Salut i Rauxa!!: de juliol 2014\nTerra de Maquis 2014 - 1a etapa, un pas més cap a la quarta fusta!\nUn any més arriba el juny i amb ell EL REPTE, els nervis s’apoderen de nosaltres i molts records es van fent presents a mesura que s’acosta la data. Com cada any una bona colla del Bestiar ens trobarem a Terra de Maquis, a última hora en Luís no pot venir per diversos problemes que es posen d’acord per fer-li la punyeta, quina llàstima. Divendres, al plegar, cap a Castellnou del Bages, aquest any, com a novetat, les dues etapes començaran i acabaran en aquesta petita població del Bages, on va morir en Ramon Vila, el Caracremada autèntic, l’últim dels maquis catalans.\nCastellnou "la nuit"\nAixí doncs Castellnou està carregat de simbolisme així quin millor lloc que aquest per albergar la prova més maqui de totes les proves? És curiós, gràcies a Terra de Maquis hem anat un munt de cops a Castellnou però mai amb el cotxe, després d’alguna petita despistada hi arribem i ens trobem a la majoria acabant de sopar, comença el caliu maqui!\nAmbient Maqui! sopant amb el Totgas, el Francesc, el Miquel, el Geri, el Ru, naltros i el Ramon\nJa una mica més immersos al ambient maqui anem a dormir. Cap a les 3h ens desperten quatre gotes picant al sostre de la Petitona, que no plogui, si us plau! Terra de Maquis amb calor és molt dur, l’any passat ho vem saber de primera mà, però plovent? La veritat sigui dita, no tinc ganes de comprovar-ho.\nPer sort, no dura massa i al llevar-nos hi ha algun núvol al cel però fa prou bona pinta, de totes maneres agafem l'impermeable finet perquè diuen que a la tarda segurament plourà sí o sí.\nBon dia Castellnou!\nA les 5:30 sona el despertador i comencem a posar-nos en marxa, poc després rebo un missatge, que estrany, a aquesta hora?\n“Què, tens nervis?\nFes rodillos i així sortiràs a tope ;) Recorda ser a les 6:45 dins la plaça a Castellnou de Bages. 240 kms et separen de la fusta #tdm14”\nHi havia nervis? Apa, dues tasses! Són la bomba aquest maquis i no deixen res al atzar. Ens vestim per l’ocasió i a esmorzar, ara sí que ja hi som tots, quina gentada maqui! Entre els participants i organitzadors no parem de saludar i és que aquesta és la grandesa maqui, amb la mateixa il.lusió i nervis de sempre ens enfrontem al repte Terra de Maquis 2014!\nMaquis amb carona de son. El Santi, el Miquel, el Ru, el Txume, el Geri i el Francesc\nTambé ens trobem al Joan, que està fent l'opció Maqui Hippy 100%\nAbans de sortir una molt bona iniciativa, per conscienciar la gent ens marquen els gels i barretes amb el número de dorsal, qui els vagi llençant pel bosc quedarà desqualificat i es que, què costa mantenir els boscos tal i com els hem trobat?\nFerran, tot això et fotaràs?\nEl caliu a la plaça de Castellnou és important i un speaker s’encarrega de fer-nos cridar una mica, el Raül ens dóna les últimes indicacions i quan volem adonar-nos-en ja estem pedalant. Comença de nou l’aventura maqui i ja en van 4!\nMagí, Ru, Santi, Ada, Geri, Francesc, Miquel, are you ready?\nTots som Maquis!!\nEl drone sobrevolant la plaça de Castellnou\nAmb el super Uri!\nAquest any el dorsal 111, un per cada Maqui que aconseguit acabar :) intentarem la quarta...\nExpectació a la plaça el gran Maqui Raül ens dóna quatre indicacions abans de sortir\nI ja hi som, al turró!!\nPerò mai ens havia passat el què passa avui, la sortida és ben caòtica, els de davant, suposem que seguint les motos, es confonen i tots darrera, quan veiem que no anem bé, tornem enrere per rectificar i trobem una bona colla que sembla que han agafat bé el track, ens incorporem però no, tampoc és per aquí, aquest camí és per on arribarem, si tot va bé, després d’haver fet els 140 kms d’aquesta primera etapa.\nAvui ens espera una "petita" volta pel Bages de 140 kms\nFinalment recuperem el nord i sortim per asfalt de Castellnou. Ara sí, comencem a descomptar i es que ens trobem davant de l’etapa més llarga feta mai a Terra de Maquis 140 kms de pur sender, està clar que suau no serà i fàcil tampoc però ganes no hi faltaran, som-hi! Amb l’enrenou de sortida hem quedat tots desperdigats però el Santi i jo anem junts, els primers quilòmetres amb molta gent fins i tot es fa un tap al agafar el primer corriol, però un cop passem pel coll d’ampolla la cosa ja es va estirant.\nAquesta foto és molt típica però em sembla que mai hi havia sortit tanta gent!\nAmb l'Eduard i 200 maquis més :)\nDe seguida comencen els senders, com ha de ser, i el Santi està com peix al aigua, al contrari que jo, quan hi ha algun tramet més dret, com que que està molt sec no ho veig clar i prefereixo baixar a peu, així que el Santi se’n va anant.\nEn un moment que ens despistem i agafem un sender massa aviat darrera el Xavi Arenes em passa el Gerard, rectifico i aconsegueixo atrapar-lo, anem junts uns bons quilòmetres, nosaltres i una bona colla més. Tots plegats anem fent via i enllacem amb el Ferran, el germà del Dani, junts entrem en un sender de baixada pedregós, que de seguida reconec, per aquí vem pujar fa dos anys a la Hivernal del Bages, mola més així, jejeje\nAmb el Gerard i la grupeta dels primers quilòmetres\nEl David i el Ferran, al fons Montserrat i un globus enlairant-se\nQuan sortim apareix davant nostre un gran espectacle, Montserrat, estupenda i amb un globus enfilant-se davant seu, molt xulo. Però poca treva hi ha per estar al cas del paisatge ja que quan et despistes et saltes algun trencall, has d’estar molt pendent del gps. Estic força estona guiant el grup, quina responsabilitat, passem per la Sèquia i ens anem apropant a St.Fruitós, al km.35 on hi ha el primer avituallament.\nRodant per la sèquia\nArribant al 1er avituallament i buscant al Santi\nBusco al Santi però no el veig, a la que sí que veig és a la Sílvia que ja marxa. Amb el Geri aprofitem l’avituallament al màxim i continuem, a veure com continua el track de moment ha estat molt entretingut amb puges i baixes constants però bàsicament de baixada, a partir d’aquí anirem enllaçant quatre pics molts marcats en el perfil fins arribar la km.55 on hem de trobar el segon avituallament. Així que anem per feina.\nSorpresa! després d'uns quants anys em trobo el Luna que ha vingut a animar un amic, que bo!\nVoltegem Sant Fruitós i ens enfilem al primer turó, la baixada però és força tècnica i vaig perdent al Gerard que baixa que se les pela. Un cop baix travessem el Llobregat i apa enfilar-se una altra vegada, m’he quedat sola però de cop noto algú que m’atrapa, abans de girar-me m’imagino que és el Francesc i patam, allà el tinc, per fi m’ha atrapat. Anem pujant i atrapem al Gerard que afluixa a les pujades, m’espera i aprofita per recuperar, que xulo ell!\nAgafem un corriol de baixada i mica en mica em va sonant tot però amb una petita diferència, estem fent de pujada el corriol que cada any fèiem de baixada al final de la segona etapa, sempre passava per allà molt cansada i no el podia gaudir gens, en canvi avui el veig amb uns altres ulls, exigent també cap aquesta banda però amb més seguretat a les cames.\nEl sender no s’acaba mai, tinc set però no trobo el moment per beure, com tregui la mà per agafar el bidó… millor que no i és que amb tant sender i corriol a vegades es fa impossible trobar el moment idoni.\nContinuem els tres fins al segon avituallament, al km. 55, quan hi arribem veiem al Santi que acaba de sortir i ens saluda des de la corba següent, just abans de perdre’l de vista. Quina set, ja són quarts de 12 i la calor apreta, trobo a faltar cola però em diu l’Esther que en trobaré al següent avituallament.\nFa calor, ai que patirem...\nDon't worry be Maqui :)\nEl Raül, com sempre, és a tot arreu, ens pregunta com anem i ens explica que ara ve un tram de pista que no li agrada gens, però que després tornarem a gaudir d’un senyor corriol, és clar, el corriol de la Mussarra però del revés! Sortim preocupats per això que ens ha dit de la pista, i sí , hi ha un tram d’uns 700 metres de pista amb unes rampes importants que el Francesc i el Gerard encara estan intentant oblidar ja que els dos rellisquen i jo aconsegueixo pujar fins dalt sense posar peu, jejeje, però després d’això agafem ja el corriol a la dreta i apa, vinga corriol, gairebé fem 10 kms de corriol, és evident que de seguida ens hem oblidat dels 700 metres de pista. Això sí, algun tram de corriol desitjaria estar-lo fent en el mateix sentit de sempre, l’eslàlom d’arbres és constant, has d’anar concentrat a tope, no perdre el track, no menjar-te cap branca, no tocar cap arbre amb el manillar, i com deia abans esperar que arribi un metre de pista per fer un glopet d’aigua.\nLa Mussarra, tan ombrívola com sempre... però això sí, del revés!\nArribem dalt la Mussarra, carenegem un moment per anar a parar al coll on normalment hi hauria un avituallament del segon dia, avui hi trobem el Jordi fent un control, ens diu que ara toca baixada i arribarem al 3er avituallament.\nDalt de la Mussarra, a punt per emprendre la baixada\nAquesta baixada la conec, seguim fent del revés el track de l’any passat, que bé baixar per aquí i no pujar-hi! M’esforço per baixar sobre la bici però el primer tram té algun esglaó punyetero i reguerot, vaig fent bé però hi ha un moment on se m’ajunta tot i em descontrolo una mica, total que quasi surto per davant, m’aparto a un costat, deixo passar al Gerard, al Francesc i una colleta més que teníem darrera i baixo una mica més tranquil·la. Arribats però al següent trencall en lloc de girar a la dreta cap a la riera de Calders pugem un rampot a l’esquerra, evidentment és per anar a buscar un sender nou, no podia ser per una altra cosa.\nL’avituallament però no apareix i en canvi la baixada s’acaba i ens comencem a enfilar a cap a l’urbanització de la Guàrdia (al costat de Calders) em penso que l’avituallament deu ser a l’urbanització, al mateix lloc que els altres anys però no, abans d’arribar a l’urbanització ens fan trencar a mà dreta per tornar a baixar a la riera! Abans d’arribar al trencall ens trobem el Santacana que va tocat per la calor, i és que comença a fer mal, quina suada que portem a sobre.\nJa arribem a la Guàrdia, aquí hi deu haver l'avituallament...\nDoncs no, sembla que hem de girar a la dreta i tornem a baixar!\nEl sender de baixada també es conegut, vaig davant fent tap i tinc una caiguda tonta, mig parada, res, m’aixeco d’una revolada i cap avall. Arribem a la pista i agafem un sender que surt davant de la masia, l’any passat vem sortir d’aquí amb més esgarrinxades que si ens haguessin tancat en una gàbia plena de gats, però aquest any el senderó està molt més net, gràcies! Sortim a una altra pista i ens trobem el Santi parat, ha punxat, parem un moment i em diu que ha caigut tres cops i a sobre la punxada, a més fa cara d’estar passant calor, el pobre ha parat a l’ombreta d’un mini arbre. Ens diu que continuem que anem al menys fins l’avituallament i que ell ara ve.\nNooooo! El Santi ha punxat, sort que ha trobat un arbret que li fa ombra\nPer l’avituallament encara falta una mica, anem per la vora de la riera de Calders, i finalment sí, al costat de la carretera amb una calor sufocant trobem l’avituallament. Allà hi ha els Ratpenats, la Sílvia i l’Òscar i uns quants maquis més. Bevem i mengem que ens convé però el Santi no arriba, ell fins ara havia anat amb els Ratpenats però en un moment determinat s’han perdut la pista, el Santi no els ha avisat de que havia punxat i ells han parat a la riera a refrescar-se, pensant-se que ell havia continuat. Quan els hi dic que és una mica més enrere els hi sap molt greu no haver-se’n adonat, són molt bona gent aquests Ratpenats, uns autèntics Maquis!\nPer la Riera de Calders\n3er avituallament i ens trobem als Ratpenats, que bé!\nTambé hi ha la Sílvia, aprofito per fer una foto abans de que arrenquin\nPassa l’estona i el Santi no arriba, finalment decidim que el Francesc i el Gerard es queden a esperar-lo i jo continuo junt amb el Marc, ja que la resta de Ratpenats ja fa una estoneta que han sortit.\nL’arrencada no és massa bona, la calor ha fet de les seves i vaig mig “pàjara” perquè diria jo que no és normal tenir fred quan estem a 30º llargs... li comento al Marc i anem tirant tranquil·lets però sense parar i per sort el camí ara va per una zona més ombrívola, això i anar bevent sovint em permet anar-me recuperant mica en mica.\nAmb el nou company de ruta, en Marc, companyia estupenda\nJa més recuperada de la “pajara” gaudeixo molt d’aquest tram del recorregut, tot i que m’agafa una rampa al bessó dret, però és totalment nou i el paisatge és força diferent a la resta de track, ens apropem molt a Moià i al fons es veuen uns núvols molt negres... Atrapem a la resta de Ratpenats i el Joan que va amb ells, són uns catxondos, no paren, a veure qui la diu més grossa, però el Marc i jo hem agafat un ritme alegre i tirem un puntet més així que ens distanciem una mica.\nArribem al quart avituallament, ben a prop de Moià, tornem a parar i és que en un recorregut així d’exigent no es pot deixar passar una avituallament, cal omplir bidons, refrescar-se i aprofitar per fer-ho amb tranquil.litat ja que durant el recorregut és ben difícil. Aprofito per localitzar el lavabo de noies, quin pes m’he tret de sobre, vaig mirant si arriben el Santi, el Francesc i el Gerard però sembla que no i amb el Marc reemprenem la marxa.