El servei d'urgències de l'hospital d'Olot manté la qualitat de l'atenció als pacients durant el brot de grip - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a El servei d’urgències de l’hospital d’Olot manté la qualitat de l’atenció als pacients durant el brot de grip\nEls responsables del servei d’urgències de l’Hospital d’Olot i Comarcal de la Garrotxa se senten satisfets de la capacitat d’absorció dels casos de grip que s’han donat a la comarca. Consideren que el pacient fa un bon ús dels serveis sanitaris, que la feina als Centres d’Atenció Primària ha estat bona i que la capacitat del centre hospitalari és suficient per acollir l’increment d’urgències derivat del brot. El problema l’han trobat a l’hora de derivar casos de gravetat a hospitals amb unitat de cures intensives.\nLa situació de la sala d’espera d’urgències de l’Hospital d’Olot i Comarcal a la Garrotxa aquest matí era de tranquil·litat, i eren poques les persones que havien acudit al servei per la grip. Aquest veí d’Olot ho feia amb motiu de la tos i la mucositat ocasionada per la malaltia. Els casos de malalts de grip han representat entre un 15 i un 20% de tots els que arriben al servei d’urgències, que són un centenar al dia de mitjana. La xifra és molt similar a la de l’any passat. La major part han arribat els cap de setmana o fora d’horari d’atenció dels Centres d’Atenció Primària. Els caps de setmana, el nombre de pacients a urgències s’ha acostat als 120 o els 130 diaris. L’Hospital ha reforçat el nombre de professionals aquests per atendre totes les persones que arriben a urgències. De fet, durant el 2016 s’ha vist incrementada l’activitat de caps de setmana i festius. És per això es va augmentar la plantilla amb uan persona més de metges d’urgències durant el dia, parcialment. Aquesta persona ha quedat consolidada en format ‘presència’ des del primer cap de stmana del desembre de 2015. D’aquesta manera es disposa de quatre metges des de les 9 del matí a les 10 de la nit.\nLa capacitat del nou centre olotí també ajuda a atendre tots els pacients. L’Hospital d’Olot habitualment disposa de llits lliures. Això suposa que el drenatge d’urgències sempre és bo, encara que l’afluència de pacients i d’ingressos sigui alta.\nSi en algun moment es produeixen demores, és per la coincidència d’arribada de pacients i/o la complexitat de les patologies que presenten, que obliguen a una atenció o dedicació més intensa.\nEn general, la direcció del servei se sent satisfeta amb la capacitat d’absorció de pacients al llarg d’aquestes setmanes del brot de la grip. L’únic problema l’han tingut a l’hora de derivar casos de gravetat a hospitals amb unitat de cures intensives. La falta de llits disponibles en aquests centres ha ocasionat hores d’espera a l’hospital olotí abans del trasllat del pacient.\nDes de la direcció del servei d’Urgències, es considera que als Centres d’Atenció Primària es fa una bona feina i que els garrotxins fan un bon ús dels diferents centres d’assistència sanitària. El brot de grip ha passat el punt més àlgid aquesta darrera setmana i en la pròxima ja anirà en descens, si bé altres virus emparentats poden seguir afectant els garrotxins durant els mesos de fred a la comarca.\n-El servei d’oncologia de l’Hospital d’Olot compleix el primer any en funcionament desenvolupant 96 tractaments\n– L’Hospital d’Olot recapta 8.000 euros per a la Marató amb els seus ‘playbacks’


Marnaton de Barcelona – Club Natació Terrassa\nMai 08, 2019 Jaume Vidal General, Secció de Natació\t0 comments anna serra, copa marnaton barcelona, mario guillén, natalia bañó\nAnna Serra, sisena en la VIII Copa Marnaton eDreams de Barcelona de natació en aigües obertes\nLa nedadora Anna Serra va classificar-se en sisè lloc en la distància de 3 quilòmetres de la primera prova de la VIII Copa Marnaton eDreams de natació en aigües obertes que va celebrar-se dissabte passat a Barcelona. La Copa Marnaton consta de quatre proves més, que tindran lloc a Formentera (18 de maig), Begur (9 de juny), Sant Feliu de Guíxols (29 de juny) i Cadaqués (14 de setembre).\nSerra va aturar el crono en 45’04”, en una prova que va dominar Carla Ramos, guanyadora amb 37’11”. La marca assolida per Serra li va proporcionar la tercera posició en la categoria +18. El club va comptar amb una segona representant en aquesta cursa, Natàlia Bañó, que va ocupar el vuitè lloc amb un registre de 47’05”, temps que la va situar cinquena en la categoria +18.\nAixí mateix, en la prova de 5 quilòmetres, Mario Guillén va obtenir la vuitena plaça amb una marca d’1h00’00”, crono que li va atorgar el segon lloc en la categoria +30.\nAnna Serra, Natalia Bañó i Mario Guillén van prendre part també en la prova de relleus 4×500, juntament amb Sergio Soto. El quartet va ocupar la tercera plaça en categoria mixta amb un temps de 28’49”.


Joan de Sagarra: 'El meu pare no podia pair els burgesos de l'Eixample' - VilaWeb\nJoan de Sagarra: 'El meu pare no podia pair els burgesos de l'Eixample'\nEntrevista amb el fill de Josep Maria de Sagarra en el 75è aniversari de la publicació de 'Vida Privada'\nJosep M. de Sagarra va escriure 'Vida privada' el 1932, ara fa setanta-cinc anys, i edicions Proa n'ha fet una edició commemorativa. VilaWeb TV ha parlat amb Joan de Sagarra, fill seu i reputat cronista de Barcelona. En aquest vídeo Joan de Sagarra parla de la relació amb el seu pare ('per a mi era el meu avi'), de la censura del llibre durant el franquisme per immoral (censura aplicada 'per una lesbiana') i de la Barcelona d'ara.\nLa reedició inclou un pròleg de Lluís Permanyer i un epíleg de Xavier Pla, que ressegueix la tortuosa història, accidentada i dissortada, de les edicions de la novel·la. Recupera un article del mes d'agost del 1932, escrit pel periodista Manuel Brunet, cap de redacció del diari La Publicitat i director del setmanari Mirador, titulat 'La novel·la que Josep Maria de Sagarra ha escrit aquest estiu'. El document aporta dades molt interessants sobre l'escriptura de 'Vida privada': Sagarra la va redactar en dos mesos, a la biblioteca de l'Ateneu Barcelonès: hi passava sis hores diàries, a vegades deu i tot. En va escriure 650 quartilles. L'escriptor tenia trenta-vuit anys i es trobava en un moment de maduresa personal i literària. Ja coneixia Mercè Devesa, amb qui temps després es va casar. Devesa va viure molt de prop el procés de 'Vida privada', perquè la va mecanografiar.\nL'article de Brunet també aporta informació sobre la concepció argumental que té Sagarra de la novel·la. Per Sagarra, l'argument es fonamenta en una concepció biològica, amb un tronc central d'on surten tot de ramificacions. Una de les crítiques més reiterades fetes a 'Vida privada' fou de no tenir argument.\nXavier Pla descobreix que la primera edició de 'Vida privada', de l'octubre del 1932, porta el peu d'impremta de la Llibreria Catalònia, però és una edició a compte d'autor, en dos volums al preu de deu pessetes. Portava una faixa publicitària, que deia: 'Josep M. de Sagarra fa un comentari desinteressat dels aspectes més apassionants i més íntims d'una societat existent...' Però els tràgics esdeveniments històrics, la guerra i la dictadura, fan que 'Vida privada' sigui avui la novel·la d'una societat inexistent.\n'Vida privada' fou durant tres dècades introbable, prohibida per la censura que la trobava escandalosa i catalanista. Han de passar trenta-tres anys perquè se'n faci una segona edició, quan Sagarra ja és mort.\nJosep M. de Sagarra es va morir, prematurament, l'any 1961, i l'any següent es va morir Josep M. Cruzet, l'editor de Selecta, segell que li havia anat publicant les obres. La vídua Cruzet es va negar a publicar la novel·la (vegeu vídeo). També la censura franquista va impedir que l'editorial Aymà de Joan B. Cendrós la reedités. No va ser fins el 1965 que en va sortir una segona edició, si bé mutilada per la censura. Per acabar-ho d'adobar el poeta Joan Oliver, director editorial d'Aymà, va sotmetre el text a una correcció ultranormativa que va desfigurar la novel·la. Fins l'any 1983 Edicions Proa no la torna a publicar íntegra.\nPer Lluís Permanyer, la novel·la té tres grans valors: el dels espais i locals que fa sortir Sagarra a la novel·la, tots ben coneguts de l'escriptor; la galeria de personatges que hi apareixen, tant per la descripció que en fa, com, sobretot, perquè es basen en personatges reals. D'aquí ve que Permanyer digui que és una novel·la en clau, i és aquest un dels aspectes que va moure més escàndol, juntament amb les escenes de caràcter eròtic i sexual i dels baixos fons. Finalment, Permanyer en destaca el llenguatge, ric, viu, autèntic, el parlar de Barcelona, adaptat a les classes socials que descriu. Sobre aquest punt, justament, Permanyer va comprar en una llibreria de vell, fa uns trenta anys, l'exemplar de 'Vida privada' que Sagarra havia dedicat a Pompeu Fabra. És profusament subratllat amb llapis. Diu el periodista: 'El mestre reconeixia el seu admirat poeta com a creador de llenguatge, amb independència del gènere que conreés.' No ho va veure així Joan Oliver unes quantes dècades després, que considerava que Sagarra escrivia malament.\n(Foto: Joan de Sagarra.)


La piscina d’estiu de Godella inicia la seua activitat amb mesures especials – RiberaTV\nLa piscina d’estiu de Godella va iniciar la seua activitat el dilluns amb les restriccions i mesures de seguretat i salut marcades pel Ministeri de Sanitat per a fer front a la crisi sanitària provocada per la COVID-19.\nL’horari de la instal·lació municipal és de dilluns a diumenge de 10.30 a 14.30 hores i de 15.30 a 19.30 hores, amb aforament reduït.\nLa principal novetat d’aquesta temporada és que els usuaris i usuàries de la piscina municipal han de sol·licitar cita prèvia a través de l’app municipal la setmana d’abans, i realitzar la reserva de data i torn per a garantir la distància de seguretat.\nCal destacar que els dimecres al matí la instal·lació municipal està reservada a les persones vulnerables o majors de 60 anys.\nL’abonament de l’entrada s’ha de realitzar mitjançant pagament en metàl·lic amb l’import exacte en les taquilles de la instal·lació, i serà necessària la identificació personal mitjançant DNI.\nPer a aquella part de la ciutadania que no dispose dels mitjans tecnològics necessaris per a realitzar la compra telemàticament, es pot realitzar la reserva d’entrades trucant al telèfon 607010943 en horari de 12.00 a 13.30, de dilluns a divendres, tenint en compte els mateixos terminis d’anticipació que en la compra on-line.\nEls preus de la piscina són de 1’5 euros per a majors de 16 anys, i d’1 euro per a les persones de menys de 16 anys. Els xiquets menors de tres anys entraran gratis.\nPer al correcte compliment de les mesures d’higiene, la instal·lació es desinfecta cada matí abans de la seua obertura i al migdia, de 14.30 a 15.30 hores, i en l’entrada s’ha posat a la disposició dels usuaris i usuàries gel hidroalcohólico per a la desinfecció les mans, i una catifa amb desinfectant per al calçat de carrer.\nA més, per a major seguretat, els vestuaris romandran tancats.\nL’ús de màscares és obligatori en els desplaçaments per la instal·lació, sempre que no siga possible mantindre la distància de seguretat excepte en la parcel·la pròpia i en els gots de la piscina, i es mesura la temperatura corporal en l’entrada, que ha de ser interior a 37’5°.\nEl Regidor d’Esports, Fernando Oliveros, es mostra content perquè les instal·lacions ja compten amb les màximes *garantias de seguretat.\n“A Godella prevalem la seguretat de tots els nostres veïns davant la pandèmia provocada per la COVID-19 i que ens està afectant en tots els àmbits de la nostra vida. Per aqueix motiu, s’ha retardat l’obertura de la piscina d’estiu ja que voliem que ens garantiren que es podien complir totes i cadascuna dels normes i requisits que ens marca el Govern d’Espanya”, ha explicat el regidor Fernando Oliveros.\n“Encara així, és imprescindible que siguem molt prudents, que respectem les normes i mesures de seguretat, i que totes les persones que desitgen acudir a donar-se un bany, es lligen i respecten la normativa”, ha conclòs l’edil.\nLa piscina d’estiu de Godella inicia la seua activitat amb mesures especials added by Ribera Televisió on 14 Juliol, 2020


