Què és el ROI i per què calcular la rendibilitat de la meva estratègia Inbound?\nQuan parlem de ROI ens referim al retorn de la inversió (Return of Investment en Anglès), és a dir, quin % de guanys tenim segons la inversió que hem fet per augmentar les nostres vendes?\nEl ROI és una dada que cal mesurar mes a mes i també anualment de manera que podrem saber si estem anant pel bon camí o si cal fer algun canvi en l'estratègia d’Inbound Màrqueting de l'empresa.\nCalcular el ROI que prové de la teva estratègia de continguts\nPer exemple, una dada important per veure si cal fer canvis és calcular el ROI dels articles de blob. Per què? Perquè així sabràs si els continguts que estàs escrivint al blog són continguts de valor per als teus usuaris. Si la inversió creix i aquest usuari va comprar un producte o un servei i et va conèixer per primera vegada quan va visitar el teu blog vol dir que estàs encertant en l'atracció de visitants, i que li estàs oferint als clients continguts que els ajuden a resoldre les seves necessitats.\nSi pel contrari el retorn de la inversió que prové del contingut orgànics que publiques al blog va baixant vol dir que has de revisar la teva estratègia de continguts molt minuciosament i fer canvis.\nLa importància de calcular el ROI en publicitat per internet\nUna altra dada important és calcular la rendibilitat de la publicitat per Internet en cas de treballar en publicitat en xarxes socials o bé en publicitat a través de Google Ads.\nD'aquesta manera pots comprovar quin canal és el que t'està funcionant millor. Compares els dos o més canals de publicitat i els compares també amb el retorn de la inversió del trànsit orgànic. Així és la forma en què podràs prendre decisions amb dades objectives damunt la taula, i deixaràs de prendre decisions per sensacions. Les dades parlaran per si soles i sabràs si les sensacions només són això, sensacions i res més.\nSi ets capaç de calcular i comparar el retorn de la inversió segons les accions i tipus de publicitat que decideixis treballar en la teva estratègia Inbound, les teves decisions tindran un argument sòlid per poder avançar cap a l'objectiu desitjat.\nAnterior Com un CRM fa que augmentin les vendes en un negoci B2B?\nSiguiente Què és un CRM i per a què serveix?\nQuè és el ROI i perquè calcular la rendibilitat de la meva estratègia d'Inbound Màrqueting?\nQuan parlem de ROI ens referim al retorn de la inversió (Return of Investment en...


Detingut el cap del grup acusat del 80% del assassinats a Ciudad Juárez, Mèxic, durant l'últim any\nLa policia mexicana ha detingut Arturo Gallegos, àlies "El Farmero", presumpte cap de la banda Los Aztecas, acusada del 80% dels assassinats a Ciudad Juárez durant l'últim any, entre ells 14 joves. La Secretaria de Seguretat Pública (SSP) federal ha indicat en un comunicat que Gallegos, que també està acusat de la mort de dos empleats del consolat dels Estats Units i cinc agents federals, ha estat arrestat juntament amb dos dels seus presumptes còmplices.\n29/11/2010 - 00.39 Actualitzat 29/11/2010 - 01.16\nPolicies federals custodien "El Farmero" després de ser detingut. (Foto: EFE)\nEl Farmero ja va estar detingut als Estats Units per tràfic de drogues i és sospitós de diversos homicidis, extorsions i distribució de droga a Ciudad Juárez.\nLa SSP ha explicat que els dispositius de vigilància i seguiment, així com la decidida participació de la societat, han permès identificar el domicili on l'han detingut. Després de la detenció, Gallegos hauria confessat ser el responsable d'almenys el 80 per cent dels homicidis comesos a Ciudad Juárez des de l'agost del 2009 fins ara.\nTambé han detingut Carlos Rodríguez Ramírez, àlies "El 67", responsable del tràfic de droga a El Paso, Texas, als Estats Units, i Gisela Ornelas, "La Maestra", identificada com l'encarregada de transportar drogues i armes.\nAls detinguts se'ls han decomissat dos fusells i dues pistoles, bales i dues camionetes, una de les quals blindada.


ARAMULTIMÈDIA - El PP d'Alcoi calcula que en els solars de Sor Elena Picurelli podrien estacionar 400 vehicles\nSobre el govern municipal afirmen que "aproven gran part de les qüestions que se li plantegen en plenari o comissions, però no les complixen"\nEl PP d'Alcoi calcula que en els solars de Sor Elena Picurelli podrien estacionar 400 vehicles\nEl Partit Popular exigirà terminis per aplicar les seues mesures aprovades per al centre d'Alcoi. En el plenari municipal de febrer, el PP exigirà al govern municipal un cronograma de les distintes actuacions en les quals s'han compromés i que "en teoria deuen estar planificades". El PP alcoià afirma que "veïns i comerciants del centre han emés un comunicat on deixen clar la seua desesperació davant de la falta d'acció el govern de Toni Francés". Una de les propostes que planteja el PP és l'adeqüació dels solar de Sor Elena Picurelli, ubicats al centre d'Alcoi, i on podia ser una borsa d'aparcament d'uns 400 vehicles.\nDesprés de carregar contra el govern socialista, el Partit Popular mostra una sèrie de propostes per al centre d'Alcoi que ja han sigut aprovades pel govern. Algunes d'elles són el reforç de la policia local, estudi i valoració de diferents zones per al condicionament d'aparcaments del centre, el procediment per a evitar l'ocupació il·legal d'habitatges o el projecte per a minimitzar l'impacte visual de locals buits mitjançant el muntatge i decoració d'aparadors. De fet, iniciatives com l'adequació de més solars com a zones d'aparcament, podria servir com a "revulsiu per a la zona centre", en opinió dels conservadors.\nLa regidora Amalia Payá indica que “solament l'adequació dels aparcaments de Sor Elena Picurelli, podria tenir una capacitat de fins a 400 vehicles, la qual cosa significaria un recurs fonamental per a la zona centre en general i l'Àgora en particular, on acudeixen nombrosos emprenedors”.\nEn els pressupostos per a 2018 s'han pressupostat 300.000€ per al centre, dels quals 200.000€ estan en l'aire, ja que depenen del EDUSI. Payà continua dient que "amb el pressupost de 2018 s'ha perdut una oportunitat per a invertir en el centre, de fet pel que fa al Pla d'Acció Comercial, solament apareixen 50.000€ per a invertir en tota la ciutat”.\nCarrer Sant Francesc al centre d'Alcoi / AM\nRubén Lledó - 09/02/2018\nEl Partit Popular exigirà terminis per aplicar les seues mesures aprovades per al centre d'Alcoi. En el plenari municipal de febrer, el PP exigirà al govern municipal un cronograma de les distintes actuacions en les quals s'han compromés i que "en teoria deuen estar planificades". El PP alcoià afirma que "veïns i comerciants del centre han emés un comunicat on deixen clar la seua desesperació davant de la falta d'acció el govern de Toni Francés". Una de les propostes que planteja el PP és l'adeqüació dels solar de Sor Elena Picurelli, ubicats al centre d'Alcoi, i on podia ser una borsa d'aparcament d'uns 400 vehicles. Després de carregar contra el govern socialista, el Partit Popular mostra una sèrie de propostes per al centre d'Alcoi que ja han sigut aprovades pel govern. Algunes d'elles són el reforç de la policia local, estudi i valoració de diferents zones per al condicionament d'aparcaments del centre, el procediment per a evitar l'ocupació il·legal d'habitatges o el projecte per a minimitzar l'impacte visual de locals buits mitjançant el muntatge i decoració d'aparadors. De fet, iniciatives com l'adequació de més solars com a zones d'aparcament, podria servir com a "revulsiu per a la zona centre", en opinió dels conservadors. La regidora Amalia Payá indica que "solament l'adequació dels aparcaments de Sor Elena Picurelli, podria tenir una capacitat de fins a 400 vehicles, la qual cosa significaria un recurs fonamental per a la zona centre en general i l'Àgora en particular, on acudeixen nombrosos emprenedors". En els pressupostos per a 2018 s'han pressupostat 300.000€ per al centre, dels quals 200.000€ estan en l'aire, ja que depenen del EDUSI. Payà continua dient que "amb el pressupost de 2018 s'ha perdut una oportunitat per a invertir en el centre, de fet pel que fa al Pla d'Acció Comercial, solament apareixen 50.000€ per a invertir en tota la ciutat".


Notícies - ERC-R buscarà donar veu a l'EMD des del consistori\nERC-R buscarà donar veu a l'EMD des del consistori\nL'alcaldable d'ERC-R amb l'actual vocal de l'EMD i Andreu Freixes\nLa recollida selectiva d'escombraries i la vigilància i seguretat de Valldoreix són les àrees més importants a millorar per a la coalició d'ERC i Reagrupament al territori. Tot i no presentar candidatura pròpia a Valldoreix, la coalició independentista es postula com a pont entre l'Ajuntament i Valldoreix. L'actual vocal de l'EMD Teresa Veciana ha demanat aquest dissabte que l'Ajuntament els tingui més en compte a l'hora de fer els projectes i prendre decisions que són competència del consistori.\nL'alcaldable d'ERC-R, Mireia Ingla, s'ha mostrat molt satisfeta per la feina feta aquests darrers quatre anys a l'EMD de Valldoreix en àmbits com el transport públic i la creació de nous equipaments. Tot i així, Ingla ha apostat per millorar les relacions entre l'Ajuntament i l'EMD per facilitar la governabilitat del territori i donar veu als valldoreixencs.\nEns comprometem a facilitar la governabilitat aquests propers quatre anys i això passa per unes bones relacions amb l'Ajuntament.\nL'actual vocal a l'EMD de Valldoreix Teresa Veciana ha destacat que les àrees més descuidades i amb les quals la gent està més descontenta són les que depenen de l'Ajuntament.\nLes àrees que menys funcionen de Valldoreix i que la gent està més descontenta són les que depenen de l'Ajuntament i a més no se'ns té en compte.\nA més, la vocal d'ERC al territori ha lamentat que l'Ajuntament els consideri com un barri més de la ciutat, en comptes d'una administració, i que per tant no es compti amb l'EMD a l'hora de prendre decisions.