\n4rt avituallament, prop de Moià i el cel... van arribant els núvols\nPròxim objectiu l’avituallament d’Artés i a veure si hi arribem sense mullar-nos! Els núvols venen carregats de contradicció, per una banda van de conya perquè es refresca l’ambient, l’estona que està núvol fa molta menys calor, però per l’altra sembla bastant clar que un moment o altre ens mullarem, hi ha zones molt ennegrides i la veritat, mullar-me tampoc em ve de gust.\nDe moment però gaudim de la part positiva de la nuvolada i anem avançant cap Artés, la primera part amb l’Òscar Cid, el Jaime, el Ferran, el Raul... una bona colla de l’OutCat que es coneixen bé el recorregut. Sortim de baixada però quan arriba la pujada les rampes són acollonants, comencem just al costat d’un petit pantà on hi ha gent banyant-se que aprofiten per animar-nos i veure com pugem el rampot a peu.\nDesprés de la primera rampa, es pot fer sobre la bici, ho poso tot i amunt intentant no perdre el Marc, se’m fa llarga la pujada però al final arribem dalt. A la baixada he d’avisar al Marc que per un moment es salta l’entrada a un corriol, sort que ens anem avisant l’un a l’altra, per aquí hi ha algun baixador ben complicat enmig del bosc i també alguna pujada impossible, sembla que s’hagin inventat el camí al mig del bosc i el caminet ens porta a tocar d’unes cases, per un moment penso que ja som a Artés, però Artés hauria de ser a la plana i ara som molt amunt, arribem a un control de xip, resulta que hem tornar a enfilar-nos fins a Calders!\nEn aquesta zona atrapem al Eduard Cabarrocas, mira que feia estona que no el vèiem i tant ell com la gent que ens anem trobant ens diuen que la Sílvia i l’Òscar són ben a prop, no és una cosa que em preocupi però sempre motiva, perquè no.\nAnem fent camí, en aquest cas més ben dit, corriols que mica en mica ens acosten a Artés, un sender de baixada ben revirat ens apropa, ara sí a la plana, ja falta menys per Artés i entre el camps de cereal en divisem el campanar, ja hi som més a prop, que bé.\nAra sí, divisem Artés al fons, rera els camps de cereal\nAnem apropant-nos al poble i de cop el Marc i jo ens mirem amb uns ulls com unes taronges, acabem de veure el mateix, un grupet davant nostra entrant al poble i per on entren? Per la mateixa rampa emporlanada de sempre, no hi ha una manera més suau d’arribar a Artés? Està clar que pels maquis, no.\nVinga, si no hi ha més remei, ens enfilarem a Artés\nDoncs res ens hi enfilem, amb els ulls ben oberts buscant l’avituallament, però en lloc d’entrar pel carrer que ho hem fet els altres anys el track ens fa girar a mà esquerra i comencem a allunyar-nos del poble, que estrany, no pot ser que no haguem vist l’avituallament... torna a fer sol i ja tenim ganes d’arribar-hi però de nou ens comencem a enfilar i anem deixant Artés enrere, assentats a un marge de la pista trobem a dos bikers descansant una mica, ens animen i es queden una estona més assentats a l’ombra.\nÉs increïble, ens enfilem direcció a unes cases, però abans d’arribar-hi comencem a perdre alçada, el track va girant de nou direcció a Artés fins a portar-nos de nou a tocar del poble, quin bucle que hem fet! I ara sí, arribem a una carretereta i trobem l’avituallament, estem al km.110 aproximadament i encara ens en queden com a mínim 30!\nAvituallament 5 a Artés, com ha costat arribar-hi!\nAviat portarem 10 hores de ruta, déu n’hi do, i ataco el meló, que bo i que fresquet que està, tot i així segueixo amb el plàtan i les barretes i just en aquest moment arriba el Jordi amb el dinar, racions d’amanida d’arròs, a mi la veritat és que no em ve de gust, li pregunto al Marc si ell en vol menjar i em diu que tampoc, però en canvi uns quants companys sí que s’hi apunten, com la Sílvia i l’Oscar. Nosaltres acabem de recuperar forces, prosseguim i surt amb nosaltres el Txus.\nPropera parada Hostal del Camp a Sallent, cap allà anem! Sobre el perfil els propers 20kms, que ens separen de l’hostal, semblen senzills, una primera part de pujada fins el km.115 i després tot avall, ja ho notarem. Així que comencem a pujar, ui, aquesta pujada em sona molt, li comento al Marc, i tant, estem enfilant-nos cap a la Guàrdia de nou, que fort, avui hi hem estat molt a prop dues vegades, aquesta és ja la tercera! La pujada és coneguda i distreta, amb algun tram més empedrat però que es fa prou bé, ja arribant a l’urbanització passem pel costat d’una masia, estem rodant pel camp d’abaix i un gos que hi ha al balcó no para de bordar-nos, ens està avisant de que no anem bé! Jajaja, està cansat de que tothom s’equivoqui, reculem i passem just pel costat de la casa, ara sí, sortim a una pista i a mà esquerra veiem el sender escarpat que els altres anys en duia a l’urbanització i d’allà baixàvem al avituallament que hi havia abans d’enfilar-nos a la Mussarra. Però passem de llarg i comencem la baixada, de seguida entrem en un sender llarguíssim enmig d’una zona cremada, que divertit i que llarg! Vaig davant obrint camí, atenta al gps per no passar-me cap trencall i concentrada per no deixar anar el manillar, el sender no és complicat, però després de tants quilòmetres les forces no són el què eren.\nEl Marc fent el maqui, aquí et trobes de tot\nDesprés del sender espectacular arribem ja a la zona del Pla del Bages on atrapem a dos bikers, no m’ho esperava, un d’ells és el Xavi Almela, l’altre el Josep i així passem de ser tres a cinc, mentrestant creuem la Riera Gavarresa i comencen a caure gotes gegants i fresques, per sort la cosa no passa d’aquí, però mirem enrere i la cosa pinta força malament, ai que el Santi es mullarà!\nApa, ja tenim més companyia, el Xavi i el Josep\nPlou, però mentre no passi d'aquí s'està bé, oi Txus\nAnem rodant entre rius i una zona industrial, de cop m’hi fixo i som al costat de la meva antiga feina, el centre logístic de Stradivarius, quan de temps sense venir per aquí. Seguim riu Llobregat amunt i a mi no em quadra, juraria que l’Hostal del Camp està just cap a l’altra banda, riu Llobregat avall, poc després ho entenc, anem a buscar un lloc per creuar el riu i els maquis s’han encarregat de fer-hi un pont.\nMentre travessem el riu el Xavi aprofita per posar-hi els peus en remull\nAra sí, creuem el riu i agafem el sentit correcte i arribem al Hostal del Camp per la porta del darrera. Fem una parada per dinar-berenar, un plat de pasta, el meu “a palo seco”, és la càrrega d’energies final per afrontar els últims 12 kms i com que ja en portem 128 no sobra pas res, a més estem ben acollonits, diuen que aquests últims quilòmetres els ha dissenyat el Raül, així que ja ens podem calçar, segur que no serà un passeig.\nUn plat de pasta per recuperar forces i segueix augmentant la colla\nSortim de l’hostal una bona colleta, a part del Marc i jo venen el Txus, el Xavi, el Josep i al avituallament se’ns han afegit un noi que es diu Francesc i un Prat Bike, l’Angel que està com una cabra, no para de fer conya però es que a més porta un munt de quilòmetres amb la suspensió totalment enfonsada, amb 0 de recorregut, ole tu!\nEi Marc, quasi ho tenim! cap als 12 kms finals!!\nSorprenentment els quilòmetres següents són molt suaus, i nosaltres anem fent càbales, ens faran creuar les mines de sal de Sallent per un túnel interior que ens portarà directes a Castellnou de Bages? No, no que ho ha dissenyat el Raül i això ha de ser duríssim, així doncs segur que ens fan pujar dalt de la muntanya de sal... però no, ens hi apropem molt però al final la passem de llarg i seguim per pista.\nCom aquest matí, anem un trocet al costat de la sèquia\nRodant pel costat de la muntanya de sal\nI finalment sí, apareixen les rampes, unes bones rampes sort que sentim que tenim el final de l’etapa a prop i això ens dóna forces, fins i tot el Marc em disputa l’sprint per arribar al Bar Maqui, jo sobre la bici i ell corrent, quin tip de riure! L’ambient al bar està prou bé, però no ens hi podem quedar, el cel està ben gris i hem de finalitzar el què hem començat aquest matí, en principi queden uns 2 kms pel 140 però passem el 140, el 141... i ara sí, últim sender, ja sentim els altaveus de Castellnou, no veiem el poblet perquè ens el tapen els arbres però anem baixant i cridant a l’hora, ja ho tenim!!\nQue bé que ens ho passem, ja som al Bar Maqui! aquesta foto no té preu\nPerò haver arribat al bar no vol dir que lo dur s'hagi acabat, ai aquest Raül...\nI entrem encantats a la plaça del poble, alçant les bicis i felicitant-nos mútuament, la rebuda com sempre espectacular, que grans que són tots els membres de la #ORGMAQUI i els amics que ja han arribat. Com sempre sessió de fotos amb el Marc Sixto i a netejar la bici i recuperar forces mentre vaig mirant cap a la meta a veure si arriben el Santi, el Francesc i el Gerard. De seguida em ve a veure el Dani, que no em deixa netejar-me la bici, gràcies macu, quin luxe!\nMés que contents, la grupeta entrant a la plaça de Castellnou\nCelebrant-ho amb el Marc i la resta de la colla, el Josep, el Xavi, el Txus i l'Angel\nEls marcs a la sessió de fotos, actitud maqui!\nEl Dani no n'ha tingut prou amb l'etapon que ha fet que s'ofereix a rentar-me la bici, gràcies!!\nCarabruta, caraboja, caracontenta... tot el què vulgueu però ja tinc la primera etapa al sac, yuhu!\nTinc la sensació que l'etapa ha estat un pèl trencacames... no sé pas perquè\nEs posa a ploure i vaig agafant fred, així que decideixo anar a la Petitona a buscar les coses per dutxar-me i mentre ho estic agafant veig arribar el trio del Bestiar i apa, a córrer per poder-los fer la foto a l’arribada.\nI arriben els tres magnífics! això sí s'han mullat una micona\nEl Santi amb l'Eze, quins grans maquis!\nQue plou? doncs que plogui\nBestiar Maqui :)\nI mica en mica van arribant els maquis, alguns més molls que d’altres, i em fa especial il.lusió veure a la Noe i a la Montse acabar l’etapa, que grans que són! Llàstima però no tothom ha pogut creuar la meta, i és que si l’any passat la forta calor va fer defallir a més d’un, aquest any la pluja ha jugat un paper important i ha fet que molta gent no arribés a temps al últim tall o que allà els haguessin de parar perquè continuar significava posar-se a la gola del llop.\nEm quedo molt contenta de poder rebre la Montse, sota la pluja i quasi sense llum ha acabat l'etapa, felicitats!\nDades de l’etapa més llarga de Maquis que s’ha fet mai: a mi m’han sortit 143 kms 3750 de desnivell i 12:37 i diuen que demà hi hem de tornar? Doncs millor anem a sopar per carregar piles, que sinó demà... i després de fer-la petar a dormir tothom que demà ens han dit que ens espera un “etapon”, quina por!\nEl Magí, que ha portat massa estona un tros de fang dins l'ull, el Santi, el Jordi, el Ribi i el Prieto\nAmb la Noe, el Francesc i el Geri, com mola compartir aquests moment de relax i batalletes\nBona nit que demà hem d'aconseguir ser maquis de nou i segur que no serà pas fàcil!\nPublicat per Ada Xinxo a 21:37 Cap comentari:\nTerra de Maquis 2014 - 1a etapa, un pas més cap a ...\nSaloria Bike Trail un cap de setmana inoblidable


ViennaVacationVictoria Viena Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNova York (NY), Estats Units 2640 allotjaments\nVeure tots els 1.562 allotjaments a Viena.\nGerasdorferstrasse 72, Rothneusiedl, Viena, Àustria, 1210 - Veure al mapa\nEspai comú 4 llits extragrans, 4 sofàs llit\nConvenientment situat a Viena, ViennaVacationVictoria és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA ViennaVacationVictoria, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, caixa forta, àrea de TV/saló compartit, cuina compartida.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb piscina privada, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, despertador a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses camp de golf (a 3 km), piscina exterior, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, ViennaVacationVictoria és una selecció idònia per a la vostra estada a Viena.\nTots els tipus de viatgers (2) Famílies amb infants grans (2) Grups (2)\nAllotjaments a Viena


Nova regulació per combatre l’Spam telefònic | Roselló Mallol\nNova regulació per combatre l’Spam telefònic\nL’últim BOE de l’any 2009 anunciava que el Congrés havia aprovat una modificació del règim legal de la competència deslleial i de la publicitat, per la qual s’intentaven minorar les pràctiques enganyoses, encobertes i agressives del telemàrketing.\nSi fem una ullada al Capítol II de la nova llei, podem apreciar una enumeració de les prohibicions de la mateixa. La mencionada regulació considera deslleial la realització de propostes comercials no desitjades i reiterades per telèfon, fax, correu electrònic o altres mitjans de comunicació a distància, excepte en les circumstàncies i en la mesura que estigui justificat legalment per a fer complir una obligació contractual.\nPer a defensar l’usuari davant d’aquestes pràctiques agressives, la nova llei permet al consumidor oposar-se a rebre spam des de la primera trucada, i obliga a les empreses a donar a aquests clients de baixa de les seves llistes des del primer avís que emetin.\nA més, per tal que l’usuari o consumidor pugui exercitar el seu dret a manifestar la seva oposició a rebre propostes comercials no desitjades, la nova regulació disposa que les trucades hauran de realitzar-se des d’un número de telèfon identificable.\nS’espera que dites modificacions siguin un bon avanç en la protecció dels consumidors i usuaris enfront l’augment de la publicitat agressiva dels últims temps, especialment per part de les operadores de telefonia mòbil.\nwww.rosello-mallol.com utilitza cookies d’anàlisi de tercers per analitzar el trànsit. Necessitem el vostre consentiment explícit per utilitzar-los.