El TRAM d’Alacant realitza un simulacre d’enrotllament d’un vianant en el baixador de la Universitat en la Línia 2 | Notícies Dígitals\nEl TRAM d’Alacant realitza un simulacre d’enrotllament d’un vianant en el baixador de la Universitat en la Línia 2\n15/12/2020 linea 2, tram alacant\nEl TRAM d’Alacant ha realitzat aquesta matinada un simulacre d’un enrotllament d’un vianant en el baixador de la Universitat de Sant Vicent del Raspeig en la Línia 2.\nLa simulació ha començat a les 00.05 hores quan el maquinista que realitza el trajecte entre Sant Vicent del Raspeig i Luceros amb un tramvia, en el pas per als vianants semafòric SV 41, situat a l’inici de la parada de la Universitat, es troba amb un vianant parlant amb el mòbil i amb els auriculars i, al no adonar-se de la presència del tranvía, envaeix el pas sent colpejat per la unitat, a pesar que el maquinista actua sobre el polsador bolet frene d’urgència.\nCom a conseqüència d’aquest enrotllament, el vianant queda atrapat entre la vora de l’andana i la unitat i, arran de la frenada d’emergència, un dels viatgers que va a l’interior pateix una caiguda colpejant-se el cap.\nUna vegada ha detingut el tren, el maquinista obri la porta de la cabina descendeix de la unitat i observa que el vianant es troba conscient però immòbil, atrapat entre l’andana i la unitat. El maquinista es posa en contacte amb el Regulador del Lloc de Comandament informant de l’accident.\nEn el Servei d’Informació i Atenció al Client (SIAC), es rep una telefonada a través de l’intèrfon del baixador informant de l’accident. Després de la telefonada al Lloc de Comandament, el regulador avisa al Coordinador de Seguretat del Lloc de Comandament, activant-se el Pla d’Actuació d’Emergències.\nAmb aquest plantejament, l’exercici organitzat pel departament de Seguretat de FGV té els objectius de conéixer la capacitat de resposta interna i externa en cas d’emergència i comprovar diferents aspectes, com els procediments del Pla d’Autoprotecció, la coordinació entre els diferents departaments intervinents de FGV i la correcta coordinació entre les diverses ajudes externes.\nA més, es comproven els sistemes d’informació al viatger des del SIAC situat en el Lloc de Comandament, la megafonia d’emergència, l’emissió de missatges a través dels teleindicadors, al mateix temps que es realitza un important entrenament sobre l’elevació de la unitat del tramvia per part dels Bombers amb el suport del personal de manteniment de Tallers El Campello.\nEl personal de FGV que ha participat ha estat compost pel maquinista, reguladors del Lloc de Comandament, operador del Telecomandament, tècnic del Lloc de Comandament, USIS del SIAC, tècnic de Línia, cap del Lloc de Comandament, cap de la Unitat d’Operacions, cap de Línies, responsable de Seguretat Ciutadana, cap del tallers El Campello, cap del Servei de Línia Aèria, cap de la Unitat d’Atenció al Client de FGV i responsable del Servei d’Atenció al Client en el TRAM.\nEl personal alié a l’empresa pública que ha participat ha sigut de “1·1·2 Comunitat Valenciana”, les Policia Nacional, Autonòmica i Local, la Guàrdia Civil de Sant Vicent del Raspeig, el Servei d’Emergències Sanitari de la Comunitat Valenciana i efectius del Consorci Provincial de Bombers del Parc de Sant Vicent del Raspeig.\nEl simulacre va obtindre una primera valoració “positiva” per part de tots els efectius participants en aquest exercici, que serà analitzat en profunditat en els pròxims dies per a traure conclusions.\nEl departament de Seguretat organitza periòdicament visites en les instal·lacions i pràctiques de simulació de diferents incidències en diferents trams de la xarxa, en les quals participen tant agents de FGV com membres de les diferents entitats que intervenen en un sinistre, amb l’objectiu que es familiaritzen amb les instal·lacions i equips de seguretat en situacions de situacions de suposada emergència.\n← Compromís introdueix al Senat esmenes als PGE per a rebaixar la fiscalitat de les societats musicals\nL’albinegre Alex Llorens repeteix amb la sub 16 →


L’Ajuntament de Benicarló limita l’horari d’obertura dels establiments comercials de Benicarló – Vinaròs News\nL’Ajuntament de Benicarló limita l’horari d’obertura dels establiments comercials de Benicarló\nBENICARLÓ 20 març, 2020 Vinaròs News\nLa Regidoria de Comerç obligarà els establiments que tenen autoritzada l’obertura durant l’estat d’alarma a reduir el seu horari, de manera que podran obrir...\nLa Regidoria de Comerç obligarà els establiments que tenen autoritzada l’obertura durant l’estat d’alarma a reduir el seu horari, de manera que podran obrir de dilluns a dissabte de 8.00 a 20.00 hores. Diumenges tots aquests comerços hauran d’estar tancats.\nAtesa la situació d’excepcionalitat donada per la declaració de l’estat d’alarma, l’Ajuntament de Benicarló, a través de la Regidoria de Comerç, ha decretat la limitació horària dels establiments autoritzats a obrir durant l’estat d’alarma per tal de disminuir el màxim el risc de contagi de la població i la difusió d’aquesta pandèmia, tant per a les persones que treballen en aquests establiments com per a les persones que van a comprar.\nEntre aquests establiments es troben els comerços de venda alimentària (forns, fruiteries, verduleries, carnisseries, peixateries, supermercats i hipermercats i botigues de begudes), de productes higiènics, papereries, comerços d’equips tecnològics i telecomunicacions, alimentació per a animals de companyia, tintoreries i bugaderies.\nL’horari autoritzat serà de dilluns a dissabte de 8.00 a 20.00 hores. Diumenges, no podran obrir.\nLa regidora de Comerç, Clara Cid, ha remarcat que «aquesta mesura es pren per tal de garantir la salut de la població» i ha subratllat que «no posa en risc l’abastiment de productes de primera necessitat a la població, ja que tots els establiments comercials estan oberts i molt ben abastits». «A més —ha afegit la regidora—, tampoc suposa una situació de discriminació d’un establiment enfront d’altres, ja que tots els establiments estan fent horaris reduïts».\nEl decret entra en vigor a partir d’avui mateix.


PVC - Visa\nProtecció a través de la innovació\nLleure, nàutica i esport\nBioenergia i agricultura\nTransport i antivàndals\nEstructures de PVC\nVENTAS INTERNACIONALES és una empresa distribuïdora de materials de construcció, entre altres materials. La nostra divisió VISA PVC és especialista en tecnologia aplicada al sector tèxtil. Els teixits tècnics -teles, membranes i lones- estan fabricats amb la tecnologia més nova i capdavantera de filatura i tejeduría. D’aquesta forma, podem oferir als nostres clients la millor qualitat en una àmplia gamma de colors i acabats.\nLa nostra tela PVC d’última generació està composta per un substrat o suport de polièster i recoberta de PVC pigmentado o neutre. Segons les prestacions i acabats que es requereixin, al teixit se li aplicarà una de les següents tècniques de recobriment de PVC:\n– Recobriment directe: la pasta de PVC s’aplica directament a la tela en quatre capes.\n– Recobriment post-transferència: la pasta de PVC o de silicona s’aplica a la tela a través d’un portador de paper.\n– Recobriment en línia: s’aplica a la tela de trama oberta per immersió i, abans de ser enrotllada, se submergeix en un bany de pasta de PVC. Aquesta tècnica sol aplicar-se només al teixit de malla.\n– Recobriment per fusió: produïm una pel·lícula de diferents polímers i es lamina en un tèxtil, paper o feltre.\n– Recobriment per tècnica de calandraje: fabriquem poliolefina termoplàstica perquè les partícules de PVC donin relleu i la lona quedi amb aspecte tèxtil.\nL’arquitectura tèxtil és una disciplina en la qual es juga amb materials de PVC tibats, amb la finalitat de cobrir, parcial o totalment, espais.\nGràcies a la versatilitat que aporten els materials de PVC, és possible dissenyar solucions específiques i originals per a tota mena de projectes arquitectònics. Per aquest motiu cada vegada és més comú la utilització de materials tèxtils per al disseny del recobriment d’espais a l’aire lliure.\nLes nostres lones per a arquitectura tèxtil estan recobertes per l’anvers i el revers alhora – el que aporta major tensió a les membranes- i totes tenen un doble lacat.\nLes característiques principals dels materials de divisió VISA PVC quant a arquitectura tèxtil:\n-Teixits de gran resistència a la llum, raigs UVA i temperatures extremes\n-Gran resistència a l’atracció\n-Repel·lents de la brutícia\n-Diversos tipus de laca\nLes portes enrotllables d’alta velocitat són una solució per al tancament interior de naus industrials, magatzems, etc. En VISA PVC, oferim la gamma Panamà 900 gr: lones antiestàtiques, preparades per a suportar el clima àrtic (aguanten temperatures fins a -54 °C). Totes elles amb un recobriment de laca especial que garanteix una llarga durada del teixit. Les principals característiques de la gamma Panamà 900 són:\n-Tractament anti-raigs UVA\n-Enteresa davant les rasgaduras, tant en la trama com en l’ordit\n-Flexible fins i tot en condicions climàtiques extremes\n-Alta estabilitat davant el vent\n-Àmplia gamma de colors estàndard\n-Possibilitat d’imprimir en colors corporatius específics\nLones per a piscines\nUna de les millors formes per a augmentar la vida útil d’una piscina d’exterior és cobrir-la amb una lona per a piscina i protegir-la així de les inclemències del temps. Una de les característiques principals d’aquest tipus de lona és el lacatge per les dues cares, que garanteix la seva neteja i durabilitat.\nEn VISA PVC disposem de diferents mesures de lones per a piscines: 218 cm – 250 cm – 300 cm d’ample. A més d’una gamma de colors combinats: blau/beix, verd/beix, gris/beix, beix/beig i blau/negre.\nTambé comptem amb malles de seguretat que ofereixen una màxima resistència i flexibilitat per a protegir la piscina, convertint-se en el millor complement.\nTotes les nostres lones per a piscines compleixen amb la normativa “NFP 90-308”.\nLones, membranes i teixits de PVC\nLa nostra gamma de lones, membranes i teixits de PVC també ofereix altres productes: lones per al transport, lones antivandálicas, membranes tècniques per al magatzematge de líquids, lones per a impressió, materials per a parcs infantils i cobertures per a vaixells.\nEmpresa líder a España amb la distribució de materials per la construcció, compòsits, filtració de líquids, pvc i aïllament .\nVentas Internacionales, S.A. està certificada com Operador Econòmic Autoritzat (OEA) i Dipòsit Duaner per part de l'Agència Tributària.\nSEGUEIX-NOS A LINKEDIN!\nEntra al nostre Linkedin i troba més informació sobre l'empresa així com, noticies del sector.\nUtilitzem cookies per assegurar que donem la millor experiència a l'usuari en el nostre lloc web. Si continua utilitzant aquest lloc assumirem que està d'acord. Acceptar Saber más


