans era força agradable en un dia com avui. Després ha tocat anar a veure mercats. Al mercat de la seda, alguns hem aprofitat l'estona per comprar la bufanda que no havíem agafat a Barcelona. Tot seguit hem visitat He Fang Street on hem dinat i hem pogut contemplar antigues construccions tradicionals i artesania xinesa. Un dia passat per aigua però satisfactori:\nveure la quotidianeitat d'un altre pais és una sorpresa contínua sigui quin sigui el clima.\nA mig matí, els nois i noies no es poden creure que només hagin passat 24 hores des de la nostra arribada a Hangzhou. En poques hores ja hi ha força aventures a explicar dels seus companys, famílies i de les classes a les quals han assistit. Sempre és interessant veure com funciona per dins un sistema educatiu tan diferent del nostre. Sortim a passejar a la vora el canal i les sorpreses continuen: el soroll dels carrers, les butzines que no paren mentre que les motocicletes elèctriques et passen pel costat i no les veus, els obrers que treballen als vorals de les carreteres, als parcs... I tot plegat només ha començat!\nArribem dilluns a l'escola Greentown Yuhua amb son i ens trobem que fa més fresca que no ens pensàvem. Rebuda emocionant a l'escola amb flors i pancarta, retrobament o coneixement del nostre company xinès, primers intents amb els bastonets i el menjar xinès a la cantina de l'escola i primer contacte amb les famílies. Un dia plè d'emocions!


El club de bàsquet ha presentat aquest matí al pavelló la Bosca de Borriana, els diferents equips de les diverses categories que estan actualment jugant en les categories federades i que representen la nostra ciutat en l'actual temporada 2019/2020.\nEn el mateix acte de presentació, han gaudit de l'evolució del bàsquet base amb l'especial presència de l’Escoleta de Bàsquet Mini i els equips dels col·legis en què actualment s'imparteix bàsquet d'iniciació per a nens amb l'objectiu d'apropar la història del bàsquet de la nostra ciutat a tota la població amb una presentació de la història del Club de Bàsquet Borriana.\nUna festa amb el gran ambient esportiu que envolta el món del bàsquet i de l'esport en general a la ciutat de Borriana.\nAvui han començat les classes gratuïtes de ioga en el Centre Municipal de les Arts Rafel Martí de Viciana amb la col·laboració de la regidoria de Participació Ciutadana de l'Ajuntament de Borriana, segons ha explicat el regidor, Hilario Usó, el qual ha indicat que les classes són obertes al públic adult i es realitzen cada dijous de 9.30h a 10.45h. Les persones que desitgen participar poden inscriure's telefonant al número 670716262 (Toni Bucho).\nEn aquesta vuitena edició els afeccionats al surf clàssic, que cada any realitzen llargs viatges per a assistir al Quasimoto, comptaran amb actuacions musicals referents de la música surf, amb exposicions d'art i de fotografia, amb projeccions de pel·lícules, concerts, sortejos, subhastes, paelles, barbacoes nocturnes i mercat ambulant, entre altres.


La monitorització del consum dels edificis municipals estalvia més de 12.000 euros en electricitat - Cassà Digital\nLa monitorització del consum dels edificis municipals estalvia més de 12.000 euros en electricitat\nLa major reducció de la despesa de subministrament elèctric s’ha produït a la Sala del Centre Recreatiu on anualment s’estalviaran 3.138 euros.\nDissabte, 14 de juliol de 2018 a les 04:07h\nUn dels tècnics explicant el funcionament de la monitorització del Centre Cultural Sala Galà.\nL’Ajuntament de Cassà calcula estalviar 12.144 euros anuals en despeses de subministrament elèctric respecte al que pagava fins ara. Això ha estat possible gràcies a la instal·lació d’un software de monitorització (DEXCell) que controla via internet cada 15 minuts el consum real d’electricitat a tots els edificis municipals i que ha permès detectar una sèrie de consums innecessaris en determinats moments del dia. Els resultats d’aquest control han permès saber la potència real consumida i s’ha pogut reduir la potència contractada i deixar de pagar una part fixa de la factura.