ENCARA S'ESTÀ REDACTANT EL TEXT\nEls socialistes fan el pas i registraran la petició al Congrés amb Unides Podem\nLa Cambra baixa acceptarà la sol·licitud, que comptaria amb prou majoria per tirar endavant\nGRAF1364 MADRID (ESPAÑA), 08/09/2020. La portavoz del Grupo Socialista en el Congreso de los Diputados, Adriana Lastra, ofrece una rueda de prensa tras asistir este martes en el Congreso de los Diputados en Madrid a la reunión de la Junta de Portavoces del Congreso. EFE/Emilio Naranjo / EMILIO NARANJO (EFE)\nMadrid 09 de de setembre del 2020. 23:29\nEl Congrés investigarà finalment l’operació Kitchen. El PSOE, després de titubejar en les últimes hores, registrarà amb Unides Podem, en les pròximes hores, una sol·licitud conjunta al Congrés perquè es creï una comissió d’investigació sobre el cas. Aquesta petició, previsiblement, tirarà endavant, ja que compta amb el consens dels grups minoritaris. Fins i tot Ciutadans no es nega en rodó que s’investigui el PP, tot i que vol veure abans els «termes» de l’escrit.\nEl text, de fet, encara no està llest. Els socialistes estan encara redactant, conjuntament amb els seus socis, la petició que es portarà a la Cambra, i que es registrarà formalment «aquest dijous o divendres», segons van indicar a EL PERIÓDICO fonts de la cúpula del partit. A més, el PSOE i Unides Podem enviaran la proposta als altres grups, per si volen adherir-s’hi. Fonts del grup morat indiquen, de fet, que ja s’està parlant amb ERC, promotora de la iniciativa. En cas de tancar-se el text aquesta setmana, arribaria a temps perquè la Mesa del Congrés el qualifiqui en la seva reunió de dimarts vinent.\nL’escrit es pretén tancar «aquest dijous o divendres» perquè el qualifiqui la Mesa la setmana vinent\nERC va ser, per tant, el primer partit a anunciar aquest dimarts que diverses formacions com ara JxCat, EH Bildu, Més País, Compromís o el BNG estaven disposats a investigar el PP pel presumpte espionatge el seu extresorer Luis Bárcenas, per això podrien ser imputats els exministres María Dolores de Cospedal i Jorge Fernández Díaz i l’exmarit de la primera, l’empresari Ignacio López del Hierro.\nEls grups minoritaris es movien arran de les informacions dels últims dies a partir de l’aixecament del secret del sumari de l’operació Kitchen. Hi apareixen converses entre Fernández Díaz, el seu secretari d’Estat de Seguretat, Francisco Martínez, i comandaments policials que apuntarien al muntatge d’una estructura parapolicial per destruir les proves que pogués tenir Bárcenas.\n«Què no hauran fet amb d’altres»\n«Si es feien això entre ells, què no deuen haver fet a d’altres, sobretot al sector de l’independentisme i el republicanisme català, amb Unides Podem o amb qualsevol dissidència política al denominat règim de 1978», va apuntar el portaveu republicà, Gabriel Rufián. Revelacions «extraordinàriament greus», va assenyalar Íñigo Errejón, líder de Més País, per a qui de confirmar-se significava que el PP al Govern utilitzava estructures públiques i sectors de les Forces de Seguretat de l’Estat per «espiar i robar documents, fuetejar o fer xantatge».\nCs no descarta recolzar la comissió, tot i que creu que també cal investigar Podem\nEn un primer moment, la posició del PSOE no va ser cent per cent contundent. La portaveu parlamentària, Adriana Lastra, va assenyalar que no descartava donar suport a la petició, tot i que va advertir que el seu grup volia estudiar «bé» l’informe de la Fiscalia i del sumari, i insistia que Pablo Casado havia de donar explicacions, tesi que va secundar la portaveu del Govern, María Jesús Montero. Però aquest dimecres el gir era complet: és el PSOE el que es decideix a presentar la sol·licitud, de la mà d’Unides Podem, per a a partir d’allà buscar el suport majoritari.\nEl PNB ja es va mostrar ahir procliu. Aquest dimecres, el PSOE va traslladar al grup nacionalista la seva intenció de presentar l’escrit i les dues parts van quedar a continuar parlant per anar coneixent la redacció del text. La formació ‘jeltzale’ no es pronunciarà fins a conèixer la literalitat de la petició, tot i que avança que el ‘cas Kitchen’ és «greu» i requereix «explicacions» per part del PP. El dubte és, en conseqüència, si finalment hi haurà una sol·licitud conjunta o bé els minoritaris donaran suport a la impulsada pel PSOE i Unides Podem.\n¿Què farà Ciutadans? És la incògnita. Com ahir dimarts indicava el portaveu adjunt del grup, Edmundo Bal, els taronges mai s’oposen que s’investiguin fets de possible corrupció de «qualsevol partit», i això inclou Podem. Però aquesta última via està tancada per ara, perquè el PSOE va frenar la comissió d’investigació a la Junta de Portaveus, per la qual cosa aquesta sol·licitud de l’oposició no arribarà si més no a debatre’s en el ple.\nEl líder del PP, Pablo Casado, junt amb l’expresident del Govern Mariano Rajoy, el passat 5 de setembre a Santiago de Compostel·la, després de la cerimònia de presa de possessió d’Alberto Núñez Feijóo com a president de la Xunta. / lavandeira jr (efe)\nEls liberals indiquen que no han vist «els termes» del paper sobre el qual treballen socialistes i podemistes, i quan ho llegeixin, decidiran. El PP, naturalment, s’hi oposa, perquè lliga les indagacions judicials al passat, a l’època de Mariano Rajoy.\nERC s'acosta als Pressupostos: si Podem «aguanta davant Cs, els republicans «aguantaran»\nL’operació Kitchen està enfonsant l’avenc que ja separava el Govern i els conservadors. Un abisme que es va engrandir aquest dimecres en la sessió de control al Congrés, pel xoc entre Pablo Iglesias i el número dos dels populars, Teodoro García Egea, i abans per Pedro Sánchez i Pablo Casado. El president va convenir que els morats proposen qüestions que superen la Constitució, però en el dia d’avui compleix amb la Carta Magna, no com el PP, va reprovar, que la «incompleix» al negar-se a procedir al relleu de les institucions. «Pretenen utilitzar el poder judicial per atacar el Govern i estan bloquejant la seva renovació de la manera més patètica. Aquest desvergonyiment ja no revela el seu poder, revela ja la seva impotència i decadència», va assegurar Iglesias.\nBildu PNB Unides Podem Pablo Casado Pablo Echenique Íñigo Errejón Cas Bárcenas Gabriel Rufián Ciutadans María Dolores de Cospedal Jorge Fernández Díaz Congrés PP PSOE ERC Luis Bárcenas Pedro Sánchez Corrupció Mariano Rajoy Más País Operació Kitchen Adriana Lastra


Seguretat a Internet: el phishing - Blog - MoraBanc\nExperts | 20.04.2017\n“Reenvia aquest missatge a 10 contactes i guanya un vol gratis”, “Has rebut un paquet i no s’ha pogut lliurar, descarrega aquí les dades del teu enviament”, “El teu compte/usuari ha estat bloquejat per seguretat, verifica la teva informació per reactivar-lo”, “Sóc un príncep africà que necessita recuperar una herència”… D’alguna o d’altra manera tots hem estat alguna vegada exposats al phishing.\nCom cada vegada els sistemes de control informàtics són més segurs i difícils de vulnerar, els estafadors han de trobar altres maneres d’obtenir la informació personal que necessiten dels usuaris, i una d’elles és enganyar-los perquè siguin ells mateixos qui els hi donin.\nEl phishing és un tipus de frau informàtic que consisteix en posar-se en contacte amb una persona, suplantant la identitat d’una empresa, per aconseguir informació sobre les seves dades, claus, comptes bancaris, números de targeta de crèdit, identitats, etc., i fer-los servir de manera fraudulenta.\nEl contacte es pot produir de maneres diferents: una trucada (vishing), un SMS o de missatgeria (smishing), un enllaç a un lloc web que sembla ser un altre, una finestra pop-up, o un correu electrònic, per exemple. En tots els casos, es demana a la persona que faciliti o doni accés a informació personal, suposadament per motius de seguretat o de manteniment, o perquè s’està fent una enquesta o una promoció, qualsevol cosa que faci que aquesta persona faciliti les seves dades.\nLa paraula phishing prové de fishing, que té la mateixa pronúncia i que en anglès significa pescar. És una metàfora del què es fa en aquest tipus d’enganys: es llança un ham a veure si algú hi pica.\nLa manera més coneguda i que més es fa servir és el contacte per correu electrònic. Aquests correus contenen un vincle que enllaça a una web què és una còpia quasi idèntica de la pàgina de login de l’empresa de la qual s’està suplantant la identitat. Tant el correu com la web poden contenir logos, formularis, textos, etc., perquè visualment siguin iguals als originals de l’empresa, de manera que l’usuari introdueixi la seva informació personal i l’enviï.\nCom distingir un missatge de phising?\nNo sempre és fàcil adonar-se que el missatge que s’ha rebut és phishing, especialment si suposadament prové d’una entitat amb la qual tenim contacte o en som clients.\nHi ha algunes pistes que ens poden ajudar a distingir les comunicacions que provenen de phishing:\nAcostumen a tenir faltes d’ortografia i frases escrites o construïdes incorrectament.\nUtilitzen paraules genèriques, no especialitzades, per intentar no ser interceptats pels programes de protecció.\nApareix la mateixa adreça tant en el remitent com en el destinatari, en el cas dels correus electrònics.\nAcostumen a donar indicacions de que, per alguna estranya raó, cal enviar l’usuari i contrasenya, ja sigui a una adreça de correu o a per SMS a algun número de telèfon desconegut.\nAcostumen a tenir un link que enllaça cap a una pàgina falsa on es sol demanar d’informar les nostres credencials d’accés a una zona privada, per exemple el codi d’usuari i la contrasenya per entrar a un compte bancari.\nMai donis les teves dades per correu electrònic o per SMS. Les empreses i els bancs no et sol·licitaran per aquests mitjans les teves dades financeres o de les teves targetes de crèdit.\nNo facis clic a enllaços de correus electrònics dels quals no estiguis segur de la seva veracitat o no coneguis el remitent.\nSi vols veure l’enllaç, no facis clic directament des del correu. Escriu l’adreça directament a la barra del navegador.\nQuan visitis una pàgina web on hagis d’introduir les teves dades, sempre assegura’t que l’adreça web que has escrit al navegador és la correcta; existeixen pàgines que canvien una o dos lletres de l’adreça d’una altra companyia per aprofitar-se i robar dades dels usuaris que hi entren sense verificar.\nComprova que la pàgina web en què has entrat és una adreça segura: ha de començar per “https://” i a la part esquerra de l’adreça del navegador ha d’aparèixer un petit cadenat tancat.\nSi tens dubtes sobre l’autenticitat d’alguna comunicació, posa’t en contacte amb l’entitat per verificar la informació.\nSi sospites que has sigut víctima de phishing, canvia immediatament les teves claus i informa a l’entitat del què ha passat.\nÉs important que sàpigues que a MoraBanc comptem amb les màximes mesures de seguretat per garantir la confidencialitat en les comunicacions, i mai et demanarem per correu electrònic o missatgeria les teves contrasenyes, dades i claus personals.\nPer conèixer més sobre la seguretat online de MoraBanc, visita aquest enllaç a la nostra pàgina web. A més a més, en aquest article de “ la Oficina de Seguridad del Internauta” trobaràs informació i consells específics per protegir-te dels intents de phishing relacionats amb la banca electrònica.\nSi reps algun missatge que et sembli sospitós o estrany, si us plau, posa’t en contacte amb el nostre departament d’atenció al client, TeleBanc, al telèfon +376 884 884. Per evitar possibles fraus, connecta’t sempre a la teva banca en línia a través de la nostra web https://www.morabanc.ad o des de l’aplicació mòbil.\nEtiquetes: Tecnologia Banca Digital Ciberseguretat