Sala de premsa de Cossetània: "Olímpics tarragonins" del cambrilenc Francesc Joan, el reflex del somni olímpic\n"Olímpics tarragonins" del cambrilenc Francesc Joan, el reflex del somni olímpic\nFrancesc-Joan Matas (Berta Ruiz/Revista Cambrils)\nOlímpics tarragonins. La història dels 28 esportistes del Camp de Tarragona i de les Terres de l'Ebre que han participat en els Jocs, és el primer llibre del cambrilenc Francesc Joan i Matas, que recull i repassa exhaustivament cadascun dels esportistes olímpics de la demarcació que han participat en els Jocs Olímpics de l'era moderna, és a dir, des de 1896 i fins a les darreres Olimpíades d'Atenes 2004.\nEls 28 millors atletes tarragonins\nFrancesc Joan ha explicat a Revista Cambrils Diari Digital, les principals curiositats d'aquest llibre, com va sorgir aquesta idea, les millors anècdotes i la trajectòria esportiva dels 28 millors atletes d'elit –21 homes i 7 dones– que ha donat el Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre en tota la nostra història recent.\nEl cambrilenc –actual redactor en cap d'esports del Diari de Tarragona i responsable de l'edició digital del Diari de Tarragona– ha treballat en aquest llibre durant un any i mig. De fet, la idea va sorgir l'estiu de 2006, quan, tal i com explica Joan, "va caure a la nostra redacció una convocatòria sobre l'equip espanyol de natació sincronitzada, i en la llista hi apareixia una noia, Andrea Fuentes, nascuda a Valls i que havia participat en els Jocs d'Atenes 2004". Segons explica Joan, "no en teníem constància d'això, i vam pensar que si descobríem aquella noia, segurament hi havia més gent. Em va picar la curiositat i a partir d'aquí va néixer la idea. Vaig involucrar-me més i vaig començar a estirar del fil, contactant amb el Comitè Olímpic Espanyol". De fet, un dels protagonistes del llibre, l'exatleta reusenc Gaietà Cornet, és l'actual director d'activitats del Comitè Olímpic Espanyol, amb qui Francesc Joan "va trobar la seva complicitat i em va facilitar bases de dades internes del COE, on vam tenir constància de dos atletes tarragonins més, a banda de l'Andrea Fuentes". Arran d'aquestes primeres indagacions, també es va localitzar el primer olímpic de casa nostra: el vallenc Ramon Balcells que va participar a Helsinki 1952.\nA partir d'aquestes primeres dades, Francesc Joan es va anar posant en contacte amb cadascun dels protagonistes, per tal d'explicar els rècords, la seva vivència en els Jocs i també van poder aportar material fotogràfic. En cada capítol del llibre dedicat a cada esportista, també s'acompanya tota aquesta informació amb una biografia completa de la trajectòria esportiva.\nJordi Mariné: el cambrilenc olímpic\nCom a únic representant cambrilenc hi apareix Jordi Mariné, que tot i néixer a Vinyols i els Arcs "és cambrilenc d'adopció i a més va començar la seva relació amb la bicicleta, de ben jove, quan havia de venir a estudiar fins a La Salle de Cambrils, des de Vinyols". Mariné va participar als Jocs de Tòquio 1964 i és una de les persones, que segons explica Francesc Joan, "recorda molt la seva presència als Jocs i té molta estima a la seva participació. Qualsevol ciclista quan comença, parla del Tour de França com la meta màxima, però ell diu que no, que els Jocs et marquen molt més. Hi ha tants països representats –en la seva Olimpíada hi van participar uns 90– i amb tants atletes, la convivència a la vila olímpica, la desfilada per l'estudi... Són moment que et queden per sempre".\nA banda, Jordi Mariné també aporta una curiositat molt interessant, ja que durant la prova de ciclisme va corre escapat durant una bona estona amb un dels millors ciclistes de la història –el belga Eddy Merckx–. Mariné es va posar a roda del ciclista belga i durant tres quilòmetres van anar en solitari. "Durant una estona va somiar que aquella escapada fos bona i poguessin lluitar per les medalles al final de la cursa, tot i que el pilot els va caçar".\nDes de 1964 sempre hi ha hagut algun representant tarragoní als Jocs Olímpics\nUna altra de les dades curioses que aporta el llibre de Francesc Joan és que des de les Olimpíades de Tòquio 1964, sempre hi ha hagut algun representant de Tarragona en totes les edicions fins els darrers Jocs que recull el llibre, els JJOO d'Atenes 2004 amb Andrea Fuentes.\nAra, a pocs dies per a l'inici dels Jocs de Pequín 2008, la delegació espanyola tornarà a comptar amb representació tarragonina. La vallenca Andrea Fuentes tornarà a competir en uns Jocs, i juntament amb ella, ho faran dues noves debutants: Sònia Franquet d'Ascó, que participarà en tir i la tortosina Laia Forcadell que participarà en la prova dels 400 metres tanques.\n"És un homenatge a ells. Tenim la gent més destacada que mai ha tingut l'esport tarragoní"\nFrancesc Joan explica que tot plegat, "és un homenatge a ells. Tenim a la gent més destacada que mai ha tingut l'esport tarragoní i volia que quedés reflectida la seva trajectòria. Per exemple, el cas del tirador reusenc Eladi Vallduví, que és un dels espanyols que més vegades ha participat en uns Jocs, amb cinc participacions, o el nedador reusenc Santi Esteva que també va ser el primer nedador espanyol en aconseguir un diploma olímpic. Les generacions joves no coneixen a tota aquesta gent i és una manera de recollir-los en aquest llibre, per tal que sàpiguen que tenim gent molt bona. És una llàstima que caiguin en l'oblit".\nOlímpics tarragonins. La història dels 28 esportistes del Camp de Tarragona i de les Terres de l'Ebre que han participat en els Jocs, es va presentar a Tarragona el passat 8 de juliol –justament un mes abans de la inauguració dels Jocs, que tindrà lloc el dia 8 d'agost a les 8 i 8 minuts del vespre, ja que el "8" és el número de la sort dels xinesos–. L'acte va comptar amb la presència de Gaietà Cornet, el delegat del Govern de la Generalitat –Xavier Sabaté– i 20 dels protagonistes del llibre. Aquesta mateixa setmana, el llibre –editat per Cossetània Edicions– ja està disponible a les llibreries.\nNotícia de Berta Ruiz al diari digital Revista Cambrils sobre el llibre Olímpics tarragonins (Cossetània Edicions), de Francesc Joan Matas.\nEtiquetes de comentaris: El Tinter, Esports


Esdevenir Cos | Projecte Minerva\nEls sentiments són el catalitzador que indica que quelcom en la nostra vida no marxa bé.\nQuan les relacions personals estan impregnades de por, tristesa, solitud, aïllament, incomprensió i ansietat, vol dir que la relació es tòxica.\nLes pors, les mancances afectives i el sentiment de culpa per part de la víctima fan que aquesta quedi atrapada en un bucle intemporal. La seva submissió la pot portar a la confusió i a la pèrdua de identitat, comportant-l'hi ansietat, depressió i una pèrdua d'energia que causi trastorns físics i mentals.\nLa Ira i el Ressentiment, són els sentiments més perillosos que afecten la vida de la víctima.\n"Cartografies del Desig"\nExposició 25 de novembre 2017 al CC. Sagrada Família\nLa cartografia corporal la entenem com una diversificació d'aspectes que deixen marca en el cos humà en el decurs de la vida.\nA través d'aquesta exposició mostrem el cos com una cartografía en la que s'inscriuen les múltiples experiències viscudes al llarg de la vida. El cos apareix en una cruïlla de camins, on es troben i xoquen permanentment la història, el mite, l'art ila violència. Foucault explica com el cos està impregnat d'història i com la història destrueix els cossos. De manera traumàtica o subtil sempre és possible llegir aquests cossos gramaticalment, com a emissors de signes i com a superfícies d'inscripció.\nLa cartografía corporal serà el mapa que ens permetrà entendre dinàmicament la relació entre el somàtic i el psíquic, alhora que ens facilitarà la realització de la lectura corporal (expressiu-emocional).


El waterpolo de Primera i Segona, pendents d'una decisió | betevé\nUE Horta, CN Montjuïc i CN Poble Nou, pendents de què passa amb les Lligues\nRedacció Esports | dijous, 2 d'abril del 2020, a les 13.28\nLa Federació Espanyola de Natació i tots els clubs de Primera i Segona Divisió de waterpolo es reuniran, telemàticament, aquest dissabte per prendre una decisió respecte a les Lligues de Primera i Segona Divisió, que han estat suspeses per la crisi del coronavirus. En aquestes categories trobem tres equips barcelonins: UE Horta, CN Montjuïc i CN Poble Nou.\nPrimera i Segona, dues categories també estatals\nUn cop confirmat que les Divisions d’Honor masculí i femení seguiran aturades i que tot queda pendent per una pròxima reunió que es farà el 15 d’abril, ara li toca el torn a les dues categories que estan per sota de la Lligues Premaat: la primera i segona divisions nacionals, tant en categoria masculina com en la femenina.\nLa Reial Federació Espanyola de Natació ha convocat tots els clubs implicats a una reunió que es farà aquest dissabte, 4 d’abril per decidir com s’acabarà la temporada i com es decidiran els ascensos i els descensos en cas que s’hagin de fer.\nPresència barcelonina a totes les Lligues\nA la Primera Divisió nacional masculina, la ciutat de Barcelona té dos representants: la Unió Esportiva Horta i el Club Natació Montjuïc. La competició en aquesta divisió va quedar aturada després de disputar-se 18 jornades i amb els hortencs ocupant la quarta posició, mentre que el Montjuïc era el sisè. A la Primera Divisió femenina, l’Horta ocupa la cinquena posició un cop disputades 12 jornades de la competició. A la Segona Divisió masculina, el representant de la ciutat és el CN Poble Nou, un equip que estava en la tercera posició quan es va suspendre la competició a la setzena jornada.\nFernando Carpena, president de la Federació Espanyola de Natació\nPrimer dia de transport públic gratuït


