El MUHBA inaugura la Via Sepulcral Romana | El Fil de les Clàssiques\n← Ara va d’aqüeductes! Cinquanta anys d’Astèrix! →\n21 thoughts on “El MUHBA inaugura la Via Sepulcral Romana”\nlina 27 octubre 2009 at 21:21\nAve Lida!! Enguany no farem l’exposició del dia d’Halloween amb vam fer l’any passat, però farem una altre cosa millor i és que anem al parc del laberint :D. He buscat una mica informació sobre els funerals romans: els monuments funeraris dels romans s’estiuaven fora dels límits de la ciutat i és solien decorar amb jardins als costats, com podem veure a Pompeya, també podem destacar que a més dels jardins, les tumbes estaven dotades d’elements per a poder celebrar banquets funeraris amb els quals els seus éssers benvolguts honraven al difunt (tubs de libació, pèrgoles, exedres i pous). Freqüentment es realitzaven ofrenes d’ous, jueves, llentilles i vi, ja que el vi era el substitut de la sang (beguda preferida dels morts).\nL’espai de l’enterrament,”sepulchrum”, va adquirir el caràcter de lloc sagrat,”locus religiosus”,en el qual tan sols podien accedir els familiars.\nEn el cap dels difunts és posava les corones que havia rebut en vida i també es dipositava al costat del cadàver una moneda perquè Caront transportés la seva ànima amb barca i travessar així la llacuna Estígia cap al regne dels morts. Finalment el cos del difunt es col•locava sobre una llitera amb els peus cap a la porta d’entrada, envoltat de flors, símbol de la fragilitat de la vida i es cremaven perfums. Segons la condició social romana, el difunt s’exposava de tres a set dies.\nLes principals inscripcions funeràries dels romans eren D.M.S., Dis Manibus Sacrum (“Consagrat als Déus Ragis”), H.S.I., -Hic Situs Est- (“aquí està enterrat”), o S.T.T.L., -Sit Tibi Terra Levis- (“que la terra et sigui lleu”).\nVale Lida!! ens veiem demà 😀\nLaura G 1 novembre 2009 at 20:12\nMolt bona recerca Lina!\nAlis Komarova 2 novembre 2009 at 13:49\nQue fort, tenir tumbes dels Romans en una ciutat tan gran com Barcelona.\nHe vist una imatge del video que surten les tumbes, i mes arriva hi ha un carrer ple de motos.Segur que la gent tira coses, els maleducats.\nS.T.T.L., -Sit Tibi Terra Levis- significa que la terra et sigui lleu.\nQuina cosa mes curiosa, aixó de pensar que despres de la mort si pronúncien el nom del mort que seguiria viu.\nSegú que molta gent el pronuncia quan llegeix el nóm de la tumba.\nMargalida Capellà Soler Post author 3 novembre 2009 at 07:24\nLlegiu la notícia a El Periódico i visioneu la sepultura d’un gos en el nou espai d’interpretació de la Via Sepulcral Romana a Barcelona: http://www.elperiodico.com/default.asp?idpublicacio_PK=46&idioma=CAS&idnoticia_PK=657729&idseccio_PK=1022\nMargalida Capellà Soler Post author 1 maig 2010 at 11:53\nUs recomano la lectura d’aquest apunt de Sebastià Giralt a Els dies de Dèdal.\nOriol López 3 novembre 2010 at 17:51\nSTTL és una locució llatina que significa “que la terra et sigui lleu” i que els romans posaven a les tombres referint-se a l’angoixa que produÏra el pes de la terra sobre el cos del mort.\nChaima Anza 5 novembre 2010 at 14:27\nAquest locució llatina STTL significa: “que la terra et sigui lleu” . Abans els romans i posaven a les tombres el pes de la terra sobre el cos del mort.\nAbans els romans feien coses molt diferentes a les nostres i una d’aquesta coses es la que explicat!\ncalvarez.01 13 desembre 2010 at 12:05\nCom bé han dit els meus companys tant de primer com de segon de batxillerat STTL, és una locució, lògicament llatina, que significa Sit tibi terra levis, que traduït al nostre idioma és “Que la terra et sigui lleu”. Sabia el significat d’aquesta locució des de l’any passat, i la recordava lleugerament, però després d’haver fet una lectura d’aquest article i de cercar a internet, m’he refrescat la memòria.\nJa tinc ganes d’anar a la sortida de divendres!\nMargalida Capellà Soler Post author 14 desembre 2010 at 13:54\nLina, què és això que has posat al teu comentari referent a D.M.S.?\nlina 14 desembre 2010 at 17:26\nAve Lida! una vegada vist el teu comentari, veig que tens raó.\nL’inscripció funerària és “D.M.” que vol dir ” dedicat als deus manes”.\nEl manes eren ànimes dels éssers estimats que havien mort.\nHe trobat informació molt interessant sobre els deus Manes:\nEls primitius Déus Manes es mantingueren fins la consolidació del cristianisme com els déus d’Ultratomba.\nEls Manes eren les ànimes dels difunts. El temor als déus Manes es traduïa en la dedicació d’ofrenes anuals de flors, llet, vi i mel en les festes parentalia del 21 de febrer; rituals semblants tenien ocasió durant el novenarium que seguia tots els enterraments.Existia la creença que els dies de mitjans del mes de maig era un temps propici per què els fantasmes dels morts es trobessin insatisfets. El pare de família, les nits del 9, 11 i 13 de maig, havia de recórrer la casa pronunciant conjurs per a foragitar-los.El lloc on hi havia dipositat un cadàver era propietat dels Déus Manes i tenia caràcter religiós. ( http://www.cefax.org/tecno/roma07/pagina8.htm)\nIván Zapico Fernández 25 octubre 2011 at 09:22\nGran article!! Sttl que la terra et sigui lleu , ja que els romans interpretaven que el cos de la persona havia de soportar la terra.\nUxue Avilés 25 octubre 2011 at 22:40\nPenso que aquest és un article molt interessant. M’ha sorprés molt que en una de les nostres ciutats més properes i més grans poguem trobar tombes.\nEl que significa STTL (Sit Tibi Terra Levis) és: “que la terra et sigui lleu”. Els romans posaven abans sobre cada tomba el pes de la terra sobre el cos del difunt.\narcos.carla2011 27 octubre 2011 at 16:11\nÉs un gran artícle Lida, y molt interessant.\nSTTL (Sit Tibi Terra Levis) és: “que la terra et sigui lleu”.\nAquest estiu els meus pares s’han dedicat a portar-me de ruina en ruina per tot el sud, perque els hi agrada molt i a mi també pero la pròxima vegada que vulguin anar a veure alguna ruina ja els diré que em portin a Barcelona que esta més a prop.\nLaura Luna 6 novembre 2011 at 13:51\nCada cop que parlem de ruines penso que és fascinant que sota els nostres peus i així un altre món molt diferent del nostre del qual nosaltres provenim d’allà. No me’n faig la idea, em fascina.\nMargalida Capellà Soler Post author 23 agost 2013 at 09:40\nVid. LA VIA SEPULCRAL ROMANA DE BARCINO http://cicerobarcino.blogspot.com.es/2013/08/la-via-sepulcral-romana-de-barcino.html?spref=tw\nirina i Andrea 12 desembre 2013 at 10:36\nJa que parlem d’una Via sepulcral, nosatres us parlarem sobre les vies romanes:\nLes vies formaven una xarxa de carreteres que abastava tot l’Imperi Romà. Al seu origen, la xarxa va ser dissenyada per a mantenir un control efectiu de les zones incorporades a l’Imperi, però ràpidament van adquirir importància econòmica, facilitant el comerç i les comunicacions. El desenvolupament de la xarxa de vies romanes es va produir al mateix temps que el creixement de l’Imperi. Fins a finals del segle IV aC, les calçades romanes eren poc més que senders que conduïen a Roma des de les distintes ciutats del Laci. Des d’aquest moment van començar a construir-se segons un pla establert, dissenyat conjuntament amb el programa tàctic d’expansió. En tenir un significat militar considerable, es van desenvolupar sistemes més complexos de construcció de calçades, en vista a fer-les més permanents i millors per a suportar diferents tipus de trànsit. Es van usar pedres de diferents grandàries per a construir unes calçades sòlides: les pedres grans es col•locaven en la base i sobre aquestes s’establia una capa de pedres més reduïdes. En alguns casos, normalment en les rutes més importants, sobre aquests fonaments es col•locava un ferm de llambordes. Segons la llei romana tota persona tenia dret a usar les calçades, però els responsables del manteniment eren els habitants del districte pel qual passava. La via romana més antiga documentada la península és la que enllaçava els poblats d’Iluro i el d’Ausa, construïda entre el 120 aC i el 110 aC. Per Barcelona i València passava la Via Augusta, que unia Cadis amb els Pirineus.\nCristina Berjano 12 febrer 2014 at 13:07\nAqui deixo un comentari sobre com va ser la conquesta romana a Catalunya.\nEl període romà a Catalunya és el període següent al període iber. Comença el segle III aC amb la romanització i va acabar amb la invasió dels visigots. El territori a l’arribada dels romans estava compost per un conjunt de tribus íberes i colònies hel•lèniques, i no seria fins segles després que es formaria el que avui entenem com Principat de Catalunya.\nAníbal, que havia succeït Àsdrubal el 221 aC, en assaltar i sotmetre Saguntum, va trencar el Tractat de l’Ebre i esclatà la segona Guerra Púnica. El cartaginès va recórrer la costa del llevant peninsular i va contreure pactes amb molts pobles indígenes; va traspassar els Pirineus i els Alps i entrà a Itàlia, on infringí una sèrie de derrotes als exèrcits de Roma. A Ibèria restava Àsdrubal Barca com a lloctinent al sud, mentre Hannó controlava l’àrea al nord de l’Ebre.\nEl 218 aC la República Romana decidí tallar els subministraments i la ruta de retirada de l’exèrcit cartaginès. Gneu Corneli Escipió Calb comandant 60 naus, 10.000 infants i 700 genets, uns 30.000 homes en total (equivalent a quatre legions) desembarcà a Emporion, factoria grega aliada dels romans, i es dirigí per terra seguint la via Heraclea, cap a Cissa on derrotà les forces cartagineses i hi establí una base militar, on després s’aixecaria la Tarraco romana. Després marxà cap a l’Ebre, on esclafà els contingents púnics d’Asdrúbal en una batalla naval a la seva desembocadura. Aprofità la campanya per segellar pactes d’amistat amb els pobles indígenes i renovar els antics, i contractar mercenaris ibèrics. Poc després el seu germà Publi, que havia acudit amb ell com a legat, marxà a la costa etrusca per mar quan s’assabentà que Aníbal havia creuat els Alps, però tornà a Hispània el 216. Publi també va contreure pactes personals amb cabdills com Indíbil, reietó dels ilergetes. Així, els dos germans Escipions, entre el 216 i el 212, seran els comandants en cap de les tropes romanes a la península, front a l’exèrcit púnic comandat per Asdrúbal i Magó. En aquests anys aconseguiren sotmetre els pobles de la costa catalana, derrotar Àsdrubal a la batalla d’Ibera el 215 aC, conquerir Saguntum el 212 aC i establir defintivament el seu quarter general a Tarraco, fins que foren derrotats i morts pels cartaginesos el 211 aC en terres de l’actual Sierra Morena.\nEl 210 aC arribà Publi Corneli Escipió Africà Major, fill de Publi, que volia venjar la mort “del seu pare, del seu oncle i el de la pàtria”, amb 10.000 infants, 1.000 genets i 28 naus militars. S’enfrontà amb els cartaginesos, que comptaven amb 25.000 soldats d’infanteria i 2.500 genets, i el 209 aC aconseguí prendre Cartago Nova, la capital púnica a Hispània, cosa que va fer que Magó es rendís al romà, i que Escipió n’aconseguís un important botí. Posteriorment va instal•lar-hi una guarnició. Dues altres grans victòries de la República romana contra els cartaginesos foren les de Baecula el 208 aC, i la d’Ilipa el 207 aC.\nMargalida Capellà Soler Post author 5 març 2014 at 19:42\nEvidències d’un nou tram de via sepulcral romana altimperial a les excavacions del Mercat de Sant Antoni. http://arqueologiabarcelona.bcn.cat/una-nova-via-sepulcral-romana-leixample-de-barcelona/\nMargalida Capellà Soler Post author 21 juliol 2018 at 18:35\nL’aparició d’una necròpolis després de l’enderrocament de l’edifici altera els treballs de desenrunament https://cat.elpais.com/cat/2018/07/19/catalunya/1532026321_785368.html?id_externo_rsoc=TW_CC\nMargalida Capellà Soler Post author 29 gener 2019 at 16:05\nJa han passat deu anys!


