L’informe concursal, al qual ha tingut accés l’ARA, constata que la major part de deute és amb bancs\nNÚRIA ORRIOLS Barcelona 26/03/2017 23:53\n651x366 Josep Antoni Duran i Lleida va capitanejar el partit des dels anys 80 fins al 2016, en què va dimitir i va passar el relleu a Ramon Espadaler. / FRANCESC MELCION Josep Antoni Duran i Lleida va capitanejar el partit des dels anys 80 fins al 2016, en què va dimitir i va passar el relleu a Ramon Espadaler. / FRANCESC MELCION\nUnió va anunciar la seva liquidació divendres per la llosa d’un deute de 22,5 milions. Sense representació parlamentària, la formació democristiana s’havia quedat sense possibilitats de continuar arrossegant un deute milionari. L’anunci de la setmana passada no va venir de nou al partit sinó que era una notícia que es donava per feta. De fet, l’administrador concursal ja havia conclòs en el seu informe del novembre que l’“escenari més realista” per a la formació era la liquidació. Ara bé, a qui deu Unió tants milions? Qui són els creditors que es quedaran sense cobrar? L’ARA ha tingut accés a l’informe concursal que analitza les finances democristianes, sempre en mans de pocs membres de la direcció i allunyades dels ulls de la militància, que explica les causes de l’esfondrament econòmic del partit.\nL’informe concursal, elaborat per l’empresa Deloitte, demostra com Unió, any rere any, havia anat acumulant un endeutament “molt elevat i creixent”, sobretot amb entitats financeres, que feia molt difícil la seva viabilitat. El deute dels democristians no ve només dels últims dos anys per la pèrdua de representació parlamentària, sinó que l’any 2013 el deute ja s’enfilava als 17 milions d’euros.\nPerò la direcció, tot i que el passiu es feia gros com una bola de neu, tirava la pilota endavant gràcies als ingressos públics (subvencions parlamentàries i electorals) i al finançament privat a través de donacions de persones físiques i jurídiques i aportacions de militants. Tanmateix, la gestió del qui dia passa any empeny va acabar-se el 2015, quan Unió va quedar fora del Parlament, en les eleccions del 27 de setembre, i fora del Congrés en els comicis del 20 de desembre, en el seu debut en solitari. L’informe assenyala tres raons fonamentals de la desfeta financera d’Unió: la dissolució de la federació de CiU, la pèrdua de les subvencions públiques com a conseqüència d’haver-se quedat sense representació i el descens de les donacions privades, tant de quotes de militants com d’aportacions empresarials. En total, el 2016 els ingressos van caure fins al 80%.\nEl deute amb els bancs\nEl primer que va fer la direcció, en vista de la situació econòmica, va ser presentar un expedient de regulació d’ocupació que va reduir de 14 a 4 la plantilla. Entre els que es van quedar a sou del partit hi havia el president del comitè de govern, Ramon Espadaler.\nUnió també es va vendre les seus que tenia en propietat per un valor d’un milió d’euros i només es va quedar amb la de Barcelona, al carrer Nàpols. Tanmateix, aquestes reduccions de despesa no van ser suficients per afrontar el pagament de més de 20 milions d’euros que devia a 80 creditors.\nD’aquest gruix de passiu, el més important correspon a uns crèdits bancaris que Unió no pagarà: l’import més elevat se l’emporta La Caixa, que va deixar en préstec més de 9 milions d’euros a la formació que capitanejava Duran i Lleida. També va ser aquesta entitat bancària la que va concedir un crèdit d’un milió d’euros per finançar la campanya de les eleccions del 27-S (tot i que normalment els crèdits es donen en funció de les perspectives electorals).\nEl següent banc a la llista de creditors d’Unió és el Santander, amb 3,9 milions, i el segueix el BBVA, amb 3,2. També van donar crèdits al partit Ibercaja, el Banc Sabadell, el Banco Popular i Kutxabank. En total, el deute amb els bancs puja fins als 19 milions d’euros.\nL’altre gruix important del passiu (1,7 milions) són deutes amb dues constructores i una empresa de comunicació. L’informe constata com el deute amb les empresesFomento de Construcciones y Contratas (FCC) i EMTE (en aquest cas el deute és d’uns 8.000 euros) es va mantenir sense pagar durant anys. Unió no va sufragar el cost de les obres que va fer FCC al local central d’Unió a Barcelona, l’any 2007, i li deu més d’un milió d’euros. També van quedar pendents de pagar les reformes que va ferEMTE de la mateixa seu. Amb l’empresa de comunicació Delion Comunications el partit tenia un deute de més de 300.000 euros pels serveis durant la campanya del 27-S. Al ministeri de l’Interior, Unió li deu 259.000 euros per l’avançament de subvencions electorals.\nL’administrador concursal constata que des del 2013 la majoria dels ingressos d’Unió Democràtica eren d’origen públic. Van suposar sempre més de la meitat del finançament total excepte en un exercici: el 2014, l’any en què estava prevista la consulta del 9-N i Unió encara tenia tres consellers al Govern. En aquell exercici, el partit va rebre 1,8 milions d’euros de persones físiques, cosa que va passar a representar el 57,7% dels ingressos de la formació aquell any. Després, les donacions van disminuir substancialment.\nSegons la direcció, un dels motius de la reducció d’ingressos privats va ser un canvi legislatiu que limitava la quantitat de diners que podien donar les persones físiques: el màxim va passar de 100.000 a 50.000 euros. La major part del finançament del partit no provenia d’empreses sinó de persones físiques (la identitat dels donants està protegida per llei).\nNo són només les decisions polítiques dels dirigents d’Unió el que han acabat amb 85 anys d’història, també la seva gestió econòmica.


PCPC: Ja és al Vallès Oriental la Joventut Comunista! Neix el col·lectiu Pablo Neruda\nJa és al Vallès Oriental la Joventut Comunista! Neix el col·lectiu Pablo Neruda\nAtur, pobresa i desigualtat són fenòmens cada cop més coneguts a la comarca del Vallès Oriental. Els joves tenen cada cop més dificultats per a trobar treball, i quan ho fan és en condicions d’extrema precarietat. Hi ha qui intenta accedir a la universitat, desesperat per trobar un futur millor gràcies a un major grau de qualificació: allà s’hi troba el mur de la creixent el•litització i mercantilització de l’educació superior, amb preus de les matrícules que superen en molts casos els 2.000 euros per curs.\nEl pèssim sistema educatiu català empeny a molts nois i noies de secundària a abandonar prematurament l’ensenyament, com ho demostren les dades d’abandonament escolar de Catalunya. Sense els estudis acabats i amb un panorama laboral desoladors, aquesta creixent massa social s’aboca a la marginalitat, a l’alcoholisme i a la drogadicció.\nLa majoria de joves no poden deixar la casa dels seus pares fins els 30 d’anys; n’hi ha que no podran abandonar-la mai. Els seus pares, assetjats per les reformes laborals del PP i del PSOE i per la congelació de les pensions, tindran creixents dificultats per a mantenir-se a ells i als seus fills. Arribats a un determinat punt, moltes d’aquestes families han de deixar de pagar la hipoteca del seu habitatge. Unes setmanes després són llençats al carrer sense compassió per mercenaris uniformats al servei dels bancs.\nLa situació descrita anteriorment no és més que l’esbós breu i superficial d’una situació de veritable emergència social que tot just comença. La pobresa, la desigualtat, la precarietat laboral, la delinqüència i la marginalitat no són problemes puntuals generats per la mala gestió d’aquest polític o aquell. La privatització de serveis públics, la desregularització de les rel•lacions laborals i els acomiadaments no són conseqüència d’una crisi temporal. El sistema capitalista està en crisi estructural, i els monopolis que realment controlen el poder polític estan decidits en abaratir el preu de la força de treball i trobar nous mercats allà on sigui per a mantenir els beneficis de les 300 famílies que controlen la immensa majoria de la riquesa produïda pels treballadors de l’Estat espanyol.\nEl problema és el sistema capitalista. Els treballadors, els estudiants, els autònoms…ja no en sortirem d’aquesta crisi en el marc del sistema capitalista. Només podem sortir de la crisi fent la Revolució, superant el capitalisme i construint el socialisme-comunisme.\nPer a donar resposta a aquesta necessitat històrica estan el Partit Comunista (PCPC) i la seva Joventut (CJC/JCPC), que ara té un col•lectiu a la nostra comarca. El col•lectiu “Pablo Neruda” pretén organitzar a la joventut treballadora i popular, no per a buscar el maquillatge del sistema capitalista sinó la seva superació.\nVisca la joventut comunista! Visca els CJC/JCPC!\nCJC/JCPC - Vallès (Col·lectiu Pablo Neruda)


Gai Lucili - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n102 aC (77/78 anys)\nGai Lucili (Caius Lucilius) (c. 168-102 aC) ha passat a la història de la literatura llatina com a fundador del gènere literari de la sàtira.\nNomés se sap de manera certa la data i el lloc de la mort de Gai Lucili: va morir a Nàpols l'any 102 aC. Pel que fa a l'any de naixement Jeroni va datar-ho l'any 148 aC, però un seguit d'elements biogràfics del poeta demostren que aquesta datació és insostenible: que fos amic d'Escipió Emilià (nascut l'any 185 aC) amb tanta diferència d'edat, o que participés en la guerra de Numància (134 aC) sent tan jove, o que Horaci l'anomenés senex (Serm. II. 1. 34). Per tant, els estudiosos han decidit datar el seu naixement prop del principi del segle ii aC, sent la proposta més comuna l'any 168 aC.\nVa néixer a Suessa Aurunca, fill d'una rica familia eqüestre. Tot i que alguns dels seus familiars van tenir càrrecs públics i un càrrec senatorial, Lucili va preferir dedicar-se a mantenir les seves propietats al Sur d'Itàlia i Sicília i no dedicar-se activament a la política; va refusar, fins i tot, el càrrec que li van oferir de recaptar impostos a Àsia. Encara que no hi ha notícies segures de la seva educació, és probable que Lucili rebés classes a Roma i després marxés a completar els estudis a Grècia. Possiblement va anar a fer-ho a l'Acadèmia d'Atenes entorn de l'any 135 aC, ja que Clitòmac li va dedicar un llibre. Pocs anys després, al 132 aC, va començar a escriure.\nUn cop va tornar a Roma, i gràcies a la seva amistat amb Escipió Emilià, va envoltar-se dels polítics i intel·lectuals més destacats del seu temps. És important destacar que Lucili va poder dur a terme la seva obra satírica per una sèrie de condicions que li van ser favorables: La primera és l'amistat que tenia amb personatges poderosos tal com s'ha esmentat abans; la segona és el poder econòmic de la família que va permetre que Lucili fos el primer poeta romà independent econòmicament parlant, ja que no tenia cap mecenes que li pagués i, per tant, li pogués censurar tot allò que deia. Aquests fets van fer que el poeta pogués criticar amb les seves sàtires tot aquell que cregués convenient, sense importar la seva condició social o la seva posició política. És cert, però, que la seva amistat amb Escipió Emilià potser va influir per criticar a alguns dels seus enemics polítics.\nLucili ha sigut l'únic poeta satíric de la història de la literatura llatina amb aquesta llibertat d'expressió, ja que totes les condicions esmentades no tornaran a repetir-se en tota la història del gènere satíric.\nLucili va escriure trenta llibres dels quals només se'n conserven poc més de 1.300 versos. Els estudiosos han fet una hipòtesi de quin seria l'ordre dels llibres a través de la mètrica emprada a les sàtires: dels llibres XXVI al XXIX serien els primers perquè estan escrits en versos iàmbics i trocaics i alguns en dístics elegíacs. Del I al XXI i el XXX seria el segon estadi, ja que s'afegeix l'hexàmetre a les estructures mètriques esmentades. Finalment del XXII al XXV serien els últims, ja que tots estan escrits en hexàmetres. La incorporació de l'hexàmetre a la sàtira és una innovació cabdal de Lucili, ja que pren el vers que era exclusiu de l'èpica i el posa en un context gens èpic com és la sàtira, que no deixa de ser una descripció de la realitat amb una opinió. D'aquesta manera Lucili dona a les seves sàtires un punt més d'ironia i de paròdia que quedarà com a característica de la sàtira que després escriurà Horaci, Juvenal i d'altres.\nÉs important remarcar, però, que en cap dels fragments conservats Lucili anomena a la seva obra com a sàtira, sinó que utilitza altres termes com schedium (1.279 Marx), sermo (970; 1.015-1.016 Marx), ludus (1039-1.040 Marx).\nLucili escriu les seves sàtires basant-se sempre en l'experiència personal i en la de la seva ciutat. Així, tot el que escriu és una opinió on critica certs comportaments amb burla i paròdia per tal de fer reflexionar a la gent, sense importar de quina classe social són. Ell mateix afirma que escriu per l'home real, sense importar si és més culte o menys, i per això el vocabulari que empra no és grandiloqüent. Lucili representa l'homo urbanus que es preocupa per la conservació dels antics costums dels romans (mores maiorum).\nEscriu sobre temes molt diversos: ridiculitza el vocabulari i l'estil d'altres gèneres i autors com per exemple els tràgics Acci (388 Marx) i Pacuvi (875 Marx); o també ridiculitza el gènere èpic i Enni (27-29 Marx). Però també escriu sobre l'amistat (Ciceró agafarà alguns versos de Lucili quan escriu el De amicitia), critica els filòsofs que especulen i que no parlen de la realitat (515-516 Marx) i menysprea tots aquells soldats que lluiten per les riqueses i no per la glòria de Roma (10 Marx). Lucili, com d'altres autors de l'antiguitat, també té sàtires de tema misogin: censura les dones per cuidar-se massa (264-265 Marx) i per tenir una dèria molt gran de riqueses (682-683 Marx). Per aquestes i d'altres raons diu que el matrimoni és un perill per l'home (678-679 Marx). Arran d'aquesta misogínia, alguns estudiosos han cregut que els passatges eròtics de Lucili (303-304; 305; 306 Marx) són en realitat passatges homoeròtics.\nEl tema més important a Lucili, però, serà la vida diària dels ciutadans de la ciutat. Il·lustra moltes escenes quotidianes com per exemple gent que discuteix sobre qüestions gramaticals i literàries (366-410 Marx), fets esdevinguts als banquets (221-222; 438-446; 568-569; 1.076-1.077), un viatge (94-148 Marx) o fins i tot escriu sobre la vida comercial a Roma en els mercats (198-199; 1.253 Marx). Però el lloc on descriurà més perfectament la vida del ciutadà romà serà al fòrum, centre de la vida quotidiana (1.228-1.234 Marx).\nCom s'ha esmentat més a dalt, la major innovació i aportació de Lucili a la sàtira va ser la incorporació de l'hexàmetre. Una de les raons per les quals va escollir aquest metre pot ser la flexibilitat que té per adaptar-se a la narració i al diàleg informal. Entre els seus recursos estilístics destaca l'elisió de monosíl·labs, pronoms i conjuncions amb la qual dona una major fluïdesa a la narració i li dona un to col·loquial. També trenca la norma general de l'hexàmetre èpic d'utilitzar paraules bisíl·labes o trisíl·labes al principi de vers utilitzant paraules monosíl·labes o de quatre a sis síl·labes. Lucili fa servir en les seves sàtires un estil variat segons el seu objectiu: pot passar de l'estil més vulgar al més elevat.\nQuan al 102 aC mor Lucili, la seva obra va començar a ser estudiada immediatament primer per amics seus i després per gramàtics que interpretaven la seva obra. D'aquesta manera Lucili va guanyar admiradors i adeptes que van intentar imitar el seu estil d'escriptura. Horaci el va considerar el creador (inventor) de la sàtira tot i que li criticava que no hagués polit més el seu estil i que fos massa desmesurat i violent. Lucili va ser admirat i estudiat fins a l'època flàvia, inclús va ser considerat per alguns el poeta més gran de tots els temps (segons testimonia Quintilià, Inst. X 1, 93-94). Però a partir del segle III dC. Gai Lucili només va ser llegit a través d'antologies. Aquest és un dels motius pels quals s'ha perdut la major part d'un gran i important poeta.\nvol. I Prolegomena, testimonia, Fasti Luciliani, Carminum reliquiae, Indices (1904)\nvol. II Comentarius (1905)\nCoronel Ramos, Marco Antonio. La sátira latina, Síntesis, S.A., Madrid.\nCodoñer, Carmen (Ed.). Historia de la literatura latina, Cátedra, Madrid.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gai_Lucili&oldid=29906472»\nPersones de la província de Caserta\nPoetes de la Campània\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 abr 2022 a les 13:17.