LA NOVA BLANES -\nRepresentant: Ignasi Revetlle Pipio\nNova Blanes 2018\nNova Blanes 2018-\nVeus: Esther Buqueras, Jannet Mariela, Manel Farre, Juanma Fernandez Instrumentistes: Direcció Musical, Piano, Flabiol: Xavi Gomez Baix, Contrabaix: Ignasi Revetlle Guitarra, Trombó: Joan Sanchez Bateria, Fiscorn: Sergi Cabrera Trompetes: Juan Zurita, Alberto Perez Trombó, Fiscorn: Josep Bacardi Saxo Bariton, Flauta, Tible: Eduard Guardiola Saxo Tenor, Flauta, Tenora: Jordi Alsina Saxo Tenor, Clarinet, Tible: Jordi Triquell Saxo Alt, Clarinet, Tenora: Xavi Calvo\nAquest any l’orquestra La Nova Blanes creix incorporant un cantant masculí que aporta més versatilitat mes color musical i un llaç entre el públic i l’espectacle. Formació de 15 professionals, 11 músics\nEl dia 1 de gener de 1985 amb un concert a la parròquia de Santa Maria de Blanes, es presentava oficialment al públic la Cobla Vila de Blanes.La formaven una colla d’antics membres de la banda del col·legi Santa Maria que tenien entre 13 i 21 anys i “molta força i ganes”, tal i com deia la crònica del concert de presentació.\nEn tres anys, la Cobla Vila de Blanes, es va situar entre les millors cobles i els seus components van aconseguir portar a la pràctica la seva idea inicial; el dia 21 de maig de 1988 la Vila de Blanes es convertia en Cobla-Orquestra.\nL’any 1992 es va realitzar una profunda reestructuració i es va produir una sèrie de canvis dins la formació, passant a anomenar-se Cobla-Orquestra Blanes\ni ara actualment, Cobla-Orquestra Internacional Vila de Blanes (La Blanes), tal i com tothom la coneix. Durant aquests anys han realitzat tot tipus d’actuacions.\nDes d’aquelles primeres sortides dels diumenges durant l’estiu, fins als mes prestigiosos aplecs, han ofert un ampli repertori d’audicions, concerts, balls vuitcentistes, oficis, cercaviles i acompanyament d’esbarts.\nDurant cinc anys la cobla Vila de Blanes va organitzar un aconteixement de primera fila dins del món de la sardana: un dels pocs concerts que se celebraven durant l’any, arreu de tot Catalunya, per a dues o tres cobles.\nEren uns concerts on la pròpia formació s’encarregava de l’organització i de convidar una o dues cobles de prestigi per tal d’oferir un repertori ple de rigor musical, amb directors importants, en l’àmbit sardanista, amb un toc de seriositat i al mateix temps d’espectacle, que omplia cada any la plaça de l’església de Santa Maria de Blanes de gom a gom.\nEl primer d’aquests concerts va tenir lloc el 6 de setembre de 1987 i l’últim el 21 d’agost de 1991.\nHan realitzat nombroses actuacions arreu de Catalunya i Rosselló, també a Zarautz, Amorebieta, Bilbao, Gandia o Badajoz i sortides internacionals a França, Andorra, Itàlia, Alemanya i Estats Units.\nCal destacar algunes actuacions singulars com el concert al Saló Sant Jordi del Palau de la Generalitat de Catalunya al 1995, l’acomiadament al Zoo de Barcelona de l’Orca Ulisses al 1994, el Festival Internacional de Maubeuge, a França al 1990, l’actuació a Poppi, amb motiu de l'agermanement d'aquesta vila italiana amb el poble de Palafolls, al 1991; la participació en els actes del casament de l’estàtua de la Llibertat amb l’estàtua de Colom a la ciutat de Les Vegues, als Estats Units al 1992 i a Sête (França) i la participació en dues ocasions al programa de televisió, “Gente Joven” de Televisió Espanyola; Sardana, del canal 33 i Som i Serem, de TV3.\nTambé de l’any 1989 al 1991 vam participar en el projecte La cobla a l’Escola, organitzat per Joventuts Musicals.\nL’any 1995 dins de la 1a Mostra de Cobles Joves, organitzada per la Generalitat dins del prestigiós F. I. M. P. T. FESTIVAL INTERNACIONAL DE MUSICA POPULAR ITRADICIONAL De Vilanova i la Geltrú, la Cobla Blanes va guanyar el Primer Premi a la millor Cobla Jove, el Primer Premi al millor Solista de Tenora i el Primer Premi d’interpretació de Música per a Cobla,\namb una sardanova.\nAixí fins aquests dies, on hem arribat a assolir ser unes de les quatre primeres cobles-orquestres en número d´actuacions segons la revista Showpress.\nL'any 2009 es fa un gran canvi, després de 24 anys ha canviat la direcció musical que passa a mans d'en JOSEP Mº SURRELL, aprofitem per donar les gràcies a tota la gent que fins aquest any ha format part de l'orquestra, amb tot això tenim moltes ganes d'arribar al dia 1 de gener del 2010 per poder celebrar el 25è aniversari de l'orquestra.\nA partir del Juny de 2010, el nom de l'orquestra ha canviat i es diu "La Blanes Orquestra" i la representació de l'orquestra va a carrec del Sr. Josep Maria Surrell.\nDiscogràficament tenim dos LP, un dedicat a la vila de Palafolls (1989) i un segon a Arbúcies (1992); l'hivern del 1997 sotia al mercat el CD "de concert" i l'any 2003 vam gravar "de ball" un CD de ballables en motiu del quinzè aniversari de l'orquestra i l'any 2005 un doble CD de sardanes i concert en motiu del 20è aniversari de la cobla anomenat "Homenatge a Catalunya".\nEl 16 de març de 2014 LA NOVA BLANES.\nEs va tractar d’un fet important per la formació al presentar un nou escenari, vestuari, repertori i un gir amb dos sentits. El primer, la profunda renovació a tots els nivells: so, llum, escenari, vestuari, repertori i caràcter. El segon, tornar a recuperar les essències de l’orquestra amb formació de cobla-orquestra donant un ventall de propostes típiques de les orquestres de gran format catalanes oferint sessions de sardanes, concert i ball.\nRepertori per tots els públics.\nNova Blanes 2018 Població: LA SELVA DEL CAMP\nHora: Tarda, Nit


Pacifiquem el carrer de la Constitució - Resultats votació - Pressupostos participatius de Barcelona - decidim.barcelona\nPacifiquem el carrer de la Constitució\n470 470 seguidores Seguir Pacifiquem el carrer de la Constitució\nDescripció breu: Volem recuperar les voreres per als vianants i donar continuïtat a la mobilitat ciclista i sostenible i millorar els espais d’estada de la parada d’autobús.\nTambé pretenem reduir el trànsit transformant aquest carrer en una via de sentit únic, en direcció Besòs.\nDescripció ampliada: Proposem transformar un tram del carrer de la Constitució —el comprès entre la rambla de Badal i el carrer d’Olzinelles— en una via de sentit únic, en direcció Besòs, i limitar-hi la velocitat de circulació a 30 km/h.\nTambé volem incorporar un carril bici a la calçada d’aquest tram que connecti amb el que hi ha més endavant.\nDestinaríem l’espai sobrant de la calçada a les jardineres i als contenidors de brossa que ara estan ubicats a la vorera, i ampliaríem l’espai d’estada de l’actual parada d’autobús. A més a més, pintaríem places d’aparcament per a motocicletes, n’instal·laríem algunes per a bicicletes, i definiríem zones de càrrega i descàrrega, actualment inexistents en aquest tram.\nTambé milloraríem la confluència dels carrers de la Constitució, de Sagunt i de Parcerisa invertint el sentit de circulació d’aquest últim i el del carrer del Quetzal. Això permetria reduir el temps d’espera dels vianants als semàfors i milloraria la fluïdesa del trànsit a la cruïlla. També contribuiria a combatre la pol·lució, la contaminació acústica i la sinistralitat.\nIncorporació de la perspectiva de gènere: Aquesta reforma dona prioritat, qualitat i seguretat a l'espai que ocupen els i les vianants, essent aquest un mode de mobilitat liderat per dones, infants i persones d'edat avançada. A més, redueix l'espai dedicat als vehicles de motor, mode de mobilitat històricament masculinitzat.\nPersones o entitats impulsores: Inês i Ruth, veïnes del carrer Parcerisa.\nResultats al filtrar per l'àmbit: la Bordetala Bordeta


Coop d’Era | BonDia Diari digital d'Andorra.\nDv., 24/07/2020 - 01:05\nAutor: Valentí Turu\nLa teoria del decreixement fou una de les solucions que plantejava el moviment 15-M al sistema de creixement sense límits i en el qual ens sentim tan còmodes, aparentment. Recordem que els indignats sorgeixen de la crisi econòmica del 2008 i que ja s’enganxa amb una de nova. Si l’anterior crisi va ser provocada per l’abús d’una forma de fer economia gens recomanable, aquesta crisi sanitària (tampoc del tot superada) ens arriba de forma espontània. Aquest cop el capital no té on refugiar-se, no hi ha un mercat alternatiu lliure de coronavirus. De fet, som víctimes del mercat globalitzat que ha evolucionat des de la caiguda del mur de Berlín.\nPerò, un moment, ¿hem rectificat? Hem canviat de model econòmic? És cert que la crisi sub-prime i la del deute sobirà ens ha fet créixer com a país, també ens ha donat més credibilitat i ha assentat uns impostos que ens fan ser homologables amb la resta de països sobirans. Si a la crisi econòmica precedent ja es disposava d’un full de ruta a seguir, a aquesta nova no, i caldrà reinventar-se.\nDeixeu-me explicar-vos una experiència que ens pot aclarir el camí. Una colla d’arquitectes joves que en sortir de la carrera es van trobar un mercat immobiliari enfonsat, tots ells arrelats al territori, van decidir fer una cooperativa. El seu sector d’acció? La reforma de bordes, pallers, corrals, i habitatges. On? A un dels llocs més deprimit de Catalunya: el Pallars. Nínxol de mercat? Serveis al sector primari, que és el que no va patir a l’anterior crisi ni patirà a la pròxima crisi, i dels quals no cal esperar impagaments. Modus operandi? Caixa comuna i repartiment de dividends cada tres mesos per a la declaració trimestral en funció de les hores treballades. Limitacions? Sí, econòmiques, i per aquest motiu combinen la tasca d’arquitectura amb la d’artesania de la fusta, o la producció d’hortalisses per a particulars fent ús de les xarxes socials. Coop, de cooperativa, i Era, de l’espai que existeix en totes les cases de pagès que tant pot servir de paller com de traster.\nBé, aquesta és una de les moltes experiències que hi ha al voltant de les nostres valls, tots coneixeu el Pallars per la pràctica del ràfting i els esports d’aventura. Les nostres valls no gaudeixen d’una Noguera Pallaresa i l’autenticitat dels nostres pobles ha quedat força tocada, però no hi ha res perdut. L’experiència de Coop d’Era és exportable, i possiblement amb uns petits retocs a la Llei de cooperatives que existeix al país el tema podria donar els seus fruits.\nAndorra com a país ha de poder viure sense cues a l’agost, una mica allunyat del model que es basa en la crida massiva de la gent regalant entrades del desaparegut Cirque du Soleil.\nL’equilibri és fràgil per definició, pero igual que en un moviment pendular, cal no allunyar-se gaire del centre. Però en realitat la solució és desplaçar el sistema de referència, ¿capiche? Ara és el moment del less is more. Menys facturació és millor negoci? Amb menys volum hi ha millor oferta? Menys rotació significa un millor benefici? Sí. Fixeu-vos bé que millor no és més. Un pot tenir el mateix negoci amb menys facturació sempre que es millori la despesa. Un pot tenir una molt bona oferta si s’arriba fàcilment al client objectiu. Un pot atendre millor la clientela si aquesta no es massiva.\nIgual que a tots els autònoms del país, a mi em tocarà aplicar aquestes receptes al meu propi negoci. L’esgotament del model econòmic en el qual vivim ens afecta a tots, petits o grans, assalariats o emprenedors, sector privat i públic. El que està clar és que caldrà actuar després de Meritxell. Encara estem una mica desconcertats, potser hem estat massa dies confinats i estem encara atordits, però és una responsabilitat individual actuar amb eficiència i respecte pels escassos recursos econòmics de què aviat disposarem. El decreixement i el món postpandèmic van lligats, la societat continuarà funcionant, però diferent, potser l’Estat estarà menys present en les nostres vides i segurament el voluntariat, més reconegut. Tots tenim el nostre paper a desenvolupar i totes les idees són vàlides, menys aquelles que són d’un temps ja perdut.\nEscrit per J. Cabot el Dv., 24/07/2020 - 10:48 Enllaç permanent\n100% Valentí. Hi ha manca voluntad per canviar el model econòmic. El pais no pot viure del tabac i altres especulacions.\nLes darreres opinions de Valentí Turu...