[Solucionat] L'aplicació Xbox no rep problemes de notificacions o invitacions a festes - Altres\nL'aplicació Xbox no rep problemes de invitacions / notificacions de festes\nSi sou propietari de Xbox, probablement coneixeu l’aplicació Xbox per a Windows.\nMolts usuaris van informar que l'aplicació Xbox a Windows 10 no rep invitacions a festes i, a l'article d'avui, ho solucionarem.\nSi sou jugador de Xbox, és possible que vulgueu consultar altres articles del nostre Secció de jocs .\nTeniu problemes addicionals amb la vostra Xbox? Tenim un tot Xbox Hub dedicat a solucionar aquests problemes.\nL’aplicació Xbox és una gran addició a Windows 10 que us permet estar connectat amb la comunitat Xbox mentre esteu al vostre PC.\nMalauradament, molts usuaris de Windows 10 van informar que l'aplicació Xbox no rep invitacions a festes i això pot ser un problema. Avui us mostrarem com solucionar el problema d’una vegada per totes.\nCorregiu l'aplicació Xbox Windows 10 que no rep invitacions a festes\nCom puc acceptar una invitació a una festa a l'aplicació Xbox?\nUn cop enviada la invitació a una festa, rebreu una notificació al Centre d’acció.\nAra seleccioneu la notificació i trieu l'opció d'unir-vos a la festa.\nAquesta és l'única manera d'acceptar invitacions a festes, però si la vostra aplicació Xbox no rep invitacions a festes, tenim un parell de solucions que us poden ajudar a solucionar aquest problema.\nEl compte de convidat de Xbox One no funciona\n1. Restabliu l'aplicació Xbox\nAneu al Aplicacions secció.\nLocalitzeu el fitxer Aplicació Xbox a la llista i feu clic a Opcions avançades .\nDesplaceu-vos cap avall i feu clic a Restableix botó.\nEs tracta d’una solució senzilla, però molts usuaris van informar que els va ajudar a solucionar el problema amb les notificacions d’aplicacions Xbox que no funcionaven a Windows 10.\n2. Assegureu-vos que les notificacions estiguin activades\nObriu el fitxer Aplicació Configuració i anar al Sistema secció.\nSeleccioneu Notificacions i accions , i habilitar Rep notificacions d'aplicacions i d'altres remitents .\nTambé podeu consultar la llista d'aplicacions individuals i assegurar-vos que l'aplicació Xbox us pugui enviar notificacions.\nDesprés de fer-ho, s'hauria de solucionar el problema relacionat amb l'aplicació Xbox que no rebia invitacions a festes.\n3. Utilitzeu l'aplicació Xbox en mode de finestra\nInicia el joc que vulguis executar a l'aplicació Xbox.\nAra moveu el ratolí a la part superior de la pantalla.\nApareixerà un menú. Feu clic a fletxes diagonals botó.\nAra l'aplicació canviarà al mode de finestra i el problema s'hauria de resoldre. Tingueu en compte que això és només una solució alternativa, però ha funcionat per a alguns usuaris.\n4. Desactiveu i desinstal·leu la barra de jocs\nObriu el fitxer Aplicació Configuració i anar al Joc secció.\nDesactiveu el fitxer Barra de jocs .\nAra premeu Tecla de Windows + X i tria PowerShell (administrador) de la llista.\nObriu el fitxer Aplicació Xbox Companion .\nAnar a Configuració> Notificacions i habilitar Invitacions per a festes i jocs .\nTingueu en compte que Powershell és una eina avançada, de manera que no seria una mala idea crear una còpia de seguretat abans d’eliminar components integrats com Game Bar del sistema.\nSi les notificacions de l'aplicació Xbox no funcionen, assegureu-vos que les notificacions estiguin activades. Si això no ajuda, proveu de restablir l'aplicació Xbox o utilitzeu les nostres solucions.\nPreguntes més freqüents: obteniu més informació sobre les notificacions d'aplicacions Xbox\nPer què les meves notificacions no funcionaran a Windows 10?\nSi les notificacions no funcionen, cal que ho feu corregiu el servei de notificacions push de Windows problemes.\nPer què no puc rebre invitacions a Xbox One?\nLa vostra configuració sol ser la causa principal d’aquest problema i només cal ajustar-la soluciona problemes de convidació del joc Xbox One .\nPer què no puc unir-me a les festes de Xbox a l'ordinador?\nSolució de problemes de festa de Xbox al vostre PC és senzill i, en la majoria dels casos, només heu de comprovar la configuració de la connexió.\nkotor no llançarà Windows 10\nno s'han pogut validar els fitxers i es tornaran a adquirir


"En un futur, el que ens diferenciarà de les màquines és el poder de comunicar i raonar"\nXènia Castelltort, impulsora de l’Escola d’Oratòria de Vilafranca.\n20/05/2021 - 20:00h\nParlar no és el mateix que comunicar. Hi ha persones, que parlen i parlen, però al final acaben sense dir res. Però quina és la diferència entre una cosa i una altra? Xènia Castelltort ho té clar: dominar l’art de l’oratòria\nFa uns quants segles, saber-se comunicar era un dels grans valors dels líders socials, a l’antiga Grècia per exemple. Actualment, el discurs ha anat perdent importància. La Xènia Castelltort s’ha proposat recuperar aquesta art amb l’escola d’oratòria que acaba d’obrir a Vilafranca. Un centre que té com a objectiu principal popularitzar el saber fer a l’hora de comunicar.\nL’oratòria és un art?\nSi, l’oratòria és un art. És l’art de parlar en públic. Tots parlem i tots comuniquem, però és cert que no tots ho fem bé. Per arribar a dominar l’art de parlar en públic hem de tenir en compte una sèrie de coses que ens ajuden. Com per exemple: mostrar seguretat, la veu, el llenguatge no verbal. Un cop som capaços de dominar tot això, pots jugar de la manera com a tu t’interessa en una situació o en una altra.\nParlar no és comunicar?\nNo, hi ha molta gent que parla i no diu res. No tothom comunica.\nTothom és capaç de dominar l’art de l’oratòria?\nI tant! Tothom és capaç de dominar-lo, però es necessita coneixement i pràctica. Són les dues coses que crec que fan falta: coneixement del tema sobre el qual has de parlar –a la televisió veiem molta gent que parla sobre coses que veus que no saben–, i coneixement de les eines per parlar en públic. I també cal pràctica. L’oratòria és com anar en bicicleta. El primer dia estem molt nerviosos, però quan sabem què fem bé i què no, podem millorar coses. Això s’ha d’anar provant.\nPerquè ens fa tanta por parlar en públic?\nPerquè tenim la percepció que la gent ens jutja. La gran por que tots tenim és sentir-nos jutjats. Moltes vegades, la persona que intervé es posa és l’experta del tema, i la gent que té davant no ve a jutjar-lo ni fiscalitzar-lo, sinó a aprendre. A vegades només és qüestió de canviar el xip.\nS’ha perdut una mica el respecte per l’art de l’oratòria?\nPotser no s’ha perdut el respecte a tot arreu, però a la televisió, per exemple, és molt clar que hi ha certs programes on es veu que no importa qui aporta més coneixement, sinó qui crida més. I això també passa amb els debats. Ara els rebats polítics es regulen per evitar que la gent no s’aixafi, però hi ha concursos de debat en altres àmbits en què l’estructura és molt clara. El debat no es basa en el fet que qui crida més té més raó, sinó que es pot debatre tranquil·lament amb un cert ordre, i l’espectador entén més les coses.\nEls debats al Congrés, per exemple, sovint fan passar vergonya.\nSí, perquè s’han convertit en un espectacle. A més, és un espectacle dolent. Criden, es desqualifiquen. Tu voldries veure gent que debat per decidir coses que t’afecten, però la realitat és molt diferent.\nL’oratòria era cabdal a l’antiga Grècia. S’ha perdut una mica el respecte per aquesta pràctica?\nTinc la sensació que ara comencem a ser conscients que l’oratòria ha de ser cabdal. Des del Departament d’Educació, per exemple, s’està començant a potenciar el tema. Perquè és cert que a la majoria de feines, actualment, hi ha un moment o altre en què has de parlar davant de públic. Abans es pensava que parlar en públic era cosa només d’algunes professions, però ara ja no és així.\nA mi, a l’escola ningú em va ensenyar a parlar. Ara les escoles fomenten més aquesta pràctica.\nSí, és cert. Ara, quan jo vaig als instituts a ajudar els alumnes de batxillerat a preparar el Treball de Recerca, em trobo que la por ja no la tenen. Això és meravellós. Estan acostumats a sortir davant de la classe a explicar alguns temes, i a mi només em toca la feina de polir-los.\nVostè ha estat en diferents part del món per qüestions professionals. L’oratòria es cuida més en altres països?\nQuan viatges t’adones que hi ha diferències. A Anglaterra per exemple, el discurs els surt com una cosa més innata, més natural. Quan s’han de presentar, per exemple, vesteixen el que volen dir d’una manera que arriba més. Aquí no està tan arrelat.\nPer als que no ens ho van ensenyar, l’Escola d’Oratòria és una bona opció per aprendre.\nSí, sí, evidentment les formacions són una molt bona manera d’aprendre.\nEl gran orador es fa. Darrere d’un gran orador hi ha molta feina prèvia. El teu primer discurs mai serà exceŀlent”\nXènia Castelltort, actriu i comunicadora\nLes que vostè planteja, però, són un xic diferents de les que es feien fins ara…\nFins ara, les formacions estaven molt enfocades a l’empresa. El que jo he volgut fer és popularitzar l’oratòria. Primer, per trencar aquesta por de parlar en públic, ja que segur que en un moment o un altre segur que ens hi hem d’enfrontar. I segon, la voluntat de popularitzar-ho, era per arribar als nois i noies dels instituts.\nLa tècnica teatral és clau en les seves sessions.\nSi, jo sóc actriu de formació, i aplico algunes de les coses apreses a les formacions, perquè crec que tenen molts beneficis. Un dels principals és que l’art dramàtic t’ajuda molt a conèixer-te a tu mateix. El control corporal i el control de la veu, per als actors, és un tema bàsic. I a l’Escola d’Oratòria lliguem això amb el control que has de tenir quan parles davant de gent, en una entrevista de feina, per exemple.\nQuines formacions fa l’Escola d’Oratòria?\nFem sessions individuals, al juliol comencem un casal d’estiu que es diu ‘Comunica com un Youtuber’, que dura una setmana només als matins i és per a nens de 10 a 16 anys, i també estem programant alguns monogràfics mensuals per a adults. A l’octubre també farem una extraescolar de comunicació per alumnes d’ESO i Batxillerat.\nSi vull ser una gran oradora, en qui m’he d’emmirallar?\nActualment tenim el gran Barack Obama, que molts diuen que és l’hereu de Ciceró, el gran orador de l’època grega. Si analitzem els seus discursos, és un home que de seguida crea una gran empatia amb el públic, que sempre somriu. El famós “Yes, we can” no va ser casualitat. Tenia un carisma natural gairebé imbatible.\nParla de carisma. Però això es té o no es té.\nTu pots néixer amb carisma natural, i fas certes coses sense adonar-te’n. Però també és cert que el carisma es pot treballar. Això és com preguntar-se: “El gran orador neix o es fa?”. El gran orador es fa. Darrere d’un gran orador hi ha molta feina prèvia. El teu primer discurs mai serà exceŀlent.\nA mi em fa molta por parlar en públic. Doni’m un parell de trucs per millorar.\nA part del coneixement i la pràctica, és bàsic controlar el cos. Com ho podem fer? Primer, sabent què faig i què no faig, i després hi ha algunes coses bàsiques, que jo anomeno “Els tres manaments de la Xènia per mostrar seguretat”: no ballaré –hi ha gent que no para de moure’s quan parla–; no em tocaré –ni la cara, ni el cabell, ni cap part del cos–, i no em posaré les mans a la butxaca.\nAl final, però, quan comuniques has de ser tu mateix.\nSi, això sempre. Nosaltres treballem sempre amb l’essència d’aquella persona, perquè és clau\nEl futur de la societat és apostar per la comunicació?\nSí, i tant. En tots els àmbits. A més, en un futur en què la tecnologia i els robots van guanyant pes, el que ens diferenciarà de les màquines és el poder de comunicar que tenim, i el poder de raonar. Les feines del futur seran de comunicar, perquè els robots fan moltes coses.


