PROMOCIÓ: De l'1 al 5 d'Agost a Mas Can Buixat (Setcases) oferim preus de temporada mitja - Mas Can Buixat de Setcases\nPer descobrir aquests paratges idílics de Setcases i la Vall de Camprodon i dormir amb la frescura dels Pirineus, els recordem que Mas Can Buixat durant la primera setmana d’agost (de l’1 al 5 d’agost) ofereix preus de temporada mitja.\nPreus temporada mitja (de l’1 al 5 d’agost):\nAPARTAMENT 2 PERS.= 80 €/ nit (Habitació doble)\nAPARTAMENT 3 PERS. = 100 €/nit – (Habitació doble + sofà llit)\nAPARTAMENT 3 PERS. = 115 €/nit – (Habitació doble + altell)\nAPARTAMENT 3 PERS. = 120 €/nit – (2 Habitacions dobles)\nAPARTAMENT 4 PERS. = 115 €/ nit – (Habitació doble + sofà llit)\nAPARTAMENT 4 PERS. = 130 €/ nit – (Habitació doble + altell)\nAPARTAMENT 4 PERS. = 135 €/ nit – (2 Habitacions dobles)\nAPARTAMENT 5 PERS. = 160 €/ nit – (Habitació doble + altell)\nAPARTAMENT 5 PERS. = 165 €/ nit – (2 Habitacions dobles +sofà llit)\nReserva realitzada entre els dies 23 de juny i 27 de juliol\nEstancia mínima de tres nits


Els nous indrets declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO | Muztag Viajes\nper Muztag / dimecres, 02 agost 2017 / Publicat a General @ca\n21 nous indrets Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.\nCom cada any des de 1978, el Como cada año desde 1978, el Comité del Patrimonio de la Humanidad de la UNESCO (Organització de les Nacions Unides per a l’Educació, la Ciència i la Cultura) declara nous llocs Patrimoni Mundial de la humanitat com a reconeixement pel seu enorme valor cultural o natural.\nAquest any la llista del Patrimoni Mundial s’amplia amb 21 noves inscripcions i compta ja amb un total de 1.073 llocs inscrits. Per països, la llista l’encapçala Itàlia , amb 51 llocs, seguida per Xina (50) i Espanya (45). A Amèrica Llatina, Mèxic té 34, Brasil 20 i Perú 12. Eritrea i Angola , a l’Àfrica, han entrat a la llista per primera vegada.\nEntre els 21 escollits d’enguany hi ha ruïnes antigues, pintures en coves, cerimònies religioses, paisatges … un tresor de noves destinacions per afegir a la teva llista de viatges pendents . Aquí tens alguns dels nostres preferits:\nFOTOGRAFIA DE RICARDO VILLALBA, UNESCO\nParc Nacional de Los Alerces (Argentina)\nAquest lloc als Andes , que protegeix una de les últimes zones pràcticament intactes del bosc de la Patagònia , alberga una gran quantitat d’espècies natives i amenaçades de flora i fauna. Ha estat modelat per les glaciacions durant els anys, de manera que els llacs cristal·lins, morrenes i circs glaceres són només tres dels diversos ecosistemes que es poden trobar al parc.\nConsell de viatge: Per visitar aquest parc has de volar fins Esquel, la ciutat d’entrada al parc.\nFOTOGRAFIA DE XINHUA/GETTY IMAGES\nQinghai Hoh Xil (Xina)\nÉs l’altiplà més gran i alt del món . La seva peculiar geografia juntament amb les baixes temperatures durant tot l’any ha creat un ecosistema únic d’espècies de plantes i mamífers. És un lloc deshabitat que protegeix la ruta migratòria de l’antílop tibetà, una de les espècies emblemàtiques (i en perill) de la zona.\nConsell de viatge: La línia ferroviària més alta del món, la del ferrocarril Qinghai-Tibet, travessa aquest altiplà protegida en el seu viatge entre Xining, a Xina, i Lhasa, al Tibet.\nFOTOGRAFIA DE EVGENIY KOKUKHIN, UNESCO\nPaisatges de la Dauria (Mongòlia / Rússia)\nMongòlia i Rússia comparteixen aquesta regió de l’estepa de Dauria que alberga una gran diversitat d’espècies i ecosistemes. Pastures, boscos, llacs i aiguamolls són la llar de rares espècies de fauna, com la grua cuelliblanca o el pioc salvatge comú, així com milions d’aus migratòries vulnerables.\nConsell de viatge: És una destinació ideal per albirar aus, algunes d’elles en perill d’extinció.\nFOTOGRAFIA DE FRANCOIS ODENDAAL PRODUCTIONS, UNESCO\nPaisatge cultural dels ǂkhomani (Sud-àfrica)\nA la frontera entre Botswana i Namíbia es troba el paisatge desert més gran, habitat pel poble san , antigament nòmades. Es tracta d’una de les últimes comunitats indígenes de la regió. Aquest lloc representa l’estil de vida cultural del grup, i la seva capacitat per adaptar-se al dur clima del Àfrica meridional durant milers d’anys.\nFOTOGRAFIA DE MADS PIHL, UNESCO\nAl sud de Groenlàndia , la regió verd de Kujataa representa la introducció més recent de l’agricultura a l’Àrtic. Els caçadors-recol·lectors escandinaus i els caçadors inuit van donar forma a aquests basant-se en l’agricultura, el pasturatge i la caça de mamífers marins. Es poden trobar proves de la cultura esquimal i groenlandesa al llarg de la costa, com restes de cases d’herba, amagatalls de carn fets de pedra, llits de caça i tombes. Consell de viatge: Visita Groenlàndia a l’estiu per veure el sol a mitjanit.\nFOTOGRAFIA DE CHAD EHLERS, GETTY IMAGES\nTaputapuātea (Polinèsia Francesa)\nA l’exuberant illa volcànica de Ra’iatea, al centre del Triangle polinesi, una vall boscosa, una llacuna i un escull de corall formen part de la propietat de Taputapuatea. A més de les seves impressionants característiques naturals, el marae -un centre polític, cerimonial i funerario- és la prova del culte tradicional polinesi.\nConsell de viatge: Es pot volar a Ra’iatea des de Papeete i Moorea (40 minuts) o des Huahine i Bora Bora (15 minuts / vols diaris). També es pot arribar en ferri, tot i que surt amb menys freqüència.\nEls nous llocs naturals inscrits són:\n• Parc Nacional de Los Alerces (Argentina)\n• Qinghai Hoh Xil (Xina)\n• Paisatges de la Dauria (Mongòlia / Federació de Rússia)\nEls nous llocs culturals són:\n• Paisatge cultural dels ǂkhomani (Sud-àfrica)\n• Grutes i art del període glacial en el Jura suabi (Alemanya)\n• Mbanza Kongo, vestigis de la capital de l’antic Regne del Kongo (Angola)\n• Lloc arqueològic del moll de Valongo (Brasil)\n• Zona dels temples de Sambor Prei Kuk, lloc arqueològic de l’antiga Ishanapura (Cambodja)\n• Kulangsu, un establiment internacional històric (Xina)\n• Fortificacions venecianes de defensa dels segles XVI al XVII: Stato da Terra – Stato dóna mar Occidental (Croàcia, Itàlia i Montenegro)\n• Kujataa a Groenlàndia: agricultura nòrdica i inuit a la vora del casquet glacial (Dinamarca)\n• Asmara: ciutat modernista d’Àfrica (Eritrea)\n• Taputapuatea (França)\n• Ciutat històrica d’Ahmadabad (Índia)\n• Ciutat històrica de Yazd (Iran, República Islàmica de l’)\n• Illa sagrada de Okinoshima i llocs associats de la regió de Munakata (Japó)\n• Ciutat Vella d’Hebron / Al-Khalil (Palestina)\n• Mina de plom, plata i zinc de Tarnowskie Góry i el seu sistema subterrani de gestió hidràulica (Polònia)\n• Districte dels Llacs Anglesos (Regne Unit)\n• Catedral i monestir de l’Assumpció de la localitat insular de Sviajsk (Federació de Rússia)\n• Afrodisias (Turquia)\nPots consultar la llista completa a la pàgina web de la UNESCO .\nEtiquetes: Patrimonio de la Humanidad, UNESCO\nIdees per viatjar per Nadal


L'Ajuntament de València imposarà sancions de 60 euros a tots els vehicles que passen per una de les cinc càmeres instal·lades\nA partir de hui circular pel centre històric de València serà més difícil que mai. L’Ajuntament de València ha blindat Ciutat Vella per a prohibir l’entrada de vehicles motoritzats no autoritzats.\nPer a regular la circulació, el consistori compta amb cinc càmeres situades en punts estratègics del barri. Encara que aquestes ja es van activar al començament del mes de novembre, únicament s’havien utilitzat per a enviar notes informatives als conductors.\nNo obstant això, el període de prova ha arribat al seu fi. A partir d’aquest dimecres 1 de desembre, entrar amb un vehicle motoritzat a Ciutat Vella Nord suposarà una multa de 60 euros. Aquesta sanció es reduirà a 30 euros si s’abona dins dels 15 dies posteriors a la notificació.\nPlaca informativa de l’Àrea de Prioritat Residencial de Ciutat Vella Nord. / JAVIER SERER\nPer a accedir a aquesta Àrea de Prioritat Residencial (APR) i estacionar serà necessari comptar amb un permís especial de l’Ajuntament de València. Els conductors hauran de donar d’alta el vehicle en la base de dades del consistori. Estaran exempts els taxis, autobusos de l’EMT i serveis d’emergències o cossos de seguretat. El mateix succeirà amb les bicicletes, patinets, vehicles de mobilitat personal i mercaderies.\nControl d’accés de vehicles a Ciutat Vella.\nUn sistema de càmeres de seguretat serà el responsable d’acarar les matrícules que accedisquen des de hui a Ciutat Vella. Hi ha un total de cinc cambres instal·lades: carrer de Corona (des de Guillem de Castro); Salvador Giner (accés des de la plaça del Portal Nou); carrer Salvador (encreuament amb Trinitaris); plaça del Mercat; i a la eixida de l’aparcament del Mercat Central (sentit carrer de la Boatella).