HTSI present en l’acte “L’eficiència energètica en hotels i activitats turístiques” de la Fundació Gas Natural Fenosa\nRicard Santomà, degà de HTSI, assistirà com a ponent a l’acte “L’eficiència energètica en hotels i activitats turístiques” que organitza la Fundació Gas Natural Fenosa i que tindrà lloc a Múrcia.\nVisita tècnica al Mercer Hotel Barcelona i al Renaissance Barcelona Fira\nEls estudiants de l’ University Master in Hotel Management visitaran els Hotels Mercer Hotel Barcelona i Renaissance Barcelona Fira en el marc de l’assignatura “Distribució electrònica i Revenue Management”.\nHTSI, present en la reunió del Consell de Direcció d’ESADE. març 18\nRicard Santomà, degà d’HTSI, assistirà a la reunió del Consell de Direcció d’ESADE (Universitat Ramon Llull).\nClasse magistral de Judith Sala, Deputy Manager del Barcelona Princess Hotel\nEls estudiants de l’University Master in Hotel Management assistiran a una classe magistral a càrrec de Judith Sala, Deputy Manager del Barcelona Princess Hotel, en el marc de l’assignatura “Responsabilitat social i sostenibilitat”.


La debutant Carla Simón estrena a Berlín una pel·lícula inspirada en la seva pròpia història familiar\n5 min. Berlín 10/02/2017 22:26\n651x366 ‘Estiu 1993’, el llarg camí d’una nena fins a les llàgrimes ‘Estiu 1993’, el llarg camí d’una nena fins a les llàgrimes\n“I tu per què no plores?”, li etziba un nen a la Frida mentre juguen. La nena es queda parada i no respon, perquè als 6 anys no saps com explicar que encara no has processat la mort de la teva mare. Que una cosa és saber que no tornaràs a veure-la i una altra gestionar les emocions.\nLa Frida és la protagonista d’ Estiu 1993, que avui s’estrena al Festival de Berlín, però també és Carla Simón, la directora del film, ja que relata la seva pròpia història quan als 6 anys, després de perdre la mare i quedar-se òrfena, va anar a viure amb els tiets i la cosina, que a partir d’aleshores passarien a ser pares i germana. Un petit canvi semàntic, però un terratrèmol intern. “Quan a un nen se li mor la mare tendim a compadir-lo i pensar que no se’n sortirà -diu Simón-. Però els nens són molt forts, més del que ens pensem, i miren endavant. Hi havia el procés d’acceptar la mort de la mare, esclar, però a mi el que més em va costar va ser encaixar en una nova família. Jo no havia tingut mai pare, perquè el meu havia mort quan jo era molt petita, i ara de sobte tenia un pare i una germana petita. Era una situació molt complicada per a mi”.\nEstiu 1993 es presenta a Generation, una secció de la Berlinale plena de petites joies com aquest film delicat i emocionant, un viatge al món de la infantesa marcat per la sensibilitat i intel·ligència emocional d’una directora que explica la història que la defineix. “Si no m’hagués passat, no seria la mateixa persona i no estaria fent cinema -diu-. És una història que he explicat mil vegades, tant que ha passat a ser una mena de conte, una llegenda. Però això m’ha ajudat a l’hora de prendre distància per explicar-la en forma de pel·lícula”. Per a Simón, enfrontar-se al relat ha tingut l’al·licient afegit de permetre-li escoltar la història des del punt de vista dels altres personatges. “Jo era molt petita i no tenia ni idea del que passava pel cap dels meus nous pares, així que he tingut moltes converses amb ells -comenta-. I també em van ajudar molt les fotos. Me les vaig mirar tant que, sense voler, ara hi ha plans de la pel·lícula que s’hi assemblen”.\nLa sida, un tabú\nHi ha una paraula que, sense arribar a pronunciar-se mai, està molt present a Estiu 1993 : sida. “ Jo no vaig saber que els meus pares havien mort de sida fins que vaig tenir 12 anys, així que no vaig sentir cap estigma, però m’han explicat coses”, recorda. En una escena en què la Frida pren mal mentre juga, es veu com la mare d’una altra nena entra en pànic. I fins i tot la mare-tieta de la Frida es posa uns guants per curar-la. “Els meus pares van acceptar el diagnòstic i per a ells el tema estava tancat: jo no tenia la sida i punt, però la por hi era”, explica.\n651x366 Carla Simón i Laia Artigas durant el rodatge d''Estiu 1993' / Lucía Faraig Carla Simón i Laia Artigas durant el rodatge d''Estiu 1993' / Lucía Faraig\nEstiu 1993 també aborda la bretxa generacional entre la generació dels avis, conservadors i religiosos, i la d’uns pares que van abraçar la llibertat de l’època amb resultats de vegades tràgics. Però a diferència d’alguns films fets per fills de pares hippies, el de Simón no traspua ressentiment per haver patit les conseqüències d’aquelles vides al límit, sinó amor i tendresa. De fet, està dedicada a la seva “primera mare”. “Quan vaig descobrir que els meus pares biològics van morir de sida em va caure un mite i em vaig enfadar molt. Em va costar d’acceptar que simplement van tenir mala sort, que no eren males persones”.\nVerdaguer i Cusí, generosos\nEn un film que observa el món a través dels ulls d’una nena, David Verdaguer i Bruna Cusí, que fan dels pares, tenen poc espai per al lluïment però fan una gran feina, sempre al servei del film. “Van ser molt generosos i em van ajudar molt a dirigir les nenes -diu Simón-. Per a ells era un repte actuar amb nens, perquè els nens sempre són de veritat i tu has d’estar a l’altura. Per sort vam fer molts assajos, primer dos mesos jugant els caps de setmana a ser una família i, un cop les nenes ho van entendre, dues setmanes a la Garrotxa assajant les escenes, però sense guió, mai de manera precisa”.\nUn càsting “molt complicat” de més de mil nenes\n“Quan busques personatges que ja existeixen i que t’han de representar a tu, triar és molt complicat”, confessa Carla Simón. La història d’ Estiu 1993 descansa en bona part a l’esquena de Laia Artigas i Paula Robles, les nenes de sis i quatre anys que interpreten la protagonista i la seva germana. D’elles Simón en treu una actuació convincent i plena de veritat: en pantalla no veiem actrius infantils recitant un text, sinó nenes interaccionant amb el món amb curiositat, desconcert i por. “La directora de càsting va veure prop de mil nenes -diu Simón-. Al final em vaig guiar per la intuïció excepte amb la Paula, que és una nena brutal, l’única de quatre anys que va resistir el càsting i jugava amb nosaltres”.\n'Estiu 1993', premi a la millor pel·lícula al Festival de Màlaga\n'Estiu 1993', premiada al Festival de Cinema de Buenos Aires\nCarla Simón roda un curt sobre la sida en terres tarragonines


Alfriston Cottage: La primavera no s'atura\nOstres, quina sort tenir un pati tan florit! I estic segura que fareu unes barbacoes sensacionals! :)\nAlfriston Cottage 26 d’abril de 2012 a les 20:59\nAi sí!! No saps que contents que estem d'haver vingut a viure aquí. Encara estem amb una sabata i una espardenya però de mica en mica anem acabant cada habitació i posant les coses al seu lloc. Però quina feinada!! I la barbacoa...en tinc moltíssimes ganes!!