L’avui i l’Endemà de Catalunya\nEl escándalo y latrocinio de la deuda griega La pobreza en España: cómo debería prevenirse\nEconomia política, Estat del Benestar, Neolliberalisme i Globalització, Política Catalana, Política Espanyola, Transició Política Afegiu comentaris\nArticle publicat per Vicenç Navarro al diari CAFÈAMBLLET.COM, 1 de febrer de 2015.\nAvui hi ha un desig generalitzat a Catalunya que la seva població sigui consultada sobre quin tipus de relació hauria de tenir Catalunya amb la resta de l’Estat espanyol. Les causes de la generalització d’aquest desig són múltiples, però una d’important és la desafecció que existeix en amplis sectors de la població, incloent les classes populars, cap a l’Estat espanyol, situació que ha assolit el seu màxim nivell a partir de la crisi econòmica i de l’aplicació de polítiques públiques imposades a la població per un Estat espanyol governat per un partit polític percebut com a hereu de la dreta espanyola, que va governar Espanya durant quaranta anys, sense que tinguessin cap legitimitat per ser imposades, ja que estaven mancades de mandat popular (cap d’aquestes polítiques estava al programa electoral d’aquest partit).\nA aquest rebuig popular cap al govern espanyol s’afegeix la frustració que la redefinició de la relació entre Catalunya i Espanya, definida per l’Estatut del 2006 proposat pel govern tripartit (aliança de tres partits d’esquerres), aprovat pel Parlament de Catalunya (i per les Corts espanyoles) i confirmat pel poble català, fos vetada pel Tribunal Constitucional, tancant la possibilitat que l’Estat espanyol es redefinís com un Estat plurinacional en el qual es reconegués Catalunya com a nació.\nLa confluència d’aquests i d’altres factors explica l’ampli suport (al voltant d’un 80% de la població) al dret a decidir a Catalunya. Existeix ja un afartament cap a l’Estat espanyol i, en conseqüència, un creixement de la demanda del dret a decidir la forma d’articulació que la població desitjaria entre Catalunya i l’Estat espanyol (mantenint l’actual, la federal, o la independència), tal com sintetitza la pregunta pactada per la majoria del Parlament de Catalunya i votada al 9N. El dret a decidir inclou, entre d’altres alternatives, el dret a la secessió, punt a subratllar, ja que el dret a decidir també inclou el dret a no separar-se, a federar-se, a confederar-se o a continuar com s’està ara. Aquesta obvietat és necessària que es subratlli, ja que constantment es confon maliciosament i de forma oportunista la petició del dret a decidir amb la petició de ser independents.\nEl 52% de la població (segons les enquestes) dóna suport a la secessió de Catalunya d’Espanya. I, com és lògic, existeix una gran varietat de sensibilitats dins d’aquest moviment. A l’àrea a on jo treball (polítiques públiques, que és una barreja d’economia i ciències polítiques), detecto sensibilitats polítiques de tots els colors. És un moviment de gran transversalitat i diversitat, però la dominant, que s’ha convertit en hegemònica a la direcció social i política del moviment independentista, és la neoliberal conservadora, promoguda també per la coalició conservadora i liberal que governa Catalunya i que ha instrumentalitzat, juntament amb ERC (en si, un partit bastant transversal), els majors mitjans d’informació de la Generalitat, i molt en particular TV3 i Catalunya Ràdio.\nAls que dubtin d’aquesta afirmació els convido que vegin la secció “Classe d’Economia” del programa “Divendres” de TV3, l’únic que existeix en aquest canal televisiu que ensenya economia, i observaran que no hi ha cap diversitat en aquest programa. Un economista, ben conegut pel seu neoliberalisme molt accentuat, monopolitza aquella secció. En realitat, el que dirigeix el programa es refereix a ell com “l’economista del programa”. I és també l’economista del programa “El matí de Catalunya Ràdio”, en el qual explica al poble català el que passa al món econòmic (que coincideix amb la visió neoliberal imperant al món financer i empresarial).\nI l’únic document que va publicar l’ANC, que avui lidera el moviment popular independentista (a més a més de la proposta de defensa), era el que demanava que es privatitzés encara més la sanitat catalana. No cal dir que el moviment independentista liderat per l’ANC és molt variat i que les bases d’aquest moviment inclouen amplis sectors de centreesquerra i esquerra. Ara bé, la seva direcció és molt propera al govern Mas i la seva màxima expressió de consciència social sembla limitar-se a convidar els dirigents sindicals a les seves manifestacions. Aquesta visió neoliberal conservadora de la classe dirigent d’aquest moviment apareix també en la visió que el problema de Catalunya és Espanya, que ens roba. L’endarreriment social es deu a aquest fet, centrant-se en el dèficit fiscal com a causa d’aquest endarreriment.\nAquesta visió apareix al documental “L’Endemà”\nAquest és un documental de propaganda de la visió independentista, que en el seu vessant econòmic és predominantment neoliberal. Això no aplica a d’altres veus que apareixen al programa, com ara l’expressada, per exemple, pel jutge Santiago Vidal, una de les ments més clares en l’estament tan fosc que és la judicatura. En realitat, hi ha moltes observacions que fa aquest jurista, que les podrien compartir no solament moltes sensibilitats independentistes, sinó també no independentistes. Però a l’àrea econòmica hi ha un biaix cap a la postura privatitzadora, neoliberal, que responsabilitza dels nostres mals Espanya i el capitalisme existent a Espanya, sense mai citar que el capitalisme català és idèntic i que l’endarreriment social de Catalunya no es deu primordialment al famós espoli (presentat gairebé d’una manera grollera, assenyalant com els espanyols s’estan alimentant a costa del poble català), sinó al domini de les forces econòmiques, financeres i polítiques que alguns dels economistes al programa documental representen. Vegem les dades.\nL’“economista de la casa” de TV3 indica que el problema de l’economia espanyola és que és un capitalisme de cacic en el qual el món empresarial i les autoritats públiques estan íntimament lligades en una complicitat plena que té lloc, per exemple, a les llotges VIP del Bernabéu quan van a veure el futbol. Poca gent estarà avui en desacord amb aquesta percepció que el poder polític està instrumentalitzat pel poder financer i econòmic. Però l’economista de TV3-Catalunya Ràdio no diu que el mateix (repeteixo, el mateix) succeeix a les llotges del Camp Nou, situació que segur que ell coneix, ja que va ser tresorer del Barça. Aquest senyor afavoreix la privatització de les pensions com va fer el General Pinochet a Xile , i com ha declarat recentment, les seves simpaties polítiques estan en el Partit Llibertari Nord-americà, el partit més extrem que existeix als EUA en el seu intent privatitzador.\nUna cosa semblat apareix quan el documental presenta un altre fet real i amb el qual la gran majoria dels catalans estarien d’acord. La gran desocupació entre la gent jove es deu al caràcter especulatiu de l’economia espanyola, dominada per la banca. I això s’atribueix, de nou, a Espanya. Però un dels economistes prominents al programa és conseller del Banc d’Espanya (nomenat per la coalició liberal-conservadora catalana), una de les institucions més responsables de la crisi financera per la seva falta de regulació de la banca. Els partits polítics liberals i conservadors catalans comparteixen la responsabilitat per aquests fets, tema passat per alt en el documental. I, com era de preveure, el mateix economista proposa per a la futura Catalunya un sistema sanitari com l’holandès (que significa una privatització molt més gran del sistema sanitari, que avui té una de les menors despeses públiques i una de les majors despeses privades de la Unió Europea).\nDe nou, voldria subratllar que em sembla molt legítima qualsevol postura econòmica i social que es desitgi presentar. Però em sembla antidemocràtic no presentar altres solucions (situació que, per desgràcia, ocorre als mitjans públics de la Generalitat, i que es repeteix aquí en aquest documental, finançat, en part, per ella).\nQuè està passant a Espanya i a Catalunya?\nAvui existeix a Espanya un rebuig generalitzat enfront de l’Estat espanyol, rebuig que queda reflectit en el fet que prop del 80% de la població a Espanya considera que l’Estat espanyol no els representa. Aquesta dada és d’una enorme importància, sense precedents en el període democràtic.\nAquest fet explica que un partit polític que no existia ni a Espanya ni a Catalunya, Podem, sigui ja el primer o segon partit en intenció directa de vot en el conjunt d’Espanya, i el primer a Catalunya, en el cas d’una eleccions generals. Existeix avui un terratrèmol polític del qual l’establishment politicomediàtic no s’ha adonat encara. Aquí a Catalunya el rebuig és fins i tot més gran, ja que s’afegeix el tema nacional al tema social.\nAquest rebuig s’està mostrant amb una gran maduresa política, ja que admet i dóna suport que sigui el poble català el que decideixi sobre el seu futur, incloent la possibilitat de secessió. Avui dos dels partits majoritaris de l’esquerra (Podem i IU) estan compartint aquesta postura, un fet també sense precedents en el període postdictatorial. I semblaria paradoxal que la direcció del moviment independentista en lloc de mostrar el seu suport s’hagi començat a afegir a l’hostilitat expressada per la dreta espanyola. Per què?\nPer entendre aquesta postura cal comprendre diversos punts. Un és que l’enorme endarreriment social de Catalunya es deu no solament a l’articulació que la Generalitat té amb l’Estat espanyol, sinó també a l’enorme domini que les dretes (tant espanyoles com catalanes) han tingut sobre l’Estat espanyol. El fet que Catalunya, Espanya, Grècia, Portugal i Irlanda estiguin a la cua de l’Europa Social es deu a aquest enorme domini, que queda ocult sota l’argument del dèficit fiscal (veure “¿Qué pasa en Grecia (y en España)”, Público, 15.01.15). El problema radica, doncs, no solament a Madrid, sinó també a Barcelona, no solament en el camp del Reial Madrid, sinó també en el del Barça. El documental ignora i/o oculta aquesta realitat.\nUn altre punt és que el futur de Catalunya dependrà de qui controli a Catalunya la transició de la democràcia tan incompleta que tenim a la futura desitjada. Espanya ja va mostrar que el resultat de la transició d’una dictadura a una democràcia, dirigida per les forces conservadores que controlaven l’Estat, va ser una democràcia molt limitada amb un Estat del Benestar molt insuficient, conseqüència d’un Estat pobre, poc democràtic, amb una molt escassa sensibilitat social, corrupte (“no hay pan para tanto chorizo”) i que mai no ha reconegut la plurinacionalitat de l’Estat espanyol.\nQui controli el present controlarà el futur. I avui el present a Catalunya està hegemonitzat per forces neoliberals i conservadores; és a dir, la direcció del moviment independentista és escassament democràtica, promou una única visió i no permet la diversitat, sota l’argument que hi ha d’haver unitat enfront de l’adversari, ocultant que part de l’adversari a aquesta Catalunya més democràtica i més justa està en les seves pròpies files. D’aquí la manca de mobilització entre la classe treballadora catalana a favor d’aquesta secessió. Com he indicat en diverses ocasions, la gran diferència entre el que ha succeït a Escòcia i el que ha passat a Catalunya és que la part d’Escòcia que va votar més a favor de la independència va ser Glasgow (la ciutat amb més classe treballadora a Escòcia). A Espanya, a Barcelona, la part baixa de la ciutat (el sud-est, Diagonal-Meridiana) no es va mobilitzar l’11 de setembre. La reeixida “V” va tenir lloc a la part alta, Diagonal-Passeig de Gràcia (nord-oest). Si s’hagués fet a la part baixa (sud-est) hagués estat menys reeixida. I tret que en un futur sigui reeixida en aquesta “V”, Catalunya no serà la que molts volem.\nPerquè això ocorri, és necessari que les classes treballadores es sentin part d’unes aliances per a les quals l’adversari sigui clarament l’Estat espanyol i no Espanya. En realitat, aquest Estat espanyol està explotant no solament Catalunya, sinó tots els pobles i nacions d’Espanya. Crear una dinàmica de Catalunya contra Espanya és contraproduent i injust en molts aspectes. Fa la tasca de canviar Catalunya molt més difícil. I segon, necessitem el suport de grans sectors de la població espanyola per poder canviar-la (veure el meu article “La Sagrera: la Catalunya real”, publicat a Público, 26.11.13).\nD’allò que la recuperació social i econòmica no pot oblidar-se\nEconomia política (1,091)\nEstat del Benestar (610)\nNeolliberalisme i Globalització (1,008)\nPolítica Espanyola (1,322)


Barça i viatges: PER CULPA DE WEMBLEY SOC TAXISTA\nTornem a escriure a aquest blog.\nD’aquí a dos dies farà 25 anys del viatge mes al·lucinant seguint al BARÇA.\nPer culpa d’aquell viatge jo soc taxista.\nSi per culpa del viatge a wembley jo soc taxista. Treballava a una empresa d’estampació.\nUn bon dia van posar les entrades per la final a la venta i cap allà. Dos nits abans, dormint al carrer per aconseguir-les. Aquest era el millor sistema de venta d’entrades, evites la revenda. El que esta allà dos nits, realment vol les entrades, no son per revendre, com ara passa amb la venta online.\nBe un cop tenia les entrades, cap a la feina i bronca per faltar dos dies i a sobre l’hi demano una setmana de festa per anar a Londres. El Masca, evidentment em va dir que no però que saben com era jo amb el futbol em deixava la tarda del partit lliure. En fi, tu mateix l’hi vaig dir.\nArriba el diumenge abans de la final, carreguem el Seat Ronda, la dona jo i un altre parella i cap a Londres.\nVàrem arribar a Londres el dilluns de matinada sense passar no poques peripècies pel camí.\nPer exemple, el col·lega anava carregat de tot pel viatge però li vam fotre la por al cos, que els filtres policials l’hi trobarien tota la merda i ens arruïnarien la final i a 20km de Cherburgo vam parar a la cuneta i ho va enterrar tot, nomes varem salvar l’alcohol.\nL’idea era travessar el canal de la manega per Cherburgo i tornar pel mateix port. Doncs sorpresa!! Al anar a comprar el bitllets els unics que quedaven era Cherburgo- Portsmouth i Portsmouth – Le Havre. Alla van començar les tensions amb el col·lega perquè tenia allò enterrat allà i no arribaríem pel mateix lloc. Volia tornar enrere però l’últim ferry del dia era a punt de sortir i no hi havia possibilitats. Ok, comprem els bitllets i seguent problema, la seva parella era Equatoriana i no tenia visat per entrar a Anglaterra, a França no li feia flata perquè era en transit però per Anglaterra si, total que s’els emporta la policia a ells dos cap unes oficines i nosaltres la cotxe.\nS’apropava l’hora del Ferry i ells no tornaven, jo no sabia que fer, perquè dúiem poca pasta i ja l’aviem gastat en aquells bitllets, no podíem comprar altres, però 10m abans de tancar l’embarcament vàrem poder fotre el cotxe dins el ferry i cap a Portsmouth.\nAl arribar, exhaustius controls de la policia anglesa al sortir del ferry, tots els que veníem per la final erem registrats i els cotxes també. I per fi enfilem cap a Londres. Al arribar a Londres era de nit ja, tots al cotxe dormint i jo enfilo cap a wembley.\nLa intenció era aparcar allà, com eran dos dies abans del partit i així ja el tenim a puesto al sortir. Wembley era ple de seguretat i no et deixaven aparcar allà. Total donant voltes vaig veure un parking gran d’una espècie de carrefour i allà ens vam quedar aparcats a dormir!!\nAl despertar-nos, era un barri que tot eren negres, una mica d’impressió però alal es va quedar el cotxe, varem agafar un bus i cap al centre. Alla cada parella va anar pel seu compte, ja hi havia mal rotllo. Vam quedar de retrobar-nos per tornar al cotxe a dormir amb l’últim bus .\nEl barri on erem era Neasden, ven a prop de Wembley. A Victòria station agafem el últim bus cap allà i aquest bus resulta que al ser l’últim nomes feia la meitat del recorregut. Joder estàvem encara a uns quants km s del lloc. El conductor del bus, va aparcar el bus a la cotxera, va agafar el seu Renault 5 i ens va portar fins el parking on teníem el cotxe, vamos! Igual que els buserus d’aquí.\nPer fi arriba el dia del partit, tot el dia per la city amb els de la Sampdoria i a mitja tarda ens retrobem amb aquell parell per anar cap al camp, allà ja ens havien juntat varis, en Xavi un col·lega dels dos i l’isidro, col·lega d ell amb el que faria despres tots els viatges seguint el BARÇA, ens varem fer molt amics.\nLa final que dir? Brutal, recordo quan van posar la cançó Barcelona de la Montserrat Caballé i en Freddy Mercury, gallina en piel.\nVam veure el partit junts tots allà a la fila 12 de tribuna, tirant cap el corner i el deliri amb el gol de Koeman. Quan el gol vaig perdre de vista la meva ex dona, tothom abraçant-nos i quant la busco estava enfilada a la valla celebrant el gol davant dels jugadors que van venir allà a abraçar-se.\nPer fi CAMPIONS D’EUROPA. Avui en dia es mes normal guanyar una campions però abans final de copa d Europa era igual a drama, la de Sevilla me la vaig evitar per la mili però la d’Atenes no.\nEra brutal l’alegria que un sentia. A una botiga de pakis vam comprar vi espumós i a una gespa ens el vam fotre i celebrar.\nDespres no trobàvem el cotxe, vam trigar l’hostia en trobar-lo i això que estàvem al costat.\nPer fi el trobem, portem al Isidro cap a Chelsea on tenia ell el seu Seat Malaga i tirem cap Portsmouth.\nNo hi havia manera de sortir de Londres, al final un taxista ens va fer-lo seguir per sortir, ens va deixar a prop de la M25 , ens diu l’agafeu i la primera sortirà us portarà al port. Però com tot va al reves allà, vam agafar la ronda aquesta al reves i al final quasi perdem el el ferry.\nAl arribar a le Havre, van començar les discussions amb el col·lega, ell volia tornar a Cherburgo a buscar tot el haxis i la coca i la resta li dèiem que no, va estar a punt de que el deixéssim tirat a França en una de les discussions.\nSort que no vam tornar , a l’alçada de Limoges ens para la policia de duanes i ens van registrar el cotxe amb gossos i tot. El cap de la patrulla era un espanyol de Saragossa i madridista i va provar tot per fotrens i a sobre ens ho deia, que no s alegrava gens de que el Barça hagués guanyat la copa d’Europa.\nPer fi vam poder arribar a Premia a deixar el col·lega i parella i el que faltava em va robar un souvenir que portava pel meu fill, un bus de dos pisos de joguina, vam discutir, l hi vaig registrar la seva bossa i allà estava. El recupero i apa, fins avui, mai mes he parlat amb ell.\nBe al arribar a la feina el dilluns següent, evidentment la carta de despido i als 15 dies al carrer i a estudiar el carnet del taxi.\nPublicat per ddriver a 8:24