Mònica Terribas serà vicepresidenta d’Òmnium - comunicació21\nMònica Terribas serà vicepresidenta d’Òmnium\nRedacció|2022-02-08T12:04:19+01:003 febrer 2022|Comunicació21\nLa periodista Mònica Terribas opta a la vicepresidència primera d’Òmnium Cultural en l’única candidatura presentada a la renovació de la junta directiva, encapçalada pel filòsof, professor universitari i escriptor Xavier Antich.\nTerribas actualment és directora de documentals de no-ficció a Mediapro i professora del Departament de Comunicació de la Universitat Pompeu Fabra. No és l’única periodista que forma part de la candidatura liderada per Antich: també hi són Natza Farré, David Fernàndez i Natalia Touzón.\nL’única candidatura presentada per a la renovació parcial de la junta directiva d’Òmnium ha estat aprovada i proclamada per part la junta nacional de l’entitat. L’assemblea general per ratificar els nous membres tindrà lloc el 26 de febrer a la Farga de l’Hospitalet de Llobregat.


Entrevista a Joan Turró, President de l’Associació de Veïns i Amics del Passeig | La Garriga Digital\nSota un cel ennuvolat i en un carrer sense cap cotxe aparcat, ens dirigim al domicili del senyor Joan Turró, president de l’Associació de Veïns i Amics del Passeig. Ens convida a casa seva i passem a un despatx des del que s’escolta intermitentment el pas del tren i alguna botzina que trenca el silenci, ressonant per les vies, més enllà del final del carrer. Sobre l’imponent escriptori de fusta massissa s’escampen multitud de documents relatius al traçat viari de la Garriga. Amb els moviments deliberats que dóna l’experiència, s’asseu a la cadira rere l’escriptori i ens convida a fer el mateix. Fetes les salutacions i presentacions pertinents, comença l’entrevista.\nL’Espai Digital: Quins són els motius que porten a la formació de la l’Associació de Veïns i Amics del Passeig?\nJoan Turró: Els motius van sorgir bàsicament, temps enrere, parlant amb uns amics i coneguts de la zona de crear una associació de veïns, perquè en l’opinió de molts dels que vivim aquí, el Passeig estava, o està, bastant abandonat en general. Sobretot, quan va haver-hi el desastre del Balneari.\nL’E.D.: Del Balneari Blancafort?\nJ.T.: Sí, però aquesta és una altra història. Aleshores s’havia comentat, però tots estàvem enfeinats i no podíem fer res. Però ara, entre novembre i desembre, després de la sessió del 3 de desembre, on l’Ajuntament va presentar el tema de l’estació, va haver-hi una sensació generalitzada de que l’equip de govern el tema el tenia molt assumit: s’havia de traslladar l’estació aquí al carrer Guifré.\nL’E.D.: La segona proposta que va presentar RENFE.\nJ.T.: Sí, bé, és clar… jo no he vist les propostes de RENFE. Aquí sempre ens hem de refiar de les declaracions de l’equip de govern de l’Ajuntament.\nA partir d’aleshores, doncs, i no de forma apressada, però sí escoltant les opinions d’uns quants bons amics i dels veïns del Passeig, vàrem formar l’associació que representés aquest sector de la Garriga que, fins llavors, no estava prou organitzat, per dir-ho d’alguna manera.\nL’E.D.: Potser una mica desatès?\nJ.T.: Sí, però el fet és que no s’havia trobat el moment per a organitzar-se. Llavors ja va venir el tema de crear l’associació.\nL’E.D.: Es diria que ho té completament assumit.\nJ.T.: Sí, bé, no em representa cap problema a mi, perquè tinc experiència en la creació d’associacions empresarials, ja que sóc advocat. Així, vam constituir-la, i jo crec que els resultats han estat molt positius ja que, fins i tot, sense fer-nos cap tipus de publicitat, tenim més d’un centenar d’associats. Rondem els cent vint.\nL’E.D.: Quan es va constituir aquesta associació?\nJ.T.: Doncs mira, a principis de desembre, aprofitant el pont de la Immaculada, ja que per un tema familiar ens vàrem quedar uns dies sense sortir de la Garriga. Es va fer i es van portar els estatuts a la Generalitat. Va ser tot molt ràpid, sobretot perquè l’alcaldessa, la Neus Bulbena, ens va dir que l’Ajuntament havia de comunicar una decisió a RENFE a finals de desembre. Vist això, vàrem pensar que era millor anar de pressa.\nL’E.D.: Creu que l’Ajuntament ha tingut certa pressa en aquest tema?\nJ.T.: Ho sembla. És clar, jo no puc opinar perquè no he vist cap document ni he estat a cap reunió ni res similar. Ara bé, el que ens ha sorprès realment és que a la consulta popular van sortir uns resultats molt… en fi, extraordinaris.\nL’E.D.: Realment resulten molt clars.\nJ.T.: Exacte. A favor de que l’estació es quedi on està i s’oblidi el tema del carrer Guifré. I l’equip de govern va dir que es tindria en compte…\nL’E.D.: No pretenem desautoritzar-lo/a, però vostè creu que l’enquesta és representativa? Han participat prop de vuit-cents habitants en una població que ronda els tretze mil. A què es pot deure aquesta participació tant baixa?\nL’E.D.: Creu que va faltar una major difusió de la iniciativa per part de l’Ajuntament?\nJ.T.: Aquí a la Garriga tenim tradicionalment un problema, que és que mitjans de comunicació locals n’hi ha, i més ara que apareix el vostre, que espero que sigui un referent…\nJ.T.: …però, és clar, dir que tenim un mitjà que el segueix tothom, que està ben difós i implantat… és un problema comú en una població mitjana o petita, on es llegeixen potser més mitjans editats a Barcelona o a Madrid. Però tornant a la consulta, la meva opinió personal, com a Joan Turró, és que s’hauria pogut fer millor. Ara bé, és una enquesta. Jo crec que si la major part de la població se n’hagués assabentat, els resultats a favor de no moure l’estació del centre haguessin estat encara més clars. Vaig estar parlant personalment, sense voler influir, amb persones que treballen a la Garriga i que vénen amb tren, i quan els vaig comentar que l’estació es mouria del centre, van creure que els prenia el pèl.\nJ.T.: És que la cosa és una mica… millor dit, molt absurda. Traslladar una estació a vuit-cents metres del centre de la població és impossible en un municipi sense transport públic. A més a més, la part on es trasllada té una densitat demogràfica molt menor. És clar, a mi m’ha dit gent de l’Ajuntament que la Garriga, amb els anys, es traslladarà al sud. I clar… com diuen els economistes, d’aquí cent anys, tots calbs. El fet és el que és.\nL’E.D.: Vostè deia en un escrit publicat al 9 Nou que el model que es vol impulsar amb el trasllat de l’estació és similar a l’aplicat per Josep M. de Porcioles a Barcelona fa anys.\nJ.T.: En el sentit de gastar diners públics per crear un desenvolupament urbanístic salvatge. A veure, és clar que l’àrea de Can Violí s’urbanitzarà, sobretot quan es superi la crisi actual i els propietaris vulguin fer servir els seus terrenys. Si, a més, se’ls posa l’estació, per ells pot ser un avantatge. No obstant, aquest perjudici de tot el poble per a beneficiar potencialment a uns pocs és el que no ens interessa.\nL’E.D.: S’ha parlat d’una carta de l’Associació de Veïns de Ca n’Illa sol·licitant el canvi de lloc de l’estació.\nJ.T.: Sí, se n’ha parlat, però jo aquesta carta no l’he vist. A mi no em consta. Però sembla que a Ca n’Illa són pocs els que agafen el tren. Si se’m permet l’expressió en mal català, jo sóc molt “trenero” i agafo el tren per a baixar a treballar al meu despatx de Barcelona. Som pocs els que l’utilitzem habitualment i ens coneixem tots.