L’Agrupament | El Pi de les Corts\n24març2008\tQuè és el Cau o L’A.E. El Pi de Les Corts ? L’Agrupament Escolta El Pi de Les Corts és un lloc de trobada al barri de Les Corts, on s’apleguen infants, joves i caps educadors/es. Cada dissabte de 16:30 a 19:00 , ens trobem al nostre cau, situat al casal de joves de Les Corts (C/ Masfarrer 33-35) per dur a terme activitats per infants i joves. L’AE El Pi de les Corts va néixer el setembre de 1994, com un projecte de l’AE Pere Rosselló, de Gràcia, que veient que al barri de Les Corts no hi havia escoltisme va decidir crear un nou agrupament, responent a la demanda social existent.\nAl llarg d’aquests 10 anys, han passat per l’agrupament centenars d’infants i joves. Actualment tenim uns 70 infants i joves, i un Consell de 15 joves que som els i les caps, que fem aquesta tasca d’educadors i educadores en el nostre temps lliure. És a dir, que tots nosaltres o bé treballem o estudiem o les dues coses, i dediquem unes 10 hores mínim al Cau cada setmana.\nEl projecte del Pi de Les Corts és molt similar al dels altres agrupaments escoltes d’Escoltes Catalans: educar infants i joves en els valors de la democràcia, la coeducació, la responsabilitat, el compromís, la catalanitat, la laïcitat i la participació en la societat, entre d’altres, i per això fem activitats cada setmana. Principalment els dissabtes a la tarda, el CAU, però també sortim d’excursió a la muntanya un parell de cops al trimestre. A més a més, com a membres d’una associació implicada a la societat, el Pi de Les Corts participa activament a les activitats que es fan al barri, com el Carnestoltes, la Mostra d’Entitats o les Festes Majors.\nCal destacar que l’agrupament ha estat promotor de l’evolució de la Plataforma d’Entitats Juvenils i Infantils de Les Corts, col·laborant amb d’altres associacions juvenils a crear un veritable consell local de joventut, independent i amb voluntat d’interlocutar amb el Districte en matèria de joventut. Cal no oblidar els nostres problemes de local, actualment compartim espais amb moltes altres entitats, i de forma insuficient, fet que ens impedeix de créixer adequadament, i que ens causa diferents problemes burocràtics.\nContacte: A.E. El Pi de Les Corts Tlf: 93 291 64 62\nDirecció: C/ Dolors Masferrer 33-35 (Barcelona) (Centre Cultural Les Corts)\nL’agrupament és un espai de llibertat, d’expressió i d’iniciatives on el nostre escoltisme es viu quotidianament, i des d’on cadascú contribueix a fer viure el projecte d’ Escoltes Catalans al qual i formem part.\nEscoltes Catalans és una associació laica de jove i per a joves que difon un projecte educatiu basat en l’escoltisme català.\nAl cau, els infants i joves estan agrupats en grups d’edat anomenats UNITATS . Cadascuna d’elles realitza activitats amb uns objectius concrets, que responen a les necessitats específiques dels nois i noies.\nFOLLETS: (de 6-8 anys)\nLLOPS: (de 9-11 anys)\nRAIERS: (de 12-14 anys)\nPIONERS: (de 15-17 anys)\nCLAN: (de 17 anys en endevant)\nÉs la vivència intensa en grup, ja que els clans, grups reduïts de joves amb finalitat formativa, treballen amb força l’autogestió, tot duent a terme un projecte propi. Des d’aquí, el qui ho vulgui s’encamina a l’engrescador repte de ser cap.\nSer CAP: El gran repte\nSer cap a Escoltes Catalans és fer viure a infants i joves els valors en què es basa l’escoltisme laic del nostre país, de forma voluntària, formant-se constantment i adquirint uns nous coneixements. I comporta assumir una gran responsabilitat, però també viure moments inoblidables i posar la pròpia energia i les pròpies capacitats al servei de l’educació d’infants i joves.\nEls caps són els joves educadors i educadores que formen l’eix essencial del moviment escolta. En permanent contacte amb els nois i noies, possibiliten la tasca de l’escoltisme.\nQuan arriba l’estiu, els campaments són el gran esdeveniment. Follets, llops, raiers, pioners i clan viuran el darrer pas d’un any d’escoltisme, la culminació d’un projecte que s’ha anat construint al llarg del curs. Els campaments, que també es realitzen a la primavera, o fins i tot a l’hivern, són l’ocasió d’una aventura i una descoberta. És el moment per gaudir de nous entorns i paisatges, per descobrir el país i per viure a prop de la natura, conèixer-la millor i aprendre a estimar-la i respectar-la.\nBaixar el riu en balses, travessar un parc natural, fer una ruta amb bicicleta, viure en un bosc de follets… infinitats de projectes són possibles. Només cal imaginar-los, preparar-los amb il·lusió i dur-los a terme.\nEls campaments són un lloc privilegiat en la convivència, on es viu en grup, colze a colze amb els altres, tot desenvolupant la pròpia personalitat.\nCada curs, un bon nombre d’escoltes catalans viuen la gran aventura internacional de l’escoltisme i el guiatge. Des d’acollir un grup d’un altre país, fer una ruta fora de casa o bé participar en un camp internacional dels molts que s’organitzen arreu del món, fins a dur a terme un projecte de cooperació pel desenvolupament.\nUna de les finalitats principals dels projectes internacionals és acostar-se a una cultura diferent de la nostra, per mirar de comprendre i que et comprenguin, vivint la diversitat dins el seu propi context. I l’experiència ens porta a revisar els nostres punts de vista, les nostres idees i els nostres comportaments. Aquest és el repte que la dimensió internacional escolta i guia ens planteja.


L'adaptador de corrent MagSafe 2 de 85 watts incorpora un connector magnètic de CC per evitar que el MacBook Pro caigui si algú ensopega amb el cable. A més, evita el desgast dels cables per perllongar la seva vida útil. El connector magnètic de CC ajuda a establir una connexió ràpida i segura amb l'equip.\nUna vegada que la connexió és segura, s'il·lumina l'indicador LED situat en la part superior del connector de CC: la llum ambre indica que el portàtil s'està carregant, i la llum verda, que ja s'ha carregat del tot. L'adaptador ve amb un cable de CA per oferir-te la màxima longitud de cable, i també s'inclou un adaptador de CA de paret molt útil per a viatges.\nCompatible amb el MacBook Pro amb pantalla Retina.


Concentracions pre-nadalenques de waterpolo – Centre d'Alt Rendiment\nConcentracions pre-nadalenques de waterpolo\nHome / Noticies CAR / Concentracions pre-nadalenques de waterpolo\nLes darreres setmanes d’aquest 2018, diferents grups de waterpolo passen pel Centre, tant de la RFEN com d’altres països, ja que equips d’Itàlia i Holanda comparteixen entrenaments amb els espanyols.\nLa selecció espanyola absoluta masculina ha preparat al CAR el seu partit de Lliga Mundial contra Holanda, disputat dimarts, disputat dimarts, en què una victòra (7-13) els ha permès situar-se segons de grup, al darrer de Grècia.\nPel que fa a l’absoluta femenina, han fet una breu estada al Centre en què, sota la batuta de Jordi Valls, han realitzat alguns entrenaments, però sobretot han aprofitat per a fer diverses proves i valoracions mèdiques, abans del seu partit de Lliga Mundial contra Grècia, que disputaran demà.\nPerò els grups absoluts no són els únics que paseen pel CAR. La setmana passada, vam rebre la selecció cadet masculina de la RFEN, fent un stage conjunt amb la selecció italiana de la mateixa categoria. Paral·lelament, les seleccions juvenils de tots dos països estan fent el mateix a Òstia (Itàlia).\nAquesta setmana, ha estat el torn de les noies del Pla Nacional de Tecnificació Esportiva (PNTD) de la RFEN, que han compartit entrenaments amb joves waterpolistes holandeses.\nEntrenament de waterpolo\nCloenda del Curs de Ciències Aplicades a l’EsportNoticies CAR\nMorales, Estrella Mundial de tennis taula adaptatNoticies CAR