Federació Catalana de Motociclisme - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n19 de desembre de 1944\nEnric Granados, 112, Barcelona\nLa Federació Catalana de Motociclisme (FCM), és l'òrgan rector d'aquest esport a Catalunya, territori on s'encarrega de la gestió i coordinació de la pràctica del motociclisme esportiu en totes les seves disciplines. Constituïda el 19 de desembre de 1944, la FCM està presidida per Josep Maria Mañé Navarro i té la seu a Barcelona, així com delegacions a Girona, Lleida i Tarragona. Forma part de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya.\nRepresenta la Reial Federació Motociclista Espanyola (RFME) amb caràcter exclusiu dins el territori de Catalunya, i les normes i els reglaments de la federació estatal només són aplicables a la FCM i als seus afiliats quan aquest actuïn en competicions oficials d'àmbit estatal.\n2.1 Ignasi Sagnier Vidal (1944-1957)\n2.2 Miquel Elizalde Viada (1957-1962)\n2.3 Ignasi Ribas Noguer (1963-1969)\n2.4 Miquel Torelló Ripoll (1969-1971)\n2.5 Julià Maria Valon Cunillera (1971)\n2.6 Xavier Esteller Frigola (1972-1983)\n2.7 Joaquim Culebras Orriols (1983-1986)\n2.8 Marià Arisó Espinal (1986-1992)\n2.9 Joan Pañella de Agustín (1992-1996)\n2.10 Àngel Viladoms Generó (1996-2012)\n2.11 Josep Abad Pous (2012-2016)\n2.12 Josep Maria Mañé Navarro (2016- )\nEstand de la FCM al Saló BCN Moto del 2015\nLes disciplines que regula ara per ara la Federació Catalana són les següents:\nLa FCM disposa dels següents òrgans consultius i tècnics:\na) Comissió esportiva.\nb) Comissió d'oficials de prova.\nd) Escola de tècnics.\ne) Comissió de Medi Ambient.\nf) Comissió de trànsit i usuari.\nIgnasi Sagnier Vidal (1944-1957)[modifica]\nEl mes de juliol de 1939, en acabar la Guerra Civil, va estar designat delegat responsable de motociclisme a Catalunya per part del Comitè Olímpic Espanyol i el Consejo Nacional de Deportes i va ser el primer president de la Federació Catalano-Balear creada per la Delegación Nacional de Deportes el mes de juny de l'any 1944. Va ocupar la presidència fins al 8 de gener de 1957, quan va ser nomenat vicepresident segon de la Federació Espanyola.\nMiquel Elizalde Viada (1957-1962)[modifica]\nCom a pilot de motos, va participar en proves de resistència. Com a dirigent, va participar en l'organització de diverses proves motociclistes i automobilístiques, algunes com a comissari, abans d'arribar a la presidència de la Federació.\nIgnasi Ribas Noguer (1963-1969)[modifica]\nExpilot de motos, vocal mèdic del Reial Moto Club de Catalunya i president i soci número 2 de la Penya Motorista 10 per Hora, va presidir la federació entre el 27 de gener de 1963 i el 16 de juliol de 1969. Durant els anys cinquanta ja havia fet de comissari esportiu de la Federació Espanyola i col·laborava com a metge en la majoria de proves que s'organitzaven a Catalunya. Va ser també creador del Ral·li Costa Brava i impulsor de la Volta al Vallès, i durant la seva presidència va protagonitzar una etapa de gran expansió del motociclisme. El mes de febrer de 1968 va ocupar una de les vicepresidències de la Federació Espanyola. El 1983, va formar part de la Comissió Gestora que va redactar els Estatuts de la nova Federació Catalana amb entitat jurídica pròpia atorgada per la Generalitat de Catalunya.\nMiquel Torelló Ripoll (1969-1971)[modifica]\nExpilot de cotxes i motos, el 1954, va donar 775 voltes al circuit urbà de Pedralbes amb una Mobilette rodant durant sis dies sense interrupció en companyia de tres amics més. Anys després, va destacar com a pilot, tant de cotxes com de motos, participant en ral·lis, proves d'enduro i trial abans de passar a les tasques directives, que finalment el van portar fins a la presidència de la federació.\nJulià Maria Valon Cunillera (1971)[modifica]\nPresident del Reial Moto Club de Catalunya entre 1968 i 1973, va ser també president del Moto Club Ruta, que el 1962 va organitzar per primera vegada a Espanya una prova del Mundial de motocròs a Pedralbes; president de la Federació Catalana de Karts, que va existir un temps abans d'integrar-se a la Federació Catalana d'Automobilisme, en la qual també va presidir el Comitè de Kàrting; director adjunt del Ral·li de Catalunya, i membre de la directiva de la Federació Espanyola de Motociclisme. Va ser nomenat president el novembre de 1971, però el mes de desembre la Federació Espanyola va suprimir totes les federacions territorials i va desaparèixer la Federació Catalana.\nXavier Esteller Frigola (1972-1983)[modifica]\nSecretari de la Penya Motorista Barcelona entre 1948 i 1951 i secretari de la Federació entre 1956 i 1971 fins que es va dividir en quatre delegacions provincials. El 1972 va ser encarregat per la Reial Federació Espanyola de Motociclisme a Barcelona, de la delegació de Barcelona, que va ser la que va dominar, malgrat que n'hi va haver també a Girona, Lleida i Tarragona. En l'àmbit de l'automobilisme va guanyar dues vegades el Ral·li de Tarragona com a copilot de Jaume Bähr, i en motociclisme el 1932, va patir un greu accident a Montjuïc, i es va haver de retirar. Posteriorment va estar a càrrec del cronometratge de les 24 Hores de Montjuïc durant vint-i-dos anys. També va ser el director dels quatre Grans Premis d'Espanya puntuables per al mundial que es van fer a Montjuïc entre 1970 i 1976. El 1984 es va incorporar a la directiva del RMC de Catalunya, del qual va ser vicepresident de 1989 a 1991.\nJoaquim Culebras Orriols (1983-1986)[modifica]\nVa presidir la comissió gestora que es va formar el desembre de 1983 per iniciar els tràmits per crear la Federació Catalana de Motociclisme com un ens amb entitat jurídica pròpia, fins que el 1986 va dimitir perquè la Reial Federació Espanyola de Motociclisme dilatava el procés de constitució de la nova federació, i durant cinc mesos el va substituir Martí Gelabert. Va ser membre de la junta directiva del Moto Club Esplugues, entitat que era molt coneguda per l'organització de la prova del Campionat d'Espanya de motocròs que es disputava al circuit de Ciutat Diagonal i del Campionat d'Espanya de velocitat.\nMarià Arisó Espinal (1986-1992)[modifica]\nVa ser vicepresident de la Federació Espanyola del 1984 al 1985 i el 28 de juny de 1986 va guanyar la presidència de la Federació Catalana. Durant el seu mandat va crear la llicència autonòmica, la remodelació i ampliació del Circuit de Calafat (1987-1988), i la inauguració del nou Circuit de Catalunya a Montmeló (1991). Entre altres càrrecs d'àmbit esportiu, també va ser membre del del Comitè Olímpic de Catalunya (1989) i vocal del Consell d'Administració del RCD Espanyol.\nJoan Pañella de Agustín (1992-1996)[modifica]\nVa ser un bon pilot motociclista que va guanyar diverses proves en diferents disciplines, especialment de regularitat, i va ser president de la Penya Motorista Barcelona. Va entrar a la federació el 1986, formant part de la junta directiva de Marià Arisó com a vocal i president de la Comissió Esportiva. Va morir quan tenia cinquanta-cinc anys, i en el seu record la Penya Motorista Barcelona va crear dos anys després, el Ral·li Individual de Regularitat Memorial Joan Pañella.\nÀngel Viladoms Generó (1996-2012)[modifica]\nSorgit del Moto Club Manresa, abans de presidir la Federació Catalana va ser delegat de velocitat i president de la seva Comissió Esportiva, i membre de la comissió tècnica de la Federació Espanyola, de la qual va ser vicepresident des de 2008. Va accedir a la presidència de la Federació Catalana l'1 de juny de 1996 com a candidat únic i hi va ser fins al 2012. Durant el seu mandat, la Federació Catalana es va modernitzar i el motociclisme català va créixer en totes les seves disciplines fins a assolir un gran prestigi, en gran manera gràcies a la tasca desenvolupada en equip amb l'aleshores vicepresident de la federació, Joan Moreta.\nUn dels seus grans projectes va ser el Parcmotor de Castellolí, pensat per acollir totes les especialitats del motor i en el qual també va participar la Generalitat de Catalunya. El 2002 es va estrenar el circuit de motocròs, el 2009 el de velocitat, i va ser el president de la Fundació Catalana per l'Esport del Motor que gestionava el complex. Des del 2012 presideix la federació estatal (RFME).\nJosep Abad Pous (2012-2016)[modifica]\nMembre de la junta directiva del Motor Club Terrassa des de l'any 1980, va ser elegit president el 2 de maig de 2012. Ja havia estat membre de la junta directiva de 1996 a 2008 i de la Reial Federació Motociclista Espanyola (RFME) de 2000 a 2008, i també havia ocupat càrrecs en els consells de direcció de la Unió Europea de Motociclisme, de 2006 a 2008, i de la Federació Internacional de Motociclisme, de la qual va ser auditor intern de 2005 a 2008.\nJosep Maria Mañé Navarro (2016- )[modifica]\nPersona molt vinculada al motociclisme des de ben jove. Va aconseguir el subcampionat de Catalunya d'Enduro l'any 1982. Més endavant, Mañé va exercir funcions de cronometrador, una tasca que el conduiria a ser cap de cronometratge del Circuit de Barcelona-Catalunya, i col·laborador habitual de la FCM. D'altra banda, Josep Maria Mañé forma part de la Junta Directiva del Moto Club Segre des de l'any 1983. També va exercir el càrrec de Vicepresident de la Federació Catalana de Motociclisme abans d'esdevenir-ne President.\n↑ 1,0 1,1 1,2 «Federació Catalana de Motociclisme. Estatuts». FCM. [Consulta: 18 març 2012].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Federació Catalana de Motociclisme\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Federació_Catalana_de_Motociclisme&oldid=25364240»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 3 nov 2020 a les 17:00.


