corpus literari Carner, Josep\nBiografia Josep Carner (Barcelona, 1884 Brussel·les, 1970). Pertanyia a una família petitburgesa. Als dotze anys publicà els seus primers textos en la revista "L'Aureneta", on es revelà com escriptor precoç. El 1897 entrà a la Universitat de Barcelona, on descobrí el catalanisme polític, i es llicencià en Dret i Filosofia. En aquesta etapa col·labora a "Montserrat" i "L'Atlàntida", entre d'altres revistes. Dirigí de fet "Catalunya2 (1903-1905), "Empori" (1907-1908) i "Catalunya" (1913- 1914). El 1911 fou designat membre de la Secció Filològica de l'IEC, i col·laborà estretament amb Fabra en la fixació i l'enriquiment de la llengua. A principis de segle s'incorporà a "La Veu de Catalunya", i hi escriví fins al 1928. Seguidor de la política de Prat de la Riba, posà en pràctica les seves consignes en articles i en editorials. Durant la Dictadura de Primo de Rivera i la República col·laborà al diari "La Publicitat". El 1921 ingressà en la carrera consular, en la qual exercí càrrecs successivament a Gènova, San José de Costa Rica, Le Havre, Hendaia, Beirut, Brussel·les i París. Durant la Guerra Civil es posà al costat de la República i restà a Brussel·les, on es casà amb Émilie Noulet. Es refugià a Mèxic, on professà a la Universitat Lliure. Entre la seva obra poètica destaquem Llibre dels poetes (1904), Primer llibre de sonets (1905), Els fruits saborosos (1906), Segon llibre de sonets (1907), Verger de les galanies (1911), Auques i ventalls (1914), entre d'altres. La seva poesia és aplegada i revisada al volum Poesia (1957). En teatre destaquem El giravolt de maig (1928), El Ben Cofat i l'Altre (1951) i Cop de vent (1966). En prosa escriu L'idil·li dels nyanyos (1903) i La malvestat d'Oriana (1910); els articles, contes, jocs lingüístics són recollits a Les planetes del verdum (1918), Les bonhomies (1925) i Tres estels i un ròssec (1927); el 1970 escriví l'estudi literari Teoria del'ham poètic. La seva activitat com a traductor comprèn des de poetes xinesos, passant per Shakespeare, Molière i Andersen, i acabant amb Lewis Carrol, entre d'altres.\nDocumentació Article publicat al diari Avui el 19/09/02 per Carles Hac Mor\nArticle publicat a El Páis el 27/06/02 per Narcís Comadira\nLa recent polèmica sobrel el Nabí, el seu poema màxim, qualificant-lo com un nyap il·legible mha fet venir ganes descriure sobre Josep Carner. Sempre que el llegeixo, sem fa viu, sempre que recordo ni que sigui ni un del seus versos, mensinistra amb la seva saviesa, en sorprèn amb el seu alet, memociona amb la seva pietat, em fa companyia amb la seva humanitat enorme.\nLa seva poesia actua sobre la vida perquè pren els seus motius de la vida. De la vida senzilla de la gent, de lentorn on ell va viure, dels arbres i les bestioles daquesta naturalesa, dels costums dels humans, de les il·lusions dels homes i les dones... Coses aparentment menudes, planeres, superficials, a vegades ridícules. ¿Com sho faria per convertir tot aquest material, tots aquests motius, per trascendir-los i articular-los en un artefacte ple de sentit? Sho fa com ho ha fet sempre els grans poetes: formalitzant la seva experiència del motiu, encabint-la en el llenguatge amb saviesa i talent. Saviesa humana que sap veure, amb una seguretat indefectible, allò que és substancial i allò que és accidental. Talent que actual en la visió de la llengua. Visió i llengua es confabulen amb el to, i deixant-se informar per aquest to, recollint aquella saviesa, desemboquen en lesclat dun vers, en la meravella de sentir dun poema.\nCarner no es fa massa il·lusions sobre la vida. La seva saviesa, però, un cop acceptat això duna manera que sembla connatural, el porta, precisament perquè no es fa gaire il·lusions, a saber copsar les que són petites, les úniques capaces de proveir-nos dalguna espurna de felicitat. Potser aquesta postura davant de la vida li ve, en part, de la seva fe cristiana. Duna fe cristina ben creguda. I si no es fa il·lusions, això no vol dir que no tingui esperança en un sentit final. En un poema preciós, titulat Acàcies, pomeres, comença mostrant-nos la fugaciat de lesclat primaveral. En dues quartetes inoblidables, de lefímera floració de les acàcies i les pomeres, dels arços i la murtra, reals i precisament acotats, passa