\nCa n’Illa és una zona residencial, poc compacta, té un pes demogràfic poc dens. Això no és ni bo ni dolent, i moltes persones que hi van anar a viure probablement ho van fer per aquesta raó. Els que estem a la zona del Passeig encara en som menys… El problema és: d’aquí a cinc anys aquesta estació fora del nucli de la Garriga, a qui donarà servei? Doncs a molt poca gent, i tots els altres hauran d’anar-hi amb transport privat. Es parla d’evitar desplaçaments innecessaris i de no contaminar i es desplaça l’estació més de vuit-cents metres dels barris més densos…\nL’E.D.: Una de les raons que vostès argumenten per evitar aquest trasllat és l’augment de trànsit que comportaria.\nJ.T.: És a dir, trencar la centralitat de l’estació. Un exemple és el de l’estació de Tarragona de l’AVE.\nL’E.D.: Que està entre Tarragona, Reus i Valls.\nJ.T.: Sí, entre mig del no res, més aviat. Quan es van celebrar els dos anys de l’AVE, es va considerar un fracàs total. És el fracàs més gran en inversió pública de tota la democràcia.\nQuè fan els tarragonins? Per anar a Tarragona es fa servir el servei de sempre, que triga més però que et deixa al centre de Tarragona i, a més, és més barat. Però això és una altra història. És un fracàs absolut i total i no té solució perquè una estació ha d’estar a prop de la població, i si pot ser al mig, millor. Jo viatjo molt per Europa i veig a París que les seves estacions no s’han mogut i que les de Londres segueixen al seu lloc tradicional. No s’han traslladat als afores ni s’ha fet recórrer quilòmetres a la població. Tarragona és un fracàs total. En canvi l’estació de l’AVE de Lleida està al lloc de sempre.\nL’E.D.: Dins del nucli urbà, al centre.\nJ.T.: Exacte. I ha estat un èxit total. Aquest és un tema del qual podríem parlar molt temps, però que és molt preocupant per una part important de la població, que s’ha manifestat clarament, quan ha pogut, en contra del trasllat de l’estació.\nL’E.D.: Extrapolant els models que vostè em comentava, París, Londres i Lleida, vostès proposen mantenir l’estació al seu lloc actual.\nJ.T.: Fent les millores que siguin necessàries. Hi ha el problema de l’aparcament, però aquest seguirà existint igualment. Els problemes, si es volen solucionar, però, es poden solucionar. Ja sé que la Garriga és compacta, i que té un centre complicat, però en fi, es podrien estudiar solucions per una estació central del poble amb una freqüència de quinze o vint minuts entre trens… perquè això dels cinc minuts no ho veurem ni tu, ni jo, ni ningú.\nL’E.D.: Tot i així, vint minuts seria una millora respecte els tres quarts d’hora actuals.\nJ.T.: Indubtablement! No hi ha un pes demogràfic suficient per a necessitar tants trens, igualment. Que vindria més gent de fora que ara no ve? Evidentment. L’Ajuntament pot buscar solucions amb aparcaments soterrats a la Sínia i dues o tres plantes per dalt… No obstant, per a sortir d’aquestes problemàtiques petites i constants, cal una voluntat d’avançament, de solucions grans que ens treguin d’aquesta dinàmica. Hi ha el tema diners, òbviament, però s’han de buscar solucions. Desgraciadament, jo observo que els nostres amics de l’Ajuntament no ho fan o com a mínim no ho diuen.\nL’E.D.: Ha incidit diverses vegades al llarg de l’entrevista en que l’Ajuntament no es comunica amb els ciutadans del poble. Que s’havien d’atendre les seves demandes, que no s’havien fet públics els acords amb RENFE…\nJ.T.: Això penso que és un tema… sobretot el de l’enquesta popular. Ho he comunicat a alguns grans rotatius que espero que se’n facin ressò, ja que penso que democràticament és un escàndol. Que es presenti una consulta popular i no se’n faci cas…\nL’E.D.: Però des de bon principi es va dir que la consulta no era vinculant.\nJ.T.: D’acord, però entre cometes. Si es fa una consulta és per tenir-la en compte, i si no s’ha de tenir en compte, més val no fer-la. Crec, vaja. Estem jugant, sinó, amb la ciutadania, i això és molt greu i potser els ciutadans ho tindran en compte a les properes eleccions. La postura tancada de l’Ajuntament no ve només d’ara, i no m’agrada criticar les institucions públiques, però anant una mica enrere, ja es va veure amb el Balneari Blancafort. Es va fer un desastre. Es van fer algunes propostes molt enriquidores i l’Ajuntament no en va fer cap cas. No és crítica, però clar, no es veu voluntat.\nL’E.D.: Vostès reclamen un estudi de mobilitat seriós per a aquest tema en concret.\nJ.T.: Jo l’he demanat i no crec que s’hagi fet. L’únic estudi ha estat una petita enquesta a usuaris del tren en hores punta.\nL’E.D.: Recapitulant, més enllà de l’actitud de l’Ajuntament, ens podria resumir la proposta de l’associació per l’estació?\nJ.T.: Que l’estació es mantingui al seu lloc, millorant l’aparcament, els accessos i oblidant el seu trasllat vuit-cents metres al sud del nucli urbà. Es guanyaria un major servei a la població i s’evitaria crear-li problemes al ciutadà, que ja en té prous com per afegir-n’hi més. I també que es tingui en compte al comerç, que ja va de capa caiguda al poble, i que es preocupa encara més quan sent que li trauran l’estació. Això, i un diàleg obert, franc, democràtic i positiu entre l’Ajuntament i la població, que s’ha reunit amb l’ADIF i amb la Conselleria de Transport. El Consistori ha omès esmentar l’enquesta, les iniciatives ciutadanes o l’opinió de la població. Em sembla molt decebedor.\nL’E.D.: Moltes gràcies pel seu temps, senyor Turró.\nArticle anteriorEditorial: L’estació de la Garriga\nArticle següentEntrevista a Quim Fornés, Regidor d’Acció Territorial i Turisme i Patrimoni


Els rabassaires - Aula Castellar\n« Docs Barcelona – EL SILENCIO DEL TOPO\nEl cant coral »\nConferenciant: Montserrat Tura Camafreita\nNascuda a Mollet del Vallès, és metgessa, escriptora i política. Molt activa en moviments socials des de jove, destaca la seva defensa d’espais naturals com Gallecs o la conca del Besòs. Ha estat 16 anys alcaldessa de la seva ciutat natal, diputada al Parlament de Catalunya i consellera de la Generalitat (2003-2010) (primer d’Interior i després de Justícia). Ha exercit la medicina primer a l’Hospital Clínic i a l’Hospital de Palamós, on torna a treballar des que no té responsabilitats institucionals És Acadèmica numerària de l’Acadèmia de Ciències Veterinàries de Catalunya i ha escrit diversos assaigs polítics. Amb la vindicació del moviment rabassaire va guanyar el premi Carles Rahola d’assaig, el més prestigiós de Catalunya.\nParlar del moviment rabasaire és parlar de lluites dels treballadors del camp, pagesos sense terres pròpies que els terratinents collaven retallant els contractes d’arrendament o demanant majors compensacions.\nLes lluites més importanrts entre pobres i rics són pròpies del món pagès, ja que Catalunya no comença a industrialitzar-se fins a finals del segle XIX. Fins aleshores, tots els ciutadans, directament o indirectament, depenien del treball de la terra.\nEn el cas dels rabasaires es van estructurar com una organització molt cohesionada i que ha estat estudiada des del punt de vista econòmic, perquè aconseguiren eliminar intermediaris i comercialitzaven directament amb Suïssa, Estònia, Alemanya, Regne Unit. Eren una Federació de Sindicats autogestionats que anaven a comprar a la Llotja per a tots i podien competir en les subhastes; venien els seus productes directament als consumidors. Van intervenir decididament en la política del primer terç del segle XX i van fer possible la victòria de les esquerres l’any 1931.\nEstranyament, han desaparegut de la nostra memòria col·lectiva