La Festa Major de Sant Andreu arrenca la seva activitat nocturna | Andreuenc\nLa Festa Major de Sant Andreu va viure la seva primera nit de festa a la carpa de la mà dels Tutsies i Dj Fede. Malgrat ser una nit de les més fredes de l’any, la carpa es va anar omplint a poc a poc.\nEls Tutsies tenien el repte d’esclafar un públic que va decidir fer front al fred. Amb versions dels anys 80 i altres dels 2000 es van posar al públic a la butxaca, amb uns músics de qualitat amb una gran capacitat d’interacció amb el públic i qualitat musical.\nVan deixar el llistó molt alt i van passar el relleu a Fede Sardà, que com ja fa uns anys, no es deixa perdre l’oportunitat de convertir la carpa en Luz de Gas per unes hores. Sap exactament que ha de punxar i com fer tremolar la carpa de Sant Andreu, el Luz de Gas i d’allà o el demanin. Per aquest motiu, ahir mateix va recollir al Mercat de les Flors el guardó Premi ARC de la Indústria del Directe, per la seva trajectòria professional.\nEn DJ se sent orgullós de ser de Sant Andreu, viu la festa des del cor, i crea amb el poble de Sant Andreu un atmosfera de festa única.\nEtiquetes: carpaconcertsFede SardàFesta Major 2017Festa Major de Sant AndreufotogaleriesLuz de GasmultimèdiaTutsies


Cultura Archives - Pàgina 41 de 96 - Ràdio Sant Andreu\nHome / Cultura (page 41)\nL’escriptor Jordi Martí presentarà a la Biblioteca Aigüestoses la seva segona novel·la\nabril 19, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 1,015 Views\nVinculat durant molts anys en diverses entitats culturals de Sant Andreu de la Barca, l’escriptor Jordi Martí presenta aquest divendres 20 d’abril a les 19h, a la Biblioteca Aigüestoses la novel·la, ‘La mort no és el final’. La presentació anirà ...\nLiteratura, teatre, cinema i música a les activitats de Sant Jordi a Sant Andreu de la Barca\nabril 18, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 545 Views\nEl regidor de Cultura i Joventut, Juan Pablo Beas ha fet un repàs a Ràdio Sant Andreu de les activitats de Sant Jordi.\nL’escriptor Evilasio Moya presenta el llibre ‘Sant Andreu de la Barca, amor y entraña’\nabril 17, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura 942 Views\nL’autor ha escrit un llibre on ofereix al lector una passejada pels indrets i llocs destacats de Sant Andreu de la Barca. Evilasio Moya, ret un homenatge a Sant Andreu de la Barca oferint un recorregut històric i literari ...\nLa Colla de Diables oferirà un correfoc inspirat en la llegenda de Sant Jordi\nabril 16, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 884 Views\nXavier Bes com a president de la Colla de Diables ha donat detalls del correfoc al programa Via Directa de Ràdio Sant Andreu. La Colla de Diables participa dels actes de Sant Jordi a la ciutat amb la celebració del ...\nEl Certamen Literari de Sant Andreu de la Barca presenta noves bases amb importants novetats\nabril 13, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 1,054 Views\nEl regidor de Cultura, Juan Pablo Beas ha fet la presentació de la XIX edició del Certamen Literari Ciutat de Sant Andreu de la Barca. L’Ajuntament es qui organitza i convoca el certàmen amb la col·laboració del Fòrum Cultural Gaspar ...\nL’espectacle ‘P de pallasso’ arriba al Teatre Núria Espert\nabril 12, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 446 Views\nEl dissabte 14 d’abril a les 18h el pallasso Sabanni oferirà el seu espectacle ‘P de pallaso’ a Sant Andreu de la Barca. Ferran Campmany, tècnic de Cultura a l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca ha comentat l’obra en ...\nUna sardana del compositor local Joan Bosch, opta al premi ‘La Sardana de l’Any’\nmarç 29, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 830 Views\n‘Al Casino amb els Montgrins’ ha estat seleccionada com una de les 10 millors composicions de sardanes de l’any i opta al premi a ‘La Sardana de l’Any’. El compositor local, Joan Bosch, ha comentat a Ràdio Sant Andreu les ...\nLa comèdia ‘Il·luminats’ arriba el 7 d’abril al Teatre Núria Espert\nmarç 28, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 1,158 Views\nRàdio Sant Andreu us ofereix un reportatge sobre l’obra ‘Il·luminats’ que les companyies Sensedrama i Frec a Frec oferiran el 7 de ‘abril a les 21h en el Teatre Núria Espert. Hem parlat amb els actors i actrius de l’obra ...\nLa colla dels Castellers de l’Adroc ja és una realitat després del seu bateig\nmarç 26, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 1,730 Views\nSant Andreu de la Barca ja té de nou una colla castellera, després del bateig dels Castellers de l’Adroc celebrat el 25 de març. Ràdio Sant Andreu ha entrevistat a Ibai i Idoia Zúñiga, Aser Rodriguez, Lucía Serrano i Aleix ...\nLa literatura estarà molt present als carrers de Sant Andreu de la Barca durant el mes d’abril\nmarç 26, 2018\tActualitat Sant Andreu Barca, Cultura, Destacats 467 Views\nTextos de Maria Aurèlia Campmany, Manuel de Pedrolo, Pompeu Fabra, Mnauel Vázquez Montalbán o fragents d’obres com Frankenstein, El petit príncep o La venganza de Don Mendo’ es podran llegir en diferents espais de la ciutat al mes d’abril. El ...\nPage 41 of 96« First...102030«3940414243\t»\t506070...Last »


L'home del sac: Miserables\nAvui el govern valencià ha ordenat el tancament d'un altre dels repetidors de TV3. Només puc sentir fàstic per aquesta gentussa. Tant de parlar de la llibertat i la única llibertat d'expressió que toleren és la seva quan la utilitzen per mentir i atacar als que no són com ells. Ara es deuen morir de riure veient com putegen als quatre valencians que queden que conserven la seva llengua i cultura i tenien amb TV3 la possibilitat de veure un canal de televisió d'una mínima qualitat en la seva llengua.\nEs tractava d'un canal de televisió que emetia en unes condicions legals no massa clares, és cert, però també és cert que se suposa que hi havia interès arreglar-ho i pràcticament estava solucionat el tema. De fet tot estava pendent d'unes assignacions de canals del Ministeri d'Indústria, que com és normal en el poder espanyol li importa una merda un canal de televisió en català, fins i tot quan el ministre era en Joan Clos no van fer pràcticament res. Era un canal que no feia cap nosa, que no generava cap cost, ja que fins i tot van ser les persones interessades en veure'l que van finançar els repetidors. Només puc entendre que el tanquen per callar una veu, i acabar d'eliminar d'aquella terra qualsevol rastre de la seva llengua, o qualsevol veu divergent amb el nacionalisme espanyol més ranci (que TV3 ja ho és prou a vegades d'espanyola). Un altre tema seria mirar a qui s'han assignat els canals de TDT al País Valencià: trobem un ventall de canals que van de l'espanyolisme a l'ultra-espanyolisme, deixant fora la única televisió que oferia un projecte creat des de València i en valencià. I després tiraran pedres al CAC...\nEtiquetes de comentaris: colonització, llengua, mitjans de comunicació\nEl nacionalisme espanyol pot arribar a ser molt cabró. També és cert que d'alguna forma és una acció/reacció davant el nacionalisme català que també és força cabró. Aquest Estat espanyol és un estat enfrontat, amb velles ferides que provenen de segles i això de Tv3 reflexa que la batalla encara continua. És una llàstima. Sóm com nens petits que ens barallem per tonteries....saludus i bon cap de Setmana.\n29 de novembre de 2008 a les 12:52\nEl nacionalisme espanyol en la relació amb les altres nacions sobretot a nivell interior s'ha bassat en la "mala leche"\nAlhora de crear un espai.\nUnificar amb visió a assimilar les minories i alhora a ser un projecte poc atractiu i provincià per aquestes.\nNo oblidem que quan algú del PSC accedeix a un càrrec ministerial, comptant primer que solen estar infrarepresentats esdeven "ministros de España", s'han d'esbandir de tota catalanitat i que n'esperavem de Clos i Montilla ells mai han sentit TV3 com la seva.\n29 de novembre de 2008 a les 19:17\nLa despesa pública i com canvien les coses segons ...\nLes eleccions als Estats Units d'Amèrica


Tema 5 CONDICIONAMIENTO INSTRUMENTAL  | Aprenentatge, Motivació i Emoció (AME) (UB) | Unybook\nTema 5 CONDICIONAMIENTO INSTRUMENTAL (2017)\nTema 5 CONDICIONAMIENTO INSTRUMENTAL\nTEMA 5: CONDICIONAMIENTO INSTRUMENTAL Tornem a parlar d’aprenentatge, el condicionament instrumental es el aprenentatge a partir de les conseqüències de les accions que fem.\nEn el condicionament clàssic les respostes son automàtiques. En canvi en el condicionament instrumental no pas, per exemple amb un càstig es suposa que el nen anirà reduint la conducta de “pegar a la seva germana”, y també amb un reforç positiu cada cop s’augmenta la conducta.\nThordike va començar la seva obra a finals del segle XIX. Va començar a estudiar als animals, haurien de ser capaços de resoldre problemes senzills. Va ser alumnes de William James a la universitat de Harvard.\nL’intent original de Thorndike va ser estudiar la intel·ligència animal. La publicació de la teoria de la evolució de Darwin va fer que moltes persones es preguntessin fins a quin punt les capacitats intel·lectuals humanes estan presents en la resta d’animals.\nEls primers experiments presenten poques novetats, no obstant, les conclusions i la teoria que va desenvolupar a partir d’aquestes observacions constitueixen una important aportació científica.\nVa proporcionar un marc nou i sistemàtic per a la investigació dels processos d’aprenentatges.\nEn les primeres investigacions va treballar amb animals com els gats, i les seves caixa problema que s’obriran amb un pestell. La primera vegada que el gat era dipositat a la gàbia, es movia d’un cantó a l’altre d’una manera aparentment desordenada.\nFinalment, el gat pressionava el pestell, la porta s’obria i l’animal tenia accés a menjar.\nAl repetir aquest procediment varies vegades, el que s’observa es que el gat cada cop el costa menys sortir de la gàbia, aprèn fent accions que l’alliberen de la cosa desagradable, es a dir, la habilitat del animal per obrir la gàbia augmentava, requerint cada com menys temps per accionar el pestell.\nEls gats utilitzen un mecanisme per poder sortir, ell pensa que s’estableixen relacions no tant amb la conducta y les seves conseqüències si no, més aviat entre la gàbia (estímul) y la resposta. Es a dir, en presencia de certs estímuls algunes respostes es reforcen y altres no ( ER); Els seus estudis reflecteixen un aprenentatge d’Associació entre un estímul i una resposta. A partir d’aquí ell formula una de les lleis mes importants per la psicologia: Llei de l’efecte.\nLlei de l’efecte Si una RESPOSTA executada en presència d’un ESTÍMUL va seguida d’un fet satisfactori, l’associació entre l’ ESTÍMUL i la RESPOSTA s’enforteix. SI la RESPOSTA va seguida d’un fet molest, l’associació es debilita.\nEs important remarcar que els animals aprenen una associació entre la RESPOSTA i els ESTIMULS presents en el moment de la RESPOSTA. La conseqüència de la RESPOSTA no està implicada en la associació.\nLa conseqüència , satisfactòria i molesta, simplement serveix per enfortir o debilitar la associació entre a RESPOSTA i la situació estimular.\nLa formulació original manté que els reforçadors enforteixen les connexions entre els estímuls i les respostes que les precedeixen. Les respostes instrumentals són hàbits elicitats per estímuls antecedents, sense considerar les conseqüències per part del subjecte.\nCondicionament clàssic vs. Condicionament instrumental A diferència dels gossos de Pavlov, els gats de Thorndike “controlen” la presentació del menjar. Es a dir, els estímuls que es presenten a l’animal no són independents de la seva conducta.\n1.PROCEDIMENTS EXPERIMENTALS DEL CONDICIONAMENT INSTRUMENTAL Algunes tècniques contemporànies són similas als procediemnts de Thorndike. A partir d’aquí es comencen a estudiar aquests fenòmens de dos maneres principals (mètodes): Assajos discrets: Consisteix en agafar l’animal, posar-ho en situació o aparell repetides vegades i, l’animal farà alguna resposta (només poden realitzar la RESPOSTA una vegada col·locats). Per exemple: el ratolí en el laberint i també el passadís.