Living History dels antics Jocs Olímpics | El Fil de les Clàssiques\n← La pervivència de…: Dido i Eneas Sòcrates i Protàgoras a Werther →\n16 thoughts on “Living History dels antics Jocs Olímpics”\nSara Perez 24 octubre 2008 at 12:55\nEsta molt bé el documental, esta tot molt ben recreat deu ser molt dificil acustumarse a corre descalç i a viure com a aquella epoca si ja has tingut las comoditats de l’actualitat.Es curios que no tenen peses i han d’axecar pedres.També es curios que les disciplines olimpiques probenent de la guerra haure de començar a mirar per l’episodi 3.\nSara Perez 26 octubre 2008 at 13:37\nHe estat veiem el 3 i el 4 estan bé buenuu jo crec que els que fan el rituals de dionis no els posseix un deu sino el vi que es prenen jejeje… i que devia ser molt dur per exemple haver de remoure la terra abans de fer els salts o altres proves.\nVerónica Vega 28 octubre 2008 at 23:39\nEstà molt bè això!! Però deu ser durs per a ells un canvi tant gran en la forma d’entrenar-se. De moment he vist el capítol 1 i ara hem mirare algun mès.\nVerónica Vega 28 octubre 2008 at 23:50\nJejeje!! Quina gràcia les banyeres!! Està molt bè el documental però ha de ser dur entrenar i viure així.De moment porto 2 capítols, continúo mirant!!\nSara Pérez 29 octubre 2008 at 12:29\nHe mirat els capitols 5 i 6 es molt raro el que menjaven depen l’esport que feien. Que raros els sacs de boxe d’aquell temps.Es curios que Plato es digues aixi per un sobrenom per la seva gran esquena.I parla dels oplites grecs galii!! Es que hi ha proves que no canvien gaire com la del disc pero hi ha altres que son bastant diferents.Quin joc més xulu el de les tabas!!!!!Quina estatua més impressionant de Zeus!!!Hipocrates era un gran metge que va explicar com es posaven bé els ossos quan es treien!!! Impresiona bastant el ritual a la deesa Afrodita com cantan i tot. Te rao l’ultim que explica que no s’han integrat en els aspectes sobre el sexe.\nSara Perez 31 octubre 2008 at 13:13\nVaig acabar de mirar els videos per fi!!!! M’ha soptat molt que els musics tinguin un paper tant important en els jocs. Fa molta engunia veure com fan servir l’estrijo. També m’ha soptat aquell home que va morir en convat i va guanyar perque l’altre es va rendir pobre home. A la nit quan fan el jurament a Zeus sembla una secta!! M’ha agradat molt aixo de posarlis noms grecs als atletes. Buff.. i a les carreres de cavalls els que anaven darrera pobres no deurien veure bé perque hi ha una de pols impresionant i esta molt bé que almenys les dones podien participar en alguna prova!!! Es impresionant tot el que feien en aquella epoca els monuments i sobretot les estatues gegants!!! I que dura que era la lluita perque el pobre alemany estava sangran i seguian avui en dia aixo no pasaria. I lu de la lluita a mort es podien passar hores i hores fins que moris algú o es rendis.\nMarina Mayo 31 octubre 2008 at 13:54\nJa he vist els dos primers capítols (per fi). M’ha semblat força interessant la manera de viure que tenien els grecs a l’antiguitat; els menjars,\nl’hora de banyar-se, com i amb quins materials s’entrenàven…molt curiòs la veritat.\nMarina Mayo 7 novembre 2008 at 13:54\nEn el capítol tres m’ha sorprès la cullera còncova amb que es netejaven abans de banyar-se, es molt curiòs.\nTambè com vivien els propis atletes grecs las olimpíades, ja que aquests jocs eren part de la seva cultura, i era més important per a ells que potser per a uns altres.\nLa veritat es que no ha canviat massa els esports de la antigüitat que els d’ara i això que han passat segles i segles.\nEl-Mekki Hali 20 novembre 2008 at 15:23\nAquest documental m`agradat molt, recrea la formacio que revien els antics jugadors olimpics. Hasta molt bé el video perque ens dona una idea de com menjaben, on dormien, que feien…etc. Em sembla a mi que hauriem de anari alla una temporada a veure si aixi ens donem compte de tots els luxes que tenim a l`actualita jejee xD!!!\nBouchra 27 novembre 2008 at 22:12\nla veritat es que és una experiència molt maca encara que hagi de ser una mica dura i és precisament aquesta duresa la que fa que tingui gràcia els atletes estan en plena naturalesa, en condicions arcaiques però originals. Pels gercs devia ser normal la vida que portaven però aquests europeus ho veuen difícil perquè han provat la vida contemporània que és molt més cómode\nBet 1 desembre 2008 at 12:12\nno he vist els capítols, pero ja mels mirare quan tingui mes temps. M’encanta tota l’història dels jocs olímpics, i trobo fascinant que existeixin des de fa tant!\nVaja, quan m’agi mirat els capitols ja farè un comentari millor 😀\nMaria Salat 1 desembre 2008 at 12:53\nSembla mentida que una cosa tant antiga hagi perdurat i ens hagi arribat fins ara. Els antics jocs olímpics són molt semblants als d’ara, però sort que els atletes d’ara no van descalços!\nCamila 28 maig 2009 at 14:28\nPenso que aquest experiment és molt interessant i una manera diferent d’apendre com vivíen els atletes grecs, realment ara sabem que eran unes condicions de vides molt dures. El fet de que els protagonistes de l’experiment tinguessin veritables dificultats per arribar a l’últim dia, i sent atletes reconeguts, demostra que les condicions dels atletes grecs eren extremadament dures. Pot ser per aquest motiu tenien molt reconeixement per part del públic (dels no atletes).\nMolt bons els vídeos Gali, estaria fer una cosa així però només durant un dia (no crec que nosaltres aguantariem gaire més).\nMargalida Capellà Soler Post author 28 maig 2009 at 14:40\nEl curs vinent podem proposar de fer un dia d’esports grecs!


Fruites i verdures Es Banyalbuferi - Santa Catalina Market - Palma de Mallorca\nFruites i verdures Es Banyalbuferi\nHome > Parades > Fruites i verdures > Fruites i verdures Es Banyalbuferi\nTelèfon:+34 971 733 100 / +34 616 808 452\nPetita parada de fruites i verdures on hi trobaràs la major part de productes de temporada de Mallorca. La seva grandària reduïda no fa honor a la gran varietat de productes que s’hi ofereixen, com ara llimones, taronges de Sóller, melons, síndries i pomes de l’Orient. No cal oblidar els pebrots, les albergínies i els carbassons de temporada; o les patates mallorquines i els magnífics moniatos.\nParada històrica del mercat, la qual a causa de la seva singular grandària i situació en una cantonada, fa que sigui molt popular i reconeguda entre el públic local. Freqüentada especialment per senyores que van a comprar setmanalment, conscients que el Lorenzo els oferirà un bon producte, a un bon preu i amb un tracte i atenció personalitzats.


La mercantilització turística de l’habitatge (Margalida Ramis)\n4 min. Portaveu del GOB 16/12/2016 18:15\nEl lloguer turístic d’habitatges ha obert una bona nafra social, política i econòmica. El fenomen Airbnb ens ha agafat desprevinguts i s’ha imposat a tota l’ordenació territorial, urbanística i econòmica que definia l’activitat turística a les nostres illes. Unes illes on el negoci turístic havia estat definit i construït per l’hegemònic sector hoteler, que s’havia garantit així, tenir el monopoli gairebé exclusiu de l’allotjament turístic –excepte els agroturismes i els apartaments, que moltes vegades gestionen ells mateixos o empreses de la seva propietat o vinculades. Ara, però, l’aparició de la relació directa entre el particular i aquest nou perfil de client que, lluny del Tot inclòs, cerca una nova modalitat d’allotjament més autèntica, més propera i més integrada, ha romput tots els esquemes de la lògica hotelera –i el que és més greu per al lobby hoteler: els ha fet perdre la seva omnicapacitat d’incidir sobre una qüestió clau per al seu negoci. No poden fer-ho ni directament, ni per la via política –perquè aquests tampoc no ho poden controlar. És la lògica del mercat, que, aquesta vegada, els juga (un poquet, que ja s’espavilaran per no perdre l’oportunitat de sumar-s’hi) en contra.


Xerrada PIAD - Arep per la salut mental\nEl passat dimecres 11 de desembre es va realitzar una xerrada a la llar - residència Lleó XIII, sobre el recurs del PIAD, punt d’informació i atenció a les dones. La xerrada, a la que van assistir 10 dones, va estar impartida per la Joana, tècnica del PIAD, la qual ens va explicar en què consisteix el recurs.\nEls Punts d’Informació i Atenció a les Dones (PIAD) són serveis públics, gratuïts i confidencials de l’Ajuntament de Barcelona on s’ofereix informació, assessorament i orientació a les dones en diferents àmbits. També s’ofereixen serveis gratuïts d’atenció psicològica i assessorament jurídic. Si vols més informació, pots consultar més detalls aquí.


Badanotis :: La Colla de Geganters de Badalona presenta el Conte de l’Anastasi i la Maria\nLa Colla de Geganters de Badalona presenta el Conte de l’Anastasi i la Maria\nSerà dimarts 22 d'abril a les 18.30h a la Biblioteca de Can Casacuberta\nRedacción - 15/04/2014 05:10\nLa biblioteca de Can Casacuberta serà l'escenari dimarts 22 d'abril a les 18.30 hores d'una cita molt important per al món de la cultura tradicional. La Colla de Geganters de Badalona presentarà el Conte de l’Anastasi i la Maria, una petita història sobre com i per què Badalona va fer sortir pels carrers i places una parella de gegants ara fa 156 anys.\nLa Colla de Geganters de Badalona ha estat treballant de valent per poder treure'l a la llum. En 2012, amb motiu del 30è aniversari dels gegants moros, en Ripal i na Brunel·la del Mar, van engegar una campanya per recollir diners per tal de restaurar-los, juntament amb la comparsa de capgrossos que els acompanyaren durant els anys vuitanta.\nDurant els últims anys han estat creant des de la mateixa coll material divulgatiu i marxandatge, des de tríptics on s'explica la història de les figures, fins a xapes, postals i ara un conte destinat als badalonins i badalo-nines més menuts. La presentació del conte, expliquen des de la colla, serà "un acte senzill però ben divertit, amb la participació dels gegantons Tasi i Mariona, la rèplica de l'Anastasi i la Maria en petit pensada perquè els alumnes de sisè de les escoles de la ciutat que ho vulguin puguin dur-los i cuidar-se'n durant tot un curs per tal de conèixer el món geganter".\nEl conte es podrà adquirir el mateix dia de la presentació i també a la paradeta de la nostra entitat que es podrà trobar el dia 23 d'abril a la plaça de Pompeu Fabra, el dia 1 de maig a la Rambla, el dia 3 a la Plana, el dia 4 a Can Solei i el dia 18 a la plaça de Font i Cussó.


Sanctuary Chief's Camp Salapitos Botswana - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nSobre Sanctuary Chief's Camp\nConvenientment situat a Salapitos, Sanctuary Chief's Camp és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Sanctuary Chief's Camp ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, restaurant, servei de bugaderia, bar. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara servei de despertador, escriptori, mini bar, balcó/terrassa, ventilador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de piscina exterior, spa, massatge, esports d'aigua (no motoritzats). Sanctuary Chief's Camp és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Salapitos.\nCal que informeu el Sanctuary Chief's Camp de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nAllotjaments a Salapitos


Una temporada amb pocs somriures - FC Barcelona\nHomeSeccionsFutbol SalaPrimer EquipUna temporada amb pocs somriures\nUna temporada amb pocs somriures\nTot i jugar la final de la Copa d’Espanya i la UEFA i les semis de la LNFS i la Copa del Rei, el Barça no pot aconseguir cap títol important\nEls blaugranes no van poder assolir cap títol important la temporada 2014/15 / FOTO: MIGUEL RUÍZ\nNo sempre es pot assolir l'èxit. Això és el que ha passat aquesta temporada amb el FC Barcelona de futbol sala, que ha viscut un curs no tan bo com s’esperava a l’inici de l’any, amb una Copa Catalunya tenyida de blaugrana. Malgrat tot els de Marc Carmona han competit fins al final. I és que els blaugranes han jugat dues finals, la de la Copa d'Espanya i la de la UEFA Futsal Cup, i han caigut en dues semifinals, tant als play-off pel títol de la LNFS com a la Copa del Rei.\nEls homes de Marc Carmona van començar la temporada guanyant la Copa Catalunya davant del Marfil Santa Coloma per 6-4 a la pista dels colomencs en el que va ser la presentació del Barça 2014/15.\nA la LNFS, els blaugranes van començar força bé tot i tenir algun contratemps amb alguna derrota inesperada contra algun equip inferior. Però van arribar al darrer partit de la primera volta davant de l’Inter Movistar, en què es jugaven el liderat, i els blaugranes, amb la baixa de Bateria, van caure derrotats per 4-2.\nTot i compartir el liderat i fins i tot tenir-lo en solitari durant algunes jornades, el Barça va acabar segon a la classificació després de perdre al Palau davant dels madrilenys i contra l’Aspil Vidal a les darreres dues jornades disputades al Palau. Al play-off, els barcelonistes van derrotar els navarresos al tercer partit i el seu rival a les semis va ser ElPozo Múrcia. Tot i vèncer al primer matx al Palau, els murcians van vèncer els dos següents i van tancar la temporada dels catalans.\nEls blaugranes van arribar a Ciudad Real amb ganes de tornar a guanyar un títol que la temporada anterior no van poder mantenir després de tres anys consecutius guanyant-la. Després de vèncer amb comoditat els navarresos de Ribera, es van trobar a les semifinals el Magna Navarra, al qual van guanyar per 4-1. La final contra el Jaén Paraíso Interior semblava que hauria de ser un passeig per l’ambient que es vivia fora del vestidor culer, però un gol al poc de començar dels andalusos va provocar que el Barça anés sempre a remolc i tot i que ho va intentar fins a l’últim segon, van perdre per 4-6.\nEl Barça havia guanyat les quatre edicions que s’havien disputat fins aleshores i els blaugranes volien ser els únics a guanyar aquesta competició. Els de Carmona van guanyar tots els partits fins a les semifinals quan es van trobar l’Inter Movistar, amb el qual van perdre els dos partits i van quedar-se sense la possibilitat de guanyar per cinquena vegada.\nEls blaugranes van disputar l’Elite Round al Palau Blaugrana, on van guanyar els tres partits que els van donar la classificació per a la Final a Quatre. La ciutat que va acollir la final va ser Lisboa i els blaugranes van disputar les semis contra l’equip local de l’Sporting, al qual van vèncer per 5-3. A la final, es van trobar un vell conegut com el Kairat Almaty i tot i intentar-ho literalment fins a l’últim segon, el Barça va caure per 3-2 i no va poder revalidar el títol guanyat un anys abans a Bakú.