a un metafísic invisible riu per on van al somrís de Déu les primaveres mortes. Tot seguit ens porta de la ràpida floració daquests vegetals, de la mort segura de tota primavera, però acollida en el somrís de Déu, a la fugacitat de la floració íntima del seu jo -les seves il·lusions-, cosa que li produeix serrament de cor i recança. Ell, però, els fa fer via cap a aquell jardí secret que és el somrís de Déu. Un jardí, ens diu, on el sadoll mai no satansa,/ on sols el decebut és satisfet,/ on la final embosta curulla lincomplet. Després daquests tres versos estrictes, el poema torna a la naturalesa i alça el vol per acabar de forma suprema: Les que mai no nasquéreu als nius desgavellats/ per urpes de milanes o vents arremirats, / allà viureu, oh merles o cardines! Les glans caigudes a camins fressats/ es tornaran, més belles que les del món, alzines. En aquell jardí secret que és el somrís de Déu, no solament hi serà acollit allò que ha estat fugaç, però que, en definitiva, ha tingut existència, sinó també tot allò que no ha nascut, les merles o les cardines als nius de les quals han estat devastats per ocells de presa o torbonades, les glans que, caigudes en camí petjat, han estat esclafades i privades de germinar. Aquí, la Pietat de Carner és tan gran, que promet vida gloriosa a llò que no nha tinguda mai cap, que nha estat, només, promesa. A mi magrada fer, també, daquest poema, una lectura laica, poètica. I és que aquest poema és una poètica. El que és fugaç, irrellevant, irrisori, són els motius del poema, però hi ha una manera de salvar-los, i és conduir-los a linvisible riu -el discurs formal- que els portarà al somrís de Déu, a aquell jardí secret que és la veritable poesia. Jardí on el sadoll mai no satansa, jardí on lembosta finals del sentit curulla tot allò dincomplet que té la simple vida petita quotidiana. Carner sap que el poeta participa de lacció creadora, que és com un déu, i per això pot prometre als pollets no nats o frustrats de merles i cardines, a les glans corcades o esclafades de la vida marga, una presència gloriosa en el reilame de la poesia. Els la pot prometre i els la dóna. Article publicat al diari Avui el 18/04/02 per Maria Abellà Carner, l'enverinador\nArticle publicat al diari Avui el 12/04/02 per Ada Castells\nEl Nabí de Carner surt en anglès en plena polèmica. Anvil Press Poetry afegeix al seu catàleg el cèlebre poema amb una traducció de Joan Gili.\nArticle publicat al diari Avui el 07/0402 per Ada Castells\nArticle publicat al diari Avui el 04/04/02 per Albert Manent\nArticle sobre Josep Carner a cura de Montserrat Corretger, aparegut al diari Avui el 29/06/00 amb motiu de la publicació del llibre Jordi Sala Lestètica de Josep Carner: la poesia de tema amorós.\nEl príncep dels poetes\nCal ressaltar tant lestructura que articula lassaig com els nuclis danàlisi don arrenquen les seves hipòtesis. Des de fa uns vint anys, les contribucions crítiques en el camp dels estudis carnerians han iniciat un creixement notable i han aprofundit els aspectes interpretatius i valoratius de les aportacions clàssiques degudes a Carles Riba, Marià Manent, Osvald Cardona, Jaume Bofill i Ferro, Joan Ferraté, Albert Manent, Miquel Arimany i Gabriel Ferrater, entre daltres escriptors. Han estat, des de la dècada dels vuitanta, estudiosos com Dolors Oller, Jaume Aulet, Jaume Coll, Enric Bou, Salvador Oliva, Jordi Castellanos, Enric Cassany, Enric Sullà, Jaume Subirana, Jordi Malé i Marcel Ortín per citar alguns dels crítics que han tractat monogràficament aspectes referits al poeta els qui han protagonitzat lesforç per restablir a la poesia i la prosa de Carner des dels clàssics esmentats els valors de profunditat i complexitat que inveteradament i de manera injusta li havien estat arrabassats en judicis superficials i simplificadors que havien acostumat el públic lector a qualificacions errònies també recollides i rebatudes per Jordi Sala en atribuir als seus poemes valors merament brillants i superficials. Després de la polèmica sorgida al diari El País el gener de 1993 entre el crític Joan Ferraté i Jaume Coll, curador de la segona edició de Poesia (1992), i de lhigiènic i necessari debat encetat per Xavier Bru de Sala també a El País, entre febrer i març de 1996 sobre els valors intrínsecs