el dia 4/23/2020\nMANEL PITARCH, Vila-real, 23/4/2020\nLes percepcions literàries i reflexions socials a què convida la lectura de la novel·la No sabràs el teu nom, de Vicent Usó, m’ha engrescat a retrucar la invitació cap als lectors i lectores, a través d’aquesta ressenya.\nUn context històric fatídic\nEls anys de postguerra van instaurar estructures socials molt hieràtiques, amb uns referents d’autoritarisme social i moral que anaven de la mà: el cap de l’Estat, el dictador Franco, era mandatari per gràcia de Déu, i en aquesta vertical dogmàtica, els descendents jeràrquics dels anteriors, deixebles responsables de vigilar i d’executar el compliment de les doctrines repressores, eren bàsicament l’exèrcit, la Guàrdia Civil i l’Església. La part perdedora en el conflicte fratricida veia afegits esculls en molts àmbits en què la primera soga eren els mateixos poders fàctics alineats amb el règim. Un context que en els pobles interiors de muntanya, on l’espai de relació humana era tan estret, transformava les dificultats en amenaça quotidiana: la de no poder exercir una moralitat laica, la manca d’una intimitat respectada en la privacitat, la d’unes perspectives laborals diferents a les que limita l’àmbit rural, en definitiva, la impossibilitat d’una voluntat efectiva per conduir el futur sobre els ciments de la llibertat personal. Desviar-se del camí determinista que imposaven els salvadors de l’esperit i de la pàtria podia suposar el patíbul, o una conseqüència tan letal com la primera, l’anihilació de la identitat. La maquinària destructiva d’aquest sistema va provocar moltes víctimes, entre elles, els personatges de la novel·la No sabràs el teu nom.\nNuvolades: la frustració d’una expectativa de felicitat\nDes la primera pàgina, l'acumulació de negacions que pesa sobre “la veu” inicial del relat, ens alerta de l’esdevenir truculent que patiran els personatges. Una vida familiar d’harmonia amb la natura podria haver estat l’alternativa factible per a una Carmeta, molt jove encara, quan contemplava des del turó el seu locus amoenus particular, les teulades roges del poble sobre una «vall amable», un riuet, muntanyes plenes de carrasques, fonts, ocells i vaques, i camps en plena producció per a garantir la quota de supervivència material que sustentara la parcel·la immaterial on es gesten els somnis. És així com no feia nosa el treball dur del camp i el bestiar, a canvi de rebre la gratificació anímica de la plenitud, la de trobar la felicitat al costat del xicot humil a qui estimava, una expectativa que a priori podem estar d'acord en considerar senzilla i poc ambiciosa. Però un canvi de rumb s’albira als ulls de la futura desafortunada, quan «per la banda de la Moleta s’acosta una nuvolada de plom».\nLector en perill: l’estil\nDes del mateix moment en què la protagonista pensa a desvelar la notícia que trasbalsa els esquemes morals i socials dels seus pares, fins i tot abans, el lector té la sensació de trobar-se immers enmig de cada escena, a causa de l'escrupulosa maniobrabilitat del narrador, que no deixa abandonat cap plànol mentre el sentiment angoixant del personatge ofereix matisos emocionals tan intensos. Aquesta minuciositat té conseqüència directa sobre el ritme de la novel·la, propiciant que el temps narratiu s’equipare al temps dels fets narrats i proposant una duplicitat sobre aquests paràmetres de la narrativa: mentre l'exhibició de detall sol afavorir un ritme lent en la recepció del discurs, el malabarisme que l’autor habilita mitjançant la càrrega de frases brevíssimes, de juxtaposició i de polisíndeton, (m’ha fet recordar el Monzó impactant d’Olivetti, Moulinex, Chaffoteaux et Mauryde), accelera el ritme i amarra les mans del lector al llibre, sense oferir moment per a la pausa. La manera de narrar es posa al servei de la trama, desplega un llenguatge intencionadament compromés en una idea estilística en què la forma prescindeix d’allò superflu per posar tota la llenya al foc de la història relatada; però el mateix fet de rebutjar certes opcions sintàctiques i pragmàtiques també posa de relleu allò que el novel·lista considera l’elecció oportuna per al discurs lingüístic que s’adapta a les característiques del seu relat. Així, per exemple, la determinació i evolució dels capítols no respon als típics condicionants d’estructuració lineal de la història sinó a la divisió de dos mons interns en la narració, el dels vius i el dels morts. Es tracta d’un llenguatge productiu, que obté un rendiment notable en les descripcions, perquè fidelitza l’aposta de negar la complexitat retòrica; molt sovint és un adjectiu solitari i ben seleccionat l’encarregat de donar-nos una imatge visual i realista dels espais, del paisatge, dels carrers històrics de València, dels personatges, de l’emoció. S’accepta la insistència descriptiva, la reiteració expressiva, perquè no és fútil, és part del material amb què es construeix l’edifici de la novel·la, el bagatge psicològic que ajuda a encaixar l’estil en la tensió narrativa, a base de colps de mall que ressonen a la ment dels personatges i del lector. En ocasions, la figura simbòlica, com en el cas de les òlibes, esdevé el tòtem que marca la pauta, el viatge que cerca les imatges significatives, metafòriques, i diu el que no cal dir.\nLa tragèdia de la tortura psicològica i física dels personatges principals, unida a la tragèdia objectiva del robatori d’un fill, provoca un dolor empàtic que s’encomana per coherència humana; però el nivell d’identificació amb què vivim l’angoixa que emana de la lectura és el resultat d’haver lligat tots els caps de la versemblança, o de la persuasió, en aquesta arquitectura de la ficció tan ben dissenyada.\nTemes, intertextualitat, literatura, cinema, art\nUna ficció que, desgraciadament, equival en proporció quasi total a la realitat dels fets històrics, els de la realitat crua del control, furt i contraban de criatures durant el franquisme i el postfranquisme. Tan sols prenent posició des dels sentiments de la mare i dels familiars que van acusar aquesta pèrdua i el posterior enderrocament anímic, podem entendre la condemna i destrucció de la vida de Carmeta, qui malgrat haver nascut a la dècada dels seixanta i patir circumstàncies diferents, no ha pogut evitar que en les pàgines del seu calvari l’hàgem vista com a la Colometa de Quimet, com a l’Emma de Charles Bovary i, per prescripció facultativa de l’autor, com a la segona esposa de Maxim de Winter, en la Rebecca de Hitchcock i Selznick (1940), versió de la novel·la homònima de Daphne du Maurier, amb la qual podem seguir el joc simbòlic proposat. La presència de la senyora Danvers (criada sinistra de la pel·lícula) com a correlat referencial de la perversa cuidadora Angústies, situa en paral·lel el drama de Carmeta amb el de la senyora de Winter, un altre personatge de qui no coneixem el nom. «No sé qui soc. No conec el meu nom» és el particular «Anit vaig somiar que tornava a Manderley» amb què el nostre autor posa en escena el personatge coprotagonista de la novel·la, alternant la polifonia de les «veus» fins al final de l’obra. I si volem filar encara més prim, només per rematar el joc de les evocacions literàries, advertim que l’autora de Rebecca s’inpirava en les novel·les de les germanes Brontë, una de les quals, Emily, va escriure el drama gòtic Wuthering Heights (1847), més coneguda per la versió cinematogràfica de William Wyller «Cims borrascosos» (1939), on el personatge Heatchcliff també és orfe i viu amb família d’adopció. Per això mateix, en la infausta casa de les embarassades on apliquen la penitència pel pecat comés, l’únic objecte que a Carmeta la connecta amb l'univers exterior, podríem dir el de la llibertat, se l’ha portat de casa i és una altra novel·la victoriana, Grans esperances (1860) de Charles Dickens, precisament també amb protagonista orfe. I vet aquí com l’autor col·loca una clau interpretativa incrustada entre l’argument i la situa en el plànol conceptual de l’art. Carmeta explica a l’amiga embarassada Sabela la justificació del llibre escollit: «és això el que jo necessite, grans esperances per a mi i per al meu fill, potser aquest llibre me’n desvelarà el secret», establint un enllaç amb el títol de l’obra de Dickens i sobretot indicant en quina dimensió podem trobar solucions a una societat de classes indigna, dirigida pel poder corromput; una altra manera de fixar la via humanística, de la cultura il·lustrada, com a camí alternatiu als secrets ordits que obstrueixen la transparència del pensament lliure i dels drets, de la justícia. El contrast a la tortura de la casa de Doña Margarita, les úniques experiències humanes que ajuden a sobreviure a la futura mare i víctima, són la relació personal amb alguna de les internes i la lectura de Grans esperances. Però sense oblidar que el llibre de Dickens també és ficció, a través de la lectura es compleix el desig que el personatge hi havia posat, el de trobar en el llibre l’esperança que l’anime a continuar lluitant: «...que de vegades els protagonistes han d’afrontar proves molt dures, situacions cruels i injustes, però que sovint, per poc que s’hi posen, se n’acaben sortint, que això era el que més importava». En aquell moment, la carència més corrosiva és el perill de perdre l’esperança, una arma innòcua però imprescindible per a combatre el gegant de l’entramat mafiós i la hipocresia del silenci social. Un bri d’aquesta esperança ens la proporciona la literatura.\nLa literatura victoriana retratava el conflicte entre classes socials, com el cas que ens ocupa i que per mitjà del pes específic dels seus protagonistes també ens ha transportat en certa manera a la Terra Baixa d’Àngel Guimerà, amb la contraposició dels altres dos mons, el rural i el de la ciutat, dos estrats socials responsables respectivament de la bondat i la maldat, si no en sentit estricte, sí com a limitació d’un estigma en què únicament la natura se salva. Tant a Terra Baixa com al Mas de les Òlibes, la puresa genuïna de la muntanya no s’haguera vist afectada, infectada de perversió i vilesa, si no entraren en escena els mals de la ciutat.\nIgual ocorre en les novel·les i films referits, com a contrapunt del dolor, sempre trobem l’amor, i és que en No sabràs el teu nom també es pot considerar l’amor un tema fonamental de l’acció, que conviu amb el de la manca d’identitat i la crueltat tràgica que provoca el sotmetiment autoritari. De fet, el mòbil amorós és el responsable de la trajectòria turmentada del personatge, inicialment per l’amor a Daniel i posteriorment per l’amor al seu fill robat.\nEls robatoris de criatures, de la investigació a la ficció\nEls robatoris de nens acabats de nàixer, des de la publicació (anys 2011-2012) dels reportatges periodístics i mediàtics que van escandalitzar la població de mig món, van estimular molts sectors, com la premsa, a fer denúncia pública. En les intrigues de No sabràs el teu nom, els personatges no s’avenen a resoldre l'entrellat fins que entra en acció l'investigador autor, que encaixa les peces amb les entrevistes als testimonis, en una acrobàcia més entre la veu dels vius i les veus dels morts.\nL’aportació del novel·lista vila-realenc a la llista d'obres de ficció sobre el tema de les desaparicions de bebés per trames criminals i estaments corruptes a Espanya, s’uneix a la d’altres títols, amb la diferència que la major part s’havien publicat en castellà: Lolo, les llàgrimes del vi, de Carme Ripoll (2019), Ladrones de vidas, d'Eugenia Tusquets (2018), La perla azul. El destino estaba escrito, de Mara Mollà (2018), Tuyo es el mañana, de Pablo Martín Sánchez (2016), per citar-ne alguns dels més recents.\nLa diversitat temàtica i estilística en les obres de Vicent Usó és plausible, ho hem pogut comprovar en la trajectòria del seu ofici, però notem que entre els darrers títols ha optat per material documental de contingut social, un factor que intensifica la identificació amb el món de la ficció dels qui estem fora del llibre. No sabràs el teu nom (Edicions Bromera, 2019) mereixedora del XXXI Premi de novel·la Ciutat d’Alzira, arrossega intensament els lectors a dins de la història i produeix l’efecte que la nostra ubicació natural és la lectura, mentre que la porció restant de quotidianitat és la part accessòria del dia, de la nit. Si es vol com a mesura terapèutica, pot arribar a significar l’abstracció temporal al confinament, per pal·liar una reclusió molt diferent a la de la protagonista, en aquest cas conseqüència de les adversitats víriques que causa la globalitat que ens toca viure aquest 2020, l’hàgem escollida o no. Evidentment hi ha alternatives a llegir el llibre, sempre que s’assumisca entrar a formar part de la població literàriament asimptomàtica.\n#culturaacasa #quedatacasa Bromera Cultura Vila-real Manel Pitarch Mas de l'Òliba No sabràs el teu nom Premis Ciutat d'Alzira robatori criatures robatori nadons Sant jordi 2020 Vicent Usó