Transpar�ncia i corrupci� - Cru�lla de debat - Els blogs d'e-noticies\nLa transparència política és un antídot contra la corrupció, i per tant, una premissa bàsica per assolir una major qualitat democràtica i un bon govern. En una situació on ens cansem de lamentar la manca d’implementació d’un major nivell de democràcia, i que aquesta no sigui més directa en relació a la representativa actual, una llei per a la Transparència és un pas important\nSabem, segons dades de la ONG Transparency International, que l’estat espanyol es troba en el lloc 31, i el 17 en l`àrea europea, en relació a la transparència, i així mateix que és l’únic estat europeu, a banda de Xipre, que encara no compta amb l'esmentada llei. Per pal·liar aquesta situació, recentment s’ha publicat al BOE l’Avantprojecte de la Llei de Transparència i accés dels ciutadans a la informació pública.\nI com és aquest avantprojecte? És una autèntica norma amb voluntat de millorar l’ètica política? o és una simple operació de màrqueting per legitimar un govern, en un moment com el present, tan necessitat de veure gestos d’obertura a la participació de la gent? En principi cal observar aquesta llei dins el marc d’una tendència a la transparència. Una llei que doni més poder a la societat civil serà sempre benvinguda; la nostra societat demanda més imparcialitat i menys clientelisme, i el dret a ser escoltats i poder exigir una major eficiència i rendició de comptes (la tan anomenada accountability). Efectivament, una bona llei per a la transparència ajudaria a augmentar l’exigència de responsabilitat política, tot i que és obvi que no es canvia una societat per la via de la norma, com tan sovint s’ha dit.\nL’objectiu de la Llei és, segons s’indica a l’exposició de motius, una aposta decidida per la cultura de la transparència en la gestió dels assumptes públics. No obstant, a fi que els ciutadans puguem accedir a tota la informació que ens afecta, hi ha encara moltes qüestions a clarificar en aquest avantprojecte. Com s’adopta una decisió pública? Cal saber si serà en audiència pública, o si aquesta es gravarà en cas que sigui a porta tancada, o bé si hi haurà una acta a la qual es podrà accedir. Si no es grava res, per exemple, en el sistema de presa de decisions, podem conèixer amb prou exactitud com s’ha arribat a una determinada actuació? Tampoc no veiem que es prevegi cap tipus d’accés o control de l’agenda dels òrgans de govern (unipersonals o col·legiats). Així mateix tampoc no hi ha cap tipus de sanció al funcionari que no proporcioni la informació requerida; si no hi ha cap penalització, no serà més còmode no donar-la, no fos cas que precisament l’expedientessin per donar massa? Quins seran els organismes que gestionaran el sistema d’informació i vigilància per la transparència? Quins mitjans tindran, hi haurà pressupost? Tindran plena independència? I la formació i comportament ètic requerit? Fins a quin punt aquesta llei s’obrirà a les xarxes socials i a les noves tecnologies? I la casa reial, en queda exclosa?\nSón moltes les preguntes que queden sense resposta. I si aquesta llei és del tot necessària -que ho és- i pot representar un pas endavant en la lluita contra la corrupció, haurà de millorar molt en el tràmit parlamentari, si no volem que quedi en una simple operació de màrqueting polític.\nEls blogs d'e-noticies - Cru�lla de debat - Transpar�ncia i corrupci�


Ester Vizcarra publica la biografia novel·lada de Joan Valls\n• En aquesta edició, el públic pot conéixer no només la vida de l'alcoià Joan Valls sinó aspectes i detalls que expliquen la seua obra. • El llibre es presentarà al Centre Cultural Mario Silvestre d’Alcoi el dia 14 de setembre\nTags: Alcoi, Ester Vizcarra, Joan Valls\nEl poeta alcoià Joan Valls és un dels més significatius del segle xx, no només perquè va estar entre els pioners a publicar poesia en valencià, en plena postguerra, i per haver defensat sempre la unitat de la llengua, sinó per la qualitat, extensió i diversitat de la seua obra.\nLa periodista Ester Vizcarra ha realitzat una biografia novel·lada sobre el poeta. En aquesta, el públic pot conéixer no només la vida de l’alcoià Joan Valls sinó aspectes i detalls que expliquen la seua obra.\nEn l’edició del llibre, “Enterreu-me en batí i en sabatilles. Biografia novel·lada de Joan Valls i Jordà”, s’hi descriuen les etapes de la vida de Joan Valls i Jordà. A la reflexió introspectiva sobre la naturalesa humana se sumen cançons, poemes satírics, epitafis, teatre en vers…\nLa novel·la reconstrueix diferents episodis de la infància, joventut i maduresa de Joan Valls que ajuden a comprendre millor el personatge. Els fets clau es mesclen amb la quotidianitat i una particular visió de la societat, carregada d’enginy, tot immers dins d’un entorn canviant descrit a pinzellades, sense entrar en els fets històrics, només esbossant l’escenari dels complicats temps que li va tocar viure al poeta d’Alcoi: República, Guerra Civil, Franquisme, Transició i Democràcia.\nEl llibre es presentarà al Centre Cultural Mario Silvestre d’Alcoi el dia 14 de setembre i comptarà amb la presència de Raül Llopis, regidor de Cultura d’Alcoi; Francesc Gisbert, president de la Coordinadora pel Valencià Alcoià-Comtat; Mercè Climent, escriptora alcoiana i editora de Lletra Impresa edicions, i Ester Vizcarra, autora del llibre. Els assistents, a més, podran gaudir d’alguns poemes de Joan Valls musicats per Sofia Moltó i Josep Maria Gadea.\nFinalment, informar que l’edició ha estat possible gràcies al patrocini i el suport de l’Ajuntament d’Alcoi i de la Coordinadora pel Valencià de l’Alcoià-el Comtat (Escola Valenciana) i ha anat a càrrec de l’editorial valenciana Lletra Impresa Edicions.\nGuanyar lamenta que el Govern d’Alcoi no aprove el protocol de benestar animal per a les festivitats


Unes postres atractives\nPiononos, sí. Fa gràcia el nom, oi? Avui us presento unes postres d'aquelles atractives, atractives, una delicatessen amb la que sempre quedareu bé amb els vostres convidats. En realitat, els piononos són més senzills de fer del que sembla. Però si voleu fer-los bé de veritat, haureu de partir d'unes bones planxes de pa de pessic, el que jo considero com uns dels secrets (juntament amb la crema) d'aquesta temptadora recepta. Per tant, abans de continuar, us recomano la lectura de les receptes de les Planxes de pa de pessic i de la Crema pastissera.\nI no us enganyaré, però la d'avui és una d'aquelles receptes que requereix una mica de mà per la pastisseria. El més probable es que us surtin més grossos del previst i en lloc de piononos gairebé siguin Milanos. Però de ben segur que la segona vegada que els feu us quedaran millor. Poseu-hi ganes i tot anirà bé. Com tot en aquesta vida, vaja. I pels que encara no conegueu els piononos, a continuació us deixo la definició de la wikipedia.com: El pionono és un pastisset de mida petita elaborat tradicionalment a Santa Fe, població molt propera a la ciutat de Granada (Espanya). El seu nom va ser donat en honor al papa Pius IX (Pio nono segons la pronunciació en italià del nom). La primera referència localitzada d'aquest dolç apareix el 18 de març de 1858 a la premsa madrilenya.\nEs compon de dues parts: una fina làmina de pa de pessic enrotllat formant un cilindre (la base del pastís), «emborratxat» amb algun tipus de líquid molt dolç que li dóna una textura agradable i fresca, coronat amb crema cremada. És un pastís mica embafador, però molt desitjable. S'ha de menjar d'un sol cop (o dos), sempre que ho permeti la mida de la boca del degustador. Les quantitats d'aquesta recepta corresponen a unes 6/8 persones (us sortiran uns 12-15 piononos).\nAixò ho podeu fer (si voleu) el dia anterior o el mateix dia, unes hores abans. Per cert, podeu afegir una mica d'essència de vainilla a la massa del pa de pessic pels piononos.\nÉs convenient que les planxes siguin completament fredes abans de fer-les servir.\nJa us he parlat moltes vegades d'aquesta gelatina. Es fa servir molt a les pastisseries i es pinten tota mena d'elaboracions (pastissos, braços, rebosteria, brioixeria, etc...). És una gelatina molt versàtil, que dura molt de temps i és força econòmica. Als consells d'aquest blog trobareu on comprar aquests productes de pastisseria.\nEn posarem una bona quantitat en un cassó.\nOpcionalment podeu tirar una mica de licor per sobre. Fins i tot les podeu pintar amb sucre bany. Jo només he posat unes gotes de brandi per donar l'aroma d'alcohol, però no he volgut afegir-hi més sucre.\nNomés volem posar una fina capa de farciment, ja que no estem fotent un braç de gitano. Segur que hi ha algun 'gordu' que vol posar-ne més... però llavors no li digueu pionono, eh?...digueu-li Piofofo, si voleu.\nEn fi, que potser foteu un bunyol, però us hauria de sortir alguna cosa com això.\nNo ho he dit abans, però els piononos els haurem col·locat sobre una safata per poder mourel's. Ara prepararem una mànega pastissera amb cornet rodó llis.\nRecordeu la gelatina que teníem reservada? Ara, aquesta gelatina, hauria d'estar líquida però no massa calenta. Si no es així, escalfeu-la una mica. En qualsevol cas, això de la gelatina és opcional. També els podeu pintar amb nappage especial per a preparacions fredes com aquesta.\nI això ja és feina de dependent de pastisseria: col·locar-ho tot com Déu mana.\nNo cal dir que s'han de reservar a la nevera fins el moment de servir, sobretot a l'estiu (vigileu l'ou). Es poden fer el dia abans, si voleu, però no gaire més. La crema pastisseria no es conserva més de dos o tres díes en òptimes condicions.\nAixò sí, un cop fets.... fan una gràcia! són més monos! Us ha quedat un xurro? envieu-me les vostres fotos que riuré una bona estona... i us faré una crítica constructiva, vaaaaa....\nRECEPTA PAS A PAS: Braç de gitano de crema cremada\nPa crema pastissera Gelatina