del príncep dels poetes més enllà dels límits imposats pel temps, el gust i les afinitats personals i la seva situació en el cànon literari, replicat per la lucidesa irònica de Jordi Llovet i les clares i fonamentades explicacions reivindicatives de Dolors Oller, i després, també, de ledició dels quatre magnífics volums de Curial (1994-1998) dedicats a lEpistolari del poeta i de la publicació, el 1994, del recull de Joan Ferraté Papers sobre Carner, sha reiniciat la desinhibida i estimulant allau destudis moderns sobre lescriptor (si atenem al fet que en devem linici, després dels estudis clàssics, als llibres miscel.lanis Lobra de Josep Carner. Volum dhomenatge (1959) i Josep Carner. Llengua, prosa, poesia (1985). Si fou Carneriana (Actes del Simposi Josep Carner, vint-i-cinc anys després, del 1995) el text plural que després de lexcel.lent número monogràfic de la Catalan Review, dedicat al poeta, el 1992 plantejà, finalment, un Josep Carner revisitat, en el vint-i-cinquè aniversari de la seva mort, ha estat també a partir daquesta data quan alguns dels signants daquests llibres han anat donant (i donaran) al públic els resultats dels estudis que allí avançaven parcialment. Un daquells joves estudiosos de lobra carneriana, Jordi Sala, acaba de publicar el fruit de les seves investigacions sobre lestètica de Josep Carner pel que fa a la poesia de tema amorós. El seu llibre, oportú i necessari, manté un molt bon equilibri entre larrelament intel·ligent i selectiu en la tradició crítica (Riba, Ferraté, Molas, Ferrater, Marià Manent, Francesc Parcerisas, Bou, Aulet, Albert Manent, Oller i Oliva, entre daltres) especialment en les coordenades descriptives i sistemàtiques de Jaume Coll pel que fa a la revisió i lestabliment del text i la revisió i laprofundiment en les interpretacions daquests crítics. Lassaig de Sala amplia des duna òptica teòrica centrada en la ficcionalitat del text els punts de vista tradicionals sobre lescriptor i avança en lanàlisi i lacomprensió dels textos dOfrenai, doncs, per extensió la poesia amorosa (p. 47) rebatent de manera sistemàtica els tòpics usuals i falsos entorn de la concepció poètica i de la figura femenina en la poesia carneriana. Potser pel fet de deures a la ploma dun crític de la nova fornada, sense prejudicis pel que fa a les actituds valoratives tradicionals, aquest llibre teòric acaba resultant una obra del tot clara, que explica Carner amb justesa i exigència i obre nous camins al lector amb lexigència i la naturalitat duna eina bàsica que elimina definitivament tota mena de judicis a priori sobre la suposada banalitat o anacronisme dels textos carnerians. Aquesta afirmació no pressuposa, tanmateix, una facilitat de lectura, atès que per navegar còmodament i compartint-ne el rigor per tota lextensió de lestudi de Sala cal, en primer lloc, llegir sempre en presència del text dOfrena la secció més llarga i destructuració més complexa de Poesia (p. 30) (178 poemes) i conèixer també en alguna mesura els referents crítics i teòrics dels quals parteix.\nA DISTÀNCIA DE LOBRA\nCal ressaltar tant lestructura que articula lassaig com els nuclis danàlisi don arrenquen les seves hipòtesis. Per començar, Sala es distancia notablement de lobra carneriana per tal dabordar-la des dun punt de vista objectiu que posa en primer terme el seu valor com a ficció i com a artefacte, sovint, de metaficció que acaba duent el lector a lemoció estètica. És una argumentació fonamentada en el poema que obre el llibre, Immunitat, on ja es troba una veu que forma part dun món imaginari, de manera que el món dOfrena és [...] un món imaginari de segon grau (p. 51). Ofrena és, doncs, una narració poetitzada que lassagista analitza interpretativament des duna òptica global i seguint en bona mesura els estudis sobre el discurs del relat de Gérard Genette. És justament la combinació entre crítica i poètica que estructura lobra de Genette la que també dóna sentit a lestudi de Sala, que no es conforma a establir només el diàleg del text dOfrena amb la ment o lesperit del seu autor (posició encarnada en les diverses maneres dentendre el llibre de Carner per part dels crítics catalans dalt esmentats), ni tracta lobra exclusivament com un text tancat, a la manera estructuralista, sinó que seguint les