\nOperant lliure: Posem a l’animal en una situació per obtenir una resposta negativa o positiva. L’animal va fent el que vol. Es a dir, un cop situat al animaló en la situació experimental pot efectuar les RESPOSTES que vulgui repetidament. Per exemple: els coloms que picotegen tecles que s’il·luminen, o les ratetes que pressionen les palanques.\nMètode d’assajos discrets Habitualment s’utilitza algun tipus de laberint. L’ús del laberint va ser introduït per Small a principis del segle XX. Va investigar el sistema de caus que les “rates cangur” construeixen en el seu ambient natural.\nUn assaig consisteix en introduir l’animal en l’aparell i un cop a realitzat la resposta instrumental, se’l retira. Només es permet una resposta per assaig. En funció de la situació experimental es mesura la làtencia de la resposta, el percentatge de respostes correctes, la velocitat de carrera...\nS’avalua utilitzant: ▪ ▪ ▪ ▪ Temps de recorregut La velocitat Latència de resposta Percentatge de respostes correctes Corredor (o laberint) de passadís recte: S’enregistra el temps o velocitat que l’animal utilitza per recórrer el corredor. L’animal va investigant i al final del passadís es troba menjar.\nLaberint en T: En el punt de decisió s’ha d’escollir entre girar a la dreta o a l’esquerra. S’enregistra el percentatge d’eleccions correctes.\nPiscina de Morris: A les rates de entrada no els hi agrada l’aigua, però són molt bones nedadores. S’introdueix a la rata dins de la piscina, ella vol sortir d’allà, i neda dins trobar una plataforma. Si jo la trec de la situació experimental, però la torno a introduir així repetides vegades, la rata cada cop nedarà més directa cap a la plataforma.\nUna part important d’aquesta situació experimental, es que les rates tenen un patró, es a dir, unes senyals o indicacions que els indica la orientació de la plataforma. Si no tinguessin aquets patrons o claus no aprendrien, ja que la situació on es troba la piscina te cortines negres amb una marca i l’aigua esta tenyida de color blanc.\nD’aquesta manera la rata s’orienta millor cap a la plataforma i cada cop neda més ràpid cap a ella.\nPlace cell: Tenim neurones que codifiquen la orientació del espai, d’aquesta manera podem fer mapes mentals (sistema molt sofisticat).\nMètode d’operant lliure Els mètodes d’operant lliure van ser ideats per B.F. Skinner (1938) per estudiar la conducta d’una manera més continua de la que és possible amb els laberints.\nLa característica principal és que l’animal pot realitzar la conducta instrumental tantes vegades com vulgui durant la sessió experimental.\nLa resposta instrumental és la de prémer una palanca o picotejar una tecla, per rates i coloms, respectivament. L’execució de la resposta va seguida per l’entrega del reforçador (normalment menjar). Es mesura la taxa de respostes, és a dir, el nombre de respostes per unitat de temps (segons, minuts...).\n▪ Procediment d’operant lliure La majoria de les rates no pressionen la palanca (pp) quan es col·loquen a la caixa.\nExisteixen uns passos preliminars: ▪ Entrenament a la menjadora S’ensenya primer als animals quan està disponible el menjar...\nEmparellant el so de l’aparell que subministra el menjar (EC) amb el menjar (EI). A aquesta fase se a denomina entrenament a la menjadora. Així fins que el subjecte ja està preparat per aprendre la resposta instrumental requerida.\n▪ Emmotllament (Shapping) Per a pressionar la palanca és necessari que l’animal s’acosti a ella, aixequi les potes i la premi.\nEn un principi es pot reforçar a l’animal quan s’acosti a la palanca. Desprès se li pot entregar el premi nomes quan toqui o olori la palanca. Finalment, es pot entregar el premi nomes si realitza pressions de palanca (pp). La seqüència de passos d’entrenament es denomina emmotllament per aproximacions successives.\nVaig reforçant conductes que cada cop s’assemblen més al que o vull aconseguir.\n1.1 PROCEDIMETNS DEL CONDICIONAMENT INSTRUMETAL ▪ ▪ ▪ ▪ Reforçament positiu Càstig positiu Entrenament d’omissió Reforçament negatiu Els procediments de condicionament instrumental venen determinats per: ▪ ▪ El tipus de conseqüència: -Apetitiva -Aversiva Resultat del procediment: -Reforçament: augment en la taxa de resposta -Càstig: disminució en la taxa de resposta ▪ La correlació existent entre la resposta i la conseqüència: -Positiva -Negativa Reforçament positiu: L’execució de la resposta instrumental porta a l’aparició d’un estímul agradable. La contingència positiva entre la resposta instrumental i l’estímul apetitiu produirà un increment en la taxa de resposta.\nFaig una acció i obtinc una resposta que m’agrada. D’aquesta manera augmenta la taxa de respostes.\n▪ ▪ ▪ Tipus de conseqüència: Apetitiva Contingència resposta – conseqüència: Positiva (Ha més respostes més menjar) Resultat: Increment de la resposta Càstig positiu: L’execució de la resposta instrumental porta a l’aparició d’un estímul desagradable. La contingència positiva entre la resposta instrumental i l’estímul aversiu produirà una reducció en la taxa de resposta.\nQuan tu fas una acció, reps una conseqüència negativa. L’execució de la resposta instrumental porta a la aparició d’un estímul desagradable.\n▪ ▪ La contingència es positiva entre la resposta instrumental i l’estímul aversiu produirà una reducció de la taxa de resposta.\nCom a resultat es produeix una supressió o disminució de la resposta.\nExemples: tortures. Es tracta de donar seguidament allò que et desagrada.\nEntrenament d’omissió: L’execució de la resposta instrumental provoca la desaparició d’un estímul agradable. La contingència negativa entre la resposta instrumental o l’estímul apetiu produirà una reducció en la taxa de resposta.\n▪ ▪ ▪ Es un càstig negatiu amb una conseqüència apetitiva.\nContingència resposta – conseqüència es negativa, ja que retirem l’estímul agradable.\nCom a resultat obtenim una disminució o supressió de la resposta.\nNo reps una cosa desagradable com “pegar-te”, sinó que et treuen allò que t’agrada.\nExemple: Arribes tard a casa i no et deixen sortir. No deixar-te fer alguna cosa que t’agrda.\nReforçament negatiu: L’execució de la resposta instrumental provoca la desaparició (fugida) o impedeix l’aparició (evitació) d’un estímul desagradable.\nLa contingència negativa entre la resposta instrumental i l’estímul aversiu produirà un increment en la taxa de resposta.\nFaig accions per evitar allò (conseqüència) que em desagrada.\n▪ ▪ ▪ Tipus de conseqüència: Aversiva.\nContingència resposta – conseqüència: Negativa Resultat: Increment de la resposta.\nExemple: A vegades els pares són molt insistents amb un tema “ ordena la habitació” al final o acabes fent per no escoltar les queixes. Quan pulles al cotxe per posar-te el cinturo sona un “pi” llavors et fiques el cinturó per no escolar-ho. Faig coses per evitar coses desagradables.\n2.DESVENTATGES D’UTILITZAR EL CÀSTIG El càstig pot ser un mètode de canvi del comportament tant efectiu com el reforçament. Però el càstig té efectes emocionals (por, ira) que poden impedir l’aprenentatge. Pot portar a una reducció de totes les conductes, no només de la castigada (“aquesta és una pregunta estúpida”). Requereix d’una monitorització continua. Pot portar a agressió. Moltes vegades no és un programa, si no que és una resposta...\n▪ Perquè amb nens no s’utilitza un càstig positiu? El càstig pot ser un mètode de canvi de comportament tant efectiu com el reforçament. Però el càstig té efectes emocionals (por, ira) que poden impedir l’aprenentatge.\n3.ELEMENTS DEL CONDICIONAMENT INSTRUMENTAL Exemple: Estudi del 2000, on es volia veure si la gent pot aprendre de la mateixa manera.\nInicialment les persones veien dos signes japonesos de manera aleatòria, escollien un. Depèn del signe que escullen els hi donava al 80% diners i al escollir altre els i donaven el 20%.\nUn cop això presentaven el A q donava el 80% de vegades amb el C, D, F,E : si la gent aprèn amb recompensa la gent tenia tendència a agafar el A. En canvi el B que era el 20% de diners el presentaven amb el C, D, E, F, amb càstig.\nParkinson (dèficit de dopamina a la mesoestriada): els hi passen la proba amb dopamina y altre sense dopamina.\nQue passa amb la gent que pren dopamina aprenia ve al escollir però no aprenia ve a evitar bé, tenen molta facilitat per aprendre sobre el reforçament però no sobre el càstig. Sense dopamina no aprenia ve a escollir A, però evitaven millor el càstig.\n3.1 LA RESPOSTA INSTRUMENTAL 3.1.1 VARIABILITAT I ESTEROTÍPIA Que passa quan els animals tenen diferents possibilitats per escollir diferents opcions. Els animals y les persones tenim tendència a estereotipar les respostes, per això es produeix una disminució de la variabilitat de la resposta.\nPerò puc fer un experiment per pujar la variabilitat en les resposta, però s’ha de reforçar d’una forma especifica y automàtica, si no es reforça automàticament i explicita.\nEn l’experiment de Page i Neuringer (1985), coloms havien de picotejar dues tecles (esquerra i dreta), però les seqüències han de ser diferents de les 50 seqüències anteriors. Per tant s’han de generar patrons novedosos en cada assaig. En la condició de control es proporciona reforçador cada vuit seqüències sense que hagin de ser diferents.\n▪ ▪ Pel contrari, el resultat típic del reforçament instrumental és una disminució de la variabilitat de la resposta.\nEl condicionament instrumental pot reforçar la variabilitat de les respostes, sempre quan s’estableixi la variabilitat com una operant. PERÒ si la variabilitat no es reforça la resposta es fa més estereotipada.\n3.1.2 RELLEVÀNCIA O PERTINÈNCIA La deriva instintiva dels germans Breland i Breland, que es dedicaven a entrenar animals, en aquest cas ossos rentadors, explicaria aquest fenomen.\nObjectiu: el os rentador, havia de deixar una moneda dintre d’una capça.\nNo eren capaços de aconseguir-ho, perquè és un instint que tenen, quan un d’aquest animals troba un objecte valuós el seu instint es guardar-ho. Per molt que insisteixi és difícil ensenyar-li perquè va en contra de la deriva instintiva de l’animal. O sigui jo puc entrenar o ensenyar aspectes simples però aquelles que vaguin en contra dels instints dels animals, són molts difícil.\nDe altre banda hi ha comportaments que venen donats per la espècie, llavors entrenar-ho o ensenyar-ho és molt més fàcil. En conclusió hi ha respostes que són més fàcil i més difícil de ensenyar.\nLes respostes relacionades amb el reforçador són més fàcils de condicionar que les conductes que no hi estan relacionades.\n3.2 EL REFORÇADOR (conseqüències) La quantitat i qualitat del reforçador influeix a la taxa de resposta.\nExemple gràfica: com millor i més gran és més alt...\nHutt (1954) va mostrar que la quantitat i la qualitat del reforçador influeixen en la taxa de resposta.\n3.2.1 CANVIS EN EL VALOR DEL REFORÇADOR Te a veure amb la quantitat del reforçador, però moltes vegades es un fet relatiu del que estic acostumant a rebre.\nCrespi (19423) va ser el primer en descriure els efectes d’un canvi en la quantitat de la recompensa: Tinc dos grups d’animals.\nGrup 1: 16 boletes de menjar  corba més petita Grup 2: 255 boletes de menjar corba d’aprenentatge més gran En un moment donat a partir del punt X, Al Grup 1 hi dono 255, augmenten la taxa de resposta. I al altre Grup 2 de 255 hi dono 16, redueixen la taxa de resposta. Això es coneix com contrast positiu i negatiu.\nAltre exemple: Canvis en quantitat del reforçador Les rates eren posades en un corredor / laberint. La resposta consistia en recórrer un corredor per obtenir el reforçador. Reforçador diferents quantitats de pellets (boletes dolces de menjar) depenent del grup i la fase experimental.