Ni més ni menys que 10 podis va aconseguir l'escola de Ciclisme Triasport Gandia - Diari Serpis\nNi més ni menys que 10 podis va aconseguir l’escola de Ciclisme Triasport Gandia\nSense dubte la millor carrera de tota la temporada la que es va celebrar el diumenge passat en Aiacor amb motiu de la tretzena prova de la challenge provincial.\nL’escola de Stefano Garzelli amb el Triasport Gandia van ser els que més van pujar al calaix amb gran diferència sobre les altres escoles en una cita que va reunir fins a 195 alumnes.\nEl primer a pujar al podi va ser el gandià Dani Sánchez que va aconseguir el segon lloc en promeses on Gerard Pastor seria huité i Sergi Esteban va ser nové.\nEn la categoria de principiants de primer, Alex Sánchez obtindria el tercer lloc molt treballat mentre que Andrea Contero seria la primera dona, els èxits van continuar en principiants de segon any amb el tercer lloc d’Andreu Sansaloni.\nEls alevins de primer any van tindre a Irene Flores d’Almoines amb el segon lloc mentre que el seu company Sergi Margarit acabaria sisé.\nNovament Carla Bañuls va tornar a donar ritme als alevins de segon amb una nova victòria en una carrera en la qual sempre va estar davant, Carla Martínez acabaria en la tercera plaça.\nLa carrera d’infantils es va saldar amb un segon lloc de Marc Iborra mentre que Jorge Flores que també va estar davant tota l’estona acaba en el seté lloc mentre que Paula Esteban seria tercera, finalment en infantils de segon any Aitana Calabuig acabaria tercera per davant de Laia Canet que seria quarta i Joan Corbi 23.\nUna gran jornada de ciclisme on van estar tots els corredors de la província que no van voler perdre’s la carrera d’Aiacor que va tindre en aquesta ocasió la gran novetat de pujar als cinc primers ciclistes al podi, joves que es queden normalment quarts o cinqué i que no poden pujar mai i que en aquesta ocasió el van aconseguir.\nD’altra banda el ciclista de la Font Iván Gomar va finalitzaar en el lloc 48 en la volta a Portugal en categoria júnior. Una carrera guanyada per Antonio Morgado on el primer espanyol ha sigut Abel Odón amb el cinqué lloc, company de Gomar en l’Equip Bicicletes Sanchís.\nNi més ni menys que 10 podis va aconseguir l'escola de Ciclisme Triasport Gandia\nArticle anteriorTavernes rep una subvenció per a desenvolupar programes coeducadors de violència de gènere\nArticle següentGandia posa en marxa un dispositiu especial per a garantir la seguretat durant les Falles


Eyesberg Studio al Feeel-IN: Entrevista a Pol Marquès ▷ VÍDEO | betevé\nEl productor, il·lustrador i dissenyador Pol Marquès ens presenta diversos projectes immersius i interactius audiovisuals\nMarta Ballesta | divendres, 26 de juny del 2020, a les 11.33\nCrear artificialment experiències d’un realisme impactant. Escenes embolcalladores que juguen amb els límits de la consciència en la percepció. Aquest és el comú denominador dels projectes d’Eyesberg Studio. El productor musical, il·lustrador i dissenyador Pol Marquès, ens presenta algunes de les seves creacions, que sempre pivoten entorn de la immersivitat i la interacció.\nEn el primer cas, es busca que “el so ho envolti tot”, explica Marquès. Els projectes basats en la interactivitat es caracteritzen per “la reacció que es produeix en directe”. En aquests casos, el resultat és del tot imprevisible, perquè no està preconcebut, sinó que és el resultat de la manipulació espontània del sistema tecnològic creat. A vegades, qui interactua són els artistes, en altres casos és el mateix públic.\n“En els projectes immersius busquem que el públic estigui dins el so com si fos en un paisatge sonor real.”\nMarquès destaca que cada projecte és molt diferent i que, de fet, “la gràcia és que no hi hagi una base ni una manera còmoda de fer una cosa perquè llavors la imaginació desapareix”. Ens parla de l’àudio binaural, una tècnica que permet captar el so igual que ho fa l’orella humana, i que s’està utilitzant, per exemple, en els enregistraments de pornografia. I també com van donar forma, a partir de la creació del material en 3D i la música per capes, a ‘Beta 2.1.20’, una pel·lícula per ser vista en una estructura immersiva domo.\nUn altre dels projectes destacats d’Eyesberg Studio és ‘Synapse‘. Dos músics prenen el rol dels dos hemisferis del cervell: la creativitat i el raciocini dialoguen en directe en un torrent poètic i sonor de sentiments i pensaments que arrossega l’espectador a navegar per l’interior de la seva pròpia ment.\nExemple de les possibilitats de la interactivitat aplicades a la creativitat audiovisual és ‘Amadeus’, una trilogia impregnada de música de Mozart que Eyesberg Studio va presentar a les Festes de la Mercè. Es tracta d’un projecció plantejada com a videojoc, en què el públic incidia amb la seva acció en allò que passava a la façana on es projectava el relat audiovisual. Cadascuna de les tres parts del projecte tenia una aproximació tècnica diferent que també suposava un grau d’interacció variat: en la primera, projectar elements; en la segona, crear o destruir realitats amb l’ajuda d’un comandament amb làser; i, en l’última, intel·ligència artificial mitjançant la qual un piano era capaç d’aprendre i compondre a l’estil del geni austríac.\n“Juguem amb una part de la ment que és inexperta i, per tant, flexible, que pot evolucionar.”


La Vall d’Alcalà porta dos dies sense electricitat – Ràdio Pego\nL’alcalde de la Vall d’Alcalà, Pablo Martínez, ha denunciat públicament la situació en què es troben els 190 veïns i veïnes d’Alcalà de la Jovada i Beniaya perquè porten unes 40 hores sense electricitat.\nEl primer edil ha qualificat la situació com a «una vertadera emergència» i vol que es tracte com a tal des de l’empresa subministradora, Iberdrola.\nEl problema fonamental és que a la Vall d’Alcalà les temperatures són molt baixes. A primera i última hora del dia gela, estan a entre 1 i menys 1 grau, i, com diu Pablo Martínez, la dependència de l’electricitat és molt alta hui en dia. Especialment, a l’hora de calfar els habitatges.\nPerò, la falta de subministrament elèctric és més problemàtica perquè, segons ha explicat l’alcalde, hi ha gent major a la vall i persones malaltes, que estan sense calefacció, sense poder cuinar… Tampoc no hi ha cobertura de telefonia mòbil.\nMartínez afirma que ha contactat en diferents ocasions amb Iberdrola, sense èxit. Com que la situació és crítica, ha telefonat a Emergències de la Comunitat Valenciana.\nA més de preocupat, el primer edil es mostra fart. A la Vall d’Alcalà és difícil viure en estos moments i impossible treballar.\nL’Ajuntament demana una solució immediata, que no arriba. L’alcalde sol·licita reiteradament que se’ls instal·le un generador o grup de subministrament elèctric d’emergència, com s’ha fet ja en ocasions anteriors. Assegura que no és la primera vegada que tenen el mateix problema i que abans els han posat el generador.\n← El ple aprova el Pla de Mobilitat Urbana Sostenible de Pego\nReobrin el canal del Racons perquè passe l’aigua i es buide la Marjal →\n24 de setembre de 2018 Sara Garcia 0


Andorra acull per primera vegada el Congrés Internacional del Trencalòs - FÒRUM.ad\nEl 16/11/19 16:18\nAndorra, i al seu torn els Pirineus, acull per primera vegada el Congrés Internacional del Trencalòs que té com a objectiu explicar i compartir els diferents projectes relatius a la conservació d’aquesta espècie que actualment s’estan duent a terme a Europa. Al fòrum de debat, que se celebra al Palau de Gel de Canillo, hi assisteixen més de 100 representants de 16 països diferents. En l’obertura del congrés hi ha participat la directora de Medi Ambient i Sostenibilitat, Sílvia Ferrer.\nDurant el seu discurs de benvinguda, Ferrer ha destacat la importància d’acollir per primera vegada aquest congrés al país el mateix any que també se celebra el vintè aniversari de la signatura del conveni de col·laboració entre el Govern i l’Associació per a la Defensa de la Natura que va servir de marc per a la creació del Pla d’Actuacions per a la Conservació del Trencalòs (PACT). De fet, la trobada s’emmarca dins dels objectius definit dins del PACT.\nEn aquest punt, la directora de Medi Ambient i Sostenibilitat ha destacat que el conveni ens “ha permès treballar tan dins del nostre territori com en col·laboració amb els països veïns en la conservació d’aquesta espècie a Andorra i al conjunt del Pirineu”. Fruit del conveni, el 2003 es va establir el primer punt d’alimentació suplementària per fer front a la manca d’aliments dels trencalossos i altres espècies.\nL’aposta va ser un èxit i pocs mesos després una primera parella va alimentar-s’hi repetides vegades i va construir el que seria el primer niu de trencalòs a Andorra, després de més de 20 anys sense evidències de nidificació. L’any 2004 es va fer el seguiment de la primera reproducció del trencalòs, que es va repetir el 2006, el 2008, el 2011, el 2016 i finalment el 2018, amb un total de 6 joves trencalossos nascuts a Andorra en 15 anys.\nEn el marc del conveni, el 2011 es va iniciar un projecte de monitoratge del niu amb càmera que ha permès visualitzar i conèixer la biologia de l’espècie. El vídeo ja té més d’1,4 milions de reproduccions. Finalment, Ferrer també ha remarcat la importància de l’aprovació al febrer del 2019 de la Llei de conservació del medi natural, la biodiversitat i el paisatge. És un text que recull els conceptes més moderns de conservació i té en compte tant els hàbitats com les espècies i també els individus, així com la manera com s’interrelacionen tot seguint els principis establerts pel Conveni sobre la diversitat biològica.\nNotícia Anterior: Els Castellers d’Andorra tanquen temporada amb la cinquena diada de la colla\nSegüent Notícia: Ordino Arcalís rep 2.000 esquiadors el primer dia d’obertura de l’estació


JOSÉ LUIS LÓPEZ VÁZQUEZ MOR ALS 87 ANYS DESPRÉS D'UNA VIDA DEDICADA AL CINEMA, AL TEATRE I A LA TELEVISIÓ\nPosseïa un historial impressionant i difícilment superable en la nostra cinematografia. L'última peça que ens va oferir va ser fa dos anys, el 2007, sota les ordres d'Antonio Mercero a ¿Y tú quien eres? I la seva primera peça professional va tenir lloc com a actor de teatre, al María Guerrero de Madrid, amb l'obra El anticuario, de Suárez de Deza i Luis Escobar. Era el 1940. Sis anys més tard, el 1946, s'estrena en el món cinematogràfic amb María Fernanda, la Jerezana, dirigida per Enrique Herreros. Però, si el nom d'un director va íntimament relacionat amb la trajectòria de José Luis López Vázquez és el de Luis García Berlanga, amb qui mantindria una extensa col·laboració traduïda en deu pel·lícules, entre les quals, figuren Plácido (1961), El verdugo (1963) i la trilogia de Patrimonio Nacional.\nHa mort aquest matí l'actor de cinema, de teatre i de televisió. Tres universos interpretatius que s'han quedat orfes d'un actor immens nascut a Madrid l'11 de març de 1922. Tenia 87 anys, ha mort en el seu domicili madrileny i, segons han confirmat fonts de la família, ens ha deixat després d'una llarga malaltia.\nNo acabaríem de citar els títols claus amb els quals López Vázquez serà recordat per sempre: Esa pareja feliz, Novio a la vista, Los jueves, milagro, Peppermint Frappé, Atraco a las tres, La Prima Angélica, El pisito, Mi querida señorita, La colmena, Esquilache, El largo invierno, a més del gran èxit de televisió La cabina, que va rebre el Premi Emmy el 1973. (Molt atents a les cadenes de televisió. Està previst que emetin, al llarg d'aquesta setmana, una petita mostra de la seva extensa filmografia).\nA un actor d'aquesta rellevància no li podien faltar un munt de reconeixements al llarg de la seva carrera: va rebre la Medalla d'Or de Belles Arts el 1985, el Premi Nacional de Teatre 2002, el Goya d'Honor el 2004, a més de la Medalla d'Or al Mèrit en el Treball el 1997 o la d'Or al Mèrit en les Belles Arts 2001.\nBen aviat podrem llegir una biografia de l'actor que està a punt de publicar l'escriptor Luis Lorente. Segons el biògraf, la idea del llibre va sorgir fa dos anys, i després d'un temps aparcada es va reemprendre fa uns deu mesos. Estarem atents a aquesta biografia, encara inèdita, de José Luis López Vázquez, una biografia que representa 50 anys de cinema, mig segle d'existència per obtenir, finalment, un descans etern.\nAgraïment i emoció de l'actor José Luis López Vázquez, en rebre el Goya d'Honor el 2004\nMi querida señorita és una gran peli i José Luis López Vázquez feia possiblement la seva millor interpretació.\nmolt interessant el seu treballa a La prima angélica i a l'històric curtmetratge La cabina\nUn dels millors i dels més versàtils\nPer mi, el millor actor espanyol de tots els temps.\nGerard A. Cassadó 03-11-2009\njo crec que era molt millor actor que la majoria dels seus papers indicaven; li va faltar treballar amb millors directors i guionistes\nEra un home honrat i honest, com actor molt bo, excelent