"La lluna en un cove", revista literària en català: Solució al 17è concurs (del 20 de setembre)\nSolució al 17è concurs (del 20 de setembre)\nJa tenim guanyador del 17è concurs! La pregunta era: ¿què vindria a ser el "paral·lisme creatiu", segons el relat que porta aquest nom, de Joan V. Olmo? I la resposta que ha donat el Roger és: "El paral·lelisme creatiu, segons l'autor, vindria a ser la coincidència d'idees en el procés creatiu de dues persones diferents que no tenen cap contacte intel·lectual ni es coneixen i que, per mitjà de la seva disciplina artística, creen una obra amb el mateix contingut i que coincideix, també, en l'espai temporal. Al protagonista del relat li passa tres vegades (...). De fet, la idea del relat, neix d'una experiència que l'autor va tenir de paral·lelisme creatiu amb un relat publicat en un dels números de la lluna en un cove". Doncs és exactament això! Per tant, el Roger (el lladre de guants blancs) s'endú el premi: un exemplar de La Lluna en un Cove (a elegir d'entre els que s'han publicat fins ara, núms. 1-9). Es prega al guanyador que ens enviï un correu electrònic amb les seves dades perquè li poguem enviar el seu premi. La bústia: jodemano@lallunaenuncove.cat\nSalutacions, i fins al proper concurs!


Metges Catalans | Josep Canals i Cadafalch\nJosep Canals i Cadafalch\n[Barcelona, 31/01/1940 – 14/03/2014]\nMetge internista, incessant lector i melòman; creia en la família i en les persones\nEn Josep Canals era conegut per tots com Pep. Era fill del metge cirurgià Ricard Canals Mayner, net i nebot per part de mare d’una saga familiar de metges Cadafalch de Terrassa. Estudia a la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona. Quan és estudiant obté la plaça d’alumne intern per oposició de la Sala de dones de la Clínica A del Prof. Agustí Pedro Pons i fa guàrdies al Servei d’Urgències de Medicina del mateix hospital.\nEncara d’estudiant, aprèn al quiròfan, junt amb el seu germà Ricard, ajudant al seu pare en les clíniques on aquest treballa. L’associació de treball entre un pare-cap i dos fills-ajudants és força popular entre el personal de quiròfans. I com que el pare és alt i els dos fills que el flanquegen són més petits, els coneixen com “la setrillera”.\nQuan acaba la carrera obté plaça de metge de família interí de l’Institut Nacional de Previsió, i també de metge de guàrdia a l’Hospital Militar del “Generalísimo”.\nEl 1967 guanya plaça de metge adjunt de l’Hospital Clínic i Provincial de Barcelona, adscrit a la Càtedra de Patologia i Clínica Medica A del Prof. Pedro Pons i l’any següent obté el títol d´especialista en medicina interna\nEl 1968 quan el professor Pedro Pons marxa a dirigir el primer Servei de Medicina Interna a la Residència “Francisco Franco” de la Seguridad Social, actual Hospital de la Vall d’Hebron, la qual va ser un planter de grans especialistes, en Pep Canals el segueix, esdevenint metge adjunt del nou servei.\nEl Dr. Canals se sentirà tota la vida afortunat d’haver-se format amb Pedro Pons, però també es considera deixeble d’altres dos mestres, el seu pare Ricard Canals Mayner i de Jordi Gol i Gurina.\nLa relació amb el Dr. Jordi Gol i Gurina, primer fent-li una substitució d’estiu, continua en distintes ocasions: aprèn d’ell tant en aspectes mèdics com en el tracte humà amb els pacients.\nPep Canals té una intensa relació amb Montserrat, que ja li ve dels seus avis i pares que hi passaven alguns dies de vacances a l’estiu i Setmana Santa. Això li permet una coneixença estreta d’alguns dels monjos amb qui comparteix inquietuds, especialment quan uns d´ells marxen a l’Abadia de Sant Miquel de Cuixà, a la Catalunya del Nord. Manté una forta amistat amb el pare Albert (Jordi Tomàs) que beneeix el seu casament a Montserrat amb la també metgessa Anna Cisteró, alumne i deixeble seva amb qui té dos fills, l´Èrik i la Freia.\nLa seva carrera professional s’atura dues vegades pel diagnòstic d’un tumor cerebral (neurinoma de l’acústic), pateix complicacions inesperades greus i en resten seqüeles físiques importants. Tot i això, lluitador sense límits i exigent amb ell mateix, aconsegueix després de molta rehabilitació que mai abandonarà, tornar a treballar a la Vall d’Hebron, fins que les pèrdues físiques són massa limitadores. Aleshores, dedica els darrers anys de la seva vida, mentre li és possible, a la lectura i a l’escriptura dels seus records vitals així com a la creació literària.\nHa deixat un record inesborrable en molts metges i en moltes famílies de pacients ensenyant als primers a exercir la medicina des de la capçalera del llit posant el focus en escoltar i en l’observació del malalt.\nACB - Anna Cisteró Bahima


Una desena més de centres d'atenció primària se sumaran als 46 que ja tanquen de nit\nAmb la reordenació de les urgències Salut preveu estalviar entre 45 i 50 milions d'euros\nEl departament de Salut no descarta que més centres d'atenció primària tanquin a la nit. Des d'aquest mes ja són 46 CAPs els que deixen d'atendre a les nits i fins l'octubre poden tancar una desena més. Amb aquesta reordenació, Salut preveu estalviar entre 45 i 50 milions d'euros.\nLARA BONILLA Barcelona Actualitzada el 01/09/2011 19:24\nLa reordenació dels dispositius d'atenció continuada és un procés obert que va començar el mes de juny i acabarà l'octubre. És per això que el departament de Salut no descarta més tancaments de CAPs a la nit. Segons el director del CatSalut, Josep Maria Padrosa, vuit o nou CAP podrien tancar en les properes setmanes i sumar-se als 46 que ja no presten servei a les nits.\nPadrosa ha justificat aquests tancaments per la poca afluència d'usuaris. De mitjana, reben entre 1,5 i 4 visites a la nit. No obstant, aquesta reordenació suposarà un estalvi d'entre 45 i 50 milions d'euros. L'estalvi prové sobretot dels sous que s'estalviaran de pagar als metges i infermeres que fan hores extres. Segons Padrosa, l'assistència sanitària no empitjorarà ja que el servei se substituirà per atenció telefònica, atenció a domicili o servei d'ambulància.


18 / febrer\nVisita a Aistech (Acces to Intelligent Space Technologies)\nEls alumnes de Física de 2n de batxillerat , visiten una empresa de tecnologia innovadora. […]\n17 / febrer\nProjecte de robòtica de P3 a 4t d’ESO\nInnovació, Valors Sant Nicolau 0 Comentaris\nInformació sobre el projecte de robòtica a l'escola: de P3 a 4t d'ESO. […]\nGeneral, Llengües, Valors Sant Nicolau 0 Comentaris\nAquesta quinzena seguim amb la temàtica sabadellenca i us recomanem un llibre extraordinari . […]\n2 / febrer\nLa Marta Orriols, autora sabadellenca, aconsegueix en aquesta novel·la, fer-nos viure l’experiència de la protagonista, una neonatòloga apassionada per la feina, que ha de refer la seva vida després de la […]\nJuan Dual i la superació Personal\nEl dia 11 de desembre al matí, vam tenir una xerrada sobre la superació personal. Vam assistir-hi tots els alumnes de 1r de Batxillerat de l’escola. Aquesta xerrada va ser a càrrec de Juan Dual, un jove de 30 anys. […]\nIntercanvi amb Alemanya (Sant Nicolau – Flötenteich)\nGeneral, Innovació, Llengües Sant Nicolau 0 Comentaris\nAquest any alguns alumnes de 1er de Batxillerat hem participat al 13è intercanvi amb l’escola IES Flötenteich d’Oldenburg. Aquest intercanvi dura una setmana i aquest any, com a novetat, hi vam anar […]\nSmile Miles i el seu espectacle de Circ\nGeneral, Valors Sant Nicolau 0 Comentaris\nUna part dels diners recollits al Mercat Solidari es van donar a l’ONG Smile Miles. Aquesta organització es va oferir per venir a l’escola a fer un espectacle de circ per donar a […]\nRacons internivell a infantil\nJa fa uns quants cursos que vam iniciar el treball per racons internivell a infantil. Hi dediquem una tarda a la setmana, en el nostre cas és el dilluns, i treballem per grups […]\n15 / gener\nEl llibre de la quinzena.\nGeneral, Llengües, Persones, Valors Sant Nicolau 0 Comentaris\nGens il·lustres de Tom Colomer Per començar l'any res millor que recomanar-vos una novel·la, de molt recent aparició, profundament lligada a Sabadell i també a la nostra escola. […]\nCiència en gran\nLa ciència és present als llibres, això és clar. Però, podem extreure-la d’allà i dur-la a la realitat? Podem transformar allò microscòpic en macroscòpic? Però, sobretot, es pot fer la ciència divertida fins i tot pels més de lletres? […]