El debat d'alcaldables de Barcelona esquiva el soberanisme i repassa propostes sense polemitzar\nEl debat entre els alcaldables a Barcelona de CiU, Xavier Trias; del PSC, Jaume Collboni; del PP, Alberto Fernández; de BComú, Ada Colau, i d'ERC, Alfred Bosch, ha esquivat aquest divendres abordar el soberanisme i ha repassat les propostes dels candidats sense polemitzar.\nTrias ha insistit en la seva intervenció final del debat -organitzat per BTV i la Federació d'Associacions de Veïns de Barcelona (Favb) en Casino L'Aliança del Poblenou- que la ciutat necessita un govern fort que prioritzi la creació d'ocupació i d'activitat econòmica, l'atenció a les persones i l'educació.\nCollboni prioritza generar ocupació i reduir les desigualtats, alguna cosa que proposa fer mitjançant un pla econòmic i social "concret i solvent" i amb un equip que descriu com a preparat per governar.\nEl candidat popular ha assegurat que se centra en l'ocupació i a combatre la delinqüència, i ha reiterat que el 24 de maig els ciutadans han de triar el millor per a la capital catalana, mentre que "alguns consideren que es decideix la primera volta com unes plebiscitarias".\nPel seu costat, Colau ha sostingut que BComú es presenta per fer "política d'una altra forma" i perquè la ciutat sigui punta de llança en un procés de canvi a través del seu partit, que considera que és l'alternativa que necessiten els ciutadans per sentir-se orgullosos de Barcelona.\nBosch ha ressaltat que ERC és "garantia de progrés social i de progrés nacional, de bon govern, perquè està neta, i el millor govern és el dels honrats", i ha sostingut que pretén avançar cap a una ciutat justa, oberta i amb un lideratge clar.\nPreguntats sobre seguretat i el paper de la Guàrdia Urbana, Collboni, Bosch i Colau han apostat per reformar certs aspectes del cos policial per garantir la confiança de la ciutadania, mentre que Trias ha assegurat que ja s'han donat passos en aquest sentit; Fernández ha defensat que no qüestionarà el seu paper.\nSobre la qualitat de l'aire, aposten fomentar l'ús del transport públic, i Colau i Bosch proposen crear zones urbanes d'atmosfera protegida en les quals es restringeixi l'accés de vehicles contaminants, mentre que Collboni planteja zones de baixes emissions en àrees escolars i sanitàries.\nSobre els desnonaments, Trias ha destacat que no es va fer el necessari en altres mandats, alguna cosa que ha reconegut Collboni -és "autocrítico quan les coses no es van fer suficient"-, i tots els candidats han defensat ampliar el parc de lloguer social, alguna cosa que Colau considera que no s'ha fet per falta de voluntat política.\nCONCENTRACIÓ EN L'EXTERIOR\nDavant l'edifico s'ha concentrat un centenar de persones de diversos col·lectius que han criticat la gestió de l'alcalde, i entre les quals hi havia membres de la PAH, veïns en contra de l'hotel al carrer Rec Comtal i treballadors de Parcs i Jardins, entre uns altres.\nUn jove ha estat detingut per la Guàrdia Urbana després de ferir a un agent quan ha intentat accedir a l'edifici; durant l'incident, que ha provocat moments de confusió entre els assistents, han trencat un dels cristalls de la porta principal.\nEl debat ha quedat interromput durant uns 15 minuts després que un grup de manifestants apagués un dels generadors que es trobava en l'exterior de l'immoble; després de reiniciar la unitat mòbil, s'ha reprès l'acte.


Garraf - La Diputació de Barcelona demana als caçadors extremar els sistemes d’informació i vigilància durant les batudes per evitar incidents als espais naturals - L'informatiu\nGarraf Arran de la mort d'un dels ponis pottoka establerts al Parc del Garraf\nLa Diputació de Barcelona demana als caçadors extremar els sistemes d'informació i vigilància durant les batudes per evitar incidents als espais naturals\nEls grup de ponis pottoka del Parc del Garraf.\nEl darrer cap de setmana, un exemplar femella de poni pottoka que la Fundació Miranda té al Parc del Garraf ha mort abatuda pel tret d’un caçador. Riba, la poni pottoka morta, formava part d'una manada de sis femelles i un mascle que vivien al Parc des de fa tres anys.\nLa Diputació de Barcelona lamenta l’incident d’aquest passat cap de setmana al Parc del Garraf en què una poni pottoka de la Fundació Miranda ha mort abatuda pel tret d’un caçador durant una batuda autoritzada de porcs senglars dins el Parc.\nTot apunta que durant la batuda, que estava autoritzada i senyalitzada, diversos exemplars de ponis es van acostar a la zona, fet que va provocar la confusió del caçador, que va acabar abatent l’animal.\nAquest és el primer incident d’aquestes característiques des que aquesta manada viu al Parc del Garraf, fa prop de tres anys, i duu a terme una important tasca de pastura i neteja del sotabosc.\nD'Almuñécar a Can Grau\nEl 2018, el Parc del Garraf es va oferir a la Fundació Miranda per acollir a les pastures de Can Grau un petit grup de ponis pottoka rescatats d’un zoo clausurat a Almuñécar, a Andalusia. En total, eren sis femelles i un mascle, una família que s'ha adaptat molt bé a la vida en llibertat i constitueix un recurs educatiu i de consciència ambiental.\nEstudis realitzats sobre l’impacte dels cavalls a la pastura després de tres anys d’estada al Parc del Garraf han demostrat la importància d’aquests herbívors en la recuperació del paisatge mosaic i en l’afavoriment de la biodiversitat i de la salut del bosc d’aquest espai natural (veure vídeo).\nGràcies a aquesta presència de cavalls al Parc del Garraf s’ha iniciat un projecte pilot de regeneració de pastures amb la sembra de tres hectàrees de feixes i antigues zones de conreu. La sembra s’ha fet amb la recuperació genètica de llavors de vessa vellosa, fenigrec, trepadella i lotus i s'està efectuant com a sembra directa a càrrec de voluntariat de la Fundació Miranda i del Parc del Garraf. La iniciativa també ha permès recuperar una memòria perduda d’activitat agrícola i ramadera al Parc.\nCategoria: flora, fauna, vertebrats, mamífers, hàbitats, Recerca i seguiment, Gestió del medi, Garraf, Biodiversitat, Educació ambiental, Diputació de Barcelona, ODS, Educació ambiental,\nVídeo 'Arriben 7 ponis pottoka al Parc del Garraf' (Youtube de la Diputació de Barcelona)\nComunicat de la Fundació Miranda