Tothom estima l’Orelletes | BonDia Diari digital d'Andorra.\nDv., 03/09/2021 - 01:00\nEnrere queda l’estiu, el desgavell en rutines, les anades i vingudes, i el tram final de la pausa estival que, com de costum, ve marcat per la sobredimensionada marxa o arribada d’un o altre crac xupiguaigalàctic de futbol. Novetats d’aquest estil ajuden a mitigar la sequera informativa en uns mesos en què sovint el més destacable és que al Bierzo, a Calamocos (obviem el gentilici per respecte a les víctimes), hi ha caigut una pedregada i els grans de calamarsa feien el careto de Bad Bunny.\nLa manca de coses interessants a relatar mentre no encetem el nou curs va acompanyada de titulars que no deixen ningú indiferent i que acaben contribuint a omplir temps i espai als mitjans. D’una banda, els clàssics episodis de jovent estranger que als hotels de platja baixa dels balcons de manera heterodoxa. A l’últim cas que vaig llegir el paio en qüestió adduïa en la seva defensa que pateix d’insomni, i va jurar sobre el panteó familiar que el tretze gintònics o els cinc grams de farlopa que s’havia fotut la nit anterior no hi havien tingut res a veure, en l’accident. Així mateix, al periòdic es feien referències –quina pena– a l’enèsim incendi que cremava en un punt qualsevol de la geografia –llunyana o no–, a causa de l’onada de calor que algun cervell brillant en ple orgasme creatiu va batejar com a “Llucifer”, quan hauria estat més senzill anomenar-la l’onada-de-calor-dels-collons. També vaig descobrir que Chen De, un ancià xinès resident a la localitat de Chongqing, fa 42 anys que beu querosè. A xarrup diari ja s’ha embeinat més de tona i mitja de carburant, que donaria per recórrer uns 21.600 kilòmetres en cotxe. El senyor, però, argumenta que gràcies als hàbits de les darreres dècades no li cal vehicle, perquè sempre va com una moto. I vaig emocionar-me amb la troballa de l’Orelletes, la mascota de peluix que la Inés, una nena de dos anys, havia extraviat. Les bones noves van propagar-se com la pólvora, i en poques hores la gent va concentrar-se a les places de les principals capitals europees a celebrar-ho entre càntics i espelmes. Embriac de felicitat i un dolç sentiment de germanor vaig precipitar-me al carrer, sanglotejant i cridant a plens pulmons: “Orelletes, t’estimem!”.\nPer flipar, finalment, la dissortada història de l’home que va desplaçar-se a una zona muntanyosa per espargir-hi les cendres del seu germà. En el decurs del descens va originar-se una tempesta elèctrica de tres parells i resulta que al protagonista va caure-li al damunt un llampec que va deixar-lo fet carbonissa. Amb un sentit pràctic que els honora, els cossos de rescat van aprofitar l’urna del primer difunt –no sabeu a quin preu van, aquests vasos– per dipositar-hi les restes del segon.\nPànic a Cala Daurada (II)


Jaume Guillamet ressegueix la història del setmanari «L’Opinió» en un llibre - Empordà\nJaume Guillamet ressegueix la història del setmanari «L’Opinió» en un llibre\nVa ser el precedent del diari «L’Opinió», artífex de la creació d’Esquerra Republicana de Catalunya\nFigueres | 12·12·21 | 09:00\nJaume Guillamet –el segon per l’esquerra– en l’acte de presentació a Figueres Eduard Martí\nEl 18 de febrer de 1928, l’advocat Joan Lluhí Vallescà va posar la pedra del que seria un projecte d’èxit, el setmanari L’Opinió, mitjà que impulsaria el naixement d’Esquerra Republicana de Catalunya. El doctor en Història i periodista figuerenc Jaume Guillamet ha resseguit els tres anys de vida d’aquest setmanari –posteriorment transformat en diari–, una tasca inèdita que evidencia l’ingent treball d’investigació que encara queda pendent dins la història del periodisme català. «Està tot per fer», admet Guillamet. L’estudi ha pres forma de llibre i, fa uns dies, es va presentar al Museu del Joguet de Catalunya, a Figueres.\nEl setmanari L’Opinió i la fundació d’Esquerra Republicana de Catalunya (1928-1931) neix fruit de la voluntat de l’estudiós d’enfocar la mirada en una publicació concreta, allunyant-se dels treballs d’investigació més panoràmics que ha anat realitzant al llarg de la seva vida acadèmica. La tria de L’Opinió no ha estat casual. Guillamet es va interessar pels diaris impulsats per Esquerra Republicana de Catalunya perquè «és el partit dominant a Catalunya durant la Segona República». Això significa que guanya les eleccions municipals del 1931 i a les Corts de la República, també al Parlament de Catalunya. Un partit que apareix de cop i volta, doncs, es converteix en el gran partit dels anys 30 fins a finals de la guerra civil. «Els diaris que fa són nous, en un moment molt dinàmic del periodisme», explica l’estudiós. És un canvi respecte les publicacions anteriors com La Veu de Catalunya o La Publicitat, impulsats per La Lliga i Nació Catalana, «més antics i més estudiats».\nQuelcom interessant és que aquest setmanari neix en plena dictadura de Primo de Rivera i sota censura, una censura «diferent de la que hi havia durant el franquisme, que ho controlava absolutament tot». Guillamet remarca com el nucli fundacional, integrat pels advocats Joan Lluhí, Joan Casanelles, Pere Comas i Antoni Xirau, era gent molt jove i descriu el setmanari «com el periòdic de la jove democràcia catalana». «No és un periòdic de partit sinó d’un grup de gent que vol fer un periòdic polític», matisa.\nL’estudiós qualifica el mitjà «com molt incisiu i valent» que comença com una publicació literària també. En aquesta primera etapa, que acaba el 1929 per problemes econòmics, l’èxit fou relatiu. L’activitat, però, es reprèn el maig de 1930 «amb més força» i ja centrat en una línia més política «impulsant un gran diàleg amb totes les forces catalanistes, des de la Lliga fins l’anarcosindicalisme». Quan el setmanari passa a ser diari el lidera el figuerenc Antoni Xirau, fundador i primer director.\nAquest llibre és la primera pedra per estudiar un camp quasi inexplorat. «En un país com el nostre, amb una història tan accidentada, durant tot el franquisme poc es va fer d’aquesta època i encara queda molt per estudiar i poca gent per fer-ho», afirma l’estudiós qui ha dedicat el volum al seu besavi matern, el periodista republicà federal Narcís Lloveras Plaja, i un dels que va fundar ERC a la Bisbal.\nDe Miravitlles fins a Josep Pla\nEl setmanari L’Opinió va tenir col·laboradors vinculats amb l’Empordà. Entre els cronistes literaris de la primera etapa Josep Pla o Manuel Brunet. Dels més actius, Jaume Miravitlles que aleshores tenia 22 anys, vivia exiliat a París i era comunista. També Martí Vilanova qui defensà la Revolució russa. Ambdós eren amics de Dalí qui el 1921 va impulsar la revista Renovació social.