Cineclub Pare Arques: "FRANKENSTEIN A LA PLATJA". COM SONA L'ESO 18a.\nAhir a la nit passaren coses a Altea. Els professors de música responsables de l'espectacle total que és i significa COM SONA L'ESO contribuiren de nou a fer-lo més gran, més noble, més encisador, més valent, més ple d'energia, més autènticament extraordinari. I no ho feren sols, resulta que damunt de l'escenari, com ja havia passat les últimes vegades, hi havia més de mil cinc-cents alumnes majoritàriament de l'ESO, més alguns de 1r de batxillerat, disposats a entregar un fragment de l'ànima en favor de la música, del teatre, de la dansa i aquesta vegada també de la filosofia. Aquells que ho heu vist sabeu de què parle, aquells que no ho heu vist potser penseu que exagere, però vull dir ací dues coses abans de parlar de l'espectacle. Resulta que tots els allà reunits són part de l'escola pública, la mateixa escola que ve lluitant contra la voluntat política de convertir-la en un sistema subsidiari cada vegada més proper a l'atenció a la marginalitat social. Les polítiques conservadores han apostat a això i continuaran fent-ho només puguen perquè els anima la seua idea de món. Però ací hi ha professionals valents, amb ganes de fer molta feina pels alumnes, i hi ha alumnes disposats a sacrificar el seu temps i posar el seu innegable talent en la música o en la dansa en favor de construir i crear un espectacle on res podria eixir bé si no és perquè tots ho volen, perquè tots col·laboren.\nCOM SONA L'ESO reuneix desenes d'instituts de Catalunya, les Illes Balears i el País Valencià per a posar en marxa un ambiciós musical capaç d'integrar dins d'un obra més de 1500 persones adolescents. El repte és major. El resultat és encara molt més que això. Només cal fixar-se en els rostres dels i de les joves que la gran pantalla que hi ha damunt del gegantí escenari mostra una vegada l'obra s'ha acabat. No volen baixar d'allà, els costa abandonar el lloc on han resistit plantats gairebé dues hores, i mentre es pensen si tornen o no a la terra, s'abracen i ploren perquè saben que el que han fet és gran, perquè alguns també saben que no podran tornar, el temps els espentarà endavant amb tots els nostres millors desitjos. Si dins de l'estat espanyol algú montara una cosa així, si algú fóra capaç d'enllestir un espectacle permanent, consolidat amb divuit edicions, en el qual participen tal quantitat d'alumnes vinguts d'ací i d'allà açò ho coneixeria molta més gent. Però COM SONA L'ESO no sols ix de l'escola pública, sinó que també ix de l'invisible món catalanoparlant. A qui li interessa donar a conéixer que els alumnes de l'Espluga de Francolí parlen tranquil·lament en català amb els de Cocentaina o Palma i poden cantar junts en la mateixa llengua sense que la vilesa i la ignorància d'alguns posen les seues mans a sobre?\nEl cas és que, sense dubte, la cosa va molt més enllà d'això. Va de treballar i de crear, de música i d'art, de teatre i de filosofia, i d'unir forces per a donar al públic el millor. Ahir, a l'escenari, uns joves creadors rebien l'encàrrec d'enllestir una obra musical, però l'obra se'ls rebel·lava i començava a parlar-los amb provocació i ganes de molestar com molestava el tavà de la filosofia a parer de Sòcrates. El cor de les mil cinc-centes veus cantava per la filosofia i per la reflexió i pel dubte fora del dogmatisme. Cregueu-me que impressiona veure un cos múltiple de 3000 mans alçades a l'hora i les veus que cantaven a Altea. Tots xiquets, tots emocionats, tots perfectament concentrats, demostrant la capacitat de treball que els mitjans de comunicació, encabotats en mostrar-nos el pitjor de l'escola una i una altra vegada, ens neguen. L'obra continua, el cor pren vida i comença a parlar de Hegel, de Nietzsche, de Rousseau, de Plató, de Marx i de l'onzena tesi sobre Feuerbach, de Wittgenstein, de Kant, de Descartes, de Heidegger, de Voltaire, de... alguna vegada Hegel va pensar que les seues disposicions sobre allò real serien cantades a la vora de la mar per més de mil cinc-centes veus adolescents? A la fi l'obra torna a reblar el clau i la cosa gira encara més cap a la metaliteratura. Els creadors inicials resulta que també eren una creació. I la música de l'orquestra de joves continua excel·lint. Hi ha molts bons músics ací al País Valencià, tothom ho sap això. I molts es deixen la pell estudiant als instituts i al mateix temps als conservatoris. I damunt tracten de passar-s'ho bé.\nHe mirat avui el diari provincial "Información", ja no dic res de la resta. A la portada de la web notícies importants, a cinc columnes la bellea infantil de les Fogueres. Bé. I després futbol i més futbol, i coses realment importants per a il·lustrar una primera pàgina, per exemple a Torrevella un jove s'ha trencat el turmell perquè ha botat la tanca del pati de sa casa en oblidar-se les claus a dins. Perfecte. Ni rastre de l'esforç i la bellesa convocats a Altea pels nostres joves, només 1500 xavals.... A la secció de La Marina Baixa apareix una notícia de quatre línies. Això és tot. Prova amb un acte violent a un institut i voràs. Denuncia un possible cas d'assetjament i voràs aparéixer les càmeres (i no una). Mireu, l'escola no pot ella soles fer-se càrrec de l'educació, vosaltres creieu que sí, però és que no. Penseu que vendreu menys diaris, que tindreu menys audiència. Proveu a veure. Mentrestant nosaltres a la nostra, a treballar, a esforçar-nos pels xiquets, pels adolescents, que és com fer-ho per tots. Ens paguen, sí, clar, però no hi ha diners que paguen la il·lusió, l'esforç, l'energia i el treball posats ahir damunt d'aquell escenari brutal. Enhorabona a tots els valents, als professors que acompanyaren als alumnes de l'IES Pare Arques de Cocentaina com Toni, Fàtima i Diana. I gràcies de nou i sempre a Josep Alcover, un professor que demostra una capacitat d'organització més que extraordinària, una entrega i una connexió amb els alumnes que només està a l'abast d'aquells que creuen al màxim en allò que fan i que saben transmetre això a tots aquells que han d'aprendre junt a ell.


Vida lectora: d’agost 2012\nEscriure és un punt de trobada entre el que has viscut i el que has llegit, entre el que sents i penses i el que vols comunicar.\nSempre m'ha interessat saber què passa i, sobretot, entendre per què passa. Ser una persona informada amb les claus per poder interpretar el que succeeix al món. Però estic arribant a un punt de saturació. No puc més de despertar-me cada dia amb la prima de risc, l'amenaça de noves retallades, rumors sobre el possible rescat del país, dades de recessió i un llarg etcètera de notícies depriments sobre l'empitjorament de les condicions de vida de la gent i el futur negre que ens espera. Només ha faltat que un conegut polític reconegués que uns deu diputats de l'oposició van votar contra la seva voluntat en el tema del pacte fiscal. La cirereta del pastís. I la sensació que així no anem enlloc. M'és impossible estar pendent per més temps d'una actualitat que embruta d'angoixa i tristor tot allò que toca. Ja ens ho trobarem. I farem segons ens peti.\nPer tot això cada cop passo més d'esquitllentes per l'actualitat del dia i trobo refugi en aquesta gran escola de vida que és la bona literatura. Aquests dies estic gaudint de valent amb Dickens i les 1126 pàgines del seu David Copperfield. És un plaer endinsar-se en les seves pàgines i fer que t'arribi la riquesa dels seus sentiments i de les seves emocions, però també la seva valentia i l'esperit de la seva lluita contra l'adversitat. Un petit homenatge a Dickens en aquest segon centenari del seu naixement i en aquests dies també de Jocs Olímpics a la ciutat on transcorre l'acció de la novel·la. Uns Jocs que, exhibició embafadora de banderes i patrioterisme a part, ens estan deixant alguns moments inoblidables per als que també ens agrada l'esport.


Espremedores elèctriques: Senzilles i eficaces [Pàg. 3 de 3] | Revista | EROSKI CONSUMER\nUna per una, vuits espremedores elèctriques\nPhilips "Cucina HR2744"\nLa millor relació qualitat-preu. La potència real és inferior en 7 W a la declarada en l'etiquetatge. La segona que menys consumeix (17,5 W). Té sistema de pressió i de selecció de la quantitat de polpa desitjada.\nProva d'ús: 7,6 punts, la millor. Agrada per la claredat del manual i dels comandaments, per la facilitat d'ús i per la capacitat per a reduir la quantitat de polpa en el suc.\nUfesa "Citraris EX7233"\n17,22 euros, la més barata.\nLa més lleugera (771 grams). La potència real és inferior en 6 W a la declarada en l'etiquetatge. Té dos cons de diferent grandària. No permet reduir la quantitat de polpa en el suc, però sí premsar-la per a extreure'n més suc.\nProva d'ús: 7 punts, agrada pel disseny, però és la pitjor a l'hora de treure la polpa. Qualitat global: bona.\nBraun "Citromatic MPZ9"\nLa més gran, té el dipòsit de més capacitat (un litre). Disposa de sistemes de pressió i selecció de la quantitat de polpa desitjada.\nProva d'ús: 7,5 punts, la segona millor. Agrada pel disseny, la facilitat de neteja i de muntatge, i per la resta de prestacions.\nRussell Hobbs "Classic Citrus Press"\nLa que menys consumeix (17,3 W), però la que té el dipòsit més petit (mig litre). Disposa de sistemes de pressió i de selecció de la quantitat de polpa.\nProva d'ús: 7 punts. Agrada per la claredat dels comandaments, per les dimensions i pes, i per reduir de forma significativa la quantitat de polpa en el líquid. Però és la pitjor puntuada en facilitat de muntatge i desmuntatge.\nMoulinex "Vita Press 600"\nLa que té el cable més curt (94 cm). Disposa de sistemes de pressió i selecció de la quantitat de polpa.\nProva d'ús: 7 punts. La que té el millor sistema per a evitar que la polpa caiga al líquid. Qualitat global: molt bona.\nTefal "Prep Line"\nPotència real inferior en 9 W a la declarada en l'etiquetatge. Amb dos cons de diferent grandària. No es pot reduir la quantitat de polpa en el líquid, però sí premsar-la per a extraure'n més suc.\nProva d'ús: 6,8 punts. Va rebre les puntuacions més baixes en la claredat del manual i els comandaments, i en la possibilitat de reduir la polpa en el suc.\nTaurus "Turbo Centrifugo 6"\n25,37 euros, la més cara.\nIncompleix la norma de garanties (només n'ofereix un any). És la més pesada (1,05 quilos), la que més consumeix (31,1 W) i la que té el de cable més llarg (133 cm). No permet reduir la quantitat de polpa, però disposa d'un sistema especial que la centrifuga.\nProva d'ús: 6,9 punts. Agrada per la facilitat de muntatge, però obté la valoració més baixa per no regular la quantitat de polpa i per ser la més difícil de netejar.\nIncompleix la normativa de garanties (només n'ofereix un any, no està en castellà i no indica que és vàlida al nostre país). És la més petita. No ofereix sistemes de premsatge i de selecció de polpa, ni indicador de nivell en el dipòsit. L'únic filtre d'acer inoxidable.\nProva d'ús: 6,6 punts, la pitjor puntuació. La pitjor en disseny, reducció de polpa, facilitat d'ús i prestacions en general.\nQualitat global: acceptable.