\n(Mellgren, 1972) G-G es mante la resposta P-P es mante la resposta P-G  contrast positiu (resposta alta) G-P contrast negatiu (resposta baixa) 3.3 LA RELACIÓ RESPOSTA – REFORÇADOR 3.3.1 Contigüitat temporal Entra la meva resposta i el que jo espero passa un temps, es dona per suposat que passarà alguna cosa. La meva resposta té un tipus de conseqüència, si no tinc això tenim un problema per aprendre.\nLa resposta i el reforçador al anar junts dona més possibilitats de que es donarà.\nEl temps en l’aprenentatge es clau, la demora en el lliurament del reforçador produeix un deteriorament de l’aprenentatge (Dickinson, Watt i Griffiths, 1992).\nTemps entre apretar la palanca i donar el menjar.\nA vegades no puc reforçar de forma immediata, existeixen dues maneres per a poder aconseguir aprenentatges amb procediments de demores resposta – reforçador grans o elevats: • Reforçador secundaris o condicionat És un estímul que em recorda que tindre una recompensa més endavant. Un EC associat amb un reforçador, pot actuar com a reforçador de la conducta instrumental ( ex.\nReforç verbal, clik video del gosset..). S’anomena secundari ja que la seva capacitat de reforçador no és innata sinó apresa.\nAquests reforçadors secundaris actuen com a pont entre la resposta i el reforç primari.\n• Hipòtesi del marcatge És un recordatori de la resposta. Marca la resposta d’alguna manera perquè pugui ser distingible de les altres respostes (llum, moure l’animal en un altre lloc després d’haver fer la resposta...).\nExemple: l’ascensor; botó; llum.\nLiieberman, Mclntosh i Thomas (1979). La resposta d’elecció d’unes rates era assenyalar per un estímul en el grup experimental i no assenyalada en el grup de control.\nEls subjectes del grup marcat van aprendre la R (amb demora en el reforç de 60s) molt millor que els subjectes del grup no marcat.\nExemple de Williams (2000). Rates els hi donen menjar al pressionar una palanca cada 30 segons. A les rates els hi costa aprendre. En una altre condició la rata quan pressiona la palanca al cap de 5 segons s’encén una llum y als 30 cau la bola de menjar, obtenen un increment de la taxa de resposta.\nControl: R ------------------C llum(30s) Experimental 1 R----(5s)llum------------------ C Experimental 2 R-------------(25s)llum---C (les rates no aprenen)  Bloqueig, no associen la palanca amb el menjar, elles aprenen que quan apareix la llum apareixerà el menjar, elles esperen a que s’encengui la llum, així disminueix la taxa de resposta.\n3.3.2Contingència resposta – reforçador La contingència es refereix a la relació predictiva entre la resposta instrumental i el reforç. La contingència respostareforç es defineix en termes de la probabilitat de que el reforç (Er+) es presenti quan la resposta instrumental (R) s’ha efectuat [p (Er+ / R)] i la probabilitat de que s’obtingui reforç quan la resposta instrumental no s’ha realitzat [p (Er+ / noR)].\nHammond (1980) va manipular la contingència entre la resposta i el reforçador en un grup de rates que premien una palanca per obtenir menjar.\n-Quan la contingència era positiva, la taxa de resposta era al voltant de 3-4 respostes.\n-Quan la contingència es va fer nul·la presentant reforçadors “gratuïts”, la taxa de respostes va baixar a 0.\nL’entrega del reforçador es depenent de l’aparició prèvia de la resposta instrumental. Les conductes supersticioses son conductes que s’associen a un reforçador però realment no porten a cap.\n• Conducta supersticiosa Skinner (1948), experiment amb coloms. El colom feia conductes supersticioses, donava una volta i menjava, llavors el colom va associar a donar voltes i menjar.\nSkinner defensa que els animals aprenen per contingències (normalment altes), entre una resposta i la seva conseqüència, ja que cada cop que feien aquella conducta menjaven, o nosaltres al portar un amulet aprovem un examen. La idea del Skinner es que la conducta supersiticiosa ve de la relació entre la contingència i la relació causal.\nL’experiment de superstició de Skinner (1948) posa a prova el paper de la contigüitat temporal enfront el de la contingència en l’aprenentatge instrumental.\nDefensa que la contigüitat temporal està per sobre la contingència. Skinner (1948) va presentar menjar cada 15segons a uns coloms, independentment del seu comportament. Va observar que els seus coloms acabaven duent a terme diferents conductes de forma estereotipada.\nSkinner va concloure que es basava en un reforçament accidental.\n• Indefensió apresa Una contingència positiva forta entre una resposta instrumental i un reforçador significa que la resposta controla el reforçador. Gran part de la investigació s’ha centrat en els efectes de control sobre la estimulació aversiva.\nSabem que una resposta donada amb un reforçador aquesta resposta augmenta, jo faig aquesta resposta per obtenir més reforçadors o menys càstigs.\nSeligman al 1975, va fer el procediment de: Grup 1: en la primera fase els hi donava una descarrega, però al moure una roda, evitaven la descarrega (reforçament negatiu) Grup 2: tot igual però ells encara que moguessin la roda tenien una descarrega Grup 3: no hi havia cap descarrega En la segona fase el grup 1 i 3 Ell va observar que els dos grups que en el grup Control (Grup 1) y el Experimental (Grup 3), aconseguien millor escapar o evitar la descarrega, en canvi en el Grup 2 no aconseguien escapar. Per tant conclou que l’animal del grup 2, les seves respostes no tenen conseqüències, no pot fer res i res serveix per evitar la descàrrega. Això es la indefensió apresa. Es a dir no tinc control sobre el que em passa.\nRESULTATS: La idea de Seligman això es aplicable al humà, en els casos socials o clínics per exemple maltractament, “faci el que faci al arribar a casa el meu pare em pegarà, això em comporta a no fer res”.\nTEORIES SOBRE LA INDEFENSIÓ APRESA 1.Hipòtesi de la interferència de respostes: Durant la fase de descàrregues inescapables, els animals aprenen a quedar-se immòbils, i aquesta resposta interfereix amb la resposta posterior (fase 2) de fugida.\n2.Hipòtesis de la indefensió: Durant la fase de descàrregues inescapables, els animals creen l’expectativa que la seva conducta no pot controlar els esdeveniments de l’entorn. En conseqüència, aquesta expectativa dificulta l’aprenentatge posterior, quan els animals poden controlar realment els esdeveniments.\nHipòtesis de la indefensió (Seligman, 1975): L’exposició a esdeveniments incontrolables produeix indefensió degut al desenvolupament de l’expectativa segons la qual aquests esdeveniments són independents de la conducta.\nL’expectativa de incontrolabilitat produeix certs dèficits importants: ✓ Dèficit motivacionalDesprès d’adquirir indefensió, animals i humans són “incapaços” d’iniciar conductes voluntàries.\n✓ Dèficit cognitiu La forma de l’expectativa que no tenim control sobre els esdeveniments ambientals fa que no ens beneficiem de la nostra experiència futura.\n✓ Trastorns emocionalsEstudis sobre indefensió amb humans mostren que desprès d’una experiència incontrolable, s’observa un increment de sentiments d’indefensió, incompetència, frustració i depressió.\n4. PROGRAMES DE REFORÇAMENT Un programa de reforçament és una pauta o regla que determina la forma i el moment en què una resposta del subjecte anirà seguida d’un reforç.\nEls programes de reforçament són una de les tècniques conductuals més potents que es coneixen. Afecten profundament a la conducta i és per això que s’hi ha prestat tanta atenció durant les ultimes dècades.\n4.1 TIPUS DE PROGRAMES DE REFORÇAMENT • Reforçament continu L’ocurrència de la resposta instrumental provocarà el 100% de les vegades la entrega del reforç.\nEls programes de reforçament que reflexen més adequadament l’ambient natural dels animals són els de reforçament intermitent, i no tant els de reforçament continu. Això seria degut a que poques vegades totes les respostes en l’ambient natural van seguides d’una recompensa.\n• Refornçament intermitent (quatre programes bàsics: RF, RV, IP i IV) Els programes de reforçament intermitents s’han estudiat normalment en caixes de Skinner, ja que permeten una observació continua de la conducta de l’animal i analitza els canvis en la taxa de resposta d’aquests.\nExisteixen quatre tipus de programa de reforçament. En dos d’aquests, el de raó, la recompensa està determinada pel numero de respostes que el subjecte realitza. En els altres dos, d’interval, la resposta és reforçada només després d’un cert període de temps.\nA més a més, cadascuna d’aquestes classes de programes (Raó o Interval), es diferencien segons el criteri sigui fix o variable.\no PROGRAMA DE RAÓ FIXA (RF ) Existeix una raó fixa entre el numero de respostes que dóna l’animal i el numero de reforços que rep.\nExemple: L’entrega d’un reforç cada 10 pressions de palanca RF10 Patró de resposta: ✓ Taxa constant i alta un cop començat la conducta instrumental.\n✓ Es pot trigar un temps en començar de nou la resposta requerida (pausa post-reforçament).\no PROGRAMA DE RAÓ VARIABLE (RV) Es necessita un número de respostes diferents per l’entrega del reforç. El valor numèric del programa de raó variable indica el número promig de respostes requerides per aconseguir el reforç.\nEl numero de respostes sempre és impredictible.\nPer exemple: RV10, s’entrega a l’animal un reforç cada 13 pressions, 7 pressions, 9 pressions, 15 pressions, 10 pressions... es a dir RV10 = 10±5 pressions.\nJa que tenim el número de respostes necessàries no es predictible, tampoc hi ha pauses predictibles. S’acostuma a respondre amb una taxa de respostes clarament estable.\nPer exemple: una maquina “escurabutxaques”, alguns esports... funcionen mitjançant raó variable.\nRV i RF: taxa global de respostes en els dos programes es similar sempre i quan es requereixin un número similar de respostes. El patró de resposta és més estable en la RV ja que no hi ha tantes pauses.\no PROGRAMA D’INTERVAL FIX (IF) La resposta és reforçada només després d’un cert període de temps fix.\nPer exemple: es reforça a picotejar una tecla cada 4 min (IF 4min). Així les respostes donades durant aquests 4 minuts no reben reforç, únicament la resposta als 4 minuts rep reforç.\nEls animals aprenen a esperar a donar la resposta. A mesura que el temps de “disponibilitat” del reforç s’acosta, la taxa de respostes augmenta. Es caracteritza per una taxa de resposta baixa i inestable.\nExemple: Convocatòria d’exàmens de la facultat.\no PROGRAMA D’INTERVAL VARIABLE (IV) La resposta és reforçada només desprès d’un cert període de temps variable; es a dir, poden ser impredictibles. Com els programes de raó variable, els IV mostren taxes de resposta constants i estables (però relativament baixes), sense pauses regulars.\nExemples: -Un venedor de qualsevol tenda (un for de pa).\n-El cotxe que el tenim al mecànic.\n-Quan es pengen les notes d’un examen als dossiers electrònics.\no COMPARACIÓ DELS PROGRAMES DE RAÓ I D’INTERVAL Tan els programes de raó fix (RF) com els interval fix (IF) produeixen una pausa predictible en les respostes desprès de la presentació del reforç.\nEls programes de raó variable (RV) i els de interval variable (IV) mantenen taxes estables de resposta, sense pauses predictibles.\n• Reforçament de taxes de resposta En els programes de reforçament diferencial de taxes altes (RDA), una resposta es reforça només si apareix dins d’un període determinat de temps posterior a la ultima resposta.\nPer exemple: es reforça quan l’animal realitzi 20 respostes per minut.\nEn canvi, en un programa de reforçament diferencial de taxes baixes (RDB), el subjecte ha d’evitar respondre fins que hagi passat un determinat període de temps. Si el subjecte s’ajusta a aquest requisit, la següent resposta que emeti serà reforçada. Un error fa que el comptador es posi a zero.\n5.L’ESTRUCTURA ASSOCIATIVA DEL CONDICIONAMENT INSTRUMETAL 5.1 ASSOCIACIONS 5.2 L’EXTINCIÓ No existeixen a la natura programes de reforçament que segueixin actuant al llarg de tota la vida de l’organisme. Les respostes que aconsegueixen reforçament en un moment determinat poden deixar de ser eficaces quan canvien les circumstàncies. El no reforçament d’una resposta que prèviament havia estat reforçada s’anomena extinció.