Foment amenaça Ryanair amb sancions si no atén els drets dels passatgers\nÁbalos sol·licitarà a la companyia "informació detallada" sobre els seus plans a la programació de vols amb origen o destinació Espanya\nE.P. 19/07/2018 10:46 am\nEl Ministeri de Foment ha recordat aquest dimecres que la cancel·lació de vols per part de l’aerolínia irlandesa Ryanair per minimitzar l’impacte de la vaga convocada pels dies 25 i 26 de juliol és legal però ha advertit l’aerolínia irlandesa de sancions en el cas que no atengui els drets dels passatgers. En un comunicat amb motiu de la vaga convocada pels sindicats de tripulants de cabina, el departament dirigit per José Luis Ábalos ha subratllat que “només pot vetllar perquè la companyia compleix amb els drets dels passatgers establerts en la normativa europea en matèria de compensació, assistència, reprogramació de vols i procediments de reclamació”.\nEn cas d’incompliment, ha advertit, el Ministeri iniciaria els corresponents expedients sancionadors a l’aerolínia presidida per Michael O’Leary. A més, el Ministeri de Foment sol·licitarà a la companyia “informació detallada” sobre els seus plans a la programació de vols amb origen o destinació Espanya amb l’objectiu que “els usuaris sàpiguen a quins atenir-se al més aviat possible i puguin reclamar compensacions o reprogramacions”.\nAixí mateix, ha informat que l’Agència Estatal de Seguretat Aèria publicarà a la seva pàgina web una nota divulgativa informant dels seus drets a tots els passatgers de Ryanair que es vegin afectats per les cancel·lacions de la companyia a Espanya. El Ministeri de Foment establirà els serveis mínims que ha de complir la companyia durant aquests dies. Com a conseqüència de la vaga convocada pels dies 25 i 26 de juliol, Ryanair ha cancel·lat 200 vols diaris, el que equival al 24% del total previst. Això afectarà a més de 50.000 passatgers, segons les estimacions de la companyia. A aquest nombre se sumen altres 50 vols cancel·lats a Portugal (27%), 50 a Bèlgica (31%) i 300 a la resta d’Europa (12%).


“És hora d’històries amb altres punts de vista que no siguin exclusivament els de l’home blanc heterosexual” - Tornaveu\n“És hora d’històries amb altres punts de vista que no siguin exclusivament els de l’home blanc heterosexual”\nMireia Noguera Directora i guionista de cinema\nDilluns, 31 de gener de 2022 11:00h\nNoguera és la directora i guionista dels curtmetratges ‘Nunca te dejé sola’ i ‘Centrifugado’\nMalgrat la seva joventut, la catalana Mireia Noguera compta ja amb títols com Centrifugado (2017) i Nunca te dejé sola (2019), premiats tots dos, tant a nivell nacional com internacional. El segon es va estrenar en la Secció Oficial del Festival de Cinema Fantàstic de Sitges el 2019 i va guanyar el premi Méliès de Plata i una Biznaga de Plata en el Festival de Màlaga, a més d’altres destacats reconeixements. Així mateix, ha escrit i dirigit sèries com Comando Squad–Reset i La Treintena, disponible en el catàleg de la plataforma Filmin. Reivindica la presència de més dones en el cinema, especialment en el thriller, per poder explicar històries diferents.\nSí, sempre he sigut una gran devoradora de pel·lícules. M’encanten les històries, en tots els seus formats.\nD’on creus que et ve?\nNo crec que hi hagi un moment revelador. Simplement, em recordo de molt petita mostrant força interès per les històries. Mirava les pel·lícules que hi havia per casa fins a espatllar les cintes, sempre estava demanant llibres, a les reunions familiars interpretàvem obres amb la meva germana... i, una mica més gran, recordo anar al cinema i que això es convertís en un ritual sagrat. Hi havia setmanes que hi anava fins a tres cops. Aleshores, sí que el cinema ja es va convertir en una obsessió per a mi. Volia veure-ho tot i sentia una gran curiositat per saber com es feien les pel·lícules. Ja no en tenia prou amb la història, volia conèixer els “trucs de màgia”.\nQuins realitzadors són per a tu modèlics?\nSoc conscient que he crescut amb uns referents molt masculins: des de Charles Chaplin, Hitchcock o Fritz Lang fins als típics de la meva generació (David Lynch, Christopher Nolan, Darren Aronofsky, David Fincher, Michel Gondry, Charlie Kaufman, Spielberg...). Sempre m’hi he trobat –i encara m’hi trobo– que, com a dona directora que es mou en el gènere del thriller, gairebé no he tingut referents femenins. Primer, perquè ha costat –i encara està costant– que les dones directores obtinguin el mateix reconeixement i visibilitat que els homes directors, tant en l’actualitat com en la història escrita. I, en segon lloc, perquè en el gènere, en concret del thriller, n’hi ha molt poques.\nÉs important que cada dia hi hagi més presència de dones en tots els gèneres, perquè és l’única manera que les nenes que algun dia vulguin ser directores, o simplement es vulguin dedicar a algun sector que sempre ha estat dominat pel gènere masculí, ho puguin considerar un somni viable i no que ni tan sols s’ho arribin a plantejar com una possibilitat real, com ha passat durant massa temps.\nTambé és hora que el poder caigui en altres mans, perquè així puguin tenir lloc històries amb altres punts de vista que no siguin exclusivament els de l’home blanc heterosexual. La realitat és molt més àmplia que no pas la que ens han estat explicant: donem-li, doncs, lloc. Dones com Julia Ducournau, Rose Glass, Catherine Hardwicke, Mary Harron, Kathryn Bigelow, Jane Campion, Michaela Coen, Phoebe Waller-Bridge i Emerald Fennell, entre moltíssimes altes, em fan veure que puc seguir fent el que vulgui i com vulgui amb la meva pròpia veu. Hi ha camí.\nPodries parlar-nos de Centrifugado?\nCentrifugado és el meu primer curtmetratge i el vaig realitzar al marge del màster de direcció cinematogràfica a l’escola Bande à Part de Barcelona.\nLa història va sorgir d’una reflexió de dues versions de guió anteriors que havien resultat fallides. Un dia em vaig adonar que l’únic que es mantenia era un personatge en concret; allà és on residia l’essència del que volia explicar i, en aquell moment, se’m va ocórrer la història que vam acabar rodant.\nCentrifugado va ser una primera presa de contacte amb allò que jo fantasiejava des de feia molt de temps i m’hi va agradar. Un cop vam acabar el curt, el vam inscriure a festivals, per provar, i, per a la meva sorpresa, va tenir molt bona rebuda; tanta que, finalment, va acabar sumant més de 15 premis i 70 seleccions nacionals i internacionals. Per a un primer curt, em va semblar moltíssim. En aquell moment, va ser quan em vaig plantejar que potser sí que existia la possibilitat que jo m’acabés dedicant professionalment al que m’agradava fer, que és explicar històries.\nI de Nunca te dejé sola?\nLa història parteix d’una forma molt lliure d’una experiència personal. En aquest cas, allò difícil va ser trobar la forma perfecta de ficcionar el que volia dir i quedar-me amb l’essència del conflicte.\nAra bé, el més complicat de Nunca te dejé sola va ser la producció. Aquest projecte tenia unes necessitats més pròpies d’una pel·lícula que d’un curtmetratge i això ho dificultava tot, però amb la Jana Llopart, la productora, teníem clar el tipus de projecte que volíem fer i vam assumir el repte amb molta paciència.\nVa pagar la pena. Nunca te dejé sola ha tingut una gran acollida en festivals, començant per la seva estrena en la secció oficial del Festival de Sitges i acumulant més de 55 premis i 90 seleccions nacionals i internacionals, entre els quals un Méliès d’Argent del Terror Molins, una Biznaga de Plata al Festival de Màlaga i una projecció al prestigiós Festival de Cannes.\nPer a mi, Nunca te dejé sola ha suposat un abans i un després en molts sentits.\nQuè hi ha de comú i què de diferent entre Centrifugado i Nunca te dejé sola?\nCrec que el gènere. Ambdues històries són drames en universos de suspens a tall de thrillers psicològics. M’interessa el funcionament de la ment humana. També les relacions materno-paterno-filials i les cases. A les cases, passen més coses del que sembla.\nQuè se sent quan la teva primera obra és premiada i reconeguda internacionalment?