IV Memorial Josep Coll |\nIV Memorial Josep Coll\nPublicat el 09/15/2014 per Catalunya Escacs Club\nEl Tres Peons guanya en una edició emocionant i festiva\nEl diumenge 14 de setembre el Catalunya va celebrar la quarta edició del torneig que ret homenatge a un dels seus socis més emblemàtics: Josep Coll (1941-2010), un dels socis fundadors del club i alhora dels més emprenedors cadascuna de les 35 temporades en què va pertànyer al club.\nAquesta nova edició ha repetit el format de l’any passat: un torneig de ràpides a 5 minuts per equips, amb sistema Round-Robin. Dotze equips conformaven una lliga a 11 rondes, amb tres equips del Catalunya, club amfitrió, i nou clubs convidats. Entre els convidats, alguns repetien de l’any passat i quatre d’ells s’hi afegien per primer cop: Sant Martí, Espiga, Congrés i Tres Peons.\nInicialment, el torneig estava pensat per ser ampliat a 14 equips, però la coincidència amb el pont de la Diada i algunes competicions de tornejos actius coincidents en dates han deixat la cosa en una xifra rodona de 12 equips. Més que suficient tenint en compte que en 4 hores d’obertura del Centre Cívic Casinet d’Hostafrancs havíem d’encabir-hi les 11 rondes, la clausura, un sorteig i un aperitiu.\nLa sensació ha estat però d’un torneig més nombrós pel que fa a participació, i els números ho corroboren: 6 matxos de 4 taulers fan un total de 48 jugadors alineats en cada ronda, però quasi tots els equips han portat entre 1 i 3 suplents, sumant un total d’uns 70 jugadors. Gens malament; una xifra que demostra que els clubs no han agut d’arrossegar els seus jugadors per venir.\nEl torneig ha estat un frec a frec entre quatre equips durant el primer tram: Tres Peons, Catalunya A, Foment i Peona i Peó. Precisament els quatre clubs de Divisió d’Honor representats. En els enfrontaments directes s’ha marcat la diferència i s’ha fet evident que els amfitrions no dúiem un equip tan competitiu (només dos jugadors entre el top-10 del club): el Catalunya A ha guanyat tots els matxos amb claredat, excepte els tres contra els rivals directes, que els ha perdut. Això ens ha deixat fora de la lluita en les darreres rondes.\n1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Punts Lloc\n1 COMTAL 1 4 2,5 0,5 3 3 2 0,5 3,5 1 1 22 6è\n2 TRES PEONS 3 3 4 4 3 3 4 4 4 2 2 36 1r\n3 VILA OLÍMPICA 0 1 1 1 0 1 1 0 1 0 0 6 12è\n4 CATALUNYA B 1,5 0 3 2 3 2,5 1 1 1,5 1 1 17,5 8è\n5 SANT MARTÍ 3,5 0 3 2 3 4 1 0,5 3 2 0,5 22,5 5è\n6 L’ESPIGA 1 1 4 1 1 3 2 1 1 0,5 2 17,5 9è\n7 CATALUNYA C 1 1 3 1,5 0 1 0 0 2 0 0 9,5 11è\n8 IDEAL CLAVÉ 2 0 3 3 3 2 4 0,5 4 0 0 21,5 7è\n9 CATALUNYA A 3,5 0 4 3 3,5 3 4 3,5 4 1,5 1 31 4t\n10 CONGRÉS 0,5 0 3 2,5 1 3 2 0 0 0 0 12 10è\n11 FOMENT MARTINENC 3 2 4 3 2 3,5 4 4 2,5 4 2 34 3r\n12 PEONA I PEÓ 3 2 4 3 3,5 2 4 4 3 4 2 34,5 2n\nI entre el podi, igualtat màxima, demostrada en què els tres enfrontaments directes entre ells han acabat en empat a 2. L’ordre dels tres primers s’ha resolt en els resultats contra la resta de rivals i aquí el Tres Peons ha marcat la diferència (36), per sobre de l’últim campió, el Peona i Peó (34,5) i el Foment Martinenc (34). Catalunya A (31) i Sant Martí (22,5) han completat la zona dels premis.\nL’equip campió ha format una alineació amb el MI Jonathan Cruz, el MF Carmelo Rivero, Miguel Ángel Riera, la MFF Judit Clopés, el jove Xavier Martínez Pla, Pavel Bielecki i Oriol Buisán.\nL’entrega de premis ha comptat amb la presència de la vídua d’en Josep Coll, la Paula, sempre fidel a la cita. A continuació, els participants han pogut gaudir d’un aperitiu senzill però generós. Molts jugadors han coincidit en felicitar l’organització per la invitació i expressar les seves ganes de tornar l’any vinent. De moment, per al Catalunya, això només és l’inici d’un curs que es presenta molt intens. La propera cita és en menys de dos setmanes, amb el retorn de l’Obert del club (dissabtes tarda) i el Tancat per a norma de MC, del qual avui hm fet el sorteig de números.\n(Catalunya Escacs Club)\nL'entrada va ser publicada el Noticies per Catalunya Escacs Club. Guarda l'enllaç permanent.\nUn pensament sobre “IV Memorial Josep Coll”\nSergi Torres el 09/15/2014 a les 11:51 va dir:\nSens dubte va ser una agradable matí d’escacs amb una bon final de festa amb el pica-pica. La competició ens va semblar molt entretinguda i amb un bon ambient. En nom de L’Espiga de les Corts, gràcies per l’invitació i esperem tornar el any que ve.


L’edat mitjana de les dones que han avortat a Catalunya l’any 2010 és de 28 anys\nEls avortaments a Catalunya baixen gairebé un 7% en un any\nEls avortaments a Catalunya han baixat gairebé un 7% en un any i el 45% dels avortaments s'han fet en dones d'entre 25 i 34 anys. L'edat mitjana de les dones que han avortat és de 28 anys\nL. BONILLA Barcelona 27/10/2011 13:26\nL'any 2010 es van practicar a Catalunya 24.305 avortaments, un 6,7% menys respecte de l’any anterior, segons es desprèn de l’informe 'La interrupció voluntària de l’embaràs a Catalunya 2010'. Es consolida així la tendència a la baixa iniciada l’any 2009, quan el nombre d'avortaments realitzats a Catalunya va baixar un 3,3%.\nNo obstant això, la disminució observada l’any 2009 afectava tan sols la taxa de les dones residents d’origen estranger, que va baixar un 13,8%. En canvi l’any 2010 és el primer en que la taxa disminueix en els dos col·lectius de dones (el 7,5% en les autòctones i el 5,4% en les residents d’origen estranger).\nL’edat mitjana de les dones que han avortat a Catalunya l’any 2010 és de 28,3 anys i els avortaments més freqüents són entre 25 i 34 anys (45,9%). Gairebé la meitat no conviu en parella. A part, el 20,3% està a l’atur, percentatge que ha augmentat en relació amb el 2009, quan aquest era d’un 16,9%.\nLa taxa global d’avortament ha baixat en tots els grups d’edat, excepte en el de 40 a 44 anys. La taxa més elevada la presenten les dones de 20 a 24 anys, però també és en aquest grup d’edat en el que la reducció ha estat la més important.\nA partir de l’1 de novembre no caldrà avançar els diners\nLa interrupció voluntària de l’embaràs es va incorporar a la cartera de serveis públics de salut el juliol de l’any passat. Des de llavors, i de forma transitòria, el Servei Català de la Salut (Catsalut) proporciona aquest servei en cas de petició de la dina fins les 14 setmanes, mitjançant el sistema de rescabalament: la dona acudeix a un centre acreditat, paga per la interrupció voluntària de l’embaràs (IVE) i, si vol, presenta la factura al Catsalut que li retorna els diners que ella ha avançat.\nA partir de l’1 de novembre, i en compliment de la Llei, no caldrà avançar els diners. A efectes pràctics, les demandes d’aquesta prestació es canalitzen a través dels centres d’atenció primària i, concretament, de les seves Unitats d’Atenció a la Salut Sexual i Reproductiva de suport a l’atenció primària (ASSIR). Des d’allà es valorarà el cas i es derivarà al centre més adient per a realitzar l’avortament.


L'equip de la pel·lícula 'Campeones' visita el FC Barcelona\nUna delegació del film ha estat convidada pel Club a visitar el Camp Nou Experience, a veure el partit de futbol contra el Betis i a realitzar un partidet d’exhibició al Palau Blaugrana\n03 de febr. 19\nL’equip de campions més entranyable del moment no juga en cap lliga esportiva; ni tan sols cal buscar-lo al món de l’esport. Es troba al món del cel·luloide. Són els protagonistes de la pel·lícula Campeones, dirigida per Javier Fesser. Un film que explica la història d’un grup de joves amb discapacitat intel·lectual que formen un equip de bàsquet a les ordres d’un entrenador professional, interpretat per l’actor Javier Gutiérrez.\nEl FC Barcelona, de la mà de Special Olympics Catalunya, ha convidat aquest diumenge els actors que interpreten els jugadors d’aquest equip de bàsquet a conèixer les instal·lacions del FC Barcelona i a gaudir de l’activitat esportiva del dia. El grup, format per deu joves amb discapacitat intel·lectual i els seus acompanyants, ha visitat el Camp Nou Experience i ha assistit al partit Barça-Betis. Han estat rebuts a la Llotja per Josep Maria Bartomeu, i s’han fet una fotografia de grup amb el president blaugrana, el vicepresident primer Jordi Cardoner, el directiu responsable del bàsquet, Joan Bladé, el directiu Emili Rousaud, l’exjugador del Barça Roger Grimau i el seu germà Sergi Grimau, president de Special Olympics Catalunya.\nDesprés, l’equip de campions es traslladarà al seu espai natural, el parquet, en aquest cas el del Palau Blaugrana, per veure el Barça Lassa-Múrcia. A més, a la mitja part tindran l’oportunitat de trepitjar la pista. La megafonia presentarà l’equip, les cheerleaders els faran el passadís i disputaran un minipartit davant de l’afició. Finalment, el directiu del FC Barcelona responsable del bàsquet, Joan Bladé, acompanyat de Juan Carlos Navarro i Roger Grimau, els farà entrega d’unes samarretes commemoratives. L’equip de Campeones es farà també una fotografia de grup amb els jugadors del Barça Lassa, acompanyats d’una representació d’esportistes de Special Olympics Catalunya.\nLa pel·lícula Campeones retrata amb sensibilitat i sentit de l’humor el món de la discapacitat intel·lectual, fugint de tòpics i aportant una visió desacomplexada d’aquesta condició. Estrenada a l’abril, s’ha convertit en el gran fenomen de taquilla del cinema espanyol d’aquest 2018. Al setembre l’Acadèmia de cinema espanyol la va escollir com a candidata a representar Espanya en la cursa per aconseguir l’Òscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa. La cinta de Fesser competirà amb 86 pel·lícules més d’arreu del món per la preuada estatueta, que s’entregarà a Hollywood al febrer del 2019.


Apassionats de viatges, aventures o descobriments, perills, riqueses o poder, o simplement obligats a embarcar-se per assegurar-se la supervivència, mariners valents s’han llançat al mar més enllà de l'horitzó. Tots ells són els conqueridors dels mars que trobarem en aquest llibre amb il·lustracions realistes, còmics i fotografies.\nEls mons antics\nNova col·lecció que presenta dos llibres amb un format enciclopèdic particularment atractiu, entretingut i dinàmic. Més\nde 170 pàgines de coneixements amb il·lustracions realistes, còmics i fotografies sobre dues temàtiques que apassionen\nels més joves: els animals i les civilitzacions antigues. Amb aquesta col·lecció, aprendre serà un plaer!


Al Workshop sobre la prosòdia del català s'hi accepten resums sobre qualsevol aspecte fonètic o fonològic de la prosòdia del català. També s'hi accepten contribucions a la recerca interdisciplinària en prosòdia del català, incloent-hi la interfície entre prosòdia i pragmàtica, prosòdia i sintaxi, prosòdia i gestualitat, prosòdia i adquisició, entre altres. Els resums podran ser escrits en qualsevol llengua romànica (preferentment en català) o en anglès. Hi haurà un procés de selecció arbitrat.\nEls resums s'han d'enviar en format DOC i PDF. L'extensió màxima dels resums és d'una pàgina de text, i s'hi pot afegir una pàgina més per incloure les referències bibliogràfiques i figures. El marge de les pàgines ha de ser de 2,5 cm a tots quatre costats (en format A4). Tipus de lletra: Times New Roman, 12 pt. L'espaiat entre línies ha de ser senzill. La primera línia de l'abstract ha d'incloure el títol en negreta, la segona línia ha d'incloure el/s nom/s de l'/dels autor/s, la tercera línia ha d'incloure les respectives aficilacions, i la quarta línia ha d'incloure els correus electrònics. Cal deixar una línia en blanc entre les línies del títol i el text del resum.\nTambé s'ha d'enviar una còpia anònima del resum.\nPodeu enviar els resums (la còpia anònima i la que inclou els noms) per correu electrònic fins al 30 d'abril de 2017 a les adreces electròniques següents: labphon@ub.edu o labfonetica@gmail.com. La notificació sobre l'acceptació o no dels resums es durà a terme durant el mes de maig de 2017.\nSi teniu qualsevol dubte, ens podeu contactar a labphon@ub.edu o labfonetica@gmail.com.


Liberto, el setè fitxatge del Lleida Esportiu\nEl club acorda amb el Betis la cessió del davanter, que té 22 anys\nL'extrem esquerrà Liberto Luis Beltrán Martínez es va convertir ahir en el setè fitxatge del Lleida Esportiu després de l'arribada d'Adrián Léon, Simic, Éder, Raúl, Enric Bernat i Cano.\nEl jugador arriba en qualitat de cedit per una temporada pel Betis després de jugar l'últim curs amb la Cultural Lleonesa, on va participar de 18 partits entre Lliga i Copa del Rei, torneig en el qual va arribar fins als setzens de final.\nA part de la samarreta de la Cultural i la del Betis Esportiu, el jugador castellonenc també ha defensat a Segona B la del CD Alcoià -amb qui va signar cinc gols en 17 partits després d'arribar al mercat d'hivern- i la de l'Elx Il·licità. De la mà de l'Elx CF, Liberto va jugar a Segona Divisió en dues etapes diferents. A la primera, durant la primera part de la temporada 2015-16 abans de sortir cedit l'Alcoià, va participar en dues trobades i en un altre de Copa del Rei, en què va fer un gol. El curs següent va gaudir de més continuïtat en el primer equip alacantí, on va jugar 21 partits.\nJordi Esteve, director esportiu del Lleida Esportiu, destaca per sobre de tot "la velocitat i la profunditat" entre les característiques futbolístiques de Liberto, que es mou pel flanc esquerre de l'atac. "També cal remarcar el seu atreviment amb la pilota i que en l'u contra u és bo", afegeix.