Cineclub Pare Arques: de juny 2017\nELS NOSTRES IMPRESCINDIBLES: "IN THE MOOD FOR LOVE" (214a, 8/06/2017)\nEl 22 de desembre de l'any 2005 (és diu prompte però ha passat el temps i una part de l'existència) vaig escriure açò al fullet que aleshores (no existia aquest bloc) donàvem als espectadors.\nHong Kong, 1962. Chow és redactor cap d'un diari local, i es trasllada amb la seua esposa a un nou habitatge situat en un edifici habitat principalment per membres de la comunitat de Xangai. Molt prompte coneix Li-Zhen, una bella i atractiva dona que igual que ell també va a viure al mateix edifici amb el seu marit. Treballa com a secretària en una companyia d'explotació, mentre el seu espòs representa a una societat japonesa, la qual cosa l'obliga a viatjar amb molta freqüència.\nEn estar la seua esposa molt de temps fora de casa pel seu treball, Chow passa cada vegada més temps amb la companyia de Li-Zhen. Es troben moltes vegades en les partides de mahjong, anant a comprar el menjar o simplement passejant mentre parlen del seu treball i de les seues vides.\nEn una d'aqueixes trobades, per diverses coincidències i suposicions, descobreixen quelcom important que marcarà les seues relacions.\nAquesta pel·lícula, que va competir en la secció oficial del 53è Festival de Cannes, any 2000, va obtindre una unànime acceptació i un clamorós aplaudiment; a més del Premi a la millor interpretació masculina per a Tony Leung, i Gran Premi Tècnic al Director de Fotografia i al Director Artístic, que va ser el començament d'una pluja de premis.\nAmb aquests entramat narratiu Wong Kar-Wai va deixant caure, com una pluja fina, una història en què es van ajornant els instants, mentre la vida passa, amb un ritme suau i amb la cadència de la música occidental de Nat King Cole o de la música xinesa. Els colors, l'enquadrament de la càmera, el recurs a la càmera lenta per a emfatitzar senzillament els moments estètics que els protagonistes viuen, els vestits de la protagonista, les conversacions trivials, tot està en marxa perquè l'espectador es deixe dur per aquesta història d'amor contada des d'una altra cultura, des d'un altre temps.\nIn the mood for love (Xina, 2000, color, 95min) i en general totes les pel·lícules de Wong Kar-Wai compten amb una excel·lent proposta musical que, de fet, ja s’utilitza en la publicitat de T.V. així com també amb pàgines web d’una gran qualitat estètica (www.inthemoodforlove-wkw.com i altres). També el DVD pot aconseguir-se a bon preu i resulta d’una qualitat immillorable (inclús amb les receptes de cuina d’allò que es menja en la pel·lícula i que marca el curs de les estacions, detall que se’ns escapa als espectadors occidentals).\nCal també destacar que mentre es rodava aquesta pel·lícula el director i l’equip tècnic s’embarcaren en un altre projecte que va veure la llum després però que no sols està rodat al mateix temps sinó que conta, de manera complexa, que passa abans, durant i després del temps en que es situa In the mood for love amb els protagonistes de la mateixa. Aquest film és 2046, un viatge a l’interior de la ficció literària i de l’amor.\nEL CINE ASIÀTIC\nEl cine asiàtic sempre va comptar amb grans figures al llarg de la història. Directors com Kurosawa, Ozu o Mizoguchi arribaven amb les seues pel·lícules i amb el seu llenguatge a traspassar les fronteres d'Occident. En els últims anys, en els que no deixa de parlar-se d'una crisi del cine, diverses de les propostes artístiques més interessants ens arriben del continent asiàtic. Últimament no és estrany trobar en les pantalles europees (a les pantalles nord-americanes inclús arriba amb dificultat el cine europeu) cine iranià, xinés, vietnamita i per descomptat japonés. Hi ha diversos directors i diverses pel·lícules que podríem destacar ací. Per exemple el cine iranià compta amb Abbas Kiarostami (El sabor de las cerezas, A través de los olivos), aquest cineasta ha creat ja una escola de seguidors a Iran que són capaços de trobar diners europeus per a produir unes pel·lícules xicotetes, amb un ritme aliè a la pressa occidental i plenes d'enormes gestos humans.\nA Xina hi ha directors com Zhang Yang (La dutxa) o el ja veterà Zhang Yimou (Sorgo rojo; La linterna roja; Semilla de crisantemo; Qiu Ju, una mujer china; La joya de Shanghai; Ni uno menos (projectada ací); El camino a casa, Hero o La casa de las dagas voladoras.), a més de Kar-Wai (originari d'Hong Kong) i d'altres que ja treballen en EE.UU. com Ang Lee (Comer, beber, amar; El banquete de boda; La tormenta de hielo). Tots tenen una forma especial de contar les històries que emociona generalment als espectadors europeus cansats de la ximpleria i superficialitat de les històries del cine nord-americà. Al Japó, país amb més mitjans que els països anteriors hi ha un nombre més gran de directors coneguts a occident com Shohei Imamura (La balada de Narayama; Lluvia negra; La anguila; El Doctor Akagi; Agua tibia bajo un puente rojo.) o el molt interessant Takeshi Kitano (Sonatine; Hana-Bi, flors de foc; El verano de Kikujiro; Brother; Dolls), qui protagonitza les seues pel·lícules que estan a mig camí entre la violència extrema i la poesia més delicada en una combinació estranya que difícilment pot trobar-se en una pel·lícula occidental. A Vietnam està Tran Anh Hung, encara amb només tres pel·lícules (El olor de la papaya verde; Cyclo; Pleno verano). Totes aquestes pel·lícules no són fàcils de veure ni de trobar en les pantalles dels nostres cinemes, molt menys en la televisió en obert. Totes elles mereixen l'atenció de l'amant del cine per la seua bellesa i per la seua diferència.\nNascut en Shanghai (1958) s'estableix amb la seua família a Hong Kong en 1963 i serà allí on rebrà tota la seua formació. Estudia disseny gràfic, però no arriba a exercir-lo professionalment i en 1980 ingressa en canvi en una cadena de TV local, primer com a ajudant de producció, després com a ajudant de direcció. Guionista de nombrosos films de gènere Kar-Wai col·labora amb Patrick Tam i es forma un nom en la indústria que li permetrà rodar el seu primer llargmetratge en 1988. Cuando pasen las lágrimas, es ven bé per tot Àsia i això li permetrà rodar Dias Salvajes amb un repartiment important i rodejar-se dels seus, a partir d'eixe moment, col·laboradors habituals en la fotografia i en la direcció artística. Wong Kar-Wai és considerat per alguns sectors de la crítica especialitzada com un dels directors actuals més interessants, en canvi un altre sector l’acusa de fer un cinema purament esteticista i, en certa mesura, buit de significat.\nCocentaina, desembre de 2005.\nDIJOUS, 8 DE JUNY, A L'AULA D'AUDIOVISULS DE L'IES PARE ARQUES DE COCENTAINA\nPublicat per Josep M. Sanchis a 18:51 Cap comentari:\nELS NOSTRES IMPRESCINDIBLES: "IN THE MOOD FOR LOVE...