El PSC denuncia amenaces, insults i empentes a les tres treballadores que hi havia a les dependències\n22/10/2018 - 16.32 Actualitzat 22/10/2018 - 19.19\nPancarta de suport a Pablo Hasél penjada de la seu del PSC a Lleida\nUn grup de suport al raper Pablo Hasél ha entrat per la força a la seu del PSC de Lleida per penjar al balcó de l'edifici una pancarta en què es demana l'absolució del cantant. El PSC denuncia amenaces, insults i empentes a les tres treballadores que hi havia a les dependències. Els Mossos han obert una investigació.\nSegons denuncia el PSC, els fets han passat aquest matí quan una quinzena de joves hi han accedit aprofitant l'entrada d'altres persones que volien informació per afiliar-se al partit.\nUn grupo de jóvenes cuelga en el PSC de Lleida, tras asaltar su sede, una pancarta por la libertad de Pablo Hasel. pic.twitter.com/VBclthnOrL\n Naranjito  (@PedroOtamendi) October 22, 2018\nEl primer secretari del PSC a les comarques de Lleida, Òscar Ordeig, ha assegurat que els assaltants han intimidat, insultat i empentat les tres treballadores que hi eren en aquell moment, una de les quals està embarassada.\n"Hi ha hagut intimidació, hi ha hagut empentes de persones molt cobardes que han entrat a la seu del partit i han fet empentes, s'han enfrontat, han insultat les treballadores del partit. Uns covards, una conducta totalment intolerable, delictiva i que evidentment hem posat en coneixement dels Mossos d'Esquadra."\nEl PSC ja ho ha denunciat als Mossos d'Esquadra, que han obert una investigació.\nDenunciem l'atac patit a la seu del @psccomlleida Condemnem i rebutgem a la violència i la intimidació patides i fem una crida al respecte en la defensa democràtica de totes les idees https://t.co/s5qZTaLjpW pic.twitter.com/QQ3AdTKT7T\n PSC Comarques Lleida (@psccomlleida) October 22, 2018\nEl comunicat del PSC:\nEl PSC de les comarques de Lleida, Pirineu i Aran denuncia l'assalt que ha patit la seu del partit a la capital del Segrià per part d'una quinzena de brètols, integrants de la plataforma en defensa del raper Pablo Hasél.\nEl col·lectiu ha aprofitat l'entrada d'altres persones per entrar a l'edifici per la força i intimidant les treballadores que s'hi trobaven en aquell moment.\nMentre algunes d'aquestes persones "ocupants" esperaven a la recepció de la seu del PSC a Lleida, altres han increpat les treballadores davant l'oposició d'aquestes que circulessin per les dependències. Concretament, una de les empleades ha patit intimidació i amenaces directes per part d'alguns d'ells.\nL'objectiu del grup era sortir al balcó de l'edifici i penjar una pancarta per reclamar l'absolució del raper.\nCom a conseqüència de la violació de l'espai privat i les coaccions patides, el PSC presentarà la corresponent denúncia als Mossos d'Esquadra.


Les multes a prostitutes i a clients a les carreteres gairebé no es cobren - Empordà\nMesura amb pocs efectes\nLes multes a prostitutes i a clients a les carreteres gairebé no es cobren\nA la província els Mossos han imposat 388 sancions i a tot Catalunya, 1.507, i del total només se n'han abonat 98\nE. B. | DDG 08.11.2015 | 08:10\nUna situació habitual a peu de carretera. DDG\nDes de l'any 2012, els Mossos d'Esquadra multen prostitutes que se situen a peu de carretera i els seus clients. Ho fan a la xarxa viària que és de titularitat de la Generalitat de Catalunya. Unes sancions, però, que gairebé no s'arriben a cobrar.\nHo demostren les dades: des que la llei va entrar en vigor i fins al 30 de setembre d'enguany, han imposat 388 sancions a les carreteres de titularitat catalana a Girona. Unes sancions que s'han pagat en un tant per cent molt baix. Dades globals de tot Catalunya i facilitades pel Departament d'Interior mostren que els Mossos d'Esquadra han posat 1.507 sancions a clients i prostitutes de carretera. Només 98 de les multes s'han arribat a cobrar per part del Servei Català de Trànsit (SCT).\nCal recordar que l'opció de multar va néixer després que es fes una modificació de la llei de carreteres de la Generalitat el 2012 i que sanciona l'ocupació del voral de les carreteres per realitzar-hi usos i activitats no compatibles amb la seguretat viària.\nLes sancions van dels 300 fins als 30.ooo euros, tant pel que fa a clients com a prostitutes. Poden arribar a la sanció més alta en funció de la reincidència tant els clients en aturar-se a mantenir relacions sexuals com les noies per prostituir-se a tocar de la carretera. Amb tot, però, per evitar rebre multes, les noies s'han anat separant del voral uns 50 metres. Passejant-se per les carreteres més freqüentades com ara la C-65, la C-260, la GI-555 o d'altres vies de titularitat catalana es pot veure com les noies s'han col·locat més bosc endins o en camins. Ho fan per evitar les sancions. Pel que fa als clients, les multes s'han convertit en un mitjà dissuasiu i, segons fonts consultades, que els arribi la sanció a casa ha fet que no tornin a tenir relacions sexuals a peu de carretera. Quant a les noies, moltes vegades tampoc reben la sanció que se'ls ha imposat per la pràctica de sexe en vies públiques.\nCal dir, però, que hi ha carreteres, com la N-II o N-260, amb molta més prostitució a peu de carretera on l'activitat encara es manté. En aquest cas els Mossos no poden multar, ja que són vies en què la titularitat és de l'Estat. Amb tot, però, els agents aixequen acta de les actuacions i ho deriven a la Delegació del Govern.\nAixí doncs, ja gairebé amb tres anys d'aplicació de la llei, s'ha aconseguit que moltes noies surtin de les carreteres i que, gràcies a les multes, els clients no tornin, però en vies amb més concentració de l'activitat costa fer-la desaparèixer perquè els Mossos no hi poden multar. Tot i això, el fet positiu és que s'ha aconseguit que moltes de les dones s'hagin separat del voral i, per tant, no es posi en risc la seva segurat ni la de conductors.\n33 noies a la carretera\nUna dada rellevant i que es va conèixer fa pocs dies és la que va posar sobre la taula el macrodispositiu de la Policia Nacional anomenat Operació Dignitat. Es va portar a terme fa dues setmanes a l'Alt Empordà i tenia com a objectiu eradicar l'explotació sexual. L'operatiu es va fer en diversos prostíbuls i en molts municipis de la comarca com ara la Jonquera, Capmany, Agullana, els Hostalets de Llers, Siurana, Empuriabrava, el Far d'Empordà, Roses i Llers. L'operació culmina amb 37 arrestats en els onze prostíbuls investigats a l'Alt Empordà i 396 prostitutes identificades.\nA l'operatiu centrat en els bordells, els agents de la Policia Nacional van identificar més víctimes de l'explotació sexual i tràfic d'éssers humans que es prostituïen en carreteres i carrers de l'Alt Empordà. Es van centrar sobretot en la N-II i els municipis de la batuda. En total van aconseguir trobar 33 víctimes més que exercien la prostitució a peu de carretera. Això demostra com encara hi ha moltes zones on s'exerceix la prostitució a peu de carretera i on, malgrat la crisi i la pressió, que envia molts clients a França, els clients segueixen acollint-se als serveis que els donen les noies a peu de les vies.


Holiday Home Opaal 05 Manhay Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nFreyneux, Manhay, Bèlgica, 6960 - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday Home Opaal 05\nAl visitar Manhay, vosté es sentirà com a casa a Holiday Home Opaal 05, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHoliday Home Opaal 05 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Manhay. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, pesca que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Holiday Home Opaal 05 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Manhay.


Ewing (Virgínia) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n36° 38′ 27″ N, 83° 25′ 55″ O / 36.6408°N,83.4319°O / 36.6408; -83.4319\nEwing és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia una població de 436 habitants.\nSegons el cens del 2000, Ewing tenia 436 habitants, 183 habitatges, i 127 famílies. La densitat de població era de 43,4 habitants per km².\nDels 183 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.\nLa renda mediana per habitatge era de 22.292 $ i la renda mediana per família de 30.278 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.154 $ mentre que les dones 23.250 $. La renda per capita de la població era d'11.722 $. Entorn del 20,3% de les famílies i el 27,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ewing_(Virgínia)&oldid=25647199»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 des 2020 a les 09:57.


“Falta cançó popular per espavilar aquest país”\nDiari El Punt Avui - Ezequiel Castellano. València 31-Oct-2012\nAl Tall Grup de música\n31/10/12 02:00 - valència - Ezequiel Castellano\n[Manolo Miralles (esquerra) i Vicent Torrent (dreta) formen el moll de l'os del grup musical Al Tall que es retira dels escenaris. Foto: E. CASTELLANO.]\nManolo Miralles (esquerra) i Vicent Torrent (dreta) formen el moll de l'os del grup musical Al Tall que es retira dels escenaris. Foto: E. CASTELLANO.\nDes que fa unes setmanes van anunciar de sorpresa que plegaven, el grup Al Tall ha rebut milers de mostres d'afecte i agraïment pel seu treball de gairebé quaranta anys. L'última, als Premis Octubre, on l'editor Eliseu Climent no va poder contindre les llàgrimes en el primer d'una llarga llista d'homenatges. Vicent Torrent i Manolo Miralles també parlen emocionats del seu adéu.\nPer què han decidit plegar ara?\nPerquè és un moment en què encara conservem predicament entre diverses generacions. Els darrers concerts que hem fet han sigut magnífics. Feia anys que no teníem tanta acollida. Pot dir-se que ens trobem en un bon moment de connexió amb el nostre públic i, a més d'això, s'ha de dir que aquests darrers anys la cosa està molt complicada per a tothom i paga la pena plegar ja sense haver d'esperar que l'ambient es deteriore més.\nDesprés de l'anunci s'ha produït una febre per reconéixer el seu treball i bagatge. En què quedarà tanta proposta?\nEns hauria agradat fer una cosa bonica per a acomiadar-nos del nostre públic, però no disposem dels diners que fan falta per a aquestes coses. I pel que estem veient, al final serà la societat civil o cultural la que munte alguna cosa més global.\nI un treball recopilatori de tota la discografia d'Al Tall?\nJa fa temps que se'ns va suggerir, però no era el moment. Ara, però, podria ser i, com diu Lluís Llach, “tot és possible”.\nConsidereu que el treball de riproposta està superat?\nSincerament, trobem que no; ni de bon tros. En l'anomenada riproposta valenciana hi ha molts camins que nosaltres hem procurat obrir de manera humil, però hi ha molt per fer. La nostra impressió és que tot just ara el projecte està començant. Personalment, estem molt satisfets d'on hem arribat, adaptant-nos al decurs del temps i al que ens demanava a cada moment la nostra gent i la nostra curiositat.\nA més de contribuir al panorama musical, el grup també ha col·laborat a construir una consciència nacional.\nEns conformaríem a dir que hem contribuït, des del nostre àmbit, a fer consciència, però he d'afegir que també ha sigut una escola per a nosaltres. Pensa que Al Tall també ens ha fet descobrir a nosaltres un país. S'ha de dir que al País Valencià, si més no, fa falta més gent com Al Tall que continuen fent música, fent cançons i desvelant la consciència de la població respecte de qüestions tan elementals com el compromís amb el país, amb la llengua i amb la nostra cultura i forma d'entendre les coses. Fa falta cançó popular de la de tota la vida, feta amb el nostre llenguatge i que ajude a espavilar el país.\nNo és simptomàtic que Al Tall tanque la seva història amb el darrer treball, Vergonya, cavallers, vergonya?\nLa casualitat ha fet que hàgem pres la decisió amb una darrera obra amb què ampliem el discurs fet amb Quan el mal ve d'Almansa. Sincerament, trobe que és un bon final per al grup i tanquem un cicle amb la llengua ben solta i sense embuts, i també amb els dits solts, perquè amb aquest darrer treball mostrem el nivell musical que hem estat capaços de fer.\nHi ha marxa arrere en la seua retirada com a grup?\nAl Tall és com aquell quadre que sempre ha estat al menjador de casa i un bon dia, quan algú de la casa pren la determinació de llevar-lo, es troba a faltar. L'obra d'Al Tall resta en format de música, d'història i de cultura viscuda.\nAmb un plantejament renovador de la música tradicional i amb un repertori fonamentalment de nova creació amb textos actuals i música que fusiona elements de diferents tradicions mediterrànies, Al Tall, des de la seua formació en 1975, ha editat setze discos de llarga durada i alguns singles, entre els quals Quan el mal ve d'Almansa, Tocs i Vares i Vergonya, cavallers, vergonya. Ha dut a terme més de mil actuacions en directe, entre les quals figuren diversos escenaris de França, Portugal, Itàlia, Alemanya i Mèxic.\nDarrera actualització ( Dimecres, 31 d'octubre del 2012 02:00 )\nEl Punt Avui. Comarques Gironines 31-10-2012 Pàgina 52\nEl Punt Avui. Edició Nacional 31-10-2012 Pàgina 28\nDiari El Punt Avui - Ezequiel Castellano. València


Un nou cas d'una violació a una adolescent de 15 anys a Manresa arriba ara a judici - Regió7\nDels quatre casos que van commoure la ciutat el 2019, el primer correspon al cas de la fàbrica Vi-nyes -a tocar la zona universitària-, on cinc homes van abusar d'una nena de 14 anys. Els fets van succeir el 2016 però el judici es va fer l'any passat. Ja el 2019, la nit del 13 al 14 de juliol, quatre homes presumptament van violar una menor de 17 anys a les Escodines. I en la recta final d'any va transcendir el cas en el qual tres joves presumptament van violar, el novembre, una noia de 17 en un cotxe a la zona del carrer Balmes; i el d'una doble violació, al carrer Hospital, en la qual una de les dues víctimes era menor d'edat.