\nPrimer de tot, resulta estrany i curiós. Que la teva obra sigui abraçada per gent que no parla ni el teu idioma i que pertanyen a cultures diferents és realment sorprenent. Però estàs agraïda i orgullosa que la teva feina pugui connectar amb gent d’arreu del món. Aquest és el poder de les històries, que són universals, i, al final, les veritats universals, doncs, són això... universals.\nPodria ser negatiu per al teu futur ser reconeguda massa aviat?\nCrec que és millor no pensar-hi i centrar-se a treballar per continuar creixent i aprenent. Si no, pots córrer el risc d’oblidar-te de per què vas començar realment en això.\nQuè signifiquen en la teva carrera Comando Squad–Reset i La Treintena?\nSón dues mini-series que he coescrit i dirigit. En el cas de Comando Squad T-3, és un experiment que té com a protagonistes 3 youtubers i que vam rodar en una casa format escape-house amb una sola toma de 7 hores i amb tres càmeres alhora. Com si fos un directe de televisió. El resultat va ser realment curiós, perquè els nostres protagonistes no tenien ni idea del que passaria i tot el que fan i les seves reaccions són reals.\nQuant a La treintena, es tracta d’una sèrie que vam rodar i realitzar íntegrament durant el confinament a través de zoom. Una nit, ens van presentar amb l’altre coguionista (i també actriu) Marta Vives i, en una setmana, vam escriure tots els guions. Vam decidir que, per tal que aquesta fos viable, les actrius s’haurien de rodar a elles mateixes a casa amb un telèfon mòbil, per la qual cosa, durant els càstings, les actrius ens ensenyaven casa seva per veure què podríem fer servir, com ara, si tenien balcons, si hi compartien pis amb algú per afegir personatges, etc. Tot era carn per al guió. De fet, aquests es van anar polint a partir del que disposàvem tots a casa i no a l’inrevés, que és la manera com se sol treballar. I rodar amb telèfons... Va ser tot un aprenentatge.\nQuè hi ha del teu primer llargmetratge?\nNomés puc avançar que hi estic treballant.\nI del guió de Monstruo?\nÉs un projecte de llargmetratge dirigit per Carlos Baena. M’hi va arribar la proposta per escriure el guió i no vaig poder dir que no. Aquest projecte ho té tot: el que m’agrada i m’interessa. Em va semblar una història molt potent i honesta. I treballar amb el Carlos va ser força fàcil, perquè entenem el món de la mateixa manera.\nQuina és la teva responsabilitat en 7 de cors d’Esteve Soler?\nÉs una pel·lícula escrita per Esteve Soler que s’estructura en 7 relats dirigits per 7 dones diferents i jo en soc una de les afortunades. Totes les històries tenen en comú que giren al voltant del cantó més fosc de les relacions sentimentals de la nostra època.\nLa pel·lícula es troba en fase de finançament i està produïda per Corte A; repeteixo amb Jana Llopart de Nunca te dejé sola i Mosaic Cinema.\nQuè t’agrada més, dirigir pel·lícules o escriure guions?\nGaudeixo més dirigint, però el procés d’escriptura també en té la seva.\nDe quina manera s’afavoreixen mútuament?\nEn el meu cas, que vaig veient com la història muta, canvia i creix en cada etapa per la qual va passant. Això m’ajuda a entendre-la cada cop millor i així la puc anar convertint en el que ha de ser. El mateix en postproducció, la pel·lícula torna a canviar i això és bo, perquè has de deixar que passi.\nCom han afectat la pandèmia i el confinament el teu treball?\nEn el meu cas, no em puc queixar, perquè no m’hi va faltar feina, ans al contrari, ja que em van coincidir uns quants projectes alhora i no vaig arribar a viure aquest moment de pausa. No dic que no m’hagués agradat, però per mi treballar és diversió.\nNecessites silenci i solitud per a treballar?\nQuan estic en la primera fase d’una idea, necessito molta solitud, perquè és l’única manera de poder dialogar-hi i baixar-la a alguna cosa de més terrenal i explicable. Un cop ja la conec, és tot el contrari, ja que em va bé explicar-la i veure què em diuen les cares de la gent.\nÉs difícil mantenir l’interès de l'espectador d’avui al llarg d’una pel·lícula de durada tradicional?\nÉs sempre el quid de la qüestió. La por a perdre l’espectador en qualsevol moment. Jo intento ser sincera amb la història, els personatges i amb mi mateixa. Crec que quan fas les coses des de la veritat tens més possibilitats que surtin bé. A vegades la cosa més simple pot ser la més poderosa si l’expliques de forma honesta. I l’audiència ho reconeix.\nOn pot la gent veure les teves realitzacions?\nNunca te dejé sola ara mateix es troba en We Short i Filmbox. La Treintena, en Filmin. Comando Squad en Atresplayer, i, malauradament, el meu primer curtmetratge Centrifugado actualment no està disponible en cap plataforma.


La Costa Daurada i Terres de l'Ebre engeguen campanyes publicitàries per «tocar la fibra» al mercat estatal | NacióDigital\nper Aguaita.cat , Terres de l'Ebre, 25 de maig de 2020 a les 14:35 |\nL’objectiu és reactivar un dels sectors més castigats per la crisi sanitària. La campanya s’ha pensat i gestat des del confinament. No s’han fet cap gravació i tot el material audiovisual prové d'imatges d’arxiu.\nAquest dilluns ja s’emeten els primers anuncis per televisió en una campanya que s’estén per diversos canals i sobretot a xarxes socials. El Patronat de Turisme de la Diputació de Tarragona ha injectat 490.000 euros en aquesta campanya publicitària que es difondrà fins a primers de setembre.\nLa campanya s’adreça a famílies amb fills de 3 a 16 anys que tenen ganes de vacances d’estiu i es desplacen amb cotxe. Aquest és el target d’una campanya diferent que ha obligat a redirigir més pressupost a fi de generar accions de més “impacte” i “notorietat” en canals de màxima audiència, segons ha explicat la presidenta del Patronat de Turisme, Meritxell Roigé.\nLa presentació de la campanya s'ha fet pública aquest dilluns, coincidint que els dos territoris ja es troben en la segona fase de desescalada.\nPel que fa a la campanya específica de la marca turística Terres de l’Ebre, l’eslògan escollit és "Recomencem", concepte breu i concís que busca promoure el territori i ensenyar la seva natura i espais lliures com un dels millors llocs per visitar després de la pandèmia.\nIgual que amb la Costa Daurada, se’n fa difusió amb anuncis publicitaris per a la televisió -en versió de 20 segons i una altra, de més extensa- i imatges gràfiques, en aquest cas de famílies fent senderisme pels Ports o en bicicleta entre els arrossars.\nAmb l’eslògan "Com sempre", la campanya que promou la Costa Daurada combina imatges antigues i d'actuals per donar el missatge que aquest territori pràcticament no ha canviat i que és un lloc segur en el qual es pot confiar.\nUna veu en off infantil acompanya un vídeo carregat d’imatges familiars de costa i interior, on s’hi veuen les principals ciutats, la Ruta del Cister, castellers, etc. En format gràfic, també s’ha jugat amb l’estètica vintage, amb famílies a la platja o a Siurana (Priorat) com a escenaris de fons.\nTerritorials, Economia, campanya, turisme, Terres de l'Ebre, Costa Daurada, coronavirus, Covid-19\nPer f b el 25 de maig de 2020 a les 19:13\nLa imagen que se pretende evocar con el "Com sempre" es ya irrecuperable.\nPer Cepuy el 25 de maig de 2020 a les 15:56\nSupongo que se verán lazos amarillos por todos sitios, como suele ser habitual, con los rótulos de "España nos roba", "fuera ñordos", y además lemas habituales


Realitzat el Taller Pensament Creatiu\nAquest matí s'ha dut a terme a les nostres oficines el Taller: Pensament Creatiu de la mà del consultor associat a Parés i Aubia, Agustí Lopez.\nGenerar noves idees no és una qüestió de tindre més o menys creativitat, totes les ments són creatives. Però extraure noves i, sobretot, valuoses idees té molta relació amb les tècniques, la metodologia, l'entorn i l'ambient que es genera al voltant del procés.\nLa creativitat es pot ensenyar i es pot practicar. La creativitat és també una actitud davant els reptes que se'ns presenten.\nEn aquest curs s'aprenen diferents tècniques de pensament creatiu i generació d'idees per a explorar, generar, avaluar i organitzar idees per l'àmbit professional.\nSi voleu rebre més informació sobre aquest taller contacteu amb nosaltres al telèfon 977 600 750 o mail info@paresiaubia.com