6 consells per fer que el teu mòbil contamini menys\nUn telèfon mòbil pot arribar a produir fins a 95 quilos de CO₂ al llarg de la seva vida útil, segons un estudi de la Facultat d’Enginyeria i Ciències Físiques de la Universitat de Surrey. Què podem fer per minimitzar el seu impacte? Aquí te’n donem alguns consells.\nUna de les maneres de reduir l’impacte ambiental del teu mòbil és estalviant energia. Redueix-ne el consum ajustant la brillantor, les comunicacions, la geolocalització i les aplicacions en segon pla. Hi ha apps que t’ajuden a fer-ho. També pots tenir cura de la teva bateria evitant que es descarregui del tot, desendollant el carregador després de la recàrrega i evitant sotmetre-la a temperatures altes.\nControla el volum d’arxius\nSabies que el volum d’arxius que emmagatzemem contribueix a contaminar el planeta? Et recomanem que eliminis correus antics i missatges no desitjats, que evitis enviar moltes fotografies i vídeos, i que consumeixis vídeos de menor qualitat. Es calcula que una hora de vídeo en línia genera 55 grams de CO₂ i un sol correu electrònic amb documents, imatges o vídeos adjunts pot arribar a emetre’n 35 grams!\nBusca amb Ecosia en lloc de Google\nEcosia és un potent motor de cerca a Internet que planta arbres arreu del món. Com ho fa? Invertint el 80% dels seus guanys (bàsicament a través de publicitat) en el finançament de projectes de reforestació en aquells llocs del planeta on la biodiversitat està més amenaçada. Per tant, si estableixes Ecosia com a cercador habitual, en lloc de Google, posaràs el teu granet de sorra contra la crisi climàtica.\nNo et canviïs el mòbil, repara’l\nLa fabricació de mòbils provoca una gran demanda de minerals claus per a la seva fabricació i produeix tones de residus electrònics altament contaminants. Per això, abans de comprar-ne un de nou, pensa en tenir-ne bona cura i reparar-lo. En general, acostumem a canviar el telèfon mòbil cada dos o tres anys, cosa que no sol ser necessària, ja que la majoria de telèfons intel·ligents només ofereixen petites actualitzacions que milloren molt poc els models anteriors.\nCompra un mòbil més sostenible\nEn cas que necessitis un telèfon nou, et recomanem que sigui el més sostenible possible, i Fairphone et pot ajudar. Dissenyen productes que duren més i es poden reparar fàcilment, escullen materials més justos, redueixen els residus electrònics i defensen el benestar dels treballadors. Des de l’any 2013, aquest equip d’emprenedors està definint nous estàndards per a tota la indústria.\nRecicla el mòbil a les botigues Parlem\nSi et vols desfer del teu antic telèfon, no el llencis! Un mòbil té molts components tòxics i no biodegradables. Per això, llençar-lo al contenidor és una opció perjudicial per al medi. A les botigues Parlem pots lliurar gratuïtament els mòbils i els cables que ja no facis servir. Poden ser terminals sense bateria i sense SIM, i altres accessoris. Malauradament, es calcula que avui dia només es reciclen un 10% de mòbils. Sigues part de la solució i recicla’l!\n► Descobreix més idees i tendències al blog de Parlem. No et perdis els nostres trucs per allargar la vida del mòbil.


de fado: d’abril 2011\nQue la perversió humana no té límits, és una cosa sabuda encara que quan tenim la prova davant dels ulls sempre procurem mirar cap una altra banda. Tot i aixó, la perversió no s'atura.\nEns convertim amb una mena de gossets espantats i incrèduls quan ens presenten el món amb tota la seva cruesa. No volem creure. No ho volem saber. Ho neguem!\nPerò la por és la primera cosa que s'ha de perdre, perque viure amb por, senzillament et priva de viure, li treu la qualitat, i porta conseqüències greus.\n"Els Mercats" estan desregulant totes les conquestes socials aconseguides amb molt esforç i pretenen construir -de fet ho estan fent a pas de gegant- una societat sense drets on tot s'hi val, una societat educada, una societat dirigida. Apocalíptic encara que no ens agradi.\nSi la perversió humana no té límits, esperem que tampoc no en tinguin les ganes de dir no, ni les forces per dir-ho ben alt.\nPublicat per jaume a 8:59 Cap comentari:


Com la Internet de les Coses pot ajudar a les empreses - CECOT\nL'Internet de les Coses (IOT) ja no sona a ciència ficció. És una realitat per moltes empreses. L'IOT està donant resultats a les empreses que s'han atrevit a fer un pas més enllà en la sofisticació dels seus serveis IT.\nMentre molts profesionals encara dubten de la utilitat de l'Internet de les Coses, uns altres estan obtenint grans avantatges amb aquesta tecnologia.\nEn aquesta xerrada us presentem diverses experiències que estan augmentant el rendiment i la rendibilitat en empreses gràcies a l'IOT. Coneixerem casos pràctics de tres empreses implementadores.\nTRISKEL TELECOM S.L: presentació a càrrec del seu CEO Josep Baucells\nThe World of Thor i Dispositius Industrials BMK a càrrec del CEO Àlex Ruestes\nInnova IT i Narinan, amb el seu CEO, Francesc Rodón\nPer conèixer més àmpliament el contingut de les seves ponències podeu clicar aquí.\nLa conferència és gratuïta pels socis, però les places són limitades.