Badalona En Comú Podem defensa unes inversions municipals en clau ecologista, social i transformadora - Tercera Información -Tercera Información\nRedacción • Catalunya • 19/04/2021\nLes polítiques d’habitatge, equipaments pels infants, i la lluita contra el canvi climàtic destaquen entre les seves al·legacions al pressupost d’inversions 2021-2024.\nEn Comú Podem també insisteix en l’aposta estratègica a les 3 Xemeneies i la inversió als polígons industrials.\nAquest dilluns En Comú Podem ha presentat en roda de premsa les seves 28 al·legacions per al pressupost d’inversions municipals 2021-2024, on destaquen 8 milions per a polítiques d’habitatge, ja que l’actual proposta del acord PP-PSC no inclou ni un sol euro. L’al·legació insisteix en la creació d’un centre d’acollida per a famílies que hagin patit un desnonament; un guardamobles; així com recursos per a la rehabilitació energètica d’habitatges i arranjaments; i seguir amb la política d’adquisició d’habitatge social públic.\nD’altra banda, destaquen equipaments per als infants, en un context on les necessitats socials de les famílies més vulnerables són més preocupants que mai. Per aquest motiu, En Comú Podem insisteix en la creació del primer Centre Obert Municipal, la obertura d’un segon EAIA a Badalona, per cobrir una atenció de qualitat als infants en risc i les seves famílies; així com la creació de la primera Escola Bressol pública del districte 1.\nA més, la lluita contra el canvi climàtic i la preservació del medi ambient són una de les prioritats d’En Comú Podem per respondre a un dels reptes més urgents i abandonats per part del govern del Partit Popular. Un pla integral per la lluita contra el canvi climàtic pensant en l’horitzó 2030 i 2050; inversió en energies renovables; la creació de la zona de baixes emissions al Progrés i la pacificació del carrer Francesc Layret i les zones educatives de Badalona; així com la descontaminació dels terrenys de la Mora, i invertir a la Serralada Marina; són propostes d’En Comú Podem, que defensen un canvi de model de ciutat pensant en la salut de les persones i un futur sostenible.\nD’altra banda, i com ha defensat el grup municipal Badalona En Comú Podem, en reiterades ocasions, el govern local hauria de liderar l’impuls del HUB Internacional del Coneixement pel Desenvolupament Sostenible i la Pau, adequant la CACI, i invertint també en els polígons industrials que han de generar llocs de treball de qualitat i una nova economia basada en nous sectors estratègics, com les energies renovables. Amb tot, proposen la inversió de 3 milions d’euros pel HUB, i 3 milions més pels polígons.\nSegons En Comú Podem, transformar la ciutat també significa invertir en accessibilitat per a les necessitats de tots els col·lectius, des de la gent gran, persones amb diversitat funcional i cotxets i carros d’anar a comprar. Per això, també proposen avançar en la plena accessibilitat de les piscines municipals.\nEntre les 28 propostes d’En Comú Podem, també destaca la inversió per adaptar la Televisió de Badalona a l’Alta Definició; reformes a l’escola Sant Jordi; inversió a la fàbrica de creació Muebles Rojas i al nou projecte de la Mobba; la remodelació de mercats municipals; així com l’impuls d’un Pla de Barris per a la rehabilitació residencial i la regeneració urbana; i l’impuls d’un pla d’accessibilitat als barris de Badalona. Tampoc han faltat propostes presentades per entitats veïnals que els han fet arribar. Per aquest motiu, En Comú Podem també fan una crítica a la manca d’un procés participatiu alhora d’abordar les prioritats i les propostes del conjunt de 78 milions d’euros d’inversions.\nAmb tot, exigeixen al govern que faci un calendari per a totes les propostes i creï una comissió de seguiment amb tots els grups municipals per rendir comptes de l’execució del conjunt d’inversions d’aquest mandat i també de les pendents del mandat passat.\nLa presidenta del grup municipal de Badalona En Comú Podem, Aïda Llauradó, defensa que aquestes propostes suposarien un canvi de model de ciutat, basat en la transformació urbana sostenible, la millora de la qualitat de vida de la ciutadania, i un salt qualitatiu en els equipaments municipals que han de donar servei als sectors més vulnerables. En aquest sentit, afirma que “Badalona necessita una aposta ferma per la transformació dels polígons industrials, una millora substancial de l’espai públic, on les persones siguin les protagonistes, i posar al centre de la política els infants i el suport a les famílies vulnerables per reduir les desigualtats socials”.\nA més, la portaveu del grup municipal de Badalona En Comú Podem, Rosa Trenado, explica que la ciutat necessita inversions que provoquin en ella un canvi substancial. “La lluita contra el canvi climàtic, i el desenvolupament de polítiques de mobilitat sostenible són prioritàries. És necessària a més la remodelació dels nostres mercats, apostant per un model molt més dinàmic i social. Badalona ha d’apostar per la innovació i la transformació del nostre model productiu per poder mirar amb optimisme cap al futur”.


IB3 | El pressupost de la UE planteja retallar un 14% a la PAC\nPortada > món > El pressupost de la UE planteja retallar un 14% a la PAC\nEl pressupost de la UE planteja retallar un 14% a la PAC\nA Espanya, milers d'agricultors protesten per la crisi de rendibilitat que hi ha en el sector\nLa darrera proposta del president del Consell Europeu (CE) per als pressupostos de la Unió Europea planteja una retallada de fins a un 14% a la Política Agrària Comuna (PAC). Mentrestant, a Espanya, milers d’agricultors i centenars de tractors han tornat a sortir al carrer.\nHan col·lapsat carreteres a diferents províncies -com València, Oviedo i Lleida- per reivindicar millores en els preus a la producció. Amb aquestes concentracions volen denunciar la crisi de rendibilitat que hi ha en el sector agrari.\nParal·lelament, representants de les seccions agràries dels sindicats UGT, Comissions Obreres i del Sindicat Andalús dels Treballadors s’han reunit amb la ministra de Treball, Yolanda Díaz, i també hi ha estat present el vicepresident segon del Govern, Pablo Iglesias.\nSense acord als pressupostos de la UE, que Sánchez qualifica de ‘decebedora’\nItàlia confirma 14 contagis per coronavirus i decreta l’aïllament a 10 localitats al nord del país\nUnes altres 250 estan posades en quarantena, la majoria són infermers i metges\nDisturbis a Ucraïna per l’arribada de 73 evacuats de la Xina\nSón 45 ucraïnesos i 27 estrangers que van donar negatiu al test del COVID-19\nLa víctima ha estat traslladada a l'hospital amb ferides d'arma blanca


Un concurs fotogràfic a Instagram, principal novetat de la festa del Dia Universal dels Drets de l'Infant - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nUn concurs fotogràfic a Instagram, principal novetat de la festa del Dia Universal dels Drets de l’Infant\nMasquefa tornarà a adherir-se a la commemoració del Dia Universal dels Drets de l’Infant. El dimecres 20 de novembre tots els nens i nenes, acompanyats dels seus familiars, podran gaudir d’una festa al Recinte Rogelio Rojo.\nLa celebració començarà a 3/4 de 5 de la tarda amb un berenar al pati, i després, a les 5, es representarà el contacontes musicat ‘Contes del món’ a la Sala Polivalent. En acabar l’espectacle, a les 6 de la tarda, tindrà lloc el lliurament del premi del primer Concurs de Fotografia Drets de l’Infant a la xarxa Instagram, la gran novetat del programa del 20N d’aquest any. El concurs l’organitzen la Comissió Jove U18, el Casal de Joves, la Regidoria d’Educació i la Biblioteca Municipal.\nLes fotografies que es presentin al concurs hauran d’estar relacionades amb el Dia Universal dels Drets dels Infants. S’estableix una única categoria. El termini de presentació dels treballs ja està obert i finalitzarà aquest divendres, 15 de novembre.\nPer participar en el concurs s’ha de tenir compte a Instagram amb un perfil públic i respectar les condicions d’aquesta xarxa. Els participants hauran de posar títol a la fotografia i etiquetar-la amb el hashtag #DretsInfantsMskf. Hauran de publicar la foto a la xarxa Instagram mitjançant el seu usuari.\nLes fotografies no poden contenir ni fer referència a marques de tercers. No poden contenir material obscè, sexualment explícit, violent, ofensiu, incendiari o difamatori i han de respectar els drets d’imatge de les persones que hi apareguin\nHi haurà un/a únic/a guanyador/a. La persona guanyadora es compromet a donar autorització a l’organització per publicar la fotografia als diferents mitjans de comunicació i informació municipals. La Comissió Jove U18 serà l’encarregada de decidir la fotografia guanyadora.\nA més, totes les fotografies presentades a concurs estaran exposades a partir del 19 de novembre a la Biblioteca.\nUn aliment, una entrada\nD’altra banda, la commemoració del Dia Universal dels Drets de l’Infant també se solidaritzarà aquest any amb les famílies que passen per més dificultats. Per això la festa del 20N és gratuïta però els participants abonaran una entrada simbòlica: hauran de portar un aliment pensat especialment per als infants. Així, s’hi podran dur galetes, llet, sucs, cereals, xocolata en pols, crema de xocolata i altres aliments preferits pels nens i nenes.\nCategoria: GeneralPer Ajuntament de Masquefa 13/11/2013\nAnteriorPrevious post:S’ajorna la Fira dels Encants prevista per diumengeSegüentNext post:Aquest dijous, 14 de novembre, sessió ordinària del Ple


Jornada sobre competències de Farmacologia en els programes de grau | Fundació Dr. Antonio Esteve\nSeria possible actualitzar i homogeneïtzar les competències en farmacologia dels principals graus que imparteixen aquesta assignatura a les universitats espanyoles? El grup de 30 professionals que es van reunir el 25 de novembre de 2015 passat a l’hotel Front Marítim de Barcelona va respondre afirmativament a aquesta pregunta i, per això, va considerar adequat posar en marxa un projecte en aquest sentit.\nEs disposava d’un estudi previ que es va presentar durant el 36è Congrés de la Sociedad Española de Farmacología celebrat del 16 al 18 de setembre de 2015 a València, i que va evidenciar la necessitat de revisar, actualitzar i homogeneïtzar les competències en farmacologia en aquells graus en els quals s’imparteix aquesta assignatura. A més, durant la taula rodona sobre docència en farmacologia del mateix congrés es va presentar la proposta d’iniciar un projecte amb aquest objectiu i s’obrí una convocatòria per a tots aquells docents que estiguessin interessats en participar-hi voluntàriament.\nLa Fundació Dr. Antoni Esteve s’oferí per coordinar i recolzar aquesta nova iniciativa, sota la coordinació de Josep-Eladi Baños (Universitat Pompeu Fabra), Mª Carmen Davó (Universitat d’Alacant) i Fèlix Bosch (Fundació Dr. Antoni Esteve i Universitat Pompeu Fabra). Ràpidament s’hi sumaren al voltant de 50 docents que representaven diferents universitats espanyoles que imparteixen farmacologia en els diversos graus. Tant la Sociedad Española de Farmacología com la Sociedad Española de Farmacología Clínica es van interessar pel projecte i van oferir la seva col·laboració.\nA la reunió de Barcelona es va presentar i posar en comú el projecte comptant amb el recolzament de tots els assistents més la resta de 20 docents que es van inscriure i que rebran tota la informació. Evidentment, s’espera comptar amb noves incorporacions d’altres col·laboradors que estiguin interessats. En breu es redactarà un resum detallat de la reunió, es consensuaran les primeres competències generals de partida i es programaran els corresponents tallers monogràfics per debatre competències i continguts per a cadascun dels graus en els quals s’imparteix farmacologia.\nPòster en el Congrés SEF 2015\nPresentació al Congrés SEF 2015\nEditorial de la Presidenta de la SEF\nResum Projecte ACFARM\nNota de premsa publicada per la Fundació Dr. Antoni Esteve\nForo de Profesorado Universitario de Salud Pública


Cala Del Vigatà - Sóc Sant Feliu De Guíxols\nLa Cala Vigatà és una bonica cala de còdols, situada a peu d’un penya-segat. S’hi accedeix a peu des del final del carrer Jaume Vicens i Vives en direcció al mar. Al final del carrer comença un tram d’escales de pedra força llarg i de pendent pronunciada que zigzagueja durant uns 5 o 10 min. fins arribar a la cala.\nDavant d’aquesta cala trobem la pradera de posidònia oceànica més important del municipi. Juntament amb la zona de Port Salvi configuren un entorn marítim de gran valor natural, inclòs dins de la Xarxa Europea d’Espais Naturals Protegits, la Xarxa Natura 2000.\nÉs una cala mixta i és permet la pràctica del nudisme.\nLlargada: 150 mts\nAmplada: 15 mts\nBlocs i còdols