andalusins « Figures singulars, 500-1500\nTag Archives: andalusins\nDeixa un comentari Posted in 3. Islam, Abd al-Rahman I de Còrdova, Política Tagged andalusins, àrabs, segle VIII, sobirans\nYehudà ha-Leví, cim de la poesia hebrea\nTudela (Navarra), entre 1070 i 1075-Egipte?, 1141\nÀrea: Regnes de taifes d’al-Andalus, regne de Castella\nYehudà ha-Leví (o Judà ha-Leví) va néixer a l’Espanya musulmana, dins d’un família jueva rica i il·lustrada, que va dotar-lo d’una sòlida cultura en hebreu i àrab. Gràcies al seu talent literari s’integrà en els cercles intel·lectuals jueus dels petits regnes islàmics del sud de la península. La seva poesia inicial és mundana: canta l’amor, el vi, la bellesa del món…\nAquest autor va comptar amb una extensa xarxa d’amics influents, com l’astrònom Abraham ibn Ezra o el metge reial Josep ibn Ferrusel, que l’ajudarien quan la tolerància religiosa minvaria a partir de 1090, amb l’expansió per la península ibèrica de l’imperi almoràvit, un estat islàmic integrista. Primer es refugiaria a Toledo, al regne de Castella, on exercí la medicina, però va marxar després de l’assassinat d’alguns prohoms jueus (1108).\nD’occident a orient\nDurant vint anys residí en ciutats andaluses. Daten d’aquest període bona part de les seves obres A més dels poemes, va escriure una apologia de la religió jueva en àrab, el Kitab al-Khazari (o Kuzari). El 1140, ja vell, decidí marxar a Terra Santa. Va viatjar fins a Egipte, passà per Alexandria i El Caire, ben rebut per les respectives comunitats de jueus.\nUn fet destacat, el Diwan\nEl Diwan recull la seva obra poètica, de la qual se’n conserven uns 800 poemes, amb un ampli ventall de gèneres i formes, des de la poesia amorosa a les elegies pels seus amics difunts. Excel·leixen l’Himne a la Creació i les Siònides, versos que recorden Jerusalem, la seva veritable pàtria, i expressen el desig de tornar-hi. Amb les adversitats, la poesia amable de joventut pren un to més profund, sense caure en el rigorisme moral ni en el desànim, confiant en Déu.\nSegons la llegenda, el seu desig d’establir-se a Jerusalem gairebé s’acomplí. Va viatjar-hi des d’Egipte. Davant la visió de la ciutat santa, es prosternà ple de fervor, entonant poemes religiosos. Un genet sarraí que passava, molest pels seus cants, el va matar.\n“En el cor del mar dic al meu cor,\nque batega ple de por en veure com s’alcen les onades:\nSi creus en el Déu que va bastir els oceans,\nel nom del qual ha de perviure per sempre,\nno t’ha d’espantar el pèlag quan s’infla,\nperquè és amb tu Aquell que va posar límits al mar” (extret de Diwan).\nDeixa un comentari Posted in 3. Islam, Literatura, Yehudà ha-Leví Tagged andalusins, escriptors, jueus, segle XII\nIbn al-Arabi, en mans d’un déu únic i amorós\nMúrcia, 1165–Damasc (Síria), 1240\nÀrea: imperi almohade, imperi aiúbida\nD’una vella nissaga d’origen àrab, Muhammad ibn Ali Muhammad ibn al-Arabi va viure els primers anys a Múrcia. El 1172 la família es va traslladar a Sevilla, on el seu pare serví al califa almohade Abu Yaqub Yusuf. Ibn al-Arabi hi va rebre una educació molt completa i fins els dinou anys va dur la vida despreocupada dels joves membres del grup dirigent.\nUn tomb vital\nVora els vint anys s’operà un canvi. Ibn al-Arabi renuncià a seguir les passes del seu pare com a alt funcionari per dedicar-se al conreu de l’esperit. Havia donat, ja abans, proves d’una comprensió espiritual impròpia de la seva edat, com en una conversa amb el filòsof Averrois. La seva evolució aniria acompanyada de visions sobrenaturals de Mahoma, Jesús i altres figures religioses. Atiat pel seu deler interior, va recórrer l’Espanya musulmana i el nord d’Àfrica a l’encontre de mestres espirituals, sobretot del sufisme, això és, de la mística islámica.\nEl 1200 abandonà la península ibèrica per pelegrinar a La Meca (1202), però després ja no hi tornà mai. Va fer estades a Jerusalem, El Caire, Icònia (Turquia), Bagdad, Alep (Síria) fins establir-se definitivament a Damasc el 1223. Generalment fou reconegut i venerat com a gran mestre, per bé que en algunes ocasions fou perseguit, titllat d’heretge pels integristes. La seva obra abundosa constitueix sens dubte una de les més influents de la mística islámica.\nTomba d’Ibn al-Arabi\nUn fet destacat, Les gemmes de la saviesa (Fusus al-hikam)\nMalgrat la brevetat, aquest llibre escrit el 1229, expressa el pensament místic de l’autor en la seva maduresa, a partir de les revelacions dels vint-i-set profetes admesos per l’Islam, des d’Adam a Mahoma. La finalitat última de l’home és el coneixement i l’experiència íntima amb el seu Creador. El text constitueix la primera síntesi teòrica del sufisme.\nLes il·luminacions de La Meca (Futuhat al-makkiyya, 1202-1231), una enciclopèdia vastíssima sobre espiritualitat islàmica; L’intèrpret dels amors ardents (Tarjuman al-aixwaq, 1215), recull de poemes amorosos, al qual afegí més tard un comentari que explica el sentit religiós dels versos.\n“Si el creient entengués el significat de la dita: l’aigua adopta el color del seu recipient, admetria la validesa de totes les creences i reconeixeria Déu en cada forma i en cada objecte de fe” (fragment extret de Fusus al-hikam).\n“El meu cor ha adoptat totes les formes.\nÉs pastura de gaseles i convent per a monjos cristians,\nun temple per als ídols i la Kaaba d’un pelegrí,\nles taules de la Torà i les pàgines de l’Alcorà.\nSóc de la religió de l’amor, qualsevol rumb que prenguin els camells,\nallà l’amor és la meva religió i la meva fe”\n(fragment extret de Tarjuman al-aixwaq).\n1 comentari Posted in 3. Islam, Fe i raó, Ibn al-Arabi Tagged andalusins, religiosos, segle XII, segle XIII


Extraescolars - On Formació\nSom la millor opció per a les Associacions de Mares i Pares d'Alumnes (AMPA). Conscients de la complexitat que aquestes entitats tenen a l'hora de gestionar les activitats dels nens i nenes una vegada finalitzen el seu horari escolar, ens adaptem a les seves necessitats i a les de l'escola.\nTreballem en franja de migdia i tarda de dilluns a divendres.\nAmbient distès i lúdic\nEl nostre mètode de treball es desenvolupa en un ambient distès i lúdic i a través de dinàmiques de grup i individuals adaptades a les capacitats i destreses pròpies de cada edat. D'aquesta manera, els nens i nenes tenen l’oportunitat d’experimentar i aprendre a partir d’estímuls visuals (mímica, flashcards, dibuixos, fitxes, pósters...), estímuls auditius (cançons i altres materials d’àudio) i dinàmiques de resposta total.\nActivitats a través del joc\nLes activitats es realitzen a través del joc com a element vertebrador i, si l’escola ens cedeix un espai equipat amb projector i connexió d'internet, també l’utilitzem per fer nombroses activitats de tal forma que aprendre i activar el lèxic es pugui fer d’una manera molt visual, didàctica i divertida.


CCOO sobre la gestió de centres. Equilibri entre els objectius individuals i col·lectius de l’educació - CCOO Educació Pública CCOO sobre la gestió de centres. Equilibri entre els objectius individuals i col·lectius de l’educació - CCOO Educació Pública\nHome > decret plantilles > CCOO sobre la gestió de centres. Equilibri entre els objectius individuals i col·lectius de l’educació\nCCOO sobre la gestió de centres. Equilibri entre els objectius individuals i col·lectius de l’educació\nValoracions i propostes de CCOOEducació respecte el decret de plantilles(+)\nEl passat 11 de juny es va realitzar una nova reunió de la Mesa sectorial per a negociar el projecte de l'anomenat "decret de plantilles i de provisió". Tot i que l'Administració volia donar per acabada les sessions de negociació, s'ha aconseguit una nova sessió.\nEl treball dels sindicats ha anat dirigit a fer propostes que puguin contribuir a treure i rebaixar la "toxicitat" del projecte.\nAra com ara, i a falta de la darrera sessió de negociació, no es preveu cap acord. Com sabeu, des del primer moment, CCOO l'ha condicionat al compliment d'acords que CCOO havia signat, i que ara l'Administració incompleix o ha retallat:\nLa cobertura de les substitucions al 100% de salari i jornada i des del primer dia.\nLa creació de les places docents necessàries per poder atendre l'increment de matrícula.\nLa cobertura de les places ordinàries pel requisit d'especialitat i en el cas d'interins i substituts, mitjançant l'ordre de prelació de les respectives borses.\nAltres materials per a la reflexió i el debat:\nEl llarg camí de la desresponsabilització de l'Administració en la gestió dels centres públics\nCCOO sobre la gestió de centres. Un equilibri delicat.\nEquilibri entre els objectius individuals i col·lectius de l’educació\nDes del punt de vista de CCOO, la gestió dels centres educatius i del professorat i altres professionals s’ha de pensar a partir dels objectius de l’educació i de la planificació estratègica basada en l’evidència científica. Cal assegurar un bon servei educatiu. Aquest objectiu ha de ser compatible i equilibrar-se amb l’exercici del dret a treballar amb bones condicions, amb prevenció de riscos, tenint en compte els interessos i voluntats de cada una de les persones treballadores i el dret a defensa col·lectiva.\nUn bon projecte educatiu en un centre ha de potenciar la capacitat de compromís, iniciativa i coneixement personal del professorat i un grau de pluralitat que mostri la diversitat cultural, ideològica, moral... humana. Aquesta és condició necessària per a l’aprenentatge de la relació democràtica i de la formació de criteri propi. Alhora, un bon projecte educatiu ha de mantenir un grau de coherència que permeti la creació de sentit per a l’alumne, la potencia la convivència, la solidaritat, la democràcia. La coherència del projecte ha de tenir àmplies zones de tolerància i ambigüitat per permetre l’honestedat i la iniciativa pròpia de cada docent, ja que el seu exemple és la millor aportació que poden fer a l’educació dels seus alumnes. L’aspiració de moltes direccions de centre a l’homogeneïtat en la ideologia, o en la metodologia, no és desitjable ni factible. En canvi, posar-se d’acord en unes normes i complir-les dóna coherència i seguretat al conjunt de la comunitat educativa, que n’ha de ser corresponsable.\nQuina gestió de personal, quina provisió, quina promoció professional corresponen a uns objectius com els descrits?\nUna persona que vulgui educar ha de saber que comparteix un gran projecte col·lectiu i per tant ha de tenir un grau de col·laboració i de compromís amb la seva comunitat educativa, alhora que ha de tenir espai per aquesta aportació honesta, exemplificant, que de seguida reconeixen els estudiants en un bon mestre. I això ha de ser compatible amb unes condicions de treball i una compensació adequades a la rigorosa feina i a la gran implicació psicosocial que se li requereix.\n· Malestar docent.\nAbans de la LEC ja hi havia malestar docent. Per tant, la tornada enrere no és una opció per a CCOO. Proposem canvis qualitatius que responguin a una diagnosi compartida, i a l’evidència científica. I canvis quantitatius que permetin les plantilles suficients i adequades als objectius de l’educació.\n· Els projectes no estan alineats.\nPart del malestar docent rau en que els objectius i finalitats de l’educació no estan alineats entre alumnes, famílies, institucions i professionals. Falta “comunitat educativa”. CCOO aposta per l’autonomia de centres en el sentit de construir projecte compartit, alhora que contribuïm en àmbits superiors al centre a la construcció de pensament i propostes per a l’educació que necessita el segle XXI. La interpretació LEC i LOMCE del projecte educatiu com una responsabilitat que recau quasi completament en la direcció és errònia i contraproduent. És la sinèrgia i el compromís lliure de les parts el què dóna potència als projectes.\n· La manca d’eines i de reconeixement.\nEl professorat ha expressat la descompensació entre l’esforç que els requereix la feina i la falta de reconeixement i d’èxit. Són conscients del salt cultural que estem vivint i necessiten noves eines i organitzacions per a exercir amb honestedat i eficiència. Per això CCOO reclamem\nLa revisió total de la formació contínua inclinant-la vers la investigació, la formació superior i la innovació avaluada en els centres.\nLa revisió de la quantitat i la composició de plantilla necessària.\n· La gestió de personal allunyada del centre.\nSovint es confonen les ineficiències d’una gestió centralitzada del funcionariat docent (amb plantilles superiors a les 70000 persones) amb les característiques de la condició de funcionari. Pensem que ens trobem en un problema d’escala. Els models més eficients semblen apostar per una instància intermèdia, que permeti un millor coneixement dels centres i de les persones, o per tant, finezza en les decisions, i un cert grau de mobilitat (no enorme), així com una major especialització dels gestors de personal.\nLa provisió de places en l’educació pública.\nEn aquest equilibri entre coherència i pluralitat, entre igualtat i diversitat, que proposem, defensem que la major part de les places siguin de provisió ordinària, i que es reservi una part (20-25%) per a una provisió específica per concurs de mèrits, i amb requeriments addicionals. Amb les minses possibilitats formatives actuals (pressupost zero), altra cosa seria discriminatòria i inútil per al conjunt del sistema. No són necessàries més modalitats de provisió. Qualsevol requeriment no ordinari pot ser proposat en un concurs de mèrits específic, per a què més modalitats? On és la simplificació burocràtica que es proposava el conseller Maragall? Cal també arbitrar un model de provisió que incorpori la formació per al projecte de centre, tant per a personal funcionari com interí o substitut. Donar un període de prova de tres mesos al personal de nova incorporació sense donar mitjans de formació no és raonable. I que d’aquest període de prova se’n pugui desprendre l’expulsió de la borsa, tampoc no és acceptable en una professió de tant alts requeriments.\nEl problema del dret a defensa col·lectiva.\nLes decisions sobre personal de la direcció, en la provisió, assignació de funcions, de complements salarials, de remoció en el lloc de treball, d’avaluació del període de prova... no tenen establerta contrapart de la RLT. Cal resoldre aquesta qüestió. Seria difícilment comprensible que el Departament hagi de contrastar totes les seves decisions amb la mesa sectorial de negociació, i que, en canvi, els directors no tinguin cap control per part sindical.\nDOCUMENTACIÓ: Esborrany de decret de plantilles (indexat) (+)\nCCOO defensarem la vigència i la continuïtat dels criteris que va acordar amb l'Administració per ordenar la borsa de treball per serveis prestats (20 d'abril de 2013)\nCCOO continuarem lluitant per mantenir els drets del professorat interí i substitut recollits als acords signats pel nostre sindicat en 1995 i 2005\nQui va acordar que el criteri de baremació de la borsa sigui per serveis prestats? ( i qui no...)\nEsborrany decret de plantilles: Un decret que NO és de plantilles. La prioritat és aturar les retallades de plantilles i cobrir les substitucions des del 1r dia (2 de maig de 2013)\nCCOO diu no a aquest decret "de plantilles" (21 de maig de 2013\nItem Reviewed: CCOO sobre la gestió de centres. Equilibri entre els objectius individuals i col·lectius de l’educació Rating: 5 Reviewed By: .