El moment termidorià\nDes que la Revolució Francesa es va convertir en el paradigma de referència de totes les revolucions que es fan, es desfan o es simulen fer o desfer, se sol parlar de moments termidorians . En la versió original posada en escena fa més de dos segles a l’Hexàgon, aquest moment va començar amb la caiguda de Robespierre, el 9 de termidor. Els manuals d’història remarquen que, en aquesta data i amb les execucions de l’endemà, acaba el període del terror. Però el 9 de termidor no és interessant com a punt i a part, sinó com a punt i seguit. El quinquenni que inaugura i que s’estén fins al 18 de brumari, quan Napoleó va conquerir el poder per mitjà d’un maldestre cop d’Estat parlamentari, és una època que fascina per la seva incomparable capacitat de mostrar que, darrere de les grans paraules, que solen acabar sonant a buit, sempre hi ha, actuant com a palanca, interessos personals d’una solidesa enorme. Mig segle després, Alexis de Tocqueville ja va identificar amb perspicàcia, a L’Antic Règim i la Revolució , la singularitat d’aquest període. Aquesta singularitat no era la característica d’algunes monstruositats típiques de les crisis, en què, com després va dir Gramsci, el vell es mor i el nou encara no ha nascut, sinó la pròpia i molt més prosaica de l’hora de fer balanç, de calcular els guanys i les pèrdues i de reorientar el negoci. L’objectiu dels conjurats termidorians del 1795 no era girar full, sinó mantenir, defensar i mirar d’augmentar els avantatges adquirits per molts durant un procés revolucionari que, amb la seva última deriva, havia posat en perill aquests mateixos avantatges.\nDarrere de les grans paraules, que solen sonar buides, sempre hi ha interessos personals que fan de palanca\nCom va assenyalar l’historiador François Furet a Pensar la Revolució Francesa , el 9 de termidor va néixer una revolució que s’ocultava, com dins el ventre matern, en la iniciada el 1789 i que aspirava a succeir-la esprement-ne el llenguatge revolucionari: la revolució dels interessos creats per la revolució, que la nova classe política que s’havia fet amb el poder va intentar vehicular en benefici propi. Com a model, aquesta revolució dels interessos ha tingut una àmplia i variada descendència. Trotski, per exemple, parlava sovint d’un termidor soviètic, protagonitzat, després de la mort de Lenin, per la burocràcia estalinista. A les seves memòries, afirma que el moment termidorià necessita protagonistes mediocres que no hi vegin més enllà dels seus nassos perquè és precisament la ceguesa política allò que els dona força. Per ell la burocràcia del termidor estalinista era com la mula d’una sínia, que creu que fa camí quan, en realitat, només dona voltes a la roda. Però aquesta comparació és incompleta des del punt de vista de l’anàlisi política. Des d’aquesta perspectiva, el rellevant no és l’objectiu de la mula, sinó la finalitat de la sínia, que no és altra que elevar l’aigua del pou per al reg. Si el futur immediat l’escriuen des del govern de la Generalitat els termidorians, convindrà no confondre els motius de la mula amb els del pagès que la fa caminar en cercle.


Casament del David i la Mar ·\nCasament del David i la Mar\nPàgina inicial/Cal Blay Casaments/Casament del David i la Mar\nLa Mar i el David van celebrar el seu casament el 13 de juliol de 2012 i ens han enviat aquestes fotografies d’aquell dia tan especial.\nTot l’equip de Cal Blay ens sentim molt feliços d’haver estat al seu costat i els desitgem tota la felicitat del món!\n“La veritat és que estem super contents amb els vostres serveis. Especialment el tracte que hem tingut amb Santi i Bili. Els convidats es van sentir molt bé, els seus comentaris són que el lloc és super bonic, el menjar exquisit i abundant i el servei espectacular.\nA nosaltres ens va agradar sobretot el pastís (una gran idea del Santi), ja que a mi no em feia gaire gràcia el numeret de tallar el pastís. ¡Els convidats van al·lucinar! Mai havien estat en un casament així, informal però alhora bonic.\nPer |2012-11-16T17:38:26+01:0016 Agost 2012|Cal Blay Casaments|0 Comentaris


Dones als mitjans: per eixamplar la graella periodística... i complir la llei\nEditorial.- Saber quantes dones treballen als mitjans de comunicació sempre ha estat una preocupació de l’Associació de Dones Periodistes de Catalunya (ADPC) i d’altres associacions feministes. Ni el lleuger avantatge numèric de les alumnes de les facultats de periodisme i comunicació respecte dels estudiants masculins, ni les millors qualificacions d’elles al final de la carrera no es tradueixen en facilitat per trobar feina als mitjans, i molt menys en ocupar llocs de responsabilitat al cap d’un temps.\nLa iniciativa On son les dones -onsonlesdones.blogspot.com- ha obert opinions com les d’Empar Moliner, Marina Gensana i altres, sobre si iniciatives com aquesta són interessants. La qüestió no és nova, ja fa anys que s’hi treballa i s’hi investiga. Aquí hem volgut fer una mirada històrica i recuperar alguns dels treballs que s’han fet en aquest camp i que haurien de servir per continuar avançant en l’increment de dones a llocs de decisió, a les tertúlies, així com de la perspectiva de gènere als mitjans.