\nEn el condicionament instrumental, a l’igual que en el Pavlovià, desprès d’una extinció també apareix la recuperació espontània.\nLa troballa general és que l’extinció és més lenta si els subjectes han experimentat prèviament un programa de reforçament parcial que si han experimentat un programa de reforçament continu.\n5.3 PROGRAMA CONCURRENT Normalment es treballa amb caixes d’experimentació amb dues alternatives (dues palanques o dos disc d’elecció), en les que els subjectes passen lliurement d’una alternativa a l’altra.\nEs mesura la taxa de respostes en cada alternativa o el temps que el subjecte passa responent en cada un d’elles.\nPer exemple: el cas de que ambós programes concurrents siguin de raó, els subjectes escullen la raó més petita.\nNormalment s’observa dues corbes , una per a cada alternativa (o programa). Per tant, el que més interessa en aquests programes és saber com distribueix un animal les seves respostes entre les dues alternatives i de quina forma el programa de reforç de cada alternativa influeix en les seves eleccions.\n• Programa concurrent: diagrama Les respostes en la tecla A són reforçades d’acord a un programa de refroçament (en aquest cas, Interval de variació (IV) de 60 s), mentre que les respostes en la tecla B son reforçades d’acord a un altre programa de reforçament (RF 10).\n5.4 MESURA DE LA RESPOSTA D’ELECCIÓ Una tècnica comuna es la taxa relativa de respostes en cada alternativa. La taxa relativa de respostes en la tecla A es calcula dividint la taxa de respostes en la tecla A per la taxa total de respostes (la taxa de la tecla A més la taxa en la tecla B).\n5.5 LLEI DE LA IGUALACIÓ El programa de reforçament de cada alternativa té gran influència en la distribució de la conducta dels subjectes entre ambdues alternatives.\nPer exemple: si està disponible el mateix programa de reforçament en les dues tecles ( IV60 i IV60), el colom picotejarà les dues tecles amb la mateixa freqüència.\nEl resultat és raonable. Si el colom picotegés només en un costat rebria els reforçadors d’aquest costat. Rebrà més reforçadors si picoteja en els dos costats. Ja que el programa de reforçament és igual en cada tecla, no existeixen cap avantatge en passar més estona en una tecla que en l’altre.\nLa taxa relativa de reforçament en la tecla A es calcula dividint la taxa de reforçament en la tecla A per la taxa total de reforçament (la taxa de la tecla A més la taxa en la tecla B): Herrnstein (1961) va estudiar la distribució de les respostes de diversos programes concurrents IV-IV en els que la taxa total màxima de reforçament que el subjecte podia obtenir era 40 per hora. Per exemple: IV6min en la tecla de la dreta (es podien obtenir 10 reforçadors per hora) i un IV2 min en la tecla de l’esquerra (s podien obtenir 30 reforçadors per hora).\nVa observar que els coloms distribuïen les seves respostes d’una manera uniforme i que es podia predir.\nNo es dedicaven a donar respostes en aquella alternativa que els hi era més favorable, sinó que distribuïen les seves respostes de forma que acabaven obtenint el màxim de cada alternativa (o programa).\nEl número de relació de respostes de picoteig a la tecla A en relació al número de respostes de picoteig a la tecla B s’equipara amb el número de recompenses que es poden obtenir en la tecla A en relació amb el número que es poden obtenir en la tecla B.\nExpressió formal simbòlica de la llei de Herrnstein: D’acord amb aquest resultats, la llei de la igualació afirma que “la taxa relativa de respostes a la alternativa A és igual a la taxa relativa de reforçament per a aquesta”.\nAquesta llei reflexa un fet fonamental de la conducta d’elecció: Les eleccions no es realitze capritxosament, sinó que es fan en funció de les taxes relatives de reforç.\nTags: CONDICIONAMIENTO INSTRUMENTAL Thordike Llei de l’efecte PROCEDIMENTS EXPERIMENTALS DEL CONDICIONAMENT INSTRUMENTAL ELEMENTS DEL CONDICIONAMENT INSTRUMENTAL CONDICIONAMIENTO INSTRUMENTAL,Thordike,Llei de l’efecte,PROCEDIMENTS EXPERIMENTALS DEL CONDICIONAMENT INSTRUMENTAL,ELEMENTS DEL CONDICIONAMENT INSTRUMENTAL\nAprenentatge, Motivació i Emoció (AME) - Tema 5.- Condicionamiento instrumental (2016) Apunte\nAprenentatge, Motivació i Emoció (AME) - TEMA 5. Condicionamiento instrumental (2013) Apunte\nAprenentatge, Motivació i Emoció (AME) - T5. Condicionament instrumental (2016) Apunte\nAprenentatge Motivació i Emoció - Tema 5. Condicionamiento Instrumental (2016) Apunte\nAprenentatge, Motivació i Emoció (AME) - TRABAJO CONDICIONAMIENTO OPERANTE (2017) Trabajo


Els animalets rapitencs tindran una segona vida amb Engrescats - Canal 21\nper Natàlia Barraguer\nLa protectora d’animals Engrescats ha signat un acord amb l’Ajuntament de la Ràpita per fer-se càrrec de la recollida d’animals perduts i abandonats del poble mariner. La presidenta de l’associació, Núria Espanya, està molt satisfeta d’aquesta nova adjudicació que té una durada d’un any.\nLa Ràpita és la tercera població que inclouen, ja que l’associació ja presta el servei de recollida d’animals de companyia a Amposta i Masdenverge. Tot i que els hi agradaria poder abastar més poblacions no disposen de l’espai suficient. Segons declara la seva presidenta, Engrescats té una capacitat màxima de 80 gossos, a banda de tots aquells que tenen la sort de trobar una casa d’acollida.\nA l’elevada xifra d’abandonaments se suma les peticions d’usuaris que porten a l’associació els animals provinents d’altres poblacions que pertanyen a les localitats on l’empresa responsable de la recollida és Corralet. Per prevenir aquesta situació, un dels canvis que aposten des d’Engrescats és la creació d’una protectora comarcal gestionada per una ONG.\nPel pròxim 2020, entre els diversos propòsits d’Engrescats està el de crear una gatera.\nTags: EngrescatsMedi AmbientMontsiàNúria EspanyaSant Carles de la RàpitaSocietat\nBatea tanca la sala de vetlles per ordre judicial i la tornarà a licitar aquest mes


Yellowstone, la vigència d'un parc pioner - Revista Mètode\nYellowstone, la vigència d’un parc pioner\n140 Aniversari del primer parc natural del món\nActualment sembla una obvietat afirmar que cal conservar la natura i que s’han de prendre mesures per preservar-la de la degradació. Tanmateix, durant el segle xix aquesta consciencia no existia. En plena conquesta de l’oest nord-americà, els immensos territoris simplement eren ocupats, els boscos constituïen magatzems de fusta i llenya i els animals eren poc més que peces de caça per obtenir carn i traficar amb les pells. En els altres països, la idea que es tenia de la natura no era gaire diferent.\nEl popular guèiser Old Faitfhul és una de les moltes meravelles geotermals del parc. El nom prové de la regularitat amb què expulsa l’aigua a alta temperatura. © Albert Masó\nDoncs bé, per canviar aquesta dinàmica va ser determinant la creació del primer parc natural del món: el de Yellowstone, el 1872, ara fa 140 anys. Va ser un bon invent. En efecte, la delimitació d’una àrea protegida va significar un important punt d’inflexió en la manera d’entendre el respecte cap a la natura. Un dels fets que més va ajudar a la constitució del parc va ser la difusió de les fotografies realitzades el 1870 per William Henry Jackson en una expedició geològica per explorar una inhòspita regió anomenada Yellowstone. Inicialment es va establir com a espai públic per al «benefici i gaudi del poble», però la qüestió era que es prohibí la construcció lliure, la tala d’arbres i la caça d’animals, és a dir, es va fundar un parc natural, una acció pionera que va influir en la política conservacionista a escala global.\nRàpidament van produir-se conseqüències positives. Una d’elles va ser que es va evitar l’extinció del bisó. Aquest enorme herbívor era l’animal més important per als indis, que s’alimentaven de la seva carn, es vestien amb les seves pells i fabricaven eines amb els seus ossos. Fins el punt que, quaranta anys abans de la fundació del parc, el govern va ordenar exterminar-los per intentar reduir les poblacions índies hostils. Quan els europeus van arribar a les costes americanes, l’espècie comptava seixanta milions d’exemplars. Tanmateix la caça excessiva, la colonització i explotació de les grans praderies i l’arribada del ferrocarril van provocar que el bisó estigués a punt d’extingir-se i que la població quedés reduïda a uns centenars. Se’n van arribar a matar per plaer, per practicar punteria des del tren; després els cossos quedaven abandonats enmig de la plana.\nLlavors va començar la croada per recuperar l’espècie: un petit grup de bisons instal·lat a Yellowstone, que era ja parc natural, va prosperar i en poc temps no només va assegurar el seu futur a la reserva, sinó que va servir per repoblar altres zones on havia ja desaparegut. Així mateix, moltes altres espècies van anar recuperant les seves poblacions originals. Ràpidament, aquestes mesures van ser imitades en altres països, estimulant la creació de nous parcs naturals per tot el planeta.\n«Yellowstone forma un ecosistema immens de l’extensió d’Holanda que ha permès sobreviure a gran quantitat d’espècies. és també el parc natural més visitat del món, amb més de tres milions de visites anuals»\nA l’esquerra, un ramat de bisons, l’emblema del parc, pastura a les praderies de Hayden Valley. Fou el protagonista del primer gran èxit del parc: a punt d’extingir-se, la bona gestió ambiental va aconseguir salvar l’espècie. A la dreta, un mascle de cérvol wapiti brama en presència de les femelles a la vora del riu Garner, a la regió de Mammoth. Aquest cérvol forma grans ramats, va arribar als 100.000 exemplars després de la desaparició del llop. © Albert Masó\nNo obstant això, com va advertir en el seu moment el doctor Ramon Margalef, de vegades es cau en l’error de crear parcs naturals per després, sota l’argúcia de dir que ja es conserva alguna cosa, arrasar la resta del territori. A més, la normativa que aplica la direcció del «parc de l’ós Yogui» no està exempta de polèmica, i és que gestionar un parc d’aquestes dimensions comporta necessàriament mesures controvertides, que a vegades han estat contraproduents i ha calgut rectificar. Per exemple, la desaparició del llop a començament del segle xx (per la seva injustificada mala fama) va provocar un espectacular increment de la població d’alguns animals com ara el cérvol wapiti, que es va acostar als 100.000 exemplars. Tanmateix, la reintroducció del llop ha començat a redreçar la situació.\nUn altre problema va ser com afrontar la lluita contra els focs forestals que es produïen al parc. Al començament s’apagaven tots els declarats, naturals o no, però això significava deixar el sòl dels boscos ple de branques. Així va ser com, el 1988, gran part de la fusta morta acumulada durant noranta anys es trobava per tot el parc. Aquell estiu, els incendis que es van produir el mes de juny no es van poder apagar fins les primeres nevades de setembre. Es van cremar mig milió d’hectàrees, un 36% de la superfície total del parc. Arran d’això, la política va canviar: ara els incendis provocats per causes naturals es deixen cremar controladament perquè es consideren un factor natural de regeneració del bosc, i només s’intervé en els causats per l’home.\n«Un dels fets que més va ajudar a la constitució del parc de Yellowstone va ser la difusió de les fotografies realitzades el 1870 per William Henry Jackson en una expedició geològica»\nÉs, doncs, un bon moment per recordar l’esdeveniment de 1872 i fer balanç no tan sols dels 140 anys de funcionament de Yellowstone, sinó de 140 anys de gestió de parcs naturals. Però aquest parc no sols és important pel fet de ser el pioner, sinó també perquè posseeix infinitat de valors que el converteixen en un indret excepcional. Conté unes 10.000 formacions termals (la major concentració que es coneix), incloent-hi més de 200 guèisers.