'L'educació del fill ha de ser un goig' | Diari Maresme\nPer Ramon Texidó , a Alella, Entrevistes 30 de Mai de 2013\nEl Dr. Jordi Pou | Foto: D.M.\nEl prestigiós pediadra Jordi Pou Fernández acaba de publicar ‘Tu hijo de 0 a 3 años para dummies’ (Planeta, 2013). Amb el seu llibre, el Dr. Pou ha aprofitat els coneixements adquirits al llarg de la seva llarga trajectòria professional al capdavant dels Serveis de Pediatria i d’Urgències a l’Hospital Infantil Sant Joan de Déu de Barcelona per orientar els dubtes més habituals dels pares dels més petits. Jordi Pou viu des de fa 19 anys a Alella, on hi treballa com a metge des de fa 12 anys primer en una consulta i, després, al centre mèdic Alella del qual n’és un dels fundadors.\nPer què assegura que el seu llibre respon la majoria de preguntes de pares i mares?\nEl llibre respon a un 90% de les preguntes dels pares perquè està basat amb la experiència de molts anys i perquè mentre l’escrivia anava preguntat als pares quines coses els inquietaven. Avui en dia, amb el llibre a la taula del despatx trobo més del 90% de les preguntes que em fan en el llibre.\nD’alguna manera es pot considerar un manual de consulta?\nPenso que és un llibre de consulta. En cada moment, cada un té un problema concret relacionat amb l’edat del nen, pot ser un nen de 3 mesos o de un any, i amb un problema concret, pot ser amb el menjar, o el dormir o que s’ha donat un cop al cap. Cadascú, segons el problema que té, pot consultar que fer, com actuar en un tros o altre del llibre. Es bo que hi hagi una lectura inicial, si es vol no detallada, per saber on trobar cada cosa, però un cop fet això és un llibre de consulta de tres anys.\nQuins són els dubtes més habituals dels progenitors?\nDepèn mol de la edat del nen però bàsicament els relacionats amb el menjar, el dormir i els hàbits.\nCom s’aborda la qüestió de dormir els petits?\nEl dormir dels nens és un decisió dels pares. Poden dormir sols, en una habitació diferent, o a la dels pares, o poden dormir al llit dels pares. Cap decisió no és pitjor ni millor. El que si és molt important es que facin el que ells decideixin, no el que el nen els hi fa fer. Si uns pares volen que el nen dormi en el seu llit i acaba cada dia al llit dels pares, la cosa no va bé. Per això recomano educar, sobretot en els hàbits, des de un principi. Els pares són els que han de decidir el que volen, no el nen.\nTambé un dels objectius és ajudar a gaudir de la maternitat i paternitat?\nEvidentment. Un dels objectius és ajudar als pares i mares a guanyar confiança en ells mateixos, en que se sentin segurs i que l’educació del nen sigui un goig. Jo dic que els ensenyarà a gaudir un nen i no a ‘patir’ un nen.\nCreu que el seu llibre pot ser útil per als educadors?\nEls educadors no són el principal objectiu del llibre tot i que els hi pot servir molt bé per ajudar als pares ja coneixeran quines són les seves dubtes principals. És un llibre molt útil per pediatres joves, formats en grans hospitals i encara lluny de la feina del pediatra de capçalera, és a dir del PEDIATRA, amb majúscules, el metge de la família durant uns quants anys.\nQuines satisfaccions li ha reportat la seva professió en aquests llargs 40 anys?\nLa medicina és una de les professions més boniques que existeixen. La possibilitat de treballar en un gran hospital i en serveis punters (urgències i pediatria), de formar als metges MIR de pediatria, de donar classes a la Universitat als estudiants de Medicina i de infermeria i el poder estar amb els millors metges de la pediatria espanyola i mundial, només pot donar que satisfaccions, però de tot el que faig i he fet, el que més m’agrada és el contacte amb els nens, les seves famílies, poder guanyar-me la seva confiança i poder ajudar-los. Pensi que una de les meves feines principals ha estat la assistència als nens maltractats i el fet de poder ajudar a un d’aquests nens, com jo he tingut la oportunitat de fer en moltes ocasions, no té preu.\nPer últim, preveu continuar la sèrie per als petits de 4 i més anys?\nNo he pensat en continuar la sèrie perquè la situació a partir del 4art any és diferent. Possiblement si ho fes, hauria de ser amb col·laboració amb altres professionals, sobre tot psicòlegs. Això no vol dir que no tingui pensat escriure un altre llibre, ja que ja ho estic fent.


Principat de Pindos - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Principat de Pindos i Voivodat de Macedònia)\nEls alemanys van ocupar Grècia el 1941 i en van entregar una part del nord del país a Bulgària i una altra part a Itàlia.\nEls italians, en la seva zona, van afavorir l'establiment d'un grup paramilitar feixista per arrumanos ètnics, anomenada legió romana (recolzat també per Romania), sota el lideratge d'un Vlach de Samarina, Alkiviadis Diamantis.\nDiamandis esquerra el 1942 i va anar a Romania, i va ser reemplaçat per Nicolau Matoussi (1942-1943). Quan Matoussi va ser, ell també va anar a Romania, que va donar suport a la seva organització.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Principat_de_Pindos&oldid=18941349»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 12 oct 2017 a les 23:25.


Beguda de quinoa i arròs biològica - Diet Radisson\nBeguda de quinoa i arròs biològica\nBeguda vegetal i BIO que combina a la perfecció el sabor intens i característic de la quinoa amb la suau dolçor de l’arròs.\nLa Quinoa és considerada un superaliment per la seva densitat de nutrients. És la base de l’alimentació dels pobles andins i se l’anomena “el gra miraculós dels Andes”. Les seves proteïnes són completes i tenen tots els aminoàcids essencials, el que fa augmentar la seva popularitat entre vegetarians i vegans.\nProducte Biològic: fabricada amb ingredients procedents de l’Agricultura Ecològica. Per al seu cultiu no s’han fet servir adobs químics ni pesticides de síntesi.\nNo conté sucres afegits, només conté els sucres naturalment presents en els seus ingredients.\nNo conté lactosa ni proteïnes de la llet per la naturalesa dels seus ingredients i és tolerada per les persones al·lèrgiques a qualsevol component lacti.\nSense gluten per naturalesa.\nBaix contingut en greixos saturats i un baix consum d’aquests greixos contribueix a mantenir nivells normals de colesterol.\nEs pot prendre freda o calenta i també elaborar amb ella postres o salses.\nApta per a vegans.\nPRESENTACIÓ: en brick de 1 litre\nPreparem una salsa beixamel amb la Beguda de quinoa i arròs Biològica. Posem una mica d’oli en una paella i quan està calent torrem una mica la farina (o farina de blat de moro si no tolerem el gluten).\nAfegim la Beguda de quinoa i arròs i remenem contínuament perquè no es formin grumolls ni s’enganxi. Assaonem amb sal, pebre i nou moscada. Ja tenim una deliciosa salsa beixamel totalment vegetal.


Noves excavacions als jaciments ibèrics de Kum-Castellet de Banyoles i Coll del Moro, a Tivissa - Universitat de Barcelona\nInici > Notícies > Noves excavacions als jaciments ibèrics de Kum-Castellet de Banyoles i Coll...\nNoves excavacions als jaciments ibèrics de Kum-Castellet de Banyoles i Coll del Moro, a Tivissa\nEl jaciment de Kum-Castellet de Banyoles.\nArqueòlegs del Grup de Recerca sobre l’Arqueologia de la Complexitat i els Processos d’Evolució Social: Protohistòria, Mediterrani Antic i Colonitzacions han fet noves excavacions als jaciments ibèrics de Kum-Castellet de Banyoles i Coll del Moro de la Serra d’Almos, tots dos al municipi de Tivissa (Ribera d’Ebre).\nEl Castellet de Banyoles és l’única ciutat ibèrica documentada al curs inferior de l’Ebre. Va ser destruïda a les darreries del segle III aC en el context de la Segona Guerra Púnica, que va enfrontar Roma i Cartago. El 1937, els arqueòlegs Lluís Brull, Josep de C. Serra Ràfols i Salvador Vilaseca excaven les dues torres pentagonals del jaciment, que va continuar sent objecte d’excavacions durant els anys quaranta. Enguany s’ha reexcavat un sector d’uns 6.000 metres quadrats a tocar de les torres pentagonals, que ha permès recuperar i estudiar de nou restes arqueològiques que havien quedat colgades. La intervenció també ha permès descobrir un nou tram de muralla que no es va documentar en les excavacions dels anys quaranta.\nAl Coll del Moro, la segona campanya d’excavacions que hi ha dut a terme la UB té com a objectiu recuperar les restes arqueològiques excavades per Vilaseca durant els anys cinquanta del segle passat. En aquelles excavacions s’hi van localitzar restes constructives d’un poblat, un túmul funerari construït sobre dues habitacions, ceràmica ibèrica i restes òssies. En la campanya actual s’ha delimitat l’assentament i s’han excavat quatre recintes de la part superior. Cal destacar la bona conservació de les estructures, algunes d’elles amb més d’1,5 metres d’alçada sobre paviment.\nL’investigador de la UB Rafael Jornet explica que l’avenç de la recerca sobre la cultura ibèrica al municipi de Tivissa «assoleix un salt qualitatiu amb la incorporació de les excavacions de la Serra d’Almos, que permet incidir en un període menys conegut al territori: l’ibèric antic». «En aquest període —detalla l’expert— es consolida una estructura social jerarquitzada, que s’inicia durant la primera edat del ferro, al capdamunt de la qual hi ha un segment molt minoritari de nobles que concentren poder i riqueses». Són el que en l’anàlisi antropològica de l’evolució social es coneix com els big men o cabdills, que configuren els primers sistemes d’integració política, d’un abast territorial encara molt modest. Segons Jornet, el Coll del Moro de la Serra d’Almos s’interpreta «com un gran edifici fortificat on residiria una d’aquestes famílies dirigents, on emmagatzemarien productes propis i importats d’altres pobles de la Mediterrània, elaborarien artesania i organitzarien banquets i altres cerimònies en les quals el menjar i la beguda eren elements centrals, clau per reafirmar i perpetuar la seva posició privilegiada».\nLes excavacions s’emmarquen en el projecte de recerca quadriennal «Formació, desenvolupament i dissolució de la cultura ibèrica al curs inferior de l’Ebre (s. IX-I aC)», amb Rafael Jornet com a investigador principal.