Una Barcelona metropolitana més intel·ligent amb la plataforma Smart AMB | Actualidad | EL PAÍS Catalunya\nUna Barcelona metropolitana més intel·ligent amb la plataforma Smart AMB\nL’eina digital permet agilitar els tràmits per resoldre incidències en parcs i platges, parades de bus o tractament de residus\nUna treballadora de l'AMB registra al seu dispositiu mòbil una incidència relacionada amb el mobiliari urbà.\nBarcelona 10 DES 2021 - 23:41\tCET\nSembla evident que si un banc del carrer, una cadira, una parada de bus o una jardinera es malmeten, algú ha d’anar a arreglar-los. En canvi, no és tan evident el procés perquè aquest manteniment es faci de manera ràpida i eficaç. Posem el cas d’una parada d’autobús: hi ha molts elements que la conformen: la marquesina, el banc per seure-hi, la pantalla informativa –si n’hi ha– amb el panell solar que hi dona l’energia, el plafó publicitari... A la metròpoli de Barcelona hi ha milers de parades de bus, i totes són susceptibles de ser vandalitzades o de patir l’erosió del pas del temps i el clima. També pot passar que una parada de bus que era molt útil en el moment d’instal·lar-la, perquè per exemple donava servei a una escola o a una sèrie d’oficines de la zona, al cap d’uns anys, i pels canvis demogràfics i urbanístics, ja no tingui tanta demanda. Tenir prou dades i tenir-les ben organitzades perquè el sistema de parades de bus sigui el més òptim possible i estigui en el millor estat possible és una tasca en què la digitalització pot aportar moltes solucions.\nL’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) compta des del 2014 amb una eina digital que permet agilitar la comunicació i els tràmits entre els tècnics metropolitans i els dels 36 municipis que formen part de l’òrgan supramunicipal. És la plataforma Smart AMB, l’eina amb què els tècnics registren incidències per tal que la seva resolució sigui el més ràpida possible i l’element malmès torni a ser útil per a la ciutadania. A la plataforma, els tècnics poden veure com està la xarxa de les parades de bus. Però no només això. Smart AMB, un projecte que s’ha finançat amb una inversió de 5,2 milions d’euros (2,15 milions dels quals provenen del fons europeu Feder) serveix per gestionar també les incidències de les platges i parcs metropolitans i per a la gestió de residus. El projecte està en continu creixement, i l’AMB ja en prepara nous usos.\nUna de les tasques de l’AMB és gestionar aquells elements sobre els quals té competència, i per a això és necessària una important coordinació amb els Ajuntaments que conformen l’àmbit metropolità. Fins a l’arribada de la digitalització dels processos, aquesta coordinació era molt més costosa: trucades, tràmits i paperassa eren necessaris per obtenir un resultat. Urgia optimitzar temps i recursos, i per fer-ho era imperatiu tenir una estratègia digital adequada a les necessitats de l’AMB. Per convertir-la en el que, en paraules dels seus responsables, ha de ser una “ciutat de ciutats smart”. La metròpoli barcelonina, que des de fa anys acull l’Smart City Expo World Congress per mostrar al món les solucions tecnològiques i digitals que milloren les ciutats, havia de trobar la manera d’agilitar la coordinació també entre els consistoris. El 2014 es va llançar la plataforma Smart AMB, amb l’objectiu de prestar serveis digitalitzats als 36 municipis metropolitans. “La plataforma permet al tècnic tenir una idea clara de totes les incidències, i permet als Ajuntaments controlar les tasques del dia a dia que fan els tècnics metropolitans”, explica Txus Cruz, editor de continguts digitals de l’AMB.\nLa ciutadania no té accés al gruix dels que gestiona aquesta plataforma, però aquesta eina és cada vegada més indispensable perquè els ciutadans percebin en el seu dia a dia les millores als municipis. Són els tècnics municipals i de l’AMB, i els tècnics de les empreses que gestionen els serveis municipals, els que poden entrar a la plataforma i, o bé donar constància d’una incidència perquè se solucioni, o bé conèixer i analitzar les dades dels elements públics que es gestionen. “És una manera de controlar els projectes i facilitar la vida als Ajuntaments, perquè anem més ràpid compartint informació”, destaca Cruz. Un dels exemples que posa és la gestió dels parcs, en què, si es detecta una incidència recurrent en una espècie de planta, l’anàlisi d’aquestes incidències ben organitzades pot permetre millorar la planificació dels parcs. “Les dades ajuden a prendre decisions, i això ajuda a millorar les coses per a la ciutadania”, afegeix.\nActualment, des d’aquesta plataforma es dona servei a parcs i platges metropolitanes, detalls de la mobilitat urbana (en concret, l’estat de les parades de bus) i gestió i tractament de residus (per resoldre incidències com les queixes per pudor). L’AMB ja treballa per incloure més àmbits competencials en aquesta plataforma, i gestionar des de Smart AMB temes com l’actualització de mapes, l’estat de projectes d’obra pública, la gestió de les rondes metropolitanes i les incidències als rius (àmbit que en part ja es pot gestionar des de la plataforma, però que s’ha d’ampliar). Per exemple, en l’àmbit de les rondes, pròximament se n’haurà de canviar la il·luminació, i les incidències que pugui generar aquesta transformació, també a la ciutat de Barcelona, es podran registrar a la plataforma.\nUn autobús metropolità, en una de les parades que estan monitoritzades per la plataforma Smart AMB.\n“La idea és que la plataforma arribi a totes les àrees que són competència de l’AMB”, assenyala Cruz. El gestor de projectes de sistemes d’informació de l’AMB, Jordi Pi, explica el benefici d’aquesta plataforma per a la ciutadania: “Smart AMB és la intranet que té l’AMB amb els Ajuntaments. Gràcies a aquest sistema, les persones involucrades, com els inspectors i els tècnics, disposen de tota la informació, poden consultar els documents relacionats que hi ha i conèixer en quin moment del procés es troba un cas: si ja s’ha solucionat, com s’ha fet, o si encara està pendent”. I afegeix: “Els inspectors poden veure sobre el mapa les incidències i decidir la ruta per resoldre-les, fet que permet optimitzar temps i recursos”.\nAquest projecte s’emmarca en el Conveni Feder que la Generalitat de Catalunya i l’AMB van firmar l’any 2017 per a la gestió de projectes metropolitans dins del programa operatiu d’inversió en creixement i ocupació Feder Catalunya 2014-2020 per a àmbits com les ‘smart cities’, la mobilitat sostenible, l’eficiència energètica i la recuperació i el foment del patrimoni natural, industrial i cultural. Aquest projecte de digitalització està finançat amb 5.200.000 euros, dels quals 2.150.000 corresponen a l’esmentat conveni Feder, i la resta, 3.050.000 euros, a la inversió aportada per l’AMB. El finançament correspon al període que va del 2014 al 2020, i encara s’està executant, en espera que es firmi un nou conveni Feder per continuar ampliant el projecte.\nMonitoratge de les parades\nDes del 2014, s’han resolt 250.000 incidències en els diferents àmbits en què la plataforma Smart AMB és operativa. Però, com funciona? El procés és senzill, atès que les parts implicades són a la plataforma. Inspectors i tècnics municipals i de l’AMB registren la informació de les incidències en unes tauletes específicament configurades per a aquest programa; la plataforma s’alimenta, a més, de dades que venen de sistemes de sensors tecnològics, com per exemple els que controlen el reg als parcs, l’energia elèctrica a les parades de bus que tenen un plafó informatiu, o diferents espais on els sensors emmagatzemen informació, com poden ser aparcaments i gestió de residus. Aquestes dades es creuen amb altres sistemes d’informació, per exemple en el cas dels residus, amb la informació meteorològica i les trajectòries dels vents que poden transportar la pudor. Després d’aquesta gestió de la informació, la plataforma es posa en contacte amb un tècnic metropolità o amb un equip especialitzat perquè vagin a resoldre la incidència, que, una vegada solucionada, es registra a Smart AMB i passa a ser una dada emmagatzemada.\nEn el cas de la gestió de la mobilitat, la plataforma permet monitorar totes les parades d’autobús metropolità i de TMB. Fins ara, s’han portat a terme 6.365 monitoratges sobre un total de 5.204 parades, és a dir que algunes tenen diverses inspeccions. El procés habitual és que un tècnic municipal entri a la plataforma Smart AMB i vagi al portal Ajuntaments, on podrà consultar en temps real la situació dels diferents serveis metropolitans, un dels quals, veure si les parades de bus funcionen correctament. Si un inspector havia registrat una incidència sobre una parada (per vandalisme, perquè ja no funciona el plafó informatiu o perquè s’ha espatllat algun element), al tècnic municipal li sortirà un avís. I la reparació o l’acció que s’hagi de portar a terme serà més eficient.\nTambé pot passar que algunes parades d’autobús ja no tinguin tanta demanda com quan es van instal·lar al lloc on són. Les dades que consulten els ciutadans en aplicacions com la de Bus Metropolità permeten als tècnics de l’AMB estudiar millores en el servei i, arribat el cas, traslladar una parada a un altre lloc on hi ha més demanda, o instal·lar-ne una de nova, ordres que es gestionaran mitjançant la Smart AMB.\nAl que sí que poden tenir accés els ciutadans és a la informació que apareix en les diferents aplicacions web, sistemes de visualització de dades, interactius o cercadors electrònics que s’engloben en el projecte SIAMB. Per accedir a aquests serveis, es pot fer mitjançant l’apartat “eines digitals” a la pàgina web de l’AMB. Allà hi ha la informació sobre aparcaments, mobilitat (les línies i les freqüències del transport públic), un portal sobre la qualitat de l’aire a l’àrea metropolitana, un portal d’informació sobre naus industrials i solars, i la informació sobre el servei metropolità de taxis.\nLes diferents informacions i serveis estan disposats en aplicacions web, i l’usuari o ciutadà els pot consultar des de l’ordinador o descarregar-se’ls al mòbil. Aquestes aplicacions s’alimenten de part de la informació que es recull a Smart AMB, i que els tècnics consideren que pot ser útil o interessant per a la ciutadania. Per exemple, l’estat de les platges o, des que hi ha una pandèmia, el volum d’ocupació que tenen perquè el ciutadà pugui programar la seva visita.\nTambé és en producció l’anomenada “carpeta ciutadana”, un espai digital personal que permet consultar l’estat de les cites prèvies, les subscripcions a productes digitals, informació sobre incidències que hagin registrat els mateixos ciutadans o diferents consultes. Aquesta carpeta ciutadana també s’inclourà a la plataforma SIAMB. “Aquesta plataforma, així com la carpeta ciutadana, són clau per millorar en l’administració electrònica, cada vegada més necessària”, destaca Cruz.\nDes del gener del 2020, la plataforma SIAMB ha registrat mig milió de descàrregues d’alguna de les seves aplicacions o webapps. I s’han portat a terme 17.882.083 peticions de serveis de dades obertes sobre informació que pot aportar l’ens metropolità.


El Pirineu de Girona tancarà la temporada d’estiu satisfet amb el turisme - Diari de Girona\nEl Pirineu de Girona tancarà la temporada d’estiu satisfet amb el turisme\nLa situació postpandèmia ha repercutit molt positivament en el turisme de muntanya\nSETCASES | 06·09·21 | 06:30 | Actualitzat a les 08:27\nVisitants a l’exterior a la Vall de Núria aquest estiu LOURDES CASADEMONT\nEl Pirineu gironí tancarà un «molt bon estiu» tot i no haver-se acabat oficialment la temporada. A falta de xifres definitives, el sector reconeix que el nombre de visitants «és més alt que el de l’any passat» i reconeix que el turisme de proximitat «ha respost molt bé» tot i la pandèmia i que les perspectives de cara a l’hivern s’aproximaran a les de 2019. A més, l’estratègia que des de fa uns anys Ferrocarrils de la Generalitat (FGC) està desenvolupant per desestacionalitzar el Pirineu «està funcionant» i les expectatives per als pròxims anys són bones tant a Vallter, com a la Vall de Núria com a La Molina.\nSatisfacció al Pirineu de les comarques de Girona que ha superat l’estiu passat quant a visitants, fet que «consolida» aquesta destinació com un dels reclams turístics de la demarcació i del país. Les bones sensacions a Vall de Núria, Vallter i La Molina van en consonància a la resta del Pirineu, on s’han registrat bones xifres de visitants. El responsable de màrqueting de Ferrocarrils de la Generalitat, Ricard Palou, admet que esperaven una bona temporada i que «s’ha confirmat». En aquest sentit, Palou remarca que el visitant de proximitat «ha respost molt bé», sobretot la gent de Barcelona i la seva àrea metropolitana. A més, amb les fronteres obertes, els ha beneficiat perquè han notat també una crescuda de visitants francesos que l’any passat no van venir.\nPel que fa al tiquet mitjà -els diners que deixa cada turista-, el responsable de màrqueting d’FGC explica que és «similar» al de l’any passat, però amb la diferència que han rebut més clients. En aquest sentit, Palou diu que tant el ritme de vacunació com els protocols que s’apliquen a les estacions «donen tranquil·litat» al visitant i afavoreixen que vinguin més turistes.\nPalou remarca que una de les «estratègies comunes» per part de FGC i de l’Agència Catalana de Turisme és la de rebre visitants durant tot l’any i no limitar-ho a la temporada d’hivern i als mesos de juliol i agost. En aquest sentit, el responsable de màrqueting d’FGC reconeix que «està funcionant molt bé» i que les «moltes activitats» que s’hi fan són una atracció per anar al Pirineu. «El fet que la gent vegi que no tanquem a finals d’agost i que es manté tota l’oferta que s’hi ofereix, fa que molta gent opti per seguir venint», explica Palou.\nL’estiu també ha servit per començar a posar a punt les estacions de cara a l’hivern, que es presenta amb optimisme. Un hivern que ha de servir per «recuperar-se» de l’anterior i anar a xifres similars a la temporada 2019. Cal tenir en compte que l’any passat moltes estacions van poder obrir, però el confinament comarcal que hi va haver en repetides ocasions va fer que el nombre de visitants fos «molt baix» a les estacions. «Confiem que anirà bé aquest any», remarca.\nA Vall de Núria sí que s’ha pogut fer un primer balanç amb xifres, ja que no tanca. En aquest sentit, l’estació del Ripollès ha rebut aquest estiu un 20% més de visitants respecte al mateix període de l’any passat. Les dades inclouen les visites de juny fins a la tercera setmana d’agost, quan acostuma a haver-hi el nombre més elevat de turistes.\nDes de FGC fan un balanç positiu d’aquest segon estiu amb pandèmia. Pel que fa al global de serveis que ofereix l’empresa, han rebut un 30% més de públic aquest estiu. Les dades es van donar a conèixer dimecres passat coincidint amb la celebració de Sant Gil, tradicional festivitat a la Vall de Núria.