\nL’anàlisi sobre on són les dones als mitjans de comunicació té inherents determinades dificultats: tancament o reconversió de mitjans, desaparició de programes o seccions, canvis del personal d’uns mitjans a d’altres. És un estudi que s’ha de fer amb freqüència, actualització constant i una metodologia comprovada.\nTambé cal tenir en compte com es comptabilitzen les dones: només com a treballadores dels mitjans ubicades en les seccions corresponents? O s’analitzen també les notícies en les quals elles són protagonistes, i per quins motius?\nHi ha encara una tercera qüestió, i és que no n’hi ha prou amb comptabilitzar les dones que estan treballant als mitjans, sinó també esbrinar a través dels seus escrits, espais o col•laboracions si tenen perspectiva de gènere i si aquesta actitud es trasllueix en l’exercici de la professió.\nTrajectòria d’estudis sobre la qüestió\nL’ADPC va abordar la presència de les dones als mitjans en el nº 9 de la revista Dones (desembre del 2002): hi va presentar un dossier sobre la situació en els diferents mitjans de Catalunya en premsa, ràdio, televisió, revistes, i internet, on era evident la diferència numèrica a favor del homes. (pàgs. 4 a la 15)\nL’Informe Tenen veu les dones al periodisme d’opinió? (2013) que l’Observatori Cultural de Gènere va realitzar amb la col•laboració de l’ADPC, va centar-se en els espais d’opinió on intervenen dones.\nSòcies de l’ADPC també han participat sen el projecte global de seguiment de mitjans (Global Media Monitoring Project, GMMP) -Elvira Altés va coordinar-lo en diverses edicions a Espanya-. El 2015 es va realitzar la 5èª edició, que va analitzar mitjans de 114 països, concretament 452 noticies repartides en 65 de diaris en format paper, 65 de radio, 88 de televisió, 61 de diaris digitals y 173 piulades. El Monitoreo, com popularment se l’anomena, ha arribat ja als 20 anys de continuïtat (es fa cada 5 anys).\nEl GMMP recull la presència de les dones a tots els mitjans i també investiga en quina mesura són protagonistes de la notícia. La recerca evidencia que on hi ha més presència de dones són les pàgines en què l’element femení és noticia per ser víctima, en sentit ampli de la paraula –per guerres, catàstrofes naturals, situacions de pobresa, violència de gènere-. A la revista Donesdigital recollíem algunes conclusions d’aquest estudi: “Només el 17% dels subjectes de les notícies, és a dir les persones entrevistades o els protagonistes de les notícies, eren dones. Les notícies a les televisions eren presentades per dones, però en poques ocasiones elles eren les protagonistes. El Monitoreo explica també com a les televisions la imatge de la dona és fonamental, joves i atractives, mentre els presentadors masculins resten molts anys les presentadores són retirades a partir d’una certa edat”.\nAixí mateix, es feia repàs i es podia comprovar com “en 20 anys (1995-2015) l’índex de representació de les dones als mitjans s’ha incrementat en 11 punts, ha passat del 17% al 28% de mitjana, i els digitals i Twitter arriben fins el 33%, sense assolir en cap cas la paritat”.\nD’altra banda, la professora de comunicació de la UAB i investigadora, Joana Gallego, sòcia fundadora de l’ADPC, responia en una entrevista a eldiario.es a la pregunta de si els mitjans de comunicació tenen perspectiva de gènere amb contundència: “Sí que la tenen, però és masculina. O millor dit, androcèntrica. És a dir, col•loca l’home en el centre de la redacció i tot el que surt del seu pensament és marcià i aliè. El gènere femení continua sent l’altre”.\nPer què volem la paritat als mitjans de comunicació? “La volem perquè els mitjans contribueixen a crear opinió”, diu Gallego. Per donar a la ciutadania elements per poder interpretar, valorar, relacionar i extreure les seves pròpies conclusions sobre allò que anomenem notícies, ja siguin sobre una guerra, un canvi de govern, un atemptat, o la violència de gènere.\nEns interessa, i molt, que el 50% de la població tingui una bona representació als mitjans, ja sigui en política nacional, internacional, esports, cultura, opinió. La paritat entre els periodistes hauria de ser una realitat; si no s’obre la graella de representativitat femenina, tenim únicament una visió masculina que empobreix i limita el missatge que es transmet, i reprodueix estereotips amb facilitat. En aquest sentit, comptem amb lleis –la llei orgànica per a la igualtat efectiva de dones i homes de l’Estat espanyol del 2007 o la catalana aprovada el 2015- que contemplen els mitjans de comunicació i poden garantir aquesta presència, així com fomentar la consciència de gènere, que caldria tinguessin tant redactors com redactores.\nUn paràgraf de l’informe del 2013 treballat per l’OCG i l’ADPC (obra ja citada) demostrava que el que demanem és possible, està legislat i se n’hauria de fer seguiment: “En el marc d’un estat de dret com és el nostre (no ho oblidem), no es pot deixar a criteri dels editors i editores de diaris, o dels productors i les productores dels programes, una cosa tan cabdal com l’opinió pública. De les lleis se’n deriva l’obligació de complir-les, i les lleis emanen de la voluntat del poble, que l’ha expressada a les urnes.\nDit això, no acomplir les lleis com no s’acompleix l’anomenada Llei d’Igualtat (Llei orgànica 3/2007), és anar contra la democràcia i hauria de ser motiu de sanció, també en els mitjans de comunicació.”\nJunta General de l'ADPC