Ajuntament de Masquefa, autor a Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa - Pàgina 147 de 509\nNova sessió del projecte Apropa’t a l’empresa\nEn aquest taller s’ensenyarà com preparar un discurs per despertar l’interès a l’entrevistador i tenir més probabilitat d’èxit en una entrevista de feina Els propers 6 i 9 de setembre es celebraran les noves sessions d’aquest programa que pretén ajudar les persones que es troben en procés de recerca de feina. En aquesta ocasió,…\nGeneralPer Ajuntament de Masquefa 23/08/2016\nCan Parellada viu les seves festes ’16 amb intensitat\nVeïns i organització es mostren satisfets de les activitats i la participació Els tradicionals concerts de nit, les activitats esportives, els àpats populars, l’aigua com a element protagonista i el concurs Top Talent com a proposta estrella, han completat un programa d’actes per a totes les edats i molt participatiu que va començar el passat…\nGeneralPer Ajuntament de Masquefa 22/08/2016\nEl concurs Top Talent, les activitats d’aigua, els concerts i l’esport seran alguns dels gèneres protagonistes d’aquesta nova edició de la Festa Major del barri. DESCARREGA’T AQUÍ EL PROGRAMA COMPLET D’ACTIVITATS Després de la Festa Major del Maset, arriba el torn de Can Parellada. Aquest proper dijous, dia 18 d’agost, els veïns del barri donaran…\nGeneralPer Ajuntament de Masquefa 17/08/2016\nNou èxit de participació en la Festa Major del Maset\nEls veïns del Maset es bolquen amb entusiasme en la celebració de la seva Festa Major. Clica aquí per veure totes les imatges de la Festa. Aquest passat cap de setmana El Maset ha celebrat la seva Festa Major, que un any més ha presentat una gran varietat d’activitats. Des de l’Ajuntament es dóna les…\nGeneralPer Ajuntament de Masquefa 09/08/2016\nConclouen les activitats d’estiu del Casal de Joves\nUna trentena de nois i noies participen en la programació estiuenca del Casal, que ha alternat diversos tallers lúdico-didàctics. L’Ajuntament de Masquefa segueix treballant per tal d’oferir als joves del municipi una oferta d’activitats variada i adaptada als gustos de tothom. En aquest sentit, des del Casal de Joves s’ha dut a terme un programa…\nGeneralPer Ajuntament de Masquefa 02/08/2016\nL’actuació s’emmarca dins les mesures per disminuir el risc d’incendis durant l’estiu Al llarg de les darreres setmanes la Regidoria de Sostenibilitat ha realitzat treballs de neteja forestal a la zona del Turó amb l’objectiu de reduir el risc d’incendi forestal durant aquests mesos d’estiu. Concretament, s’ha retirat la biomassa seca i s’ha eliminat l’excés…\nGeneralPer Ajuntament de Masquefa 29/07/2016\nEls masquefins diuen adéu a la Festa Major entre guspires i foc\nDes de l’Ajuntament es dóna les gràcies a totes les entitats i associacions del poble, que amb la seva implicació han ajudat a completar una programació per a tots els gustos i edats. El tradicional correfoc amb la Colla Pixafocs i Cagaspurnes Diables de Masquefa va posar ahir diumenge el punt i final a una…\nGeneralPer Ajuntament de Masquefa 25/07/2016


Un Salt al món: de maig 2013\nEnceto una nova secció en el blog (que durarà el que durarà) nomenada Paranormal Activities en la que explicaré alguns fets que he viscut i que tenen estranya o difícil explicació, si més no per a mi. I en tinc alguns quants.\nEl que vull explicar avui va passar fa alguns anys quan visitava el museu Thyssen-Bornemisza de Madrid.\nJa feia estona que era al museu. Havia començat per veure una exposició temporal sobre Paul Klee que m'havia entusiasmat especialment. Havia comprat l'entrada conjunta per l'exposició i per la resta de la col·lecció, així que després d'en Klee, vaig endinsar-me en el museu.\nLa col·lecció és molt bona i té obres excel·lents. Al final d'una sala, després de girar un plafó, vaig veure un quadre que em va cridar l'atenció. No sabria dir per què, però em vaig quedar clavat davant seu una estona. La pintura en qüestió era Jove cavaller en un paisatge de Vittore Carpaccio (1510).\nEn aquell moment jo no sabia absolutament res d'aquesta pintura renaixentista més enllà de la petita explicació situada en un petit rètol al seu costat, però no podia apartar la vista del quadre. Hi havia alguna cosa estranya, alguna cosa que em fascinava i no sabia què era ni explicar el per què d'aquesta fascinació, d'aquest embadaliment que em va agafar. La pintura era plena de detalls, de simbolisme, no hi havia res que estigués pintat per caprici o decoració, tot tenia el seu significat. D'això sí que me n'adonava, d'alguna cosa havien de servir les assignatures en història de l'art que havia fet durant la carrera.\nEl que va passar a continuació va anar més enllà de la simple observació de la pintura. No sé quan de temps portava mirant el quadre quan, de sobte, em vaig trobar en una habitació fosca, il·luminada dèbilment per unes espelmes. Davant meu, en un cavallet, hi havia el quadre del jove cavaller a mig fer i jo l'observava, però no amb els meus ulls, sinó amb els ulls de l'artista. M'havia traslladat al moment en que es pintava el quadre, havia viatjat en l'espai i en el temps!\nEm vaig espantar tant que vaig tornar a la realitat de cop. Tornava a ser el museu i la gent continuava envoltant-me. No semblava que hagués passat res ni que ningú s'hagués adonat de res, però jo era ben conscient d'haver viscut una experiència molt, molt estranya, potser paranormal. I sé que si no m'hagués espantat tant, hauria durat més i hauria tingut l'oportunitat de veure alguna cosa més d'aquell altre món.\nAvui és 17 de maig i és el Dia Internacional contra la Homofòbia i la Transfòbia, en anglès les sigles són IDAHO (International Day Against Homophobia).\nAquest dia coincideix amb el dia que la OMS va eliminar l'homosexualitat de les malalties mentals. Això va ser l'any 1990, és a dir, només fa 23 anys que l'homosexualitat no es considera una malaltia.\nÉs molt poc temps, encara queda molt camí per recórrer i més si es té en compte que al voltant de 80 països l'homosexualitat està criminalitzada i condemnada a penes de presó, i fins i tot a la pena de mort a països com Afganistà, Mauritània, Nigeria, Pakistà, Arabia Saudí, Emirats Àrabs i Iemen.\nEscrit per Deric a les 19:49 4 comentaris:\nEscrit per Deric a les 15:32 8 comentaris:\nEscrit per Deric a les 16:41 10 comentaris:\nSóc un personatge.\nNomés existeixo perquè algú - tú - em crea en llegir-me.\nEscrit per Deric a les 20:34 10 comentaris:\nTunisia, un any indeterminat del segle XX\nEm considero i em sento jove, però sé que ja no ho sóc (no tant). I em fa ràbia perquè no voldria deixar de ser-ho mai. No obstant, quan miro enrere i veig tot el que he viscut, ja no em sento tan malament per haver deixat de ser jove, tot i que, de fet no deixaré de sentir-m'hi mai, encara que el meu cos vagi cap a la decrepitud, però la ment no.\nEscrit per Deric a les 21:02 7 comentaris:


El govern espanyol no demanarà a la fiscalia una rebaixa en el judici del Procés\nÁbalos creu que el Procés no és "una sola persona", sinó que hi ha "responsabilitats repartides"\n2 min. Madrid 16/07/2018 15:11\n651x366 El ministre de Foment, José Luis Ábalos, en la seva primera compareixença al Congrés de Diputats / CHEMA MOYA / EFE El ministre de Foment, José Luis Ábalos, en la seva primera compareixença al Congrés de Diputats / CHEMA MOYA / EFE\nEl secretari d'organització del PSOE i ministre de Foment, José Luis Ábalos, ha deixat clar aquest dilluns que el govern espanyol no demanarà a la fiscalia que deixi d'investigar el Procés perquè "seria un escàndol per a la independència del fiscal". "No farem res", ha dit després de l'executiva federal del partit.\nÁbalos responia així a les paraules del vicepresident de la Generalitat, Pere Aragonès, en què demanava al govern espanyol que utilitzi els instruments que té al seu abast perquè s'anul·li la macro causa judicial i s'abordi el Procés des de la política.\nD'altra banda, Ábalos ha evitat pronunciar-se sobre el si el jutge instructor del Tribunal Suprem Pablo Llarena hauria d'acceptar que Alemanya lliuri l'expresident Carles Puigdemont perquè sigui jutjat només pel delicte de malversació. No obstant això, ha discrepat de la tesi que si Puigdemont no és jutjat per rebel·lió tampoc puguin ser-ho els altres membres del Govern. Segons ha dit, no té clar que "hi hagués un sol responsable", algú a la "cúspide" dirigint "tot el Procés", sinó que més aviat creu que "hi ha responsabilitats molt repartides dins i fora del Govern". "De fet, hi ha presos que no formaven part del Govern", ha insistit.\nPer a Ábalos, el PSOE ha canviat l '"arrogància" per "diàleg", en un assumpte en què d'altres van buscar "rèdits electorals".


Hi ha bruixes a la cuina: Cafè amb llet cremós i lleuger\nAnar a fer un cafè o convidar amics a fer el cafè m'encanta! No ho puc fer tan sovint com voldria però a vegades, com aquest cap de setmana, ho aconsegueixo! Paral·lelament, no ho sé... a vegades tinc la necessitat de deixar sortir la meva part bruixa: barrejar una mica d'allò amb una mica d'això mentre em sento que puc "crear" tot el que em passi pel cap: SANTA INNOCÈNCIA!!!!!!!!!!! La veritat és que la majoria de "creacions" acaben a les escombraries! :D\nI en un d'aquests moments d'eufòria és quan vaig decidir que en comptes de fer galetes, magdalenes, pastissos, cupcakes ( petit parèntesis: sobre cupcakes en parlarem molt aviat ja que dissabte vaig fer un workshop sobre com decorar-los!! Ens ho vam passar de conya! Gràcies Lela Cupcakes ) - o coques, el que em venia de gust era "re-inventar" el cafè amb llet!! I mira per on... el resultat va ser sorprenentment boníssim!!!!!!!!!!!!! I va tenir molt bona acollida! :D\nLa recepta no pot ser més fàcil i a favor de "l'Operació Biquini" ja que he utilitzat productes baixos en calories ;D El resultat: un cafè amb llet fresc, cremós i lleuger! Perfecte per tardes caloroses!\nPer a 4 cafès amb llet.\nDissolem 1 cullereta de cafè amb l'aigua.\nPosem el cafè, la xocolata trossejada i 1/2 cullerada de sucre a fondre al bany maria. Així que la xocolata està desfeta i la crema lligada, ho retirem del foc i ho deixem refredar uns minuts.\nBatrem el formatge a velocitat mitjana, fins que agafi consistència cremosa.\nHi afegim la 1/2 cullerada de sucre i les 3 culleretes de cafè sense parar de batre.\nSeguidament integrem la crema de xocolata amb la crema de cafè.\nBatrem un minut més a velocitat alta.\nPosarem la crema dins les tasses o els gotets de cafè pensant que ens ha de quedar espai per la nata.\nTaparem amb film transparent i reservarem a la nevera.\nArribat el moment de servir-los, els acabarem d'omplir amb una cullerada de nata i uns tirabuixons de xocolata.\nEls podeu servir acompanyats d'unes galetes, carquinyolis, neules o d'una coca senzilla de pa de pessic. I si teniu entre els convidats algú a qui no li agrada el cafè o nens, feu fondre la xocolata i el sucre sense el cafè i afegiu al formatge 3 culleretes de cacau en pols en comptes de cafè. Us quedarà una fantàstica crema de xocolata!\nAnimeu-vos a provar-ho i veureu com la gent us felicita :)\nI per acabar una mostra del Workshop del dissabte:\nPosted by Bruixes a la cuina at 20:55\nAlfons 6/5/13 10:56\nmentre esperem aquests cupcakes del workshop... un cafetó com aquest... si us plau!!\nBruixes a la cuina 6/5/13 21:07\n"Marxando" un cafetó per l'Alfons!!!! :)\nMònica Tarradellas 6/5/13 17:31\nA mi no m'agrada el cafè, però un d'aquests me'l prenia ara mateix!!! Una abraçada!\nBruixes a la cuina 6/5/13 21:08\nMònica, sempre pots fer-los amb la versió xocolatina! ;)\nMarta Martita 9/5/13 10:49\nOstres Dolors!!! Mmm!!! No sóc cafetera, però això ho vull provar ja!!! quina pintassa!!!\nAcabo de passejar-me pel teu blog i m'encanta!! Ja m'he apuntat i t'he afegit al meu!!\nPtons de dijous\nMarta Martita 9/5/13 13:48\nTens un premi al meu post de 8 de maig!!! (no et vull donar feina, però el premi si!! només pq ho sàpigues!!)\nBruixes a la cuina 9/5/13 16:56\nUauuuu Marta! Quina sorpresa: gràcies!!!!!!!!!!!! Gràcies pel premi, per passejar pel meu bloc i per quedar-te!!! Espero no decebre't! :)\nPel que fa al premi...és feina sí, però feina que faré amb gust!! I si ho he entès bé ara jo he de contestar el teu qüestionari,nominar a 10 blocs més i preparar per ells un qüestionari... molt bé! A treballar!! ;)