Reflexió Antoni Blanch – AUDIR\nHome Sida Reflexió Antoni Blanch\nPregunta 1: ¿Quina és la lectura que de l’experiència del sofriment en general fa la seva tradició religiosa?\nEl sofriment és una qüestió profundament humana, que ens concerneix a tots i no només als metges, infermeres o farmacèutics. Cal, doncs intentar de mirar-lo cara a cara, reflexionar-hi i prendre-s’ho molt seriosament.\nS’hauria de veure en primer lloc, i en cada cas concret, quines en són les causes, per a procurar anul·lar-les i combatre-les tant com es pugui. Però no ens podem acontentar amb unes quantes denúncies i accions socials, car molt sovint ens trobem amb malalties que no són efecte de cap voluntat humana i, en tot cas, que ja no importa per al malalt que ho siguin o no. La desgràcia palpitant la tenim davant nostre i cal atendre-la de seguida.\nLlavors és quan, sense pensar de moment en causes ni en denúncies, s’ haurà d’establir una relació amb el pacient, la més humana i espiritual que sigui possible. Una relació que, naturalment, començarà sempre per procurar alleujar els seus dolors; tot i que aquí tampoc n’hi ha prou amb la química. Calen a més uns gestos humans d’atenció molt cordial i respectuosa envers la persona que tenim davant. Intentar comunicar-se amb ella amb algunes paraules però més que res amb gestos, mirades i totes les altres formes d’expressar-li una autèntica compassió.\nAquí és on l’espiritualitat cristiana començarà a manifestar-se de manera especial, car la compassió, ben entesa i profundament sentida, és per als cristians la més gran de les obres de misericòrdia, que tenim que practicar amb atenció prioritària. Compadir, en efecte, vol dir compartir els sofriments dels altres com si fossin nostres, car, en acollir un malalt compassivament, estem acollint a un germà o germana nostra, com a fill o filla de Déu que és. Així, tot acte de veritable compassió esdevé per al creient un acte religiós, que li permet de veure en el desvalgut que està acollint i tractant amb molta cura, quelcom de realment sagrat, i pot arribar a veure en ell al mateix Crist, tal com ens ho ensenya Jesús amb aquestes paraules, verament místiques: “…en la mesura en què ho vau fer a un d’aquests desvalguts, a Mi m’ho féreu.” (Mt 25,40)\nCal també recordar que Jesús, durant la seva vida pública, no va deixar mai de lluitar contra el dolors dels altres i moltes vegades els curava: “…guaria entre el poble malalties i xacres de tota mena” (Mt 4, 23), i ho feia de manera tan meravellosa que la gent no el deixava descansar i l’assetjava massivament, fins al punt de causar-li dificultats per part de les autoritats, que van acabar condemnant-lo com a un agitador del poble!\nDavant, doncs, del sofriment, el cristià procura acostar-se al pacient, sigui qui sigui, intentant experimentar i reproduir en sí mateix els sentiments de Jesucrist, entenent que tot el que faci per aquest desvalgut ho ha de realitzar des del fons del cor, abrusat per l’amor de misericòrdia que el seu Mestre misteriosament li comunica. I per això no és tracta solament de realitzar amb molta atenció les coses que fa, sinó d’assegurar sobretot la forma de fer-ho; és a dir, no només donant del seu temps i de les seves energies sinó donant-se ell mateix. I també cal que tingui sempre molt present que la persona necessitada que té davant seu és precisament el seu “proïsme”, la persona més pròxima ara al seu cor, la que per això representa per a ell, ara i aquí, el Crist en persona; tal com també va explicar Jesús en proposar-nos l’exemple del “bon samarità”, quan un rabí jueu li va preguntà: “¿Però, qui és el meu proïsme?” I Jesús li respongué amb aquest exemple: “Un home baixava de Jerusalem a Jericó i va raure a les mans d’uns lladres, els quals, després d’haver-lo despullat i baldat a cops, se’n van anar deixant-lo mig mort. Casualment, baixava un sacerdot per aquell camí, el va veure i va passar de llarg per l’altra banda del camí. Semblantment, també u levita arribà en aquell indret, el va veure i va passar de llarg per l’altra banda del camí. Però un samarità que anava de viatge, arribà prop d’ell, el va veure i se’n va compadir. S’hi acostà li posà oli i vi a les ferides i les i va embenar; en acabar, el muntà damunt la seva pròpia cavalcadura, el dugué a l’hostal i se’n va ocupar. L’endemà es va treure dos denaris i els va donar a l’hostaler, tot dient-li: ´Ocupa-te’n, i les despeses que facis de més jo te les pagaré quan torni.’ ¿Quin d’aquests tres et sembla que va ser proïsme d’aquell que va caure a les mans dels lladres? Ell va dir: El qui va fer amb ell obra de misericòrdia. I Jesús li respongué: Vés, i fes tu igual.” (Lc 10, 30-37)\nPregunta 2: ¿Creu que des de l’oració i/o meditació es possible contribuir a la lluita contra la sida?\nL’oració i la meditació cristianes, practicades assíduament, des de les pròpies penes i dolors o sobre el fet més universal del mal en el món, no són en sí mateixes mitjans apropiats per a fer desaparèixer el mal o el dolor, sinó més aviat per anar-hi descobrint un sentit més profund i positiu. I dient això, no desconeixem el que poden assolir en aquest mateix sentit altres actituds filosòfiques o altres doctrines religioses que ajuden l’home a superar el dolor dominant per la força de la voluntat tots el desigs que en són la causa. En cristià, però, el camí que se’ns invita a seguir és menys racional o psíquic i molt més místic i afectiu. Val a dir que es tracta d’un procés espiritual d’identificació personal del creient amb els sofriments de Jesucrist, que va patir i morir per nosaltres.\nÉ s doncs un exercici espiritual de contemplació molt penetrant –i de cap manera un esforç mental ni psíquic—, realitzat amb molta pau però empès per un gran desig d’endinsar-se en el misteri de Jesús, que va patir mogut per un amor extraordinari al seu Pare del Cel i a tos els seus germans.\nAra bé, aquest procés d’identificació espiritual s’ha d’entendre com una veritable iniciació al misteri de la Creu, síntesi que és de tota la vida de Jesús. En el Crist crucificat, en efecte, el creient cristià contempla, en primer lloc, el sofriment d’un just innocent que es lliura al martiri per solidaritat amb tots els que pateixen injustament i amb tots els desemparats del món. I, pel fet d’ésser Jesús ensems Home i Déu, arriba a comprendre que va ser per la seva mort i glorificació que va aconseguir la salvació i glorificació de tots els homes. Misteri extraordinari que no pot ser sinó obra d’un Amor infinit, verament diví, que crea vida nova allà on no hi ha més que mort i corrupció.\nEn conseqüència, des d’aquestes conviccions de fe, reforçades diàriament per la contemplació i la pregària, pensem que els cristians poden contribuir de manera notable a superar la prostració anímica en què es troben sovint els malalts de la sida: Oferint-los, modestament però amb fermesa i alegria, la creença en aquesta salvació sobre el mal i sobre la desgràcia, que ens ve del Déu de la misericòrdia infinita, i que es manifesta molt particularment a la creu de Jesucrist. No resulta doncs impossible que, explicant-los tot això de manera simple i testimonial, davant d’un crucifix, al que nosaltres devotament venerem, i fent-los-hi besar, amb afectes de gratitud i d’esperança, es pugui aconseguir de vegades un canvi profund en l’ànim d’alguns malalts desesperats.\nLògicament, tot aquest procés exigeix dels cristians un vida d’oració molt sincera i constant, per poder manifestar adequadament als altres aquest gran misteri de la Creu de Crist, que hauria d’ésser sovint el tema central de llur meditació. Noti’s, a més, que la Creu no és cap teoria sobre el sofriment, ni menys encara cap remei material concret per a la guarició d’una malaltia greu, sinó una nova i extraordinària il·luminació, molt personalitzada i amorosa, la qual quan es projecta sobre les desgràcies humanes més irreparables, ens permet de veure-les i assumir-les des d’un punt de mira positiu, i d’entendre-ho tot com inserit en un fabulós procés de rescat que Déu realitza dels seus fills desemparats, o dins d’una extraordinària operació de salvació sobre el mal, que sols pot acomplir-se per obra de la infinita Misericòrdia.\nPregunta 3: ¿Què els diria a un afectat/afectada per el vih, i als seus amics i familiars?\nSi es tractés de malalts que viuen com a cristians, potser resultaria menys difícil fer-los veure aquest sentit sobrenatural del sofriment humà. Però, en tot cas i sigui la que sigui la seva actitud religiosa, el que sempre s’ha de fer entendre des del principi és que les malalties no s’han d’entendre mai com una maledicció, que no ens deixaria més sortida que la d’aguantar fins que tot s’acabi…Aquesta actitud fatalista, massa freqüent, per desgràcia, s’ha de combatre sempre, intentant recuperar en el malalt un mínim de llibertat i de consciència de la pròpia dignitat com a persona.\nEn aquest sentit és bo de començar per admetre que tota criatura humana neix feble i desvalguda, i mantindrà al llarg de la vida aquesta natura seva, fràgil i corruptible, val a dir, mortal. Ara bé, aquesta feblesa connatural, que converteix la persona en un ésser sempre perfectible, el manté també sempre necessitat d’ajuda i protecció. Aquesta condició d’éssers imperfectes i necessitats, pel que fa al cos, la sentirem cada vegada més a mesura que augmentin les fatigues, les malalties i que ens sentim més exposats a la mort. Si abans no n’érem conscients, cal reconèixer llavors, amb lucidesa i humilitat, aquest procés de disminució personal, i intentar compensar-lo no pas adquirint i fent moltes coses per distreure el nostre “ego”, sinó insistint en el creixement interior, mental i espiritual, i augmentant sobretot el nostre amor als altres i disposar-nos per a ésser cada vegada més estimats precisament perquè som més febles. Aquest reconeixement sincer i humil de les nostres carències i necessitats, sense amargor ni massa exigències, ens permetrà d’assolir una gran llibertat interior i una pau, com l’havíem tinguda, que durarà fins a la fi dels nostres dies.\nA més, per poc que creiem en el Déu de l’amor i de la providència divina, hauríem de saber acceptar d’alguna manera que la nostra vida –bonica certament, però també molt fràgil, com acabem de dir– ens ha estat donada bondadosament pel nostre Creador, que mai ens ha deixat ni ens deixarà de protegir i estimar, per més que no vulguem entendre-ho… I això ens pot donar certament un gran consol, perquè quan se l’accepta per la fe i joiosament, arribem a entreveure que la nostra existència, que hem rebuda de Déu, té quelcom de sagrat i àdhuc de diví; condició que es fa particularment palesa en els moments crítics de la desgràcia, de la malaltia i de la mort. Perquè és precisament llavors que la fe ens recorda que mai ningú no ha estat abandonat de la mà de Déu, tot i que aquesta presència de Déu en la desgràcia no resulti fàcil sentir-la, sobretot si no s’està preparat ni disposat a acceptar-la.\nDoncs bé, aquest missatge, tan essencial i consolador de la fe cristiana, és el que hauríem de saber fer entendre als altres en els moments de gran tribulació. Deixant de banda tots els discursos teòrics, ens hauríem de fer presents davant dels atribolats com a testimonis vius i transparents d’aquesta llum, a través del nostre comportament d’ajuda eficaç i d’estimació afectiva envers els desvalguts, i sobretot a través de la nostra compassió “samaritana”, que brolla d’una fonda identificació amb el misteri del Crist crucificat. Aquest sincer testimoni religiós podrà tal volta arribar a contagiar sentiments ferms d’esperança de salvació més enllà de la mort, no només al malalt, sinó també a la seva família i als seus amics.\nPregunta 4: ¿Per a vostè i la seva tradició, quin significat té la mort?\nLa mort de cadascú de nosaltres és tan nostra com aquesta vida nostra, que estimem tant i a la que ens arrapem amb tant de deler. Per això penso que hauríem de pensar més sovint en la mort com a una de les coses nostres més importants. Si jo sóc el que sóc gràcies a la meva vida, també ho sóc i ho seré gràcies a la meva mort. I no seria bo d’esperar a conèixer i assumir el sentit de la meva mort, quan ella ja sigui tan imminent que no tingui ni forces ni pau per a fer-ho.\nCal posar-s’hi, doncs, amb plena lucidesa i responsabilitat, car de la meva mort jo en sóc l’únic responsable. Cal també preparar-se anticipadament, amb tota llibertat i amb la fortalesa moral necessària perquè aquest moment suprem esdevingui el més bo i millor de la meva existència; de manera que en el meu final, per contrast amb la meva desfeta corporal i psíquica, pugui contemplares la meva persona arribant a la seva plenitud moral i espiritual. Més encara, resulta també molt convenient que aquesta imatge de la meva mort, així esperada i desitjada, pugui també actuar en el meu esperit com la fita més preuada de la meva vida actual.\nAra bé, una tal concepció de la mort, tant raonable i de caire certament molt personalista, pot sense dubte ajudar a persones molt reflexives i moralment molt conseqüents, en els moments crítics d’una greu malaltia, o davant la imminència de la mort. Però pot resultar inconvenient per a d’altres tipus de persones. En tot cas, el que ara voldríem suggerir és que no sembla adient que visquem anestesiat pel que fa a la pròpia mort, cedint a la inconsciència del nostre temps, que amaga i dissimula la mort tant com pot, i la presenta només com a un trist espectacle de violència, en el que els individus humans van desapareixent de manera mecànica i vergonyosa.\nDe totes maneres, si nosaltres pensem que és sa i bo pensar de vegades, serenament i sense escarafalls, sobre la pròpia mort, és perquè per a nosaltres, creients, to ho veiem sota la forta la il·luminació de la fe cristiana; fe que ens fa entendre la vida de cadascú com el gran do de la benvolença divina. És doncs un do de valor incalculable, tot i sabent que el seu component físic i psíquic està sotmès al desgast i a la corrupció de la mort; però que, en el seu element espiritual i més íntimament personal, és un do realment immortal, que Déu ens ha donat per sempre més, més enllà del temps i de l’espai.\nAra bé, si crec això amb una fe viva, pensar en la mort és pensar amb admiració i agraïment en el meu destí immortal, el qual pot modificar radicalment el sentit de tota la vida, i més concretament el sentit dels meus cansaments i carències corporals, i pot també capgirar les meves pors davant el meu final temporal, tan incert i fosc en totes les seves circumstàncies. Més encara, pensar cristianament en la mort pot esdevenir un nou motiu de creixement personal, en veure que el meu destí no és defineix pel que faig o pel que posseeixo en aquesta vida, ni menys encara quan hom pot estar patint moltes disminucions i àdhuc marginacions i menyspreus. Car la dignitat de la meva persona queda finalment garantida pel seu destí immortal. Això resulta particularment significatiu en el cas de persones que moren torturades. ¡I n´hi han tantes avui d’aquestes víctimes!\nPerquè sembla prou clar i segur que qui tingui sovint present la seva condició d’ésser immortal, s’acreixerà interiorment i se sentirà especialment envigorit i esperançat en els treballs i patiments de l’existència. Més encara, virà conhortat per la certesa de què aquest destí de vida nova, a través del tràngol de la mort, és un do extraordinari del Déu de l’Amor, que re-crea la criatura humana (i la glorifica) per a introduir-la en l’àmbit infinit del seu amor. La qual cosa aixecarà encara més la consciència de la pròpia dignitat, sentint-se com un ésser, realment petit i fràgil, però absolutament volgut i estimat des de sempre i per sempre. Aquesta extraordinària consciència, habitualment mantinguda per la contemplació i la oració, pot a més convertir el cristià en un ésser sempre agraïda i apassionadament amant del seu Déu i Senyor, quan contempli la seva mort i també la morts dels altres, car ho podrà viure amb la certesa de què és tracta d’una victòria de l’Amor sobre la Mort.\nFinalment, com a conseqüència de tot això, també podrem comprendre la suavitat amb què algunes persones, profundament espirituals, viuen el moment del seu traspàs, amb molta pau i serenitat, car són d’alguna manera conscients de què es lliuren confiadament –com Jesús a la creu– a les mans del seu Pare, l’Amant infinit. Tot i que a vegades estiguin patint molt en el cos, no deixen d’anar abandonant plàcidament la vida, amb prou coneixement i llibertat, com qui deixa escolar-se pel dits l’aigua del riu de la seva vida, quan ja està entrant en l’oceà.\nSant Cugat del Vallès, setembre 2003.