\nLa Lower Yellowstone Falls, amb els seus 94 metres de caiguda lliure, és la cascada més gran del parc. © Alber Masó\nEnclavat al cor de les Muntanyes Rocalloses, enclou pics alts i escarpats, ja que es tracta d’una serralada geològicament jove i, per tant, poc erosionada. La tonalitat groguenca d’algunes de les roques del parc li ha donat nom, ja que Yellowstone significa “pedra groga”. A les parts altes perduren glaceres de tipus alpí travessades per un profund canó perforat pel riu Yellowstone, que origina una cascada de gairebé 100 metres de caiguda lliure. Presenta arbres centenaris, troncs fossilitzats, rius salvatges i una gran riquesa en minerals d’origen volcànic, com el basalt, que pot cristal·litzar i donar lloc a grans formacions vidrioses d’obsidiana, com l’impressionant massís d’Obsidiana.\nJuntament amb el Grand Teton National Park i els boscos nacionals i refugis de fauna que l’envolten, forma un ecosistema immens de la superfície d’Holanda que ha permès sobreviure gran quantitat d’espècies. En els vessants creixen grans boscos de pins i avets, com també extenses praderies, en les quals es poden veure coiots, cérvols, óssos grizzly, ants, linxs, cabres blanques… fins a una seixantena de mamífers que formen part d’una rica fauna de muntanya. Per tot això es comprèn que, a més del primer, Yellowstone sigui també el parc natural més visitat del món, amb més de tres milions de visites anuals.\nEls incendis forestals, un dels problemes més polèmics que ha hagut d’afrontar el parc, han deixat paisatges desolats com aquest bosc a la ribera del riu Madison (foto esquerra). El profund canó perforat pel riu Yellowstone (foto dreta) revela la tonalitat groguenca de la serralada, origen del nom Yellowstone, que vol dir “pedra groga”. © Albert Masó\nUn origen infernal\nFa 600.000 anys, enmig de Nord-Amèrica hi va haver una enorme erupció d’un extraordinari volcà que va canviar dràsticament el paisatge, formant la caldera de 2.500 km2 que es troba al centre del parc. Es tracta d’una zona amb una activitat geotèrmica molt gran que forma guèisers, fumaroles, volcans de fang, fonts termals…\nAlgunes tribus índies, com els Shoshone i els Bannock, hi caçaven molt abans que arribessin els conqueridors, però altres tribus creien que estava poblada d’esperits malignes a causa dels espectaculars fenòmens geotermals. Amb l’arribada dels europeus i tot el que va comportar es produí un canvi dràstic en el paisatge i es van reduir moltíssim les poblacions de bisons, llops i óssos.\nEl 1808, John Colter, el primer explorador d’origen europeu, va descriure aquestes terres com paratges plens de calderes de foc i aigua bullent, que van donar lloc al sobrenom de «l’infern d’en Colter».\nDe dalt a baix. Un exemplar de cérvol nord-americà (Cervus elaphus), anomenat elk o wapiti pels indis autòctons, recorre els boscos de Mammoth. El cérvol comú o roig (Odocoileus hemionus) s’agrupa en ramats, com aquest que entra en un bosc de la plana central de Yellowstone. Un esquirol llistat del gènere Tamias, anomenat chipmunk, reposa sobre una roca prop del riu Gibbon. © Albert Masó\nEls primers visitants hi anaven atrets per les meravelles geotermals, i no prestaven gaire atenció als increïbles paisatges verges ni a la rica fauna que els habitava.\nEl sentit dels espais protegits ara\nPer descomptat, es poden trobar inconvenients a la constitució d’àrees protegides. Però els pocs que es puguin argumentar es veuen compensats de manera aclaparadora pels aspectes positius que aporten els parcs.\nUn parc natural representa el refugi (a vegades l’últim) de moltes espècies, que si desapareguessin serien irrecuperables. Això no és comparable als pocs exemplars que poden quedar en un zoo o un centre de recuperació, ja que, per evitar el perill de la degeneració per consanguinitat, ha d’existir una població suficientment gran. Així mateix, conserva ecosistemes complets, la qual cosa està a un nivell molt superior al manteniment d’una o unes quantes espècies, i permet la realització d’estudis d’ecologia i altres branques de la biologia que, d’una altra manera, resultaria impossible fer. També facilita l’ensenyança pràctica i sobre el terreny de múltiples aspectes de la natura i, per tant, la conscienciació col·lectiva de la necessitat de preservar-la de la destrucció. Tan sols es pot apreciar i defensar allò que es coneix.\nDavant la creixent evidència de la disminució de la diversitat biològica del planeta, és inqüestionable que els parcs naturals representen una reserva d’aquesta biodiversitat; almenys així es pot impedir la industrialització, l’agricultura, l’erosió, la desforestació, la desertificació i altres factors que alteren greument el medi.\nFinalment, l’argument de mantenir un entorn estètic també és vàlid. Si s’han de conservar les catedrals, els monuments i altres obres artificials per la seva bellesa, no veig per què no s’ha de conservar un paratge natural pel mateix motiu… tot i amb el supòsit que no s’hi estigués protegint cap espècie en perill.\nEn aquesta qüestió, és molt il·lustratiu i plenament vigent el que escrigué el doctor Ramon Folch ara fa més de trenta anys al capítol «El cas dels espais naturals protegits» (Sobre ecologismo y ecología aplicada, 1977), concretament a l’apartat «Objectius científics, pedagògics i estètics dels espais naturals protegits». En subscriure-ho i no poder-ho millorar, prefereixo reproduir unes quantes línies literalment:\nEn l’actual context de degradació ambiental, el manteniment de zones protegides, més que no un avantatge és una necessitat imperiosa per a la investigació científica. […] En un altre ordre d’esdeveniments s’ha d’admetre que la majoria dels espais protegits uneixen al seu interès científic i pedagògic un interès estètic, donat que sol tractar-se d’àrees previstes de l’incontestable encant de les coses harmonioses. Contribuir a mantenir la bellesa natural d’un país no és tampoc un objectiu menyspreable.\nRamon Folch, 1977\nDe dalt a baix. Un bisó americà (Bison bison) pastura a les praderies vora el riu Gibbon. Un coiot (Canis latrans) observa atentament una presa a Alum Creek. I, finalment, un grup de pelicans blancs americans (Pelecanus erythrorhynchos) es banyen en una llacuna de Hayden Valley. © Albert Masó\nL’espectacular formació de les terrasses de Minerva (a l’esquerra) és deguda al dipòsit de minerals que es van sobreposant per la contínua evaporació de l’aigua calenta que sorgeix de l’interior de la terra. Les fumaroles (a la dreta), la manifestació més aparent de l’activitat volcànica del parc. Al seu voltant, el bosc es veu obligat a retrocedir, com en aquest indret del Norris Geyser Basin. © Albert Masó\n© Mètode 2012 - 74. La cala encantada - Estiu 2012\nCiència i cultura al voltant de la cala mediterrània\nMètode 74. Estiu 2012. 112 7


Promoció 2016-2017 » 2015 » Febrer\nSetmana de Carnestoltes i Dijous Gras\nDilluns, Febrer 23rd, 2015\nAquesta setmana hem preparat la nostra màscara perquè, com ja sabeu, el Rei Carnestoltes ha arribat a l’escola!\nCada dia ens dóna una norma de com hem d’anar disfressats. Unes normes molt divertides!!!! Ja ens agradaria ja haver-les de seguir tot l’any…\nLa nostra màscara es basa amb el tema transversal que treballem durant aquest curs escolar: les emocions; i concretament, els alumnes de cicle mitjà, hem treballat la por. Ens ha quedat molt bonica tot i representar una emoció tan tenebrosa per alguns.\nQuina setmana… més moguda! No oblideu que també hem celebrat, com cada any, el Dijous Gras, tot anant d’excursió a la Masia Aubareda de Sant Martí de Tous. Val a dir que ens ha fet un dia esplèndid i ha estat molt entretingut tot visitant la Fou (saltant d’aigua de la riera de Tous).\nTaller Canvia el Xip\nAquest passat divendres hem realitzat el Taller "Canvia el Xip".\nAquest taller ens proposa una dinàmica de grup per treballar la resolució de conflictes. Primerament hem llegit el conte de la Stella Lluna a través de la pissarra digital amb tot d’imatges de la història. Després hem reflexionat sobre el relat del conte amb l'ajuda de la Glòria, la mediadora del taller.\nUn cop finalitzades les reflexions, hem associat la història de la Stella Lluna a situacions reals i més properes a nosaltres. La Glòria ens ha fet tot un seguit de preguntes i planteig de situacions que ens ha costat, en alguna ocasió, poder-les resoldre amb èxit, però al final ho hem aconseguit. A més a més, també ens ha servit per conèixer diferents opinions dels nostres companys de classe.\nEns ha agradat molt la dinàmica utilitzada i hem reflexionat moltíssim!!!\nYou are currently browsing the El bloc de la classe dels cargols weblog archives for Febrer, 2015.


Alumnes de l'escola Setelsis de Solsona graven un videoclip per promoure la producció i el consum responsable ⋆ Socpetit.cat\nEls alumnes de 2n de primària de l’escola Setelsis de Solsona han gravat un videoclip donant consells sobre el consum i la producció responsable. Comprar a granel per no llençar menjar, substituir el plàstic per fer la compra o agafar menys el cotxe són algunes de les recomanacions que fan per sensibilitzar la població de la comarca. A banda del videoclip, també han elaborat uns cartells amb 12 consells que han repartit per un total de 120 botigues de la ciutat. L’Abril Muntaner, alumna de l’escola, destaca la importància del consum de proximitat i responsable per “respectar la terra i tenir un planeta més sa” quan siguin grans. “Moltes vegades a través dels nens el missatge arriba també als adults”, destaca una de les mestres, Mari Prat.\nEl projecte que han treballat els alumnes de l’escola Setelsis està centrat en els Objectius de desenvolupament sostenible (ODS), en concret, en l’objectiu 12, que té a veure amb el consum i la producció responsables. Una de les mestres del curs de segon, Mari Prat, ha explicat que van ser els mateixos alumnes els que van tenir la idea de fer un videoclip, ja que tenien un objectiu molt clar: “Si nosaltres aprenem què vol dir ser responsable, ens agradaria que tothom a Solsona també ho sàpigues”.\nD’aquesta manera, durant dos mesos els alumnes han preparat una cançó “enganxosa” i amb rima. De fet, entre les dues classes de segon es van inventar rodolins que tinguessin a veure amb el tema escollit i el professor de música de l’escola va aportar-hi el toc musical. El resultat ha estat un videoclip que s’ha difós per les xarxes socials i que té l’objectiu de sensibilitzar la població del Solsonès.\n“Els alumnes diuen que volen salvar el planeta i que volen viure molts anys en aquest planeta que tenim i que entre tots l’estem espatllant”, relata Prat, que assegura que els infants són “molt conscients” sobre el consum i la producció responsable. A més, creu que a través dels infants és una bona manera d’arribar als adults. També opina el mateix l’altra mestra de segon, Alba Carrasco, que assegura que “és important que siguin els nens els que vagin recordant a casa aquests consells”. “Un dia em vaig trobar una alumna comprant i em va dir: ‘Mira avui li he dit a la mare que faci la compra amb llista, si no li hagués dit ella no ho hagués fet'”, relata Carrasco.\nDe fet, els alumnes són molt conscients de la importància de respectar el planeta. “Volem que la gent sàpiga que no han de contaminar“, explica Eduard Tripiana, que ho exemplifica així: “Si vivim a prop de l’escola podem anar amb bicicleta i no cal que agafem el cotxe”. La Thais Molas dona un altre consell: “És millor anar a comprar amb cistells o la carmanyola perquè així no fem servir tants plàstics”.\nPer a dur a terme el projecte, els alumnes també van entrevistar-se amb l’alcaldessa de Solsona, Judit Gisbert, el regidor de Medi Ambient, Ramon Montaner, i els responsables de la Unió de Botiguers i Comerciants de Solsona. A partir d’aquí, va sorgir la idea de fer una enquesta sobre hàbits de consum entre les famílies de l’escola i d’elaborar uns cartells amb 12 consells diferents que s’han repartit pels comerços del municipi.