fetge o renal;\nmalaltia cardíaca o malaltia coronària;\ncolesterol alt o triglicèrids (un tipus de greix a la sang);\nNo se sap si la testosterona passa a la llet materna o si que puguin danyar un nadó d'Infermeria. Vostè no ha cas mentre utilitza aquest medicament.\nque els efectes secundaris possibles\n2. Crua en pols de testosteronaLa seguretat de testosterona tractament encara està sent investigat. Té diversos efectes secundaris i alguns efectes a llarg termini possibles, també.Per exemple, tractament de testosterona redueix el recompte d'esperma, per Michael A. Werner, especialista en l'andropausa o "menopausa masculina", recomana que els homes que desitgen fertilitat futura evitar tractaments de testosterona.\nAltres efectes secundaris inclouen augment del risc de problemes de cor en homes majors amb poca mobilitat, segons un estudi del 2009 al centre mèdic de Boston. 2017 estudi publicat a JAMA trobat que tractaments augmentar el volum de la placa de les artèries coronàries. Addicionalment, l'alimentació i la Drug Administration (FDA) exigeix manufactures d'incloure un avís sobre l'etiquetatge que afirma fer tractaments de testosterona pot conduir a la possible augment del risc d'atacs cardíacs i accidents cerebrovasculars. La FDA recomana que els pacients amb testosterona hauria de buscar atenció mèdica immediatament si tenen aquests símptomes:\nBrevetat de respiració o problemes de respiració\nDebilitat en un costat del cos o una part\nLlenguatge inintel. ligible\nEl tractament pot augmentar també el risc d'apnea del son, promoure el creixement de pròstata i mama i fins i tot fomentar el desenvolupament de càncer de pròstata, segons la Clínica Mayo.\nTruqui al seu metge immediatament si té:\nnàusees o vòmits;\ncanvis en el color de la pell;\naugment o en curs d'erecció del penis;\n4. impotència, problemes d'ejaculació precoç, disminució de la quantitat de semen, disminució de la mida del testicle;micció dolorosa o difícil;dificultat per respirar (fins i tot amb l'esforç lleu);dolor de pit o pressió, dolor s'estén a la mandíbula o espatlla;\ninflor en els turmells o peus, augment de pes ràpid;\nsignes d'un coàgul de sang en el pulmó - dolor al pit, tos sobtat, sibilàncies, respiració ràpida, causava tos amb sang;\nsignes d'un coàgul de sang en la cama - dolor, inflamació, calor, o enrogiment a un o dos cames;\nalts nivells de calci a la sang - mal de panxa, restrenyiment, set augment o orina, dolor muscular o debilitat, dolor en les articulacions, confusió i sentir cansat o inquiet; o\nproblemes del fetge - mal de panxa superior, pruïja, pèrdua de gana, orina fosca, de color argila tamborets, icterícia (coloració groguenca de la pell o els ulls).\n5. Dones testosterona poden desenvolupar característiques masculines, que podria ser irreversibles si el tractament es manté. Truqui al seu metge immediatament si nota algun d'aquests signes de testosterona excés:l'acne;canvis en els períodes menstruals;el creixement del cabell mascle-patró (com a la barbeta o al pit);\nveu ronca o profunda; o\nPols de testosterona\nVisita la nostra Farmàcia en línia i omple un ordre de testosterona matèries.\nDefinir el lloc de lliurament, la quantitat de producte i la forma de pagament.\nEn el període de 30 minuts, vostè rebrà una confirmació de la comanda.\n→ Que s'enviï dins de 12 hores.\nEspecificacions de pols de testosterona crus:\nPols blanca cristal·lina\n6. AssaigSolubilitat45% (p/v) aq 2-hydroxypropyl-β-ciclodextrina: soluble18.2 mg/mlPèrdua d'assecatMetalls pesants≤10ppm?\nCrua en pols de testosterona\nPols de cru de testosterona HNMR | SZOB\nHot Tags: Si vostè està postrat al llit o altrament debilitat; o\nNext: Enantato de metenolona (enantat prim) en pols (303-42-4)\nTrenbolone Enanthate pols (35-10161-8)\nPols de propionato de testosterona (57-85-2)\nAndrosta-1,4-dieno-3,17-dione CAS: 897-06-3\n7,17-dioxo androst-5-en-3-il Acetat CAS: 1449-61-2


Esquerra Unida i Alternativa – Les principals ciutats de l’Estat signen la Declaració de Barcelona a favor d’un finançament local estable i just\nLes principals ciutats de l’Estat signen la Declaració de Barcelona a favor d’un finançament local estable i just\nLes ciutats de Barcelona, Cadis, Còrdova, La Corunya, Madrid, Saragossa, Santiago de Compostel·la i València reclamen canvis normatius i en la gestió d’impostos per posar fi a la retallada i asfixia de les finances dels ajuntaments\nLes ciutats de Barcelona, Cadis, Còrdova, La Corunya, Madrid, Saragossa, Santiago de Compostel·la i València s’han reunit avui a l’Ajuntament de Barcelona on han subscrit la Declaració de Barcelona sobre finançament i fiscalitat local per exigir al nou govern de l’Estat un sistema estable i suficient de finançament dels ajuntaments que permeti garantir drets socials bàsics.\nEl primer tinent d’alcaldia, Gerardo Pisarello, ha denunciat “l’oblit i el greuge que ha patit el municipalisme, amb una descentralització, unes competències i uns recursos que no ha arribat mai als ajuntaments”. Per això, davant “els signes esperançadors que suposa el canvi de Govern d’Espanya, Pisarello ha reclamat “regles clares en les transferències de l’Estat a les ciutats per evitar estar cada any amb el cor en un puny” i ha exigit “un canvi de fons en la legislació sobre el finançament local, amb més recursos i més competències per proveir millors serveis públics”. “Aquesta es l’agenda municipalista que portarem a les noves ministres”, tan la de Política Territorial i Funció Pública, Meritxell Batet com la d’Hisenda”.\nEl delegat de l’Àrea de Govern d’Economia i Hisenda de Madrid, Juan García Castaño, ha assegut que “els ajuntaments necessiten amb urgència que es materialitzin els canvis en la regla de despesa perquè tingui efecte ja durant el 2018 i de cara al 2019”. Per això, ha urgit al nou Govern a fixar “els criteris clars i quines normes” regiran els pressupostos que ja s’estan elaborant per l’any vinent.\nEl setè tinent d’alcaldia d’Economia i Hisenda de Cadis, David Navarro, ha agraït el front comú i “la unificació de criteris per exigir a l’Estat el que correspon als ajuntaments com administració més propera als ciutadans, així com recursos per poder exercir les competències municipals”.\nLa regidora d’Economia, Hisenda i Administració de Santiago de Compostela, María Rozas Pérez, ha denunciat “ els últims anys de regles i normes absurdes i ridícules que no procuraven una solvència econòmica dels ajuntaments sinó un desmantellament de les administracions públiques”. “Tenir ingressos i no poder-los gastar en serveis públics de qualitat és un corse que ens hem de treure de sobre”, ha dit.\nDes de València el regidor d’Hisenda Ramón Vilar, ha mostrat la preocupació compartida dels ajuntaments pel frau fiscal. “Urgim un canvi en la Llei de Mecentage, d’entitats no lucratives, atès que s’exempta del pagament d’impostos a entitats que tenen finalitats lucratives, falsejant la lliure competència”.\nLa regidora d’Hisenda i Administració d’A Coruña, Eugenia Vieito, ha assegurat “que és el moment de suavitzar elements que obstaculitzen la gestió dels ingressos”, com ara flexibilitzar la regla de despesa i de poder disposar de personal suficient. “Necessitem tenir la possibilitat de contractar personal i reposar tot el personal públic perdut durant anys de retallades i d’aplicació de polítiques liberals”, ha denunciat.\nFront comú de les ciutats\nAmb aquesta trobada a Barcelona, les ciutats més grans d’Espanya reediten el front comú que ja es va visualitzar en les Jornades Municipalistes per un Finançament Just celebrades el febrer del 2017 i que van culminar amb la Declaració de València, on denunciaven l’actual model insostenible que limita la capacitat d’acció municipal i que dificulta que els ajuntaments puguin garantir drets bàsics i serveis públics essencials als seus municipis.