Neix una brigada de voluntaris de neteja a Tres Cales - 18/06/2010 » La Cala RTV\n18 . Jun, 2010 a les 14:46 | 00:01:57\nUn grup de veïns i veïnes de Tres Cales, en la seva majoria de nacionalitat anglesa, s'han ofert a l'Ajuntament de l'Ametlla de Mar per formar una brigada de voluntaris que destinaran els seus esforços al manteniment i la neteja de la urbanització. Aquests veïns i veïnes són conscients de la bona feina que fa la brigada d'Obres i Serveis de l'Ajuntament però, tot i això, hi ha alguns llocs de la urbanització que degut al mal ús de la via pública i al trànsit constant de persones requereixen una atenció especial. Aquestes tasques van començar aquest dilluns 14 de juny però la forta pluja que va caure va obligar a interrompre-les de seguida. Tot i així els voluntaris van aconseguir arreplegar un bon grapat d'escombreries.\nSolució a les queixes\nJoan Pere Gómez Comes, regidor de Relacions amb les Urbanitzacions, comentava que "hi ha moltes queixes pel tema de la neteja dels espais públics i espais verds que es manifesten en les reunions periòdiques que tenim amb veïns de Tres Cales. Les entenem i les acceptem però Tres Cales és molt gran i és difícil arribar a tot arreu. Per això estem molt contents que aquest grup de voluntaris hagin tingut aquesta idea fantàstica i acceptin treballar alguns dies a la setmana netejant els espais que directament els afecten. La solució no està en posar més gent de l'ajuntament a netejar els carrers sinó en la urbanitat dels veïns i si, a més, formen una brigada de voluntaris és un afegit positiu a l'esforç que pugui fer l'ajuntament".\nEl consistori recolza la iniciativa dotant del material de neteja que demanin els voluntaris. El regidor afegia que en una època en la que hi ha crisis de valors, és un fet molt satisfactori trobar iniciatives d'aquest tipus. I que aquestes persones han mostrat la seva voluntat de mantenir neta l'entrada de la urbanització i el seu objectiu primordial és la recollida de papers i resta de brosses que s'acumulen al voltant de la zona comercial i d'altres indrets de la mateixa urbanització.\n0 respostes a "Neix una brigada de voluntaris de neteja a Tres..."\nDescarrega'l (17,72 MB)\nanglesos, brigada, neteja, tres cales, voluntaris


Demà dimecres 27 de juny, a les 22:30 hores, s’emetrà el documental El futur era de tots al programa de TV3 Sense ficció. Un documental de Carles Bosch i Josep Serra, que planteja dues trames que caminen en paral·lel. La primera, la més didàctica, explica com va néixer l’estat del benestar a Europa i com […]\nCategories: Notícies, Slide · Tags: alternatives to the system, Barcelona, documentary, welfare state\nLes propostes ACT!2012\nEl dia 29 de març es va fer el tancament per presentar propostes per una Acció Comuna Transformadora i des d’avui s’inicia el procés de selecció de propostes en base els requisits mínims de l’ACT! i d’aglutinació per enfortir la viabilitat i l’impacte de les propostes. Al llarg d’aquestes setmanes de convocatòria ACT!2012 s’han rebut […]\nCategories: Notícies · Tags: ACT!, Action, Barcelona, Consensus, Tranformació, transformation


Dimecres, 9 de novembre del 2011 | 19:58\nÉs el temps que el PSPV-PSOE volia que tingués la coalició Compromís per expressar-se en el debat electoral de cara el 20-N. Una mostra més de la por de la formació del puny i la rosa, que al País Valencià pot patir una davallada encara més feridora que al conjunt de l'estat.\nPer Catalunya, voteu el 20-N\nI a més a més, imbècil\nUn dia vam sentir dir al pare de la catalanística moderna que aquí havíem patit "40 anys d'una dictadura imbècil" i de seguida ens vam capficar en l'opció adjectiva: si un individu, a part d'imbècil, és un criminal abjecte, sens dubte es mereix, com a descriptor preferent, el segon epítet.\nBosch augura que el futur de Catalunya serà "la independència" o "l'extinció"\nEl líder republicà ha convidat a CiU a iniciar el procés d'autodeterminació si Catalunya "s'estavella" en la demanda del concert econòmic.\nCoscubiela reclama que "s'acabin" les donacions anònimes als partits polítics\nEl candidat d'ICV exigeix un pacte contra la corrupció i aposta per una llei d'accés a la informació, que inclou la modificació d'una llei de referèndums "restrictiva i anacrònica".\nLa Mediterrània, ventre tou d'Europa\nA finals de l'any passat va iniciar-se a la riba sud de la Mediterrània la "primavera àrab" que ha posat fi a tres règims dictatorials i, tot just s'acabava la guerra de Líbia l'escenari del conflicte ha passat a la riba nord del mateix mar.\nAlbert Sánchez Piñol: "L'independentisme s'està estenent com l'ecologisme o el feminisme"\nCom és possible que a Catalunya cada cop hi hagi més voluntats independentistes i alhora menys diputats independentistes?.


Barça B - Terrassa FC: Bones sensacions i gols en l’estrena de Gerard López (5-1) - FC Barcelona\nHomeFutbolBarça BNotíciesBarça B - Terrassa FC: Bones sensacions i gols en l’estrena de Gerard López (5-1)\nBarça B - Terrassa FC: Bones sensacions i gols en l’estrena de Gerard López (5-1)\nEl filial guanya el seu segon partit de pretemporada sent molt superior al rival i l'acaba golejant tot i començar perdent Dongou, amb un doblet, Maxi Rolón, Aitor i Babunski, de penal, van ser els golejadors en l’estrena amb victòria de Gerard López\nL'equip aconseguia la segona victòria de la pretemporada en dos partits / VICTOR SALGADO-FCB\nPretemporada immaculada. De moment, el filial blaugrana ha aconseguit un dos de dos en victòries en els dos partits de pretemporada, primer contra l’Escala (0-3) i després aquest dimecres davant el Terrassa FC (5-1) de Tercera Divisió.\nMaxi marcà el seu setè gol de la pretemporada\nEl partit va estar dominat en tot moment pels nois de Gerard López, fins que el Terrassa es va avançar en una jugada a pilota aturada gràcies al gol de Marc. El filial, lluny de desconnectar-se, va empatar amb un gol de Maxi Rolón. L’argentí continua quallant una gran pretemporada després de marcar quatre gols davant el Navata en una part de 30 minuts i d’aconseguir un doblet contra l’Escala.\nSegona meitat golejadora\nTot i que a la primera part el Barça B va tenir ocasions molt clares per posar-se per davant al marcador, no va ser fins a la segona part que va aconseguir-ho. L’entrada de Campins en atac, d’extrem, i Dongou i Aitor va dotar el filial de més presència. El de sa Pobla arribava a la línia de fons una vegada darrere l’altra i les ocasions es van anar succeint. Dongou, amb un doblet, i Aitor posaven el 4 a 1 al marcador. Al final, Babunski transformava un penal comès sobre Dongou i arrodonia la golejada fins al definitiu 5 a 1. Gerard López aconseguia la seva primera victòria en l’estrena com a entrenador del filial.\nBarça B: Bones sensacions en l’estrena de... por fcbarcelona\nResum Barça B - Terrassa FC por fcbarcelona\nGols i ritme per al filial (7-0)


El Govern espanyol insta les comunitats a no accelerar la desescalada\nActualitzat 23/02/2021 16:43 CET\nLa ministra d'Hisenda i portaveu del Govern espanyol, María Jesús Montero, ha instat a "no abaixar la guàrdia" malgrat la "bona tendència" de la tercera onada de la pandèmia de la covid-19 i ha instat les comunitats autònomes a no accelerar la desescalada fins que la incidència a 14 dies per 100.000 habitants se situï per sota de 50. Segons les dades que va facilitar dilluns Sanitat, en aquests moments es troba en 252.\n"No podem abaixar la guàrdia. Estem sortint d'aquesta situació de risc extrem però encara amoïna i, per tant, fins que no arribem a xifres d'incidència per sota de 50 no podrem prendre mesures de relaxació", ha dit en una roda de premsa aquest dimarts després del Consell de Ministres.\nEn aquest context, ha reclamat "que no sigui una desescalada abrupta", sinó "de manera ordenada i pausada" per "anar fent passos per recuperar progressivament la normalitat sense que es posi en risc el nombre de contagis". "Tant de bo no assistim a una quarta onada que tots temem i que, per tant, tots hem d'evitar", ha afegit sobre aquesta qüestió.\nMontero ha demanat "que no hi hagi pressa" perquè relaxar massa les mesures donaria "lloc a contagis no desitjats". La portaveu ha advertit que una altra onada de la pandèmia comportaria "pèrdues de vida i de salut", per la qual cosa ha instat a reduir com més aviat possible les hospitalitzacions per "poder atendre altres patologies".\nPer això, i malgrat "la bona tendència de la tercera onada", la portaveu de l'executiu ha insistit en "les mesures de prudència i precaució" com també en la "seguretat" de la desescalada de les comunitats autònomes.\nSobre els vaccins, ha ressaltat que Espanya "és un dels països amb un ritme de vacunació més elevat". "Ahir vam superar els tres milions de dosis. Ens permet mirar amb esperança el futur però aconsella prudència i ser molt prudents en les mesures de relaxació", ha insistit.


Biofiltres i nous materials per eliminar les olors de les emissions gasoses - UABDivulga Barcelona Recerca i Innovació\nEls biofiltres són una alternativa eficient i sostenible per reduir les olors de les emissions gasoses. El contaminant és degradat per uns microorganismes que romanen adherits a un material de rebliment. El present treball avalua el rendiment de quatre biofiltres diferents, incloent novedosos materials híbrids, durant el tractament d'una mostra complexa de gasos, molt més real que les normalment utilitzades en aquests tipus d'estudis. Els resultats indiquen que els materials híbrids han demostrat ser eficaços en el tractament de mescles complexes de compostos orgànics i inorgànics volàtils.\nD'entre l'ampli ventall existent en tècniques de depuració d'olors, la biofiltració es presenta com una alternativa eficient, sostenible i econòmica. L'eliminació d'aquests contaminants en biofiltres es basa en la degradació del contaminant per part d'un consorci de microorganismes que es desenvolupa sobre materials de rebliment sempre que les condicions de creixement siguin favorables. D'aquesta manera, l'elecció del material de rebliment, l'inòcul i les condicions d'operació són crucials i es veuen reflectides en el bon funcionament dels bioreactors.\nUn dels objectius actuals en aquest camp és el desenvolupament de materials de rebliment eficaços i econòmics, així com el tractament amb èxit de mescles complexes de contaminants olorosos. Així, es va desenvolupar un muntatge experimental molt versàtil consistent en quatre biofiltres, on fos possible dur a terme la comparació directe de diferents materials de rebliment tractant una mescla de set contaminants habituals en instal·lacions de compostatge de residus. El propòsit d'aquesta investigació va ser comparar el funcionament de tres biofiltres (BF1 – BF3) reblits amb un material de rebliment híbrid novedós (veure imatge) consistent en esferes d'argil·la recobertes amb compost front a un quart biofiltre (BF4) reblit amb escorça de pi, sota diferents condicions. Els biofiltres BF1, BF2 i BF4 es van inocular amb una població microbiana enriquida durant més de 3 mesos amb els contaminants objectiu, mentre que BF3 es va inocular amb fangs d'una depuradora d'aigües residuals. La mescla que es va tractar estava formada per amoníac, àcid butíric, hexanal, alfa-pinè, DMS (dimetilsulfur), DMDS (dimetildisulfur) i MIBK (metilisobutilcetona). El fet de tenir solubilitats molt diferents i llindars d'olors molt baixos fa que el tractament d'aquesta mescla es presentés com un repte molt interessant.\nTal i com es detalla a l’article "Development and application of a hybrid inert/organic packing material for the biofiltration of composting off-gases mimics", els resultats van mostrar que els biofiltres inoculats amb la població microbiana pre-adaptada i reblits amb el material de rebliment híbrid (BF1 i BF2) van aconseguir les eficiències d'eliminació d'amoníac més altes. En canvi, el biofiltre inoculat amb fangs de depuradora i reblits amb el material de rebliment híbrid no va ser capaç de degradar l'amoníac a nitrat, degut a una possible inhibició, mentre que el biofiltre inoculat amb la població microbiana pre-adaptada i reblits amb escorça de pi va ser el que va presentar les taxes de degradació d'amoníac més baixes. D'altra banda, els quatre reactors van ser capaços de tractar la mescla de COVs amb eficiències per sobre del 80% durant tot el període experimental, independentment de la càrrega d'amoníac alimentada.\nEn aquest estudi s'ha demostrat que el tractament de mescles oloroses complexes es pot dur a terme en biofiltres amb altíssima eficàcia i que el material híbrid desenvolupat es una bona alternativa, en l'operació del biofiltre a curt termini, a d'altres materials de rebliment pel tractament de mescles complexes. D'altra banda, s'ha comprovat que la preparació selectiva d'inòculs pot ajudar a reduir la durada de la posada en marxa dels bioreactors, així com millorar el funcionament d'aquests. En qualsevol cas, l'experiència amb el material a escala industrial indica que, tot i els satisfactoris resultats obtinguts a curt termini del material híbrid inoculat selectivament i a escala laboratori, el material híbrid pot presentar problemes operacionals a llarg termini en reactors a escala industrial. Aquest aspecte està pendent de ser avaluat a l'actualitat.\n"Development and application of a hybrid inert/organic packing material for the biofiltration of composting off-gases mimics". Jerónimo Hernández, Óscar J. Prado, Manuel Almarcha, Javier Lafuente and David Gabriel. Journal of Hazardous Materials Volume 178, Issues 1-3, pp. 665-672, 15 Juny 2010.