Maig de 2009 – Pàgina 2 – Blog d'en Xavier Villalba\nMes: Maig de 2009 Page 2 of 3\nMés ajuts per a les beques Erasmus\nEl 22 Maig 2009\nÉs una bona notícia que s’incrementin els ajuts al programa Erasmus. Amb els 200 euros que afegirà la Generalitat als que hi aporta l’Estat i la UE, els estudiants que obtinguin la beca disposaran de 551 euros mensuals. La mobilitat dels estudiants i professors sempre és una bona cosa i cal felicitar la comissionada Blanca Palmada per la iniciativa.\nLa universitat veneçolana revoltada\nEl 21 Maig 2009\nLlegeixo amb estupor la notícia del diari El País que “Los universitarios venezolanos salen a la calle contra Chávez” (vegeu la visió alternativa a la delirant Agencia Bolivariana de Noticias, un lloc de consulta obligada per a qualsevol assembleari que es mereixi el nom). La protesta és per demanar més recursos per a la universitat i per protestar contra la retallada del 6% del pressupost (que estava congelat des del 2005). Suposo que els recursos deuen anar a parar a la Universidad Bolivariana, que com vaig mostrar fa mesos en aquest blog aposta per formar professionals del petroli i no pas pensadors crítics.\nLa resposta de Chávez va ser oferir “diàleg”:\nLa protesta estuvo precedida por amenazas contra las autoridades universitarias y actos vandálicos. En la tarde del martes, un grupo de encapuchados armados disparó contra el rectorado de la Universidad Central y amenazó de muerte a la rectora, Cecilia García Arocha. En las horas siguientes, los mismos asaltantes incendiaron un coche en la plaza contigua al edificio y un camión cargado de víveres que se dirigía a la universidad. Ayer, minutos después de haberse iniciado la marcha, otros encapuchados dispararon varias veces desde dentro de la casa de estudios y luego incendiaron dos autobuses propiedad de la universidad. Sin embargo, la marcha siguió su curso, custodiada por unos 1.200 policías y guardias nacionales.\nEspero ràpides mostres de solidaritat dels nostres estudiants més conscienciats amb els estudiants veneçolans, almenys una notícia al blog de l’Assemblea de Lletres (en mort cerebral des del 27 de març). En qualsevol cas, la lluita estudiantil mundial ja no té l’epicentre a l’aula 501 de la Facultat de Lletres de la UAB, en contra dels somiejos d’alguns assemblearis.\nBeques postdoctorals Generalitat de Catalunya-Fulbright (BFUL 2009)\nL’AGAUR ha obert la convocatòria de les Beques postdoctorals Generalitat de Catalunya-Fulbright (BFUL 2009) per realitzar estades de recerca a universitats o centres de recerca especialitzats als Estats Units d’Amèrica. Podeu trobar més informació sobre la convocatòria a la pàgina corresponent de l’AGAUR.\nUna perspectiva americana sobre la universitat\nEl 19 Maig 2009\nLa contra de la Vanguardia entrevista David Gardner, exrector de la University of California at Berkeley, que aporta unes opinions molt interessants sobre un model universitari molt diferent del nostre, però que, deixant de banda els prejudicis habituals, poden ser aprofitables per millorar la nostra universitat pública.\nEn el penúltim correu spam de l’assemblea fantasma (Assemblea PDI PAS – Universitats Públiques Catalanes) enviat per la Sonia Sánchez (Sonia.Sanchez@uab.cat) s’incloïa una nota final:\nPD: Preguem disculpeu si aquest és un correu no desitjat. Estem fent tot el possible per a retirar els usuaris que ho han sol·licitat i confiem resoldre-ho en breu.\nJo vaig ser un dels sol·licitants, però ahir en va arribar un altre (veig que l’Enric Canela també se’n queixa), aquesta vegada a través del Félix Vázquez (Felix.Vazquez@uab.cat), que ens torna a emprenyar amb les activitats de l’assemblea fantasma, i amb la nota següent:\nNota: hem rebut algunes peticions en que se’ns sol·licita no rebre aquestes notificacions. Malauradament la UAB no ens ofereix cap mecanisme per a excloure remitents. Estem buscant alternatives per permetre deixar de rebre notificacions de l’assemblea.\nAixò és inconcebible. Si es tracta d’una llista confegida a mà, ¿quin problema hi ha per eliminar destinataris, com fem tots amb les nostres llistes de correu? Què vol dir que la UAB ‘no ens ofereix alternatives’? Si en tenen una de ben senzilla: enviar els comunicats a la gent que va assistir a les dues últimes convocatòries i amb una llista petitona en tindrien de sobres.\nPerò la qüestió important és de qui és la llista i com hi van a parar les nostres adreces. ¿Ens poden assegurar que no es tracta d’un ús il·lícit d’una llista de la UAB per a distribució d’informació als treballadors de la UAB? Ho preguntaria als representants, coordinadors (o com en vulguin dir) de l’assemblea fantasma, però com que no se sap qui són…\nVista la barra que tenen, no descarto que en el pròxim correu spam li encolomin el mort al tripartit.\nUna eina per caçar els plagiaris\nEl 13 Maig 2009\nSegons ens diu el 3cat24, ja disposem d’una eina per controlar els plagis, especialment en els treballs de batxillerat i d’universitat. Es tracta del portal Approbo. Un cop registrat de manera gratuïta, permet pujar fitxers de text en formats diversos i el programa s’encarrega de trobar similituds amb documents de tota la xarxa. Em sembla que serà tot un èxit, encara que en el nostre país, això de plagiar o copiar no està especialment mal vist, o almenys no es castiga de manera tan dura com en les universitats serioses del món: aquí, com a màxim un suspens, allà l’expulsió.\nDia internacional de la malaltia celíaca\nDissabte 16 de maig és el dia internacional de la malaltia celíaca.\nQuè és la malaltia celíaca o celiaquia?\nEls malalts tenen una predisposició genètica que, combinada amb la ingesta de gluten (una proteïna present al blat, la civada, l’ordi i el sègol), provoca una lesió als filaments del budell prim que afecta la capacitat d’absorbir els nutrients dels aliments. En els casos extrems no diagnosticats, això pot arribar a provocar problemes neurològics irreversibles o la mort.\nBudell d’un celíac que pren gluten:\nCom es pot curar?\nLa celiaquia, a diferència d’altres intol·leràncies alimentàries, no té cura i exigeix una dieta sense gluten durant tota la vida. Un cop se segueix la dieta, el budell es regenera i despareixen els símptomes.\nAra bé, no tot són flors i violes, perquè els celíacs han d’afrontar sense cap ajuda institucional la despesa extra que suposa el preu dels aliments sense gluten, especialment el pa, la pasta i les farines. Perquè us en feu una idea, 500g de pasta sense gluten Gallo costen uns 2,5 euros, mentre que la mateixa quantitat de pasta de blat no arriba a un euro (preus del Caprabo); una bossa de pa ratllat sense gluten de 250g de la casa Schär costa 3,5 euros; dues baguettes (200g en total), 4,2 euros.\nL’únic diagnòstic eficaç és la biòpsia intestinal, que permet estudiar si hi ha atròfia dels filaments (vegeu les fotos). Els símptomes són variats, però inclouen diarrees, pèrdua molt accentuada de pes, retard en el creixement en el cas dels nens, canvis d’humor sobtats i un tipus de dermatitis (la dermatitis herpetiforme). Actualment, la celiaquia afecta entre un 1/300 i un 1/1000 de la població europea, encara que el nombre de celíacs diagnosticats correctament encara és baix i les estimacions apunten a un 1/100.\nCom puc saber si un aliment porta gluten?\nEncara que sembli increïble, a més dels productes que tenen una base de cereals prohibits (farina de blat i els seus derivats, cervesa, whisky, etc.) la farina de blat es fa servir en moltíssims productes elaborats, des de gelats a iogurts líquids, passant pel pernil cuit, els gnocchi de patata o el pebre en pols.\nActualment diverses empreses (Bon Preu, Caprabo, Condis, Casa Tarradelles) han afegit la marca ‘sense gluten’ als seus productes i d’altres indiquen la presència de gluten a la llista d’ingredients. Això últim serà obligatori ben aviat gràcies a una normativa europea impulsada per l’Associació de Celíacs de Catalunya i el Ministeri de Sanitat.\nSi voleu ampliar informació, us recomano la pàgina web de l’Associació de Celíacs de Catalunya i el llibre La malaltia celíaca, pas a pas de la Dra. Carme Farré i el Dr. Pere Vilar.\nEl 12 Maig 2009\nFinalment la UAB ha tirat endavant una bona iniciativa: l’Oficina per al Software Lliure, que vol donar a conèixer i afavorir l’ús del programari lliure. Tot i que la UAB va equivocar-se fa uns anys quan no va apostar per Linux i el programari lliure (i ara ho estem pagant, amb una xarxa basada en XP i portàtils basats en el nefast Vista), aquesta pàgina ens permetrà tenir més a l’abast programari lliure i de qualitat. Qui no era assidu de Softcatalà o de Softonic, ara té la oportunitat de comprovar que més enllà de Microsoft hi ha una vida virtual més rica i plena.\nXV Col·loqui de l’AILLC\nEl 11 Maig 2009\nEl XV Col·loqui de l’Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes tindrà lloc a Lleida, a la seu del Centre de Cultures i Cooperació Transfronterera de la Universitat de Lleida, durant la setmana del 7 a l’11 de setembre de l’any 2009. Ja en podeu consultar el programa.\nACTE EN DEFENSA DEL CATALÀ AL BATXILLERAT\nEl 8 Maig 2009\nOmnium Cultural, la Plataforma per la Llengua i la Plataforma de professors en defensa del català al\nbatxillerat organitzen un ACTE EN DEFENSA DEL CATALÀ AL BATXILLERAT, que tindrà lloc el dimarts, 12 de maig, a les 19 h, a la sala d’actes d’Òmnium Cultural (Diputació, 276. Barcelona).\nPresentarà l’acte Jordi PORTA, president d’Òmnium Cultural, i els ponents seran:\nAntoni DALMASES, professor de secundària i escriptor\nJordi MATAS, professor de la Universitat de Barcelona