Rom: contrastos vora el mar\nUn antic xalet dels anys 60 del Passeig del Mar de Roses ha estat reconvertit per la família Rom, una nissaga hotelera de la localitat, en una taberna i restaurant gastronòmic de clara inspiració marinera però amb una potent carta amagada: als fogons hi ha el cuiner “de muntanya” Pere Planagumà, que durant quize anys va ser el cap de cuina del restaurant Les Cols d’Olot, de dues estrelles Michelin.\nTot va començar fa tres anys, quan la família Rom va comprar un xalet situat davant la platja del Salatà que ha convertit en un restaurant de dues plantes molt lluminós, amb privilegiades vistes al mar i on predomina la pedra, el ferro i la fusta. La planta baixa, amb capacitat per a 45 comensals i un espai de terrassa, va obrir el passat 17 de juny com a taberna i de cara a l’any que ve s’inaugurà el restaurant gastronòmic a la planta superior. El xef garrotxí Pere Planagumà dirigeix un jove equip en el qual destaquen el cap de cuina Nicolàs Ahumada, que anteriorment havia treballat al Mas de Torrent i al Molí de l’Escala i Albert Lorenzo, que ha passat per Les Cols i Ca l’Enric de la Vall de Bianya i s’ocupa de les postres. “Amb en Pere teníem la mateix idea i ens vam entendre a la primera”, explica Fausto Rom, que dirigeix el local juntament amb el seus germans. I aquesta idea no era altra que “fer feliç al client i que repeteixi”, resumeix Planagumà.\nDe moment només ha entrat en funcionament la taberna que té una extensa carta de 65 propostes que van evolucionant al llarg de la temporada i que inclouen un ampli assortit d’snacks (sardines en escabetx; ou a la mimosa amb tonyina i escalivada; bunyols de bacallà, mel de pi i pinyons o patates d’Olot amb romesco picant, per citar-ne només algunes exemples), petits entrepans (sandwitx amb carn de llagosta, llobregant i salsa tàrtara o el de calamars amb allioli i tinta), fideus i arrossos (secs i melosos), peix (fresc de la llotja de Roses amb el rom al forn amb patates a l’estil pobre com un dels plats estrella en honor al cognom de la família i al nom del local), carns (costelló de porc, menta i alfàbrega; entrama a la brasa o magret d’ànec amb peres, llor, eucaliptus i vi ranci, entre d’altres) i postres (amb curioses versions de plats de tota la vida com la comtessa, l’arròs amb llet o el rom cremat).\nLa planta superior, amb espai per a una vintena de persones, s’obrirà properament com a restaurant gastronòmic. Els propietaris del local i el xef estan acabant de dissenyar la carta en la que es vol apostar per la cuina marinera d’avantguarda. Tot i que la proposta culinària no està enllestida, els plats que es poden degustar a la taberna i el discurs de Pere Planagumà ja donen algunes pistes de cap a on poden anar els trets. “Volem ser genuïns, crear la nostra pròpia proposta i que no pugui ser comparada”, explica. Per exemple, a la taberna no hi falten alguns clàssics com els calamars a la romana, l’esqueixada de bacallà o les patates braves, però passades pel sedàs del xef. Les patates braves reben el nom de “dadinhos” cruixents de tapioca i farro amb ketchup picant i l’esqueixada ‘acompanya d’un granissat de tomàquet i olives crispy.\nEn la seva particular revisió de la cuina marinera hi té un paper rellevant la visió de muntanya de Pere Planagumà que amb aquest canvi ha volgut sortir de la “zona de confort” en la qual estava instal·lat des de feia 15 anys a Olot i que l’havia portat sobretot a treballar amb productes de La Garrotxa.\nEl canvi ha estat radical: ara des de la cuina divisa el mar d’on en surt bona part de la matèria prima com el peix fresc de la llotja de Roses. Al restaurant Rom el protagonista és la cuina marinera i el producte local i de temporada “però amb una mirada al passat i també al futur”, segons explica Panagumà. Del passat hi ha reminiscències a la cuina catalana i empordanesa com els arrossos caldosos, l’esqueixada o el Niu, probablement el plat més barroc de la cuina catalana, originari de Palafrugell, en el qual els tapers i mariners hi posaven bacallà, ou dur, patata, aviram o fins i tot salsitxes.\nEls orígens garrotxins de Planagumà també es noten. Les al·lusions a la cuina de muntanya i de mar i muntanya son presents en diverses elaboracions com el gelat de mató, alfàbrega, garum (una salsa de peix feta principalment amb anxova) i tomàquet, elaborat amb llet d’ovella ripollesa del Mas Marcè; la brandada de bacallà amb ceps dels boscos d’Olot o el civet de senglar i la llebre a la Royal que també incorporen el potent sabor a mar del garum.\nAl capdavant de les postres hi ha el pastisser Albert Lorenzo, forjat en diferents restaurants amb estrella Michelin. A la carta hi figura una particular versió de la comtessa, molt allunyada del gelat industrial més famós, que incorpora xocolata i nata en diferents textures. També versiona altres clàssics com l’arròs amb llet, que acompanya de llet de coco i espuma i trossos de mango i també fa propostes pròpies com els préssecs amb un almívar de vi blanc fumats a la brasa, pastissos de fruita o de formatge i elabora tots els gelats i sorbets que acompanyen la carta de postres.\nLa carta de vins la integren 75 referències, de les quals un 60% son de la Denominació d’Origen Empordà.\nEl Restaurant Rom obre tots els dies excepte dimarts i dimecres al migdia. L’horari de dinars és de 13h a 15.30h y els sopars se serveixen entre 19.30h y 22.30h. El preu mig ronda els 40 o 45 euros sense vi i entre 50-55 euros amb vi.


Rosselló presenta el llibre d’Antonieta Jarne ‘Carrer Galera, 5’ | Lleida.com\nAhir dijous, 6 de maig, Antonieta Jarne, professora d'Història contemporània de la Universitat de Lleida (UdL), va presentar el seu llibre “Carrer Galera, 5” en un acte organitzat per la Biblioteca Municipal de Rosselló, amb la col·laboració de Pagès Editors, i que es va dur a terme a la Sala de Plens de l'Ajuntament de Rosselló per tal d'acomplir amb les mesures sanitàries i els protocols vigents en la celebració d'actes culturals.\nAquesta novel·la va ser l'obra de proximitat més venuda durant la passada Diada de Sant Jordi. S'hi explica la vida dels darrers 150 anys de la mà del transcurs de 5 generacions i de la veu de les dones que en són protagonistes, amb l'escenari de fets històrics i paratges reals, des de les Garrigues fins a Lleida ciutat.\nProp de vint escriptores i escriptors de Ponent col·laboren amb l'especial Sant Jordi de LLEIDA.COM\nL'obra d’Antonieta Jarne va més enllà de la faula i les anècdotes que explica, perquè els elements estètics que empra i les idees lògiques que s'hi treballen arriben al lector armoniosament entreteixides. Tot el conjunt literari, amb les seves relacions simbiòtiques i el seu treball documentalístic, creen una novel·la que convida a ser recomanada per als desconeguts i rellegida per a aquells que tenen la sort de tenir-la a les seves mans. En definitiva, una obra anacrònica que resta per a les futures generacions.\nLa Biblioteca Municipal de Rosselló promou la vida cultural del municipi. A banda de les presentacions de llibres, participa en el circuit de l'exposició itinerant 'Textures i lectures' de la rossellonenca Palmira Rius, organitzat per l'Àrea de Cultura del Consell Comarcal de Segrià. En el marc d'aquest darrer projecte, el 29 d'abril van dur a terme una conversa literària sobre dramatúrgia amb la professora de Literatura anglesa de la UdL Núria Casado, per fer palès el teatre com a gènere literari llegible alhora que art escènic. L'exposició continua oberta al públic a la Biblioteca Municipal de Rosselló, fins al 14 de maig.\nAntonieta Jarne: "Sembla que afortunadament durant aquest temps la gent s'ha dedicat a llegir més"\n⏯ La Diada de Sant Jordi torna als carrers de Lleida


Obre a Manresa un supermercat cooperatiu amb gairebé 800 socis La República\nObre a Manresa un supermercat cooperatiu amb gairebé 800 socis\nACN Manresa.-Amb més de 90 anys, en Xavier Gibert fa temps que està jubilat, però ara tornarà a treballar. Ho farà tres hores al mes, com la resta de socis […]\nACN Manresa.-Amb més de 90 anys, en Xavier Gibert fa temps que està jubilat, però ara tornarà a treballar. Ho farà tres hores al mes, com la resta de socis del supermercat del qual és copropietari, un dels primers establiments cooperatius d’aquest tipus a Catalunya. I té clars els motius pels quals s’ha fet soci: “Aquest supermercat donarà vida a la pagesia que s’està perdent”. Supercoop ha obert portes al Mercat Puigmercadal de Manresa després de reunir els més de 700 socis necessaris per fer-ho. Cadascun ha aportat 50 euros de capital i també hi posarà tres hores de treball al mes. “És una manera d’empoderarament i trobar solucions als nostres problemes, de coherència, de criteri i de manera d’entendre el món”, explica un dels socis, Natxo Tarrés.\n(Aquesta notícia anul·la l’anterior, publicada a les 07.00 hores, on s’afirmava per error que el de Manresa era el primer supermercat cooperatiu de Catalunya. La notícia original ja ha estat modificada)Al barri de Brooklyn, a Nova York, funciona –amb molt d’èxit- un supermercat cooperatiu sense ànim de lucre. Són propietaris i clients alhora i controlen els productes que s’hi venen, tots ells d’origen sostenible i de proximitat. Inspirats en aquesta i d’altres iniciatives similars, a Manresa ha nascut Supercoop.De moment, ja té gairebé 800 socis i ha superat, en tan sols un any, la barrera dels 700 necessaris per obrir. Cada soci ha aportat 50 euros de capital, i treballarà tres hores al mes. “Així es genera un espai de comunitat i de trobada amb gent de la ciutat”, explica una de les sòcies, Alba Rojas. Perquè el projecte sigui “fort”, caldrien 1.200 persones i, perquè surtin els números, cada soci s’hauria de gastar un mínim de 120 euros al mes.A Supercoop Manresa, s’hi pot trobar pràcticament de tot, com un supermercat convencional, però tots els productes són de proximitat i ecològics.Per què a Manresa?La posada en marxa d’aquesta iniciativa cooperativa no s’obre a Manresa per casualitat. A la capital del Bages ja fa anys que hi ha diverses iniciatives relacionades amb el consum local i conscient. “Manresa és una ciutat que tradicionalment ha tingut grups de consum, una xarxa de sobirania alimentària i un munt de gent que aposta perquè això sigui possible”, explica una de les sòcies, Alba Rojas.Ara, tot això ha pres molt més sentit en plena pandèmia quan, segons Rojas, la gent és cada cop més conscient que la cistella de compra té conseqüències directes sobre el territori.Revifar el Mercat MunicipalEl supermercat cooperatiu s’ha situat al Mercat Municipal de Puigmercadal, que fa tan sols uns anys estava ferit de mort. La seva arribada ha servit com a atractiu i ara ja hi ha 19 parades, 5 d’elles obertes en els últims mesos, en plena pandèmia.