\nPer això, les principals ciutats de l’Estat, en aquest manifest conjunt, reclamen revisar els efectes de l’aplicació de la Llei de Racionalització i Sostenibilitat Local (LRSAL), que ha suposat un greu retrocés en l’autonomia local i en la suficiència financera dels municipis i flexibilitzar l’aplicació de la llei d’Estabilitat Pressupostària (LOEPSF) pel que fa a l’aplicació de la regla de despesa i el destí del superàvit.\nPer poder recuperar la capacitat de governar les seves respectives Hisendes, les nou ciutats proposen una nova redacció de la Llei 7/1985 de Bases de Règim Local que suposi un avanç cap a la “segona descentralització” amb l’objectiu d’aconseguir la gestió del 25% de la despesa pública.\nPer tal que els municipis tinguin la capacitat d’involucrar-se en l’obtenció i aplicació dels seus recursos financers i puguin organitzar lliurement la seva despesa la Declaració de Barcelona sobre finançament i fiscalitat local proposa:\nPer la via de la participació en impostos estatals\n– Establir un sistema transparent de participació en els tributs de l’Estat que permeti una planificació pressupostària estable i no subjecta a liquidacions del sistema que puguin afectar l’estabilitat dels Ens Locals de forma imprevisible.\nA través dels impostos locals\n– Ampliació de l’espai tributari local, amb la possible incorporació de noves figures tributàries i la dotació d’un major àmbit d’autonomia normativa en el conjunt dels tributs locals, que permeti la incorporació d’elements de progressivitat en el sistema tributari local.\n– Manteniment de l’impost sobre béns immobles (IBI) com a figura principal dels impostos locals, però amb la introducció de modificacions en el sentit de:\n• Augmentar l’autonomia normativa en relació a la definició de tipus impositius diferenciats per a usos i categories d’immobles; el replantejament de l’actual sistema d’exempcions i bonificacions; i el desenvolupament de la possibilitat d’aplicació de recàrrecs (per exemple per habitatges desocupats) i bonificacions basades en la renda dels subjectes passius.\n• Revisar la qualificació com a ús residencial dels habitatges d’ús turístic, ja que no compleixen amb la funció residencial i el seu objectiu és la realització de beneficis econòmics.\nAplicació d’un sistema dinàmic d’actualització de valors cadastrals.\n-Abordar amb caràcter urgent la reforma de la Llei 49/2002, de règim fiscal de les entitats sense fins lucratius, adaptant-la a l’article 107 del Tractat de la Unió Europea, de manera que es permeti als ajuntaments el cobrament de la totalitat d’impostos i taxes relacionats amb activitats lucratives que actuen en el mercat i per a les quals no estiguin exempts els operadors públics.\n-Establiment d’un mecanisme de compensació automàtic vinculat a la reducció de la recaptació derivada de l’aplicació de normes de rang superior.\nCal flexibilitzar l’aplicació de la LOEPSF i en particular:\n– Eliminar l’aplicació de la regla de despesa i la destinació del superàvit a aquells ens locals que compleixin amb els objectius d’estabilitat pressupostària i financera i deute públic. Flexibilitzar l’aplicació de la regla de despesa i la destinació del superàvit a la resta d’Ens Locals.\n• Establir el còmput del dèficit / superàvit, i l’avaluació del seu compliment, per períodes plurianuals.\nDescarregar document en PDF: “Declaración de Barcelona sobre financiación y fiscalidad local y cambio social”\nEUiA2018-07-11T12:57:21+00:00dijous, 5 juliol, 2018|


Cerrajeros en Ciutat Vella Valencia PROFESIONALES • MG Cerrajeros Profesionales\nCerrajería profesional en Ciutat Vella Valencia\nSomos los cerrajeros líderes en Ciutat Vella Valencia.\nDesde su creación, Cerrajeros MG ha sido la respuesta a todas las preguntas relacionadas con el mundo de los cerrajeros en Ciutat Vella Valencia:\nCerrajeros profesionales en Ciutat Vella Valencia 24 horas\n¿Por qué elegir MG Cerrajeros en Ciutat Vella Valencia?\nQuien nos conoce sabe que somos una empresa profesional, y nuestro gran equipo técnico, su seriedad, experiencia y reconocida eficacia, su servicio como cerrajero nos ha ganado muy importante en Ciutat Vella Valencia.\nNuestros clientes saben que pueden confiar en MG Cerrajeros y enfocarse en servicios que cubran cualquier necesidad o demanda relacionada con el sistema de seguridad Ciutat Vella Valencia.\nEn Cerrajeros Ciutat Vella Valencia no importa el tipo de inmueble al que quieras aumentar la seguridad: viviendas particulares, oficinas, locales comerciales, etc., sin importar el sector que operes o el nivel de seguridad que persigas, sabemos adaptarnos a el medio ambiente y tus necesidades.\nMuchos años de experiencia en el sector nos reconocen y reconocen como expertos en seguridad en Ciutat Vella Valencia.\nCerrajeros profesionales en Ciutat Vella Valencia baratos\nRápidamente nos trasladamos a cualquier punto de Ciutat Vella Valencia y sus alrededores.\nCerrajeros profesionales en Ciutat Vella Valencia económicos\n¿Cuáles son los servicios de nuestros cerrajeros urgentes 24 horas en Ciutat Vella Valencia?\nEn cerrajeros de urgencia MG Cerrajeros en Ciutat Vella Valencia 24h, brindamos servicios completos para administradores de propiedades y empresas que mantienen comunidades de vecinos.\nBrindamos servicios las 24 horas del día, los 365 días del año, por lo que su comunidad siempre tendrá un cerrajero 24 horas en Ciutat Vella Valencia disponible.\nTambién hay innumerables casos en los que nuestro cerrajero Ciutat Vella Valencia encontró un marco de puerta dañado o desgastado que impidió que la puerta se abriera de manera limpia y profesional.\nDesafortunadamente, si un cliente llama a un cerrajero barato de Ciutat Vella Valencia las 24 horas y le pregunta el precio, se ahorrará mucho tiempo y problemas y dañará su puerta.\nPor ello, huelga decir que recomendamos no realizar este trámite dentro de las 24 horas siguientes al cerrajero Ciutat Vella Valencia porque el coste puede ser elevado.\nAdemás de perder tiempo en aberturas que ya no están limpias, nuestro cerrajero de emergencia de MG Cerrajeros tendrá que utilizar técnicas de apertura de puertas más agresivas en Ciutat Vella Valencia.\nCerrajeros Ciutat Vella Valencia profesionales\nSustitución de bombines en Ciutat Vella Valencia\nLos cerrajeros Ciutat Vella Valencia llevan consigo las bolas de boliche necesarias para que puedan ser reemplazadas en sus vehículos.\nSi lo que sucede es que usted es negligente y pierde la llave, el cerrajero Ciutat Vella Valencia continuará desbloqueando y reemplazando el bombín.\nCerrajeros 24 horas Ciutat Vella Valencia profesionales\nSustitución de cerraduras en Ciutat Vella Valencia\nAl igual que la bola de boliche del cerrajero Ciutat Vella Valencia Ciutat Vella Valencia de 24 horas, llevan consigo las cerraduras de puerta más comunes en Ciutat Vella Valencia.\nEl cerrajero Ciutat Vella Valencia que llega a tu casa te proporcionará siempre la cerradura más económica sin perder calidad.\nPara los cerrajeros Ciutat Vella Valencia, la mayor ventaja es la operación simple y la velocidad rápida. Si lo practicas, casi no quedarán rastros.\nCerrajeros urgentes Ciutat Vella Valencia también te brindará la mejor solución para que puedas elegir la solución más adecuada para tu hogar o negocio.\nEn cerrajería de emergencia Ciutat Vella Valencia, siempre emitimos facturas a nuestros clientes.\nPor lo tanto, le aseguramos por escrito el período de garantía del trabajo de nuestro cerrajero dentro de Ciutat Vella Valencia normal y 24 horas de emergencia.\nEn definitiva, lo más seguro es que si pierdes la llave o la llave que hay dentro, quedarás impotente, a pesar de que la póliza de seguro de Ciutat Vella Valencia es muy diversa.\nPuedes confiar en los cerrajeros de MG Cerrajeros, porque son cerrajeros profesionales de Ciutat Vella Valencia, te abrirán la puerta limpia y sin daños en Ciutat Vella Valencia, y al final de su trabajo, te harán una factura con tus datos personales para entregar a tu Seguro.\nCerrajeros baratos Ciutat Vella Valencia profesionales\nCerrajeros urgentes Ciutat Vella Valencia profesionales