ESGLESIA DE MANACOR: EL PERILL DE "LA RELIGIÓ"\nJesús porta uns dies a Jerusalem i als voltants del temple. No troba pels carrers l'acollida amistosa dels pobles de Galilea. Els dirigents religiosos que es creuen en el camí cerquen desautoritzar-lo davant la gent senzilla de la capital. No descansaran fins a enviar-lo a la creu.\nJesús no perd la pau. Amb paciència incansable segueix cridant-los a la conversió. Els conta una anècdota senzilla quan els veu: la conversació d'un pare que demana als seus dos fills que vagin a treballar a la vinya de la família.\nEl primer rebutja el pare amb una negativa contundent: «No vull». No li dóna cap explicació. Senzillament no li dóna la gana. Tanmateix, més tard reflexiona, se n'adona de que ha rebutjat son pare i, penedit, va a la vinya.\nEl segon atén amablement la petició del pare: «Hi vaig, senyor». Sembla disposat a complir els seus desitjos, però aviat se oblida del que ha dit. No hi torna a pensar en son pare. Tot queda en bones paraules. No va a la vinya.\nPer si no han entès son missatge, Jesús es dirigeix a «els grans sacerdots i als ancians del poble», els aplica de manera directa i provocativa la paràbola: « -Us asseguro que els publicans i les prostitutes us passen al davant en el camí cap al Regne de Déu». Vol que reconeguin sa resistència a entrar en el projecte del Pare.\nElls són els "professionals" de la religió: els que han dit un gran "sí" al Déu del temple, els especialistes del culte, els guardians de la llei. No senten necessitat de convertir-se. Per això, quan ha vingut el profeta Joan a preparar els camins a Déu, li han dit "no"; quan ha arribat Jesús convidant-los a entrar en son regne, segueixen dient "no".\nPer contra, els publicans i les prostitutes són els "professionals del pecat": els que han dit un gran "no" al Déu de la religió; els que s'han col·locat fora de la llei i del culte sant. Tanmateix, son cor s'ha mantingut obert a la conversió. Quan ha vingut Joan han cregut en ell; en venir Jesús l'han acollit.\nLa religió no sempre mena a fer la voluntat del Pare. Ens podem sentir segurs en el compliment de nostres deures religiosos i avesar-nos a pensar que nosaltres no necessitem convertir-nos ni canviar. Són els allunyats de la religió els que han de fer-ho. Per això és perillós substituir l'escolta del Evangeli per la pietat religiosa. Ho va dir Jesús: "No tothom qui em diu: "Senyor, Senyor", entrarà al Regne del cel, sinó el qui fa la voluntat del meu Pare del cel"


La producció de vehicles a l'Estat creix un 12,5% fins l'abril\nEl sector gairebé arriba al milió d'unitats fabricades en els primers quatre mesos de l'any, i els turismes continuen sent el motor del creixement\nNova rebaixa de 16.000 vehicles en la producció de Seat per la crisi de vendes MANOLO GARCÍA\nBarcelonaLa producció de vehicles a Espanya ha crescut un 12,5% els primers quatre mesos de l'any fins arribar a gairebé un milió d'unitats, amb 938.019. El mes d'abril també registra resultats positius, tot i que més moderats, amb un increment del 4,5% i 223.666 unitats més, segons han informat aquest dilluns les associacions de fabricants (ANFAC).\nEls turismes continuen sent el motor de la producció de vehicles i sumen un creixement del 21% en els primers quatre mesos de l'any, amb 762.122 turismes fabricats. La resta de segments, amb l'excepció dels vehicles comercials, van registrar taxes negatives fins el mes d'abril.\nAnfac ha atribuït aquest creixement al bon funcionament del pla PIVE, les noves inversions que han rebut les plantes de vehicles i l'augment de les exportacions. En el primer trimestre de l'any, Espanya va exportar vehicles per un valor de 8.476 milions d'euros, un increment del 17,3% respecte el 2014. Concretament, l'exportació de turismes va créixer un 29,4% i va acumular un valor de 7.309 milions d'euros.\nMalgrat els bons resultats, els vehicles industrials segueixen tenint una evolució negativa i han registrat un 49,7% menys que durant el mateix període de l'any passat.


Les estades d'esquí de muntanya per a joves, al Refugi Coma de Vaca - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nNotícies - 06/03/2017\nLes estades d’esquí de muntanya per a joves, al Refugi Coma de Vaca\nUn any més, l’Àrea de Formació de la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) organitza unes estades d’esquí de muntanya per a joves federats de 14 a 17 anys. En aquesta ocasió seran els dies 14, 15, 16 i 17 d’abril, coincidint amb les vacances de Setmana Santa, al Refugi Coma de Vaca, al Parc Natural de les Capçaleres del Ter i del Freser. Aquest refugi ofereix un ambient d’alta muntanya ideal com a inici de rutes d’esquí per la Vall de Núria o el Circ d’Ulldeter.\nHi ha un màxim de 12 places i les estades no es realitzaran si no s’arriba als 8 inscrits. Els joves interessats en participar-hi han d’entregar la sol·licitud d’inscripció, el currículum esportiu i la documentació adjunta que es requereix a la seu social de la FEEC (Rambla 41, pral. 08002 Barcelona), enviar-ho per correu postal o per correu electrònic a estades@feec.cat. El termini de recepció de sol·licituds és el 22 de març de 2017.\nPer a més informació, consulteu el web de l’Àrea de Formació. Tambbé podeu enviar un correu electrònic a estades@feec.cat o trucar al 934 120 777 – extensió 2.


Deconstrucció social: 1901. Eleccions tacades de sang – Vinaròs News\nDeconstrucció social: 1901. Eleccions tacades de sang\nDECONSTRUCCIÓ SOCIALPENSAMENTSVINARÒSVINARÒS MAIL 25 agost, 2021 Vinaròs News\nDeconstrucció social135 pensaments556 R.Puig9 VINARÒS6772\nRAMON PUIG La dècada precedent a les eleccions de 1901 no era el Far-West però si semblava, és cert que les tavernes feien de...\nLa dècada precedent a les eleccions de 1901 no era el Far-West però si semblava, és cert que les tavernes feien de “saloon” i l’aiguardent treia les navalles de la faixa, però també hi tenia a veure, i molt, la controvèrsia catòlics i anticlericals. Els primers tenien una bona representació: les franciscanes de la “La Divina Providència”, dedicades a la vida contemplativa i a l’adoctrinament de xiquetes; les monges de la Consolació assistien l’hospital i les dels Ancians Desemparats dirigien l’asil inaugurat de la plaça de Sant Miquel. També hi havia un modest col·legi a disposició de les famílies preocupades per la formació catòlica de les filles, la Conferència de cavallers de Sant Vicent de Paül disposada a socórrer els pobres, la “Escuela Dominical” del camí Carreró i les diferents confraries. Però el nucli vital de l’activisme era el Cercle Catòlic Obrer, en actiu des de 1897.\nL’ambient bel·licós que imperava es reflecteix en la documentació dels Jutjats de primera instància i municipal. Entre 1899 i 1901 s’incrementaren els processaments per delictes contra l’ordre públic amb resultat de lesions, més o menys greus i, algunes amb resultat de mort. Sebastià Miralles va ser acusat de disparar contra el propietari Francesc Baila Miralles; el forner Agustí Esteller “Esquerré”, el llaurador Manuel Marmaña, el carreter Agustí Fontanet, el mariner Ramon Alcoverro “Potra” i el jornaler Miquel Aragonés “Rullo”, foren encausats per promoure una baralla amb diversos lesionats; el jornaler Antoni Gonel per amenaçar de mort el propietari Mariano Suñer; el mariner Agustí Saura “Conill” el condemnaren per agressió amb lesions a un any i mig de presó; Josep M. Gombau “del Sastre” i Francesc Quixal els processaren per causar lesions en una baralla; el pastor Joan Alcón per atemptar contra els guàrdies de camp; Jaume Albert per disparar contra Baptista Colom Albiol; J. Maties Casanova per causar la mort de Gabriel Esteller Obiol i ferir a Baptista M. Sales; a Baptista Agramunt Forner el detingueren per resistència a l’autoritat; i Francesc Llonart Soriano fou empresonat sota l’acusació de causar la mort a Pasqual Miró Llusach.\nEs va obrir sumari per causar lesions als mariners Sebastià Burchelo “Campos”, el barber Enric Obiol “Conill” i Joaquim Gasulla “Barraca”. El xocolater i exregidor republicà, Domingo Costa Mariano “Amelero”, fou processat per injúries contra l’autoritat; Francesc Miralles Gerada “por desacato a la autoridad” i resistència a la guàrdia municipal; Baptista Domènech Forner “Xispa” per amenaces al guàrdia Domingo Pedra i acusar de lladregots als regidors municipals; al picapedrer Baptista Bas Cavaller, per amenaces al guarda Miquel Torres i el guàrdia de camp Josep Sanz Llonart “lo Moro” fou empresonat per abús de poder i lesions al llaurador Isidre Chaler. Queda clar que no tots els problemes sorgien de les tavernes, la majoria palesaven resistència als registres confiscadors i a la fidelitat interessada dels agents municipals respecte l’autoritat, la qual cosa solia crear situacions d’abús de poder envers individus considerats seguidors de l’oposició.\nL’escalada de violència va culminar el mateix dia de les eleccions legislatives amb un assassinat propi de novel·la negra en temps de la màfia nord-americana. Els dos candidats rivals del districte vinarossenc eren de Benicarló: la majoria fou per al representant liberal (abans conservador) Joan Pérez de Sanmillán, marqués de Benicarló, amb 5.372 vots, mentre que el cossier conservador (abans liberal) Manuel Palau Estevan, n’obtingué 2.879. Aquest resultat era el que apareixia en els papers oficials però res tenien a veure amb el contingut de les urnes. A Vinaròs, la confrontació entre cossiers i anticossiers feia mesos que havia tensat la corda i els dos bàndols van utilitzar tota mena de fórmules per aconseguir vots: promeses de favors, coaccions encobertes o amenaces directes, compra de vots amb diners o concessions, entre d’altres abusos, de manera que el dia abans de la contesa tothom parlava de les maniobres electorals d’ambdós bàndols.\nLa plana major del “Cossi” es reuní per estudiar com afrontar la més que probable topinada dels liberals a favor del marquès de Benicarló, candidat del govern. A les sis de la matinada, la quadrilla de guardaespatlles dels conservadors es distribuí en parelles a les portes dels col·legis electorals amb la intenció d’intervenir davant de qualsevol incident que pogués afavorir el candidat liberal. Quan a les vuit del matí s’obriren els col·legis, la presència de la guàrdia pretoriana conservadora fou tan efectiva que dues hores desprès no havia entrat ningú a votar que no fos al candidat Manuel Palau.\nPer la seua banda, l’alcalde Felip Ferrer “Varet” havia convertit el cafè “Universal” en centre d’operacions electorals i en assabentar-se dels fets, va preparar la contraofensiva. Amb el bastó de comandament a la mà i flanquejat per Julià Sanz i Daniel Delmàs sortí del local seguit a pocs passos pel secretari municipal Ramon Comes carregat de blocs de paperetes replegades pels súbdits de l’alcalde. L’objectiu primer era el Teatre Principal on tenien la certesa que tots els vots eren per al candidat rival.\nAnaven custodiats per una formació paramilitar reclutada entre el lumpen de Benicarló, Peníscola, Alcanar i la Ràpita. Els mercenaris anaven enquadrats pels agents dels consums, guàrdies de camp, amb l’escopeta al muscle, i la guàrdia municipal. Més que en un seguici, la crònica fa pensar en una brigada de combat, camí de la trinxera, totalment disposada a destruir l’enemic de la manera més contundent. Es deixaren veure pel col·legis de l’Escola Superior, a la plaça Jovellar, el Parc de Bombers, del carrer de Sant Ramon, la Casa Capitular i l’instal·lat a les escoles de la plaça de Sant Agustí. El selectiu trajecte només pretenia impactar en els contrincants presents ja que l’objectiu de l’escamot era el col·legi instal·lat al Teatre de la Mera.\nEl guàrdia de portes pretengué evitar l’entrada en grup, però l’alcalde mostrà la vara d’autoritat i féu un senyal a la comitiva de seguir-lo fins a l’interior, mentre la patrulla quedava a l’aguait per si sorgien problemes. Ja a dins, amb el to imperatiu que li esqueia, “Varet” ordenà al president de la mesa obrir l’urna, davant la consternació dels components de la mesa que restaren atònits i sense reaccionar. El president era el mestre Silvestre Selma que no mogué un dit mentre un sicari de “Varet” l’obria i el secretari s’acostava per introduir el fardell de paperetes. Els delegats cossiers intentaren impedir-ho sense massa convicció i el regidor de l’oposició, Pau Borràs Gimeno, s’interposà mentre exigia al president impedir la violació de l’urna. Aquest, impotent davant la situació, abandona la mesa i el col·legi desentenent-se de la responsabilitat.\nTot va passar molt ràpidament.L’interventor Josep Landete es va mantenir en el seu lloc observant com Borràs s’aferrava a l’urna per impedir que la obrissen i ni ell ni els que restaren a la mesa esperaven aquell desenllaç. El regidor abraçat a l’urna d’esquena als sicaris que intentaven prendre-li-la quan, tot d’una, se li llança a sobre Agustí Esteller, l’enxampà pel coll i en el moment que el feia girar per apartar-lo de l’urna, una persona vestida de fosc, que ningú dels presents assegurà haver-li vist la cara, li va clavar ganivetada al ventre.\nEls detalls, en la pròxima entrega.