La Crida proposa Jordi Sànchez com a candidat i ho consulta a la seva militància\nPublicat 8/3/2019 19:41:13CET\nBARCELONA, 8 Març (EUROPA PRESS) -\nLa Crida Nacional per la República ha proposat aquest divendres que el seu president, el també diputat al Parlament Jordi Sànchez, sigui el candidat de JxCat en les eleccions generals, i preguntarà a la seva militància si li sembla bé aquesta elecció.\n'Consideres oportú que Jordi Sànchez encapçali la candidatura de Junts per Catalunya per la circumscripció de Barcelona al Congrés?', és la pregunta que es formula als adherits, associats i fundadors de la Crida, que podran respondre 'sí', 'no' o en 'blanc', ha informat en un comunicat.\nLa consulta ha començat aquest mateix divendres a la tarda i acabarà dissabte a les 19 hores, i és una proposta del mateix Sànchez, en presó preventiva, que vol conèixer "què opina la gent de la Crida" d'una eventual candidatura seva en les eleccions generals.\nLa Crida fa la proposta que Sànchez sigui el candidat en plenes negociacions amb el PDeCAT sobre la formació de candidatures, unes converses que no avancen al ritme que esperaven perquè existeixen discrepàncies en aquest espai polític.\nLa Crida ha defensat que ha organitzat aquesta consulta perquè el partit aposta per "una democràcia de baix a dalt", i ha garantit que el resultat que mostri la votació, que serà només telemàtica, serà "vinculant" per al moviment polític impulsat per l'expresident Carles Puigdemont.


Volanderes Calibrades 2.05x3.5mm (0.1 / 0.2 / 0.3)\nVolanderes Calibrades 2.05x3.5mm (0.1 / 0.2 / 0.3)[TS-043-N]\nAtomic, conegut fabricant de peces per als nostres cotxes de radiocontrol, fabrica molts accessoris que no són peces com a tal si no accessoris indispensables per fer un bon setup al nostre cotxe. En aquest cas, tenim davant unes volanderes calibrades per a usar en el setup d'altura del nostre kysoho Miniz. Es subministren diferents gruixos per poder calibrar amb exactitud les altures del xassís, instal·lant aquestes volanderes calibrades a la part inferior de les nostres manguetes davanteres, d'aquesta manera aconseguim que el nostre Miniz, baixi de la part davantera i escurci el recorregut de suspensió davantera.\nÉs necessari usar les volanderes calibrades?\nÉs important, ja que exigeixen volanderes de pressió i les trucades volanderes calibrades, les úniques que ens ofereixen la precisió que sena planes i per tant puguem saber en quina quantitat baixem o pugem el nostre Miniz o cotxe de ràdio control. Si fem servir volanderes de pressió per regular l'altura del xassís, estan tenen certa panxa perquè quan estrenyem amb un cargol aquesta faci una contra ressió perquè amb les vibracions no se surti el cargol. Com podeu veure cada tipus de volandera té la seva utilitat i en el cas de les volanderes calibrades s'usen només per regular espais o altures.


Objetivos de la Asociación de Vecinos "Amics del Carme"-Valencia\nL'associació de Veïns i Comerciants "Amics del Barri del Carme" es va constituir el proppassat mes de maig amb l'objectiu de respondre a una sèrie de problemes que són comuns a altres barris del centre històric de València i d'altres ciutats europees, com ara l'especulació urbanística, la despoblació, la degradació d'edificis històrics, la pèrdua del teixit social i comercial, i la manca de les infrastructures necessàries per a respondre a les necessitats bàsiques dels veïns. Des de fa uns anys, però, els veïns del barri del Carme pateixen també els efectes de la creixent incidència de l’oci nocturn, entès com la proliferació indiscriminada i sense control municipal de bars, cafès i discoteques. Les conseqüències que està originant aquest nou model d'oci són ben conegudes:\n· Saturació de persones i vehicles, especialment els caps de setmana.\n· Invasió de taules, cadires i cotxes en els espais reservats per als vianants.\n· Incompliment de les autoritzacions de música ambiental, dels horaris de tancament i de les ordenances d'instal·lació de cadires i taules al carrer.\n· Brutícia sistemàtica i permanent: plàstics, botelles, vòmits, orí, etc.\n· Soroll fins ben entrada la matinada.\n· I deteriorament dels edificis a causa del trànsit i dels actes vandàlics que es produeixen dia a dia, però sobretot les nits dels caps de setmana.\nUn altre problema que amenaça el caràcter residencial del barri és la proliferació d’oficines de l'Administració pública en detriment dels habitatges i d'equipaments per als veïns (cas de l'ampliació de l'IVAM). En poques paraules, el Carme s'està transformant en un parc temàtic de copes durant la nit i en aparcament de les administracions municipal i autonòmica durant el dia.\nDavant la falta de sensibilitat institucional i de l'absència d'una política de barri per part de l'administració municipal i autonòmica, l’Associació de Veïns i Comerciants “Amics del Barri del Carme”, integrada por veïns i comerciants que estimem el barri i no podem quedar-nos impassibles, hem presentat un programa a l'equip de govern de l'Ajuntament que es pot resumir en els punts següents:\n1. Reconeixement públic i oficial del Carme com una zona predominantment residencial.\n2. Creació d'una comissió especial amb participació de veïns i comerciants que analitze la situació actual, elabore un nou model residencial amb els equipaments públics necessaris perquè el Carme siga viu i habitable (centres educatius, socials i sanitaris), discutisca mesures concretes per al foment del petit comerç i impulse mesures de formació i d’ocupació que revertisquen en la rehabilitació del barri (creació de cooperatives i d'escoles taller) i en la qualitat de vida dels veïns.\n3. Peatonalització progressiva i control dels accessos al barri per a impedir el trànsit públic i privat cap a altres barris de la ciutat (Bosseria, Quart i Serrans)\n4. Increment en l'oferta d'aparcaments de promoció pública per a residents, construcció d'aparcaments dissuasius en altura que no hipotequen el subsòl i regulació de l'ús provisional de solars com a aparcaments.\n5. Institucionalització de la targeta de resident i millora de l'oferta de transport públic\n6. Moratòria de 2 anys en l'autorització de noves llicències d'obertura, en l'ampliació de les concedides i en el canvi de qualificació dels locals d'oci nocturn\n7. Exercici de l'activitat segons la llicència obtinguda i possibilitat d'alternar la llicència segons l'època de l'any.\n8. Denegació de les autoritzacions simultànies com cafè-bar musical i revocació de les obtingudes fins ara\n9. Agilització municipal dels tràmits administratius de concessió o denegació de les llicències\n10. Denegació d'ampliacions horàries més enllà de l'horari general i revocació de les concedides fins ara.\n11. Prohibició de música ambiental en locals amb taules i cadires a l'exterior\n12. Reducció de la densitat de taules i cadires, amb un tractament especial en zones de vianants\n13. Revisió dels sistemes d'aire condicionat per tal de reduir les emissions de soroll a l'exterior, d'acord amb l'ordenança.\n14. Sanció a la venda de begudes alcohòliques en establiments no autoritzats del tipus forn, croissanteria o quiosc, i en botigues de queviures, entre les 22 i les 8 hores.\n15. Seguiment estricte i efectiu del compliment de la normativa sobre instal·lació de taules i cadires en la via pública, insonorització de bars i discoteques, i dels horaris de tancament.\n16. Creació d'una etiqueta que identifique els comerços i locals d'oci que aposten per barri viu i habitable.\n17. Aplicació d'un pla específic de neteja setmanal que contemple l'especial traçat urbanístic del barri i la incidència de l'oci nocturn.\n18. Revisió del PEPRI (pla especial de protecció i rehabilitació integral), adaptant-lo al nou model residencial, i paralització de les revisions parcials amb caràcter especulatiu.\n19. Acceleració en l'ocupació dels habitatges de promoció pública pendents d'adjudicació i participació de les organitzacions de veïns en el procés.\n20. Més presència de la policia de barri en horari nocturn, de dijous a dissabte, que vetlle per comptabilitzar el dret dels veïns al descans i dels jóvens a l'oci.\n21. Protecció, respecte i recuperació del patrimoni cultural i artístic del barri.\nEn conclusió, no volem un barri aparador ni un barri museu. Volem un barri viu i habitable on les inversions no es facen a costa de la destrucció d'habitatges i d'equipaments per als veïns. Volem que la gent del Carme puga viure de forma tan digna com qualsevol veí o veïna del centre històric d'altres ciutats espanyoles i europees.


"Ramon": excel·lent tragicomèdia generacional - El Temps de les Arts\n“Ramon”: excel·lent tragicomèdia generacional\n18 des. 2019 13 des. 2019 per Teresa Ferré\nRamon està a punt de fer-ne 40 i ha tornat a casa els pares, a l’habitació d’adolescència que la mare ha convertit en espai on posar-hi una mica de tot, això sí, respectant els cartells de grups musicals i conservant els jocs d’infantesa dels seus tres fills. L’habitació torna a ser el planeta des d’on reflexionar l’existència, metafòricament dividida entre les dues cares d’una cinta de casette, tornar a rascar la guitarra i retrobar-se amb els objectes i records del passat.\nAutoria i direcció: Mar Monegal\nInterpretació i composició musical: Francesc Ferrer\nDramatúrgia de l’espai i les projeccions: Josep Galindo\nDisseny de llums: Conchita Pons\nUn projecte de Mar Monegal i Francesc Ferrer amb la col·laboració d’ Eòlia\nFins al 28 de desembre a la Sala Atrium\nL’ambient a mig camí entre la provisionalitat actual del protagonista i el recer permanent de la llar d’infantesa marquen una escenografia on manen els objectes, cadascun dels quals amb la seva història, i les projeccions audiovisuals, un dels elements més encertats del muntatge per la seva pròpia dramatúrgia i la manera com embolcallen a bon ritme el desenvolupament de l’espectacle.\nFrancesc Ferrer protagonitza Ramon a la Sala Atrium\nFrancesc Ferrer és el protagonista absolut d’aquesta obra de petit format que està destinada a ser un dels èxits de la temporada de la Sala Atrium, teatre que no dubta en arriscar amb un monòleg de text intel·ligent i molt ben trenat, escrit i dirigit des de la naturalitat per Mar Monegal. El principal atractiu de Ramon és com condueix l’espectador de l’aparent comèdia amable a la tragèdia sense caure en l’estridència ni en el recurs dramàtic fàcil. Això només és possible gràcies a l’excel·lent interpretació de Ferrer, que brilla per la versemblança, pel desplegament de recursos emocionals i, també, per les bones intervencions a través de la música en directe.\nL’actor també signa la composició musical dels temes de l’espectacle\nLa recent separació de parella pel fet de no coincidir a l’hora de tenir fills és un dels grans temes de l’inici de l’espectacle i el desencadenant de la nova situació del protagonista. Una reflexió marcada també per la inestabilitat de l’ofici d’actor, amenitzada amb bons moment de paròdia, i per la precarietat laboral en un moment de la carrera del protagonista al qual s’hi afegeix la titànica recerca de pis. Des de l’humor i la fidelitat a les pròpies conviccions, Ramon navega com el nen petit que encara és, una mica irresponsable i malcriat per ser el petit dels germans.\nAl públic se li glaça el somriure a partir del moment en què la mare no recorda la seva recepta de croquetes, instant delicat i magníficament resolt per donar pas a l’aclaparament i el canvi radical de vida familiar a causa de l’Alzheimer. La tragèdia representada en el detall de trobar-se al supermercat amb la seva ex, ella comprant bolquers per al seu nadó, ell per a la seva mare. A partir d’aquí desgavell, transformació i convivència amb una malaltia que devasta la malalta i als del seu voltant i on emergeix, amb lucidesa, música i amor, la maduresa.\nUn instant del monòleg Ramon protagonitzat per Francesc Ferrer\nHi ha molts pocs espectacles que tenen la valentia d’enfrontar-se a la malaltia i en concret a l’Alzheimer. Ho va fer des del teatre gestual l’extraordinari André i Dorine a través de l’experiència d’una parella d’avis. Ara Ramon ho fa des del text i la mirada del fill cuidador que viu la malaltia de Rita, la seva mare, qui s’ha passat la vida tenint cura dels seus deixant fins i tot la seva carrera de mestra perquè l’escola ja la tenia a casa. De moment l’espectacle ha prorrogat fins del 28 de desembre a la Sala Atrium, desitgem que continuï en cartell i faci gira perquè és d’aquelles petites joies que, un cop vistes, segur que qualsevol espectador no dubtarà en recomanar.\nTinta Negra contra el racisme al teatre\nMonumental batalla contra l’oblit\nDeltebre dansa, l’arrel del moviment\nL’ascensor teatral no funciona\nEl relleu generacional\nRecord personal de Josep M. Benet i Jornet\nEtiquetes Alzheimer, Francesc Ferrer, Mar Monegal, tragicomèdia Navegació per les entrades\nSobreviure en un mercat globalitzat\nLa lascívia del Picasso crepuscular