Verdaguer a l‘època > Biografia\nJacint Verdaguer i Santaló va néixer a Folgueroles, prop de Vic, el 17 de maig de 1845. Els seus pares, de condició modesta però amb un cert nivell cultural, van tenir vuit fills. El pare era mestre de cases i pagès. Des de la infància, el nen va ser orientat, especialment per una mare profundament religiosa, cap als estudis eclesiàstics. Als deu anys va entrar al seminari i feia diàriament a peu els cinc quilòmetres que separen Folgueroles de Vic. Va viure amb la família fins als disset anys, en què va traslladar la residència a Can Tona, una casa de pagès més a prop de Vic, on, com era habitual aleshores entre els estudiants modestos, fa classes als infants de la família que l’allotja i col·labora esporàdicament en les tasques agrícoles. Cap als quinze anys se li desperta la vocació literària i comença a compondre els primers versos. Les classes de retòrica i poètica que rebia al seminari el van posar en contacte amb la literatura culta, sobretot amb els clàssics grecollatins, amb els grans escriptors europeus i amb els castellans del Barroc. Més tard, va entrar en contacte amb els romàntics. Paral·lelament, l’ambient en què vivia el familiaritza a fons amb les riques formes de la literatura popular.\nEn aquests anys escriu sobretot poesia amatòria, però també composicions religioses i satíriques. Comença ben aviat algunes obres de més envergadura, de caràcter èpic, com ara Dos màrtirs de ma pàtria (publicat a Vic el 1865) o Colom, poema inacabat vinculat a la posterior L’Atlántida. Els 1865 i 1866 obté diversos premis en els Jocs Florals de Barcelona, cosa que va refermar la seva vocació literària i el va posar en contacte amb les personalitats més rellevants del moviment de la Renaixença (Marià Aguiló, Milà i Fontanals, Llorens i Barba...), que el van orientar i esperonar. El 1867, amb uns joves amics lletraferits, funda l’"Esbart de Vic", grup que fa reunions literàries, a la manera dels felibres provençals, en una font –anomenada poèticament del "Desmai", per l’arbre que hi havia– prop de Can Tona, on residia Verdaguer.\nEl 24 de setembre de 1870 va ser ordenat sacerdot i uns mesos més tard destinat com a vicari a la petita parròquia de Vinyoles d’Orís a una dotzena de quilòmetres de Vic. Dedicat de ple a les activitats sacerdotals, va també cultivar la literatura en una triple direcció: poesia devota de caire popular, poesia mística i continuació del poema atlàntic que havia començat uns anys abans. Aviat se li manifestà una estranya malaltia que li produïa unes fortíssimes cefalàlgies i que l’obligà el 1873 a deixar el servei parroquial tot cercant remei per als seus mals. Uns mals que també devien incloure el fet de trobar-se allunyat dels centres de la vida literària i dels seus amics –la majoria residents a Barcelona– i la necessitat de trobar un futur que no passés per una parròquia rural. Part de 1873 i el 1874 els passa a Barcelona consultant metges i vivint de manera molt precària. Gràcies als seus amics aconsegueix la feina de capellà de vaixell de la Companyia Transatlàntica. S’embarca a finals de 1874 i durant dos anys realitza nou viatges de la península a Cuba i Puerto Rico. En aquest període recobra la salut, acaba pràcticament L’Atlàntida i entra en contacte amb la família López, propietari de la Companyia Transatlàntica i la primera fortuna d’Espanya en aquell moment. Protegit per Antonio López, primer marquès de Comillas, esdevé el seu capellà familiar. Així Verdaguer aconsegueix d’establir-se a Barcelona i de solucionar la seva situació com a eclesiàstic i com a escriptor.\nEl 1877 L’Atlàntida és premiada als Jocs Florals de Barcelona i obté un ampli ressò nacional i internacional. Verdaguer es consolida així corn la gran figura de la Renaixença. Gràcies al mecenatge dels marquesos de Comillas pot dedicar-se plenament a la tasca literària. A més, realitza, normalment acompanyant els seus protectors, viatges per la península, pel centre i nord d’Europa, per la costa del Magreb, per les Balears, per Itàlia i per Terra Santa. Als estius gaudeix de llargs períodes de vacances que aprofita per conèixer a fons la geografia catalana i molt especialment, la serralada pirinenca, que recorre d’un extrem a l’altre. El període de 1877 a 1889 és el més productiu de la seva carrera: Idil·lis i cants místics (1879), Llegenda de Montserrat (1880), Canigó (1885), Pàtria (1888), Dietari d’un pelegrí a Terra Santa (1889), etc. Verdaguer, que ha assolit un enorme prestigi, participa ara en nombroses empreses religioses, patriòtiques i literàries. Així, col·labora amb diversos sectors eclesiàstics en la gran tasca en que l’Església d’aleshores es troba immersa: la de recuperar part del prestigi perdut i la de recristianització del poble. Alhora, participa en les activitats catalanistes en auge, sense entrar, però, directament en política. Tot i l’ambient en què vivia, el poeta no es va deixar portar mal per ambicions econòmiques, de poder o d’ostentació social, i fins va renunciar a una canongia i a una capellania reial.\nCap a 1886, arran d’un viatge a Palestina, Verdaguer va començar a sofrir una crisi interior que es manifestà en un canvi de vida que el va portar a mig abandonar l’activitat literària i a dedicar-se a la recerca d’un camí de santificació. Intensifica l’oració, el dejuni, la confessió i l’almoina. Precisament com a capellà domèstic del marquès de Comillas una de les seves obligacions era repartir les caritats del senyor i quan aquestes no arribaven per satisfer les múltiples necessitats que veia, les completava de la seva butxaca. Va posar-se en contacte amb una mena de secta que afirmava que rebia revelacions sobrenaturals que practicava els exorcismes sense autorització eclesiàstica. Verdaguer va quedar completament seduït per aquest grup i va adoptar una sèrie d’actituds que van provocar el disgust del seu mecenes, Claudi López, segon marquès de Comillas. Aquest, que ja no podia tolerar la situació en què les practiques poc ortodoxes de Verdaguer el col·locaven, l’any 1893, d’acord amb els bisbes de Barcelona i de Vic, va aconseguir allunyar el poeta de la Ciutat comtal amb l’excusa que li convenia una temporada de repòs. El bisbe Morgades de Vic, de qui depenia jurídicament Verdaguer, el va instal·lar en el santuari de La Gleva, a vuit quilòmetres de la capital vigatana. Aquí reprèn en part les activitats literàries. A poc a poc s’adona que ha perdut el favor del marquès i que el bisbe de Vic no l’autoritza a deixar la residència en el santuari. Verdaguer, mentrestant, s’havia quedat sense recursos econòmics i no podia subvenir les despeses financeres dels crèdits que havia demanat per comprar una finca a Vallcarca, aleshores als afores de Barcelona, anomenada "Els Penitents", on actuava el seu grup d’amics exorcistes, amb els quals no havia perdut el contacte. El bisbe i el marquès intenten, per la via de l’ofec econòmic, que Verdaguer canviï d’actitud, però aquest, després de dos anys de desterrament a La Gleva, desobeeix el seu superior i s’instal·la a Barcelona, a casa de Deseada Martínez, vídua Duran, una filla de la qual, Empar, tenia revelacions. Aquesta família, a qui el poeta havia protegit uns anys abans, va augmentar encara els seus problemes.\nLa reacció del bisbe Morgades va ser contundent, la suspensió a divinis i, doncs, la prohibició de celebrar missa. La resposta de Verdaguer va consistir en la publicació a la premsa –ho va haver de fer en la d’esquerres i anticatalanista– de dues series d’articles, Un sacerdot calumniat (1895) i Un sacerdot perseguit (1897), aplegats després amb el títol En defensa pròpia, en què conta la seva versió dels fets, denuncia la persecució de què era objecte i dóna el nom d’aquells a qui en considerava culpables: el bisbe Morgades, el marquès de Comillas, el canonge Jaume Collell –fins aleshores el seu amic més íntim–, els Jesuïtes i alguns dels seus familiars, en especial el polític Narcís Verdaguer i Callís. L’escàndol que es va desfermar va ser molt considerable i va obtenir un gran ressò nacional i internacional. L’opinió pública es va dividir en dos bàndols: els partidaris del poeta i els seus detractors. Va ser tractat públicament de boig –es va publicar un dictamen mèdic en aquest sentit– i la seva integritat moral, a causa de la seva convivència amb la família Duran, posada en qüestió. La majoria dels seus amics sacerdots i bona part del catalanisme literari el van abandonar. Verdaguer va quedar reduït a la misèria econòmica i va ser marginat de la vida literària, social i eclesiàstica El conflicte amb el bisbe, tot i les nombroses gestions fetes des de molts sectors, no es va resoldre fàcilment. Verdaguer, home d’una fe robusta, convençut que de res no era culpable i que era perseguit injustament, no volia sotmetre’s al bisbe. Aquest, que d’altra banda va tenir un paper destacat dins l’Església catalana i dins el catalanisme conservador, volia la submissió completa de l’escriptor i no cedia. Finalment, el conflicte es va resoldre a Madrid, gràcies sobretot a la intervenció dels pares agustins de El Escorial, que van aconseguir, a finals de 1897, una reconciliació pactada sense vencedors ni vençuts: Verdaguer signava un document, que es va publicar, en què reconeixia l’autoritat del prelat i es disculpava del mal que hagués pogut fer a l’Església; el bisbe, al seu torn, li retornava el permís per dir missa i acceptava que el poeta passés a dependre de la jurisdicció del bisbe de Barcelona.\nUna vegada rehabilitat, Verdaguer va ser destinat a l’església de Betlem, a la Rambla, davant, irònicament, del palau Moja, residència dels marquesos de Comillas, els quals, però, ara vivien pràcticament sempre a Madrid. El sou com a capellà era, tanmateix, tan migrat que no li arribava per cobrir ni una petita part de les seves necessitats –l’època del conflicte li havia produït molts deutes, tenia processos judicials en marxa i fins i tot li havien embargat els drets d’autor– i l’havia de completar amb enterraments i amb altres serveis eclesiàstics extraordinaris. Va reprendre amb nou vigor les activitats literàries –va escriure diversos llibres, alguns dels quals van quedar inèdits– i periodístiques –va dirigir tres revistes– i va fer una certa vida social –va ser president de diversos certàmens literaris, per exemple–. Però no va aconseguir recuperar del tot ni les amistats anteriors ni el paper rellevant que havia tingut dins la literatura catalana. Va prendre contacte ara sobretot amb grups descriptors joves, especialment amb els modernistes, que veien en ell la figura de l’artista incomprès i maltractat per la societat burgesa (Santiago Rusiñol s’hi va inspirar per escriure el drama El místic, 1904, com uns anys abans, segons sembla, s’hi havia inspirat Benito Pérez Galdós en l’obra Nazarín). Prematurament envellit a causa de les penalitats passades i amb la salut molt malmesa, al mes de març de 1902 va caure molt malalt, sembla que de tuberculosi, i va ser traslladat a Vil·la Joana, a Vallvidrera, on va morir el 10 de juny. Encara les darreres setmanes de vida les va haver de passar angoixat per les intrigues dels grups que l’envoltaven a l’espera de ser-ne els hereus materials i espirituals. Va rebre sepultura al cementiri de Montjuïc, després d’un enterrament al qual van assistir unes tres-centes mil persones –el més multitudinari que mai hi ha hagut a Barcelona–, que reconeixien així el seu paper de poeta nacional i la seva immensa popularitat.\nL’aproximació a la vida i obra reprodueix, amb algun afegitó i correccions, el pròleg de Ramon Pinyol i Torrents a la seva antologia verdagueriana titulada Poesia i prosa (Barcelona: Pirene, 1995).


¿Ets artista, creador… i tens algun projecte entre mans al qual t’agradaria donar forma? Aquesta és la teva oportunitat!\nEl Teatre Nu és una companyia que té com a espai de treball La Casa del Teatre Nu, ubicada a Sant Martí de Tous, un petit poble de la comarca de l’Anoia. Des del 2015, acull les creacions i coproduccions de la companyia, i també és un espai que acull residències per a creadors, activitats de formació de públics, programacions d’espectacles, i l’escola de teatre del municipi.\nEnguany, anant un pas més enllà, engeguen la primera convocatòria de residències artístiques, a escollir entre tres modalitats: de creació, de llegendes o lliures, segons les necessitats de cada companyia.\nS’entenen les residències de creació com un treball intensiu i acompanyat per tal de tancar i donar forma al procés de creació d’un nou espectacle. Si tens una obra en ment, de qualsevol disciplina artística, aquesta residència t’ajudarà a desenvolupar-la. Durant la residència s’ofereix l’ús d’allotjament, la cessió de diferents espais de creació, el teatre de La Casa del Teatre Nu i l’acompanyament i el suport necessari en la creació.\nLa residència haurà de tenir com a resultat un espectacle acabat, de com a mínim 45 minuts de durada, que es pugui calendaritzar i realitzar en preestrena, estrena o gira, en finalitzar l’estada o més endavant, sempre abans del 31 d’agost de 2022.\nEl valor econòmic de la residència, que tindrà una durada màxima de 15 dies, està calculat en 1.000 euros, que la companyia no haurà d’abonar sinó que haurà de realitzar 3 funcions a la Casa del Teatre Nu i es quedarà el 50% de la taquilla de cadascuna d’elles. Segons les característiques de l’espectacle es programaran col·loquis postfunció, tallers o activitats relacionades.\nSi la teva creació està relacionada amb el món de les llegendes populars i la cultura d’arrel tradicional, aquesta és la convocatòria que probablement més s’ajusti a les teves necessitats. El Teatre Nu, en col·laboració amb l’Ajuntament de Sant Martí de Tous, organitza i dirigeix el Festival de Llegendes de Catalunya, que se celebra a Sant Martí de Tous impulsat per l’Associació És Llegenda.\nAquesta convocatòria ofereix una residència, a més de la contractació de l’espectacle resultant per fer l’estrena en el marc del festival (del 30 de juny al 3 de juliol de 2022).\nLa residència, que tindrà una durada de 10 dies, està valorada en 1.000 euros, i en 2.000 en concepte de coproducció del festival.\nMunta’t-ho a la teva manera! Si cap de les ofertes anteriors no t’encaixa, també hi ha la possibilitat fer una estada lliure a càrrec de l’artista o companyia resident. Teatre Nu ofereix els seus apartaments com a espai d’allotjament i de treball, així com el teatre de La Casa del Teatre Nu. En aquest cas, no hi ha termini d’inscripció i caldrà agendar la residència en mutu acord amb la companyia.


Aragonès diu que manté la CUP com a soci prioritari tot i l'allunyament dels anticapitalistes\nAragonès diu que manté la CUP com a soci prioritari tot i l’allunyament dels anticapitalistes\nLa nova ponència política de la CUP inclou l'objectiu de desestabilitzar el govern de la Generalitat\n21.12.2021 - 15:39\nActualització: 21.12.2021 - 16:39\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha assegurat que la CUP continua sent el “soci prioritari” del govern malgrat el desacord per aprovar els pressupostos de la Generalitat, que tiraran endavant amb els vots d’En Comú Podem. En una conferència de premsa des del Palau de la Generalitat, ha dit que, malgrat tot, mantenen converses amb la CUP que van en la línia de mantenir-los com a socis. Aquest cap de setmana la militància de la CUP va aprovar una esmena a la ponència política del partit que marca l’objectiu de desestabilitzar el govern i convertir-se en “oposició frontal a la deriva autonomista del sobiranisme governamental”.\nSegons que ha dit Aragonès, el pressupost per l’any vinent que dijous aprovarà el parlament incorporen part de les mesures que van acordar amb la CUP en el pacte d’investidura.\nD’altra banda, no ha concretat la data de la pròxima reunió de la taula de diàleg amb el govern espanyol, que està previst que es reuneixi durant el mes de gener, segons van acordar totes dues parts en la trobada del passat mes de setembre. “Quan hi hagi novetats comunicables, les comunicarem”, ha dit.


23 enregistraments formen part d'aquesta col·lecció:\nEl professor Joaquim Capdevila, en la seva exposició, situa la crisi de l'estat-nació en el context més ampli d'un conjunt relacionat de crisis que d'ençà els anys 50/60 del segle XX afecten les societats occidentals en primer terme. Es tracta…\nConferència que fa una visió històrica del dret a l'autodeterminació a Europa, la nació pura és la síntesi de les arrels del pobles, del present i del futur, per refer identitats dins l'Europa de les nacions en la qual Catalunya no hi és…\nNacionalismo y regionalismo en Aragón\nConferència en que l'autor parla de la reforma financera que s'estava portant a terme.\nAragó Desigualtats regionals Nacionalisme aragonès Política econòmica\nUna alternativa política para Galicia : mesa redonda\nGarcía Agudín, Fernando\nTaula rodona en que els diferents conferenciants parlen de l'estat de la política a Galícia després de la dictadura de Franco.\nGalícia Nacionalisme gallec\nEls ponents aprofundeixen en la definició i la renovació del projecte del catalanisme polític en el marc d'una Europa més integrada. Per a aquesta renovació cal coratge polític, imaginació i voluntat de diàleg entre les diverses propostes que…\nConferència de la sessió inaugural de l'Ateneu Barcelonès celebrada a la Sala d'Actes de l'entitat. Comença l'acte el senyor Francesc Cabana que llegeix unes paraules del President, Oriol Bohigas, excusant-se per la seva abscència. La…\nVeure els ítems en Nacionalisme


Torna el Casal de Nadal d'ALOHA a l'Espai Mútua | Interès Mutu\nPublicat el 14 Desembre, 2017 per Revista Interès Mutu\nEl casal de Nadal d’ALOHA Mental Arithmetic torna aquest any a l’Espai Mútua de Pedralbes Centre. Des del 27 de desembre fins al 5 de gener, de 9 a 14h, organitzem un munt d’activitats dirigides a nens i nenes d’entre 5 i 14 anys.\nAquest Nadal porta els teus fills al casal que la Mútua General de Catalunya organitza amb ALOHA Mental Arithmetic a l’Espai Mútua del centre comercial Pedralbes Centre.\nA partir del 27 de desembre i fins al 5 de gener, en horari de 9 a 14h (permanències amb dinar fins a les 17h), els més petits s’ho passaran d’allò més bé jugant i aprenent.\nAl programa d’activitats que hem preparat, els nens podran descobrir els seus superpoders i entrenar-los amb el mètode ALOHA, divertir-se amb un munt de jocs, fer manualitats i patinar a la pista de gel de Pedralbes Centre.\nSi vols, pots deixar els teus fills a menjar i recollir-los a les 17h. Tenim uns fantàstics menús del restaurant El Celobert.\nALOHA Mental Arithmetic és un mètode innovador, avalat per la Societat Espanyola de Pedagogia, que promou el desenvolupament mental dels nens i n’estimula les habilitats analítiques i creatives, alhora que en complementa a la perfecció el desenvolupament escolar. Els nens obtenen un benefici notable en el desenvolupament de la seva intel·ligència global i els resultats s’aprecien, especialment, en el càlcul mental i en la seva agilitat per realitzar-lo.\nConsulta preus i condicions al telèfon 93 114 23 34 o mitjançant el correu electrònic coordinacio.barcelona@alohaspain.com\n*Cal fer reserva prèvia. Aforament limitat.


La reforma de les Escoles velles de Riudoms encara la recta final | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nLa reforma de les Escoles velles de Riudoms encara la recta final\nS'hi ha invertit prop de mig milió\nLes reformades Escoles velles acolliran entitats del teixit riudomenc\nAlba Mariné/ Ajuntament de Riudoms\nL’alcalde de Riudoms, Sergi Pedret, acompanyat de la regidora de Cultura, Maria Cros; i del regidor d’Urbanisme, Xavier Gallego, ha visitat les obres de remodelació i millora de l’edifici de les Escoles velles, "un dels projectes més importants d’aquest mandat municipal", segons han destacat aquest dijous fonts del consistori. La intervenció a les antigues escoles implica una inversió al voltant de mig milió d’euros. Les obres, iniciades l’any passat, entren en l’etapa final de la primera fase del projecte.\nAquesta primera intervenció, s'ha exposat, consisteix en la rehabilitació de la planta baixa i la planta primera, i en la construcció d’un nou nucli de comunicació vertical, escala i ascensor, per adequar l'equipament a la normativa d'accessibilitat i a les exigències bàsiques en matèria de seguretat en cas d’incendi. L’edifici es destinarà a allotjar una gran part de les entitats i associacions del poble, s'ha avançat. D’aquesta manera, junt amb la rehabilitació de l’antiga llar de jubilats, "totes les entitats del teixit associatiu riudomenc disposaran d’un espai propi per realitzar les seves activitats de caire cívic, docent i cultural", s'ha subratllat.\nParticipació en el disseny\nEl projecte de reforma de l’espai de les Escoles velles s’ha fet de la mà de les entitats de Riudoms, s'ha apuntat des de l'Ajuntament. Els regidors del govern municipal han mantingut "contactes bilaterals amb les entitats i associacions del seu àmbit d’actuació per informar del projecte i per valorar conjuntament les necessitats d’ubicació, d’espai i de mobiliari de les entitats". I d’aquest treball conjunt, "se n’ha derivat el disseny de cada espai per a les entitats del poble".\nLes entitats que desenvoluparan les seves activitats a les Escoles velles, un cop s’acabi aquesta primera fase, són l’Esplai Riudomenc, a la planta baixa; i, a la primera, , 'Revista L’Om', l’AMPA de l'escola Beat Bonaventura Gran, Tallers de Colors”, Vol i Boixet, l'AMPA sde l'institut Joan Guinjoan” i Associació Bella Llar. A més a més, al primer pis, hi haurà una sala de reunions amb capacitat per a més de 100 persones que es destinarà a les reunions de les associacions, trobades, xerrades, i formació,\nL’edifici de les Escoles velles, situat al carrer del doctor Fleming, es va construir l’any 1948 i constava de planta baixa i pis, amb estructura de parets de càrrega i forjat unidireccional. A posteriori, l’any 1968, se li va afegir una segona planta. Aquest equipament va donar servei fins a finals dels anys 70, quan l’any 1979 es va construir un nou edifici per a l’escola Beat Bonaventura Gran a l’altre costat del carrer.\nEscoles velles de Riudoms


Celebrem 60 anys oferint un ampli ventall de serveis en l'àmbit immobiliari - Forcadell\nForcadell celebra el seu 60è aniversari\nLa consultora Forcadell celebra 60 anys de trajectòria al sector immobiliari i per aquest motiu va iniciar, a finals d‘abril, una campanya omnicanal de comunicació i màrqueting a nivell transversal visible a través de diferents suports i mitjans al llarg de 2 mesos. L’acció servirà per consolidar el nom de Forcadell Consultors Immobiliaris i la seva àmplia gama de serveis en l’àmbit immobiliari.\nLa peça principal de la campanya és un espot publicitari que es va començar a emetre a les cadenes TV3 i 8TV a partir del 25 d’abril. D’aquest anunci se’n deriven la resta d’adaptacions i formats per promocionar i difondre els serveis de les diferents àrees d’actuació de la companyia, tant a mitjans digitals com en premsa.\nLa companyia va iniciar el seu camí al número 75 del carrer Tallers de la mà del Sr. Salvador Forcadell i de la Sra. Carmen Company centrada en les activitats d’administració i comercialització d’habitatges i locals comercials, i segueix mantenint la seva essència com a empresa familiar. La 2a generació, representada pel Sr. Carles Vila y la Sra. Carme Forcadell, encara en actiu, va impulsar la companyia cap a un gran creixement en la seva activitat immobiliària fins a dia d’avui. Actualment, Ivan Vaqué, CEO de Forcadell, i Mireia Vila, Gerent de la companyia, representen la tercera generació, impulsant Forcadell cap a la digitalització i la disruptivitat.