Crida als canillencs per no ser minoria en la 3a Trobada Canillo-Ordino\nLa tercera edició se celebra aquest diumenge, amb una cursa d'orientació i un dinar de germanor\nANA Ordino 11/06/2015 13:56\n651x366 Els conseller del Comú de Canillo, Àlex Mitjana, i del Comú d'Ordino, Bartumeu Gabriel / J.D. Els conseller del Comú de Canillo, Àlex Mitjana, i del Comú d'Ordino, Bartumeu Gabriel / J.D.\nAquest dijous s'ha presentat la 3a Trobada de germanor Canillo-Ordino, que es va concebre com una alternativa més familiar que turística a l'antiga Trobada dels bous i que se celebra aquest diumenge. L'objectiu, enguany, és engrescar als canillencs, que l'any passat van ser minoria en la cursa d'orientació i el dinar de germanor posterior al coll d'Ordino, segons han explicat el conseller de Cultura i Esports del Comú de Canillo, Àlex Mitjana, i el conseller de Turisme i Esports d'Ordino, Bartumeu Gabriel. Cada any, més d'un centenar de canillencs i ordinencs es troben al coll d'Ordino, el punt d'intersecció de les dues parròquies per "recuperar vincles històrics i culturals".\nLa cursa d'orientació començarà en aquesta tercera edició a les 10 hores -abans, però, es farà el lliurament dels mapes i la reunió explicativa-, i hi haurà dos circuits disponibles, un de més curt i un altre de més llarg. No hi haurà premis en metàl·lic per als guanyadors, sinó que la idea és que es pugui competir entre familiars i amics, per això tots els participants que paguin el preu d'inscripció de cinc euros seran obsequiats amb dues entrades per al Centre Esportiu d'Ordino i per a la Mina del Ferro. La inscripció donarà accés també al dinar de germanor, al qual es pot apuntar també qui no hagi participat en la cursa, pagant tres euros.\nGabriel i Mitjana estaran pendents del cel aquest dissabte, però han garantit la celebració del dinar en cas de pluja. Si el temps no acompanya, se celebrarà a l'Edifici Perecaus, a Canillo. La primera opció, però, és, com cada any, el coll d'Ordino, on s'espera que s'apleguin més de 150 canillencs i ordinencs per dinar. L'objectiu és, especialment, encoratjar els canillencs, perquè "els últims anys no són els que volem", ha assegurat el seu conseller Àlex Mitjana.\nPel que fa a la cursa d'orientació, l'organització ha assegurat que "el coll d'Ordino dóna per a bastant" i que es plantejaran recorreguts interessants per descobrir la zona. Tots dos consellers han insistit en el vessant familiar i de germanor de l'esdeveniment, que vol evitar la pura competició o les propostes més turístiques perquè els canillencs i ordinencs el percebin com una veritable trobada entre les dues parròquies.


El temps a l'Escala: Previsió Meteorològica pel 4 i 5 d'Octubre de 2021\nINICI DE SETMANA CLARAMENT MÉS FRED I REVOLTAT. PLUJA LA PRIMERA MEITAT DE DILLUNS I UN DIMARTS DE CEL MÉS VARIABLE\nEstat del Cel: Cel ennuvolat tota la matinada, matí i fins a migdia. No serà fins a la tarda quan comencem a veure ullades de sol i cel més variable. Entre la matinada i matí plourà, no caurà amb molta força però podem tenir unes quantes hores de pluja d'anar fent. Ambient clarament més fred, d'avançada tardor.\nVent: Tramuntana forta de matinada i matí, de força 5/7 i ratxes de més de 70km/h. A partir de migdia anirà mancant progressivament fins a quedar tramuntaneta a mitja tarda i desaparèixer a la nit.\nPrecaució: Tramuntana forta a primera hora


El Cadet A, campió i a Preferent | FC Martinenc\nInici » Futbol » Futbol Formatiu » El Cadet A, campió i a Preferent\nEl Cadet A del Martinenc jugarà la temporada que ve a Preferent gràcies a un final de lliga espectacular. En l’última jornada de campionat, els del Guinardó necessitaven l’ensopegada del líder, el Santfeliuenc; una derrota que es va produir un parell d’hores abans de l’inici del seu partit. I amb tot al seu favor, el Martinenc no va fallar al camp del Júpiter.\nConscients del que hi havia en joc, els d’Albert del Castillo van sortir un pèl temorosos sobre el terreny de joc davant un rival molt seriós. Tot i això, i a pesar que en els primers compassos del duel les ocasions van ser escasses, el Martinenc dominava i tenia més la possessió de la pilota. Calia madurar el joc i aprofitar les oportunitats que es tinguessin. I així va ser; en uns excel·lents deu minuts finals del primer temps, el conjunt vermell va encarrilar el partit –i és clar, el títol de lliga– amb tres dianes a pilota aturada.\nLa primera va arribar en una jugada assajada en una falta lateral; quan tothom esperava una centrada al segon pal, Escámez va aparèixer al primer per rematar a plaer i fer el 0-1 (33’). Una jugada idèntica –però des de l’altra banda– va servir per fer el segon, que va arribar tres minuts després, en una altra rematada d’Escámez que va acabar al fons de la xarxa després de tocar en un defensa rival. I quan semblava que s’arribaria així el descans, Àlex Escámez va tornar a perforar la xarxa grisgrana en una rematada en un servei de cantonada (39’).\nAmb 0-3 al descans, el campionat semblava encarrilat, però primer calia evitar la reacció local. I s’hi van haver d’esforçar de valent perquè just iniciar, el Júpiter va posar l’ai al cor amb l’1-3 (42’). Però en els moments més complicats del partit, el Martinenc va saber aguantar l’embranzida dels de La Verneda, fins que Roger Rovira va fer l’1-4 en una excel·lent jugada individual (56’) i va sentenciar el partit. A quinze pel final, el mateix davanter vermell va fer el seu doblet particular en un contraatac, i amb l’1-5 l’equip es va limitar a deixar passar els minuts per poder celebrar la gesta.\nUna lliga que sap encara més a glòria per la manera com s’ha aconseguit, amb una remuntada in extremis en la darrera jornada de campionat. Un títol que, a sobre, comporta el premi de jugar el curs que ve a Preferent, una categoria que ja fa patxoca i que demostra el creixement del futbol formatiu vermell en les últimes temporades.\nEls campions: Xavi De Sivatte, Jorge, Àlex Escámez, Pau, Patiño, Porcel, Digen, Patiño, Òscar, Frigola, Àlex Ramon, Roger Rovira, Pol, Planas, Oriol De Sivatte, Conesa, Roger Badia, Àxel, Marc Sánchez, Carlos Martínez i Guillermo. I el cos tècnic: Albert del Castillo, Àlex Kabia, Manel Blanco i Òscar Alonso.


Chistema.es » Consells Chistemàtics per a la Vida Moderna\nArchive for 'Consells Chistemàtics per a la Vida Moderna'\nPosteado en Consells Chistemàtics per a la Vida Moderna por GRM\nAprofiteu aquests 3 dies que queden d’agost per a fer tot tipus de compres, com més cares millor. Tot el que sigui electrònica, benzina, detergents, productes d’higiene, alimentació (amb data de caducitat llarga), etc. Com més, millor. A saco! Que al setembre tot serà un 2’55% més car!\nNo compris bosses de plàstic al súper (si pots evitar-ho) ni bosses de basura, utilitza la teva imaginació.\nBusca’t alguna bossa de tela o de plàstic dur per a anar a comprar, o ves reutilitzant les de plàstic tou fins que ja només serveixin per a la basura. No et deixis cèntims absurdament.\nPer a la basura aprofita qualsevol envoltori de qualsevol material mínimament gran. Rebusca entre els armaris de casa teva, segur que en trobes moltes que pots aprofitar. La bossa de paper que et donen quan compres algo de roba -> basura. La que et donen al paki -> basura. La que et dona ta mare amb el tupper el cap de setmana -> basura. Una bossa gran de patates -> basura. La bossa en que venen les magdalenes -> basura. Que no et doni vergonya estalviar!\nEl preu per quilo és l’aspecte més important a considerar quan comprem en el supermercat.\nNo hi ha res millor que pensar que t’estan pagant per cagar. A més de l’estalvi en aigua, llum i paper. Aprofita també per a carregar el mòbil al curro.\nEls intermitents no són un extra a pillar amb el cotxe, venen de sèrie. Serveixen per a avisar de les teves intencions a la resta d’usuaris de la via. Utilitza’ls si hi ha algú a pocs metres a la rodona.


jodesh: de maig 2009\n(Si fós vora el mar, il·lustraria ben bé el poema de Miquel Costa i Llobera; però és a casa.)\nEnviat per Miraculosa Miró a 23:00\nEt in Arcadia ego. La meva versió; la que ajuda a suportar el pes del viure i del patiment. La que dóna pau i soledat quan és necessària. La que bull d'activitat i d'alegria quan cal. La que queda en l'enyor quan no hi ets. La que encisa en tot moment de l'any. L'alliberant presó.\nEnviat per Miraculosa Miró a 23:23\nEnviat per Miraculosa Miró a 11:35\n"In memoriam Gabriel Ferrater"\nEnviat per Miraculosa Miró a 21:17\nDecididament, hi ha una colònia d'eriçons al tros! La setmana passada en vam trobar un altre. Aqueix, segant l'herba. S'havia fet una boleta punxeguda. El vam agafar, cap a la capsa i l'endemà a deixar-lo prop de la bassa del poble; lluny de casa; on els hem anat deixant tots, que hem perdut el compte, però que ja en són vuit o deu.\nEnviat per Miraculosa Miró a 10:17\n(foto arxiu meu)\nSe'n van anar cap a Barcelona l'any 50, just casats. Ell hi va trobar una feina precària. Vivien rellogats; però millor que al poble anant a jornal de pagès. Tribulacions no en vulguis més fins que van trobar el pis on han viscut sempre; i ell, una feina en una fàbrica que li va permetre anar pagant el pis, pujar els dos fills que van començar a venir de seguida i arribar a la bonança dels anys 60 que els va concedir un bon respir.\nEl que vull comentar ara i aquí és el cas d'ella. No se li ha enganxat ni una paraula, ni una expressió, del parlar de Barcelona. El seu home en deixava anar alguna, però ella, ni parlar-ne. I això que els seus fills parlen totalment barceloní, tirant a xava.\nQuan jo era petita anava a Barcelona a casa seva i m'hi estava quinze dies o un mes. A mi això de la capital em fascinava, sobretot el fet d'haver-se d'arreglar cada vegada que sorties al carrer. No podies fer-ho amb bata, davantal i espardenyes com al poble. Ella m'ho deia així: "A Barcelona les coses són diferents". L'única vegada que la vaig veure canviar una mica en el parlar va ser un dia al mercat; va demanar mongetes i patates. I jo, amb uns ulls oberts com a taronges, va i li pregunto: "Padrineta, què has demanat?" "Res, és que si dic bajoques i pataques se n'enriuen." Devia ser això que em va animar a fer la meva primera incursió en aquella variant lingüística que parlaven els meus cosins i els seus amics i que tant m'embadocava. Un bon dia, ma cosina, davant de son germà i d'altres xiquets de l'escala, em pregunta on havia deixat no sé què; i jo que li responc: "Sobre la cadira". I ja tens mons cosins enrient-se'n de mi, i jo vermella com un tomacot. I així ha quedat la cosa; a mi mai no se m'ha enganxat el parlar barceloní, malgrat la TV3, els meus cosins, la polidesa i el que vulgueu... i és que diuen que m'hi assemblo tant amb ella!\nEnviat per Miraculosa Miró a 23:40


La Intersindical-CSC rebutja l'assignatura de valors constitucionals proposta per Sánchez\nPublicat 5/11/2019 18:10:53 +01:00CET\nLa sectorial d'Educació de la Intersindical-CSC ha rebutjat i mostrat la seva preocupació aquest dimarts per la proposta del president del Govern central en funcions i candidat del PSOE, Pedro Sánchez, d'implantar una assignatura obligatòria d'educació en valors civils, constitucionals i ètics.\nEn un comunicat, el sindicat ha mostrat el seu desacord total a la manipulació de l'educació amb finalitats polítiques, i s'ha preguntat si el que vol Sánchez és "adoctrinar l'alumnat amb una assignatura patriòtica".\nLa Intersindical-CSC ha considerat que la joventut catalana surt del sistema educatiu amb un criteri propi, i ha rebutjat noves estratègies que busquen, segons el seu parer, cosa que va proposar l'exministre José Ignacio Wert d'"espanyolitzar" l'alumnat català.\nHa considerat que l'Estat pretén intervenir en l'educació catalana, i ha confiat que la Conselleria d'Educació doni "una resposta contundent contra aquesta proposta i la freni si s'arriba a intentar implantar".\nEl sindicat ha esperat que els partits catalans mostrin un "rebuig clar" a aquesta o qualsevol altra proposta que, en la seva opinió, pretengui utilitzar l'educació.