passes teòriques de la poètica genetiana estableix relacions entre les diverses interpretacions crítiques i les supera pel camí duna exploració més àmplia, globalitzada i, de retop, més exigent i profunda del discurs carnerià. Un discurs que, finalment, deixa de veures centrat en el tantes vegades invocat pretext del poema per passar a ser analitzat més afinadament a partir del funcionament de la saviesa de Carner (el seu do personal no transferible, segons Ferraté), lelement imprescindible en lobjectivació de lexperiència comuna que és el resultat del trànsit del pretext al poema (p. 220) i que Sala interpreta com a base de la vena humana del poeta. Lautor aconsegueix els objectius traçats dur a terme una anàlisi crítica de la secció Ofrena de Poesia i fer una nova descripció de la poesia de Carner, parant latenció en aquell punts conflictius no resolts completament per la bibliografia crítica, i fent una anàlisi daquells aspectes fins ara deixats a un costat a base duna estructuració rigorosa i en certa mesura reiterativa o cíclica. Sha de posar en relleu lampli treball reflexiu de Jordi Sala a lentorn de la vena irònica del poeta Josep Carner les seves idees; és així com divideix la seva argumentació en dos amplis blocs ideològics que contenen cinc capítols: constitució i estructura dOfrena, amb un minuciós seguiment de les fonts, levolució i els continguts del llibre a la llum de lexègesi descriptiva fornida per Jaume Coll; el plantejament ficcional de base que il·lumina la interpretació global de lobra; la descripció detallada de les formes mètriques i estròfiques del llibre; la revisió a fons dalgunes etiquetes adjudicades al poeta (popular, irònica i clàssica), amb una dilatada i satisfactòria resposta contundent a cada apel·latiu, i, finalment, el dedicat a "Una definició estètica de la poesia de Carner", en què cada epígraf té una gran densitat per ell mateix i on, a partir danàlisis rigoroses de textos molt ben travades, es conclou no només el funcionament intern dels poemes de Josep Carner projectat a liniciar el centrals per a la comprensió del nucli de lassaig. Lordenació conceptual visible en aquesta estructura global al servei de la comprensió das-pectes teòrics sovint abstrusos es transforma en una constant a través del llibre, la qual cosa, al costat del tractament cíclic i recurrent de les qüestions ideològiques fonamentals, dóna a lobra un to didàctic dexpressa diafanitat molt dagrair, atès el complex corpus teòric que la constitueix. En aquest sentit, cal destacar els eixos fonamentals que creuen el llibre de cap a cap, els tòpics que trenca (vegeu, per exemple, les pàgines 57-61 sobre el concepte fals duna idealització de la dona en la poesia carneriana) i els punts conflictius que planteja, bàsicament en la revisió de les etiquetes més usuals aplicades a Carner. Respecte a la revisió de la voluntat popular de Carner, la senzillesa (aparent) amb què aposta per fer els lectors par tícips de lexperiència del poema (p. 155), Sala exposa la reconversió de les formes i maneres de la tradició popular, com a mitjà per a la consecució i lestabliment duna determinada estètica (p. 163), lluny del retoricisme inflat, prop, en canvi, de la quotidianitat, on el poeta troba els elements configuradors de la seva representació del món, un art que incorpori la vida humana comuna (p. 167). Sha de posar en relleu lampli treball reflexiu de Sala a lentorn de la vena irònica del poeta, fonamentat en laparat crític anteriorment citat, que elabora i supera amb leliminació, duna banda, de la relació obligada entre ironia i humor i, de laltra, amb la utilització de tota mena de recursos (inclòs un dels millors comentaris comprensius que he llegit sobre el poema "Venus en vaga") per demostrar la seriositat daquesta modalitat carneriana, de la qual estableix una tipologia respecte a Ofrena arrelada en els estudis de Pere Ballart sobre aquesta figuracióretòrica. Amb tot, la constant ideològica que articula lassaig en la seva part més interessant i original, a la recerca dUna definició estètica de la poesia de Carner, és la idea de la despersonalització del poeta: La capacitat i la decisió de negar-se a un mateix en primera instància per poder representar, de manera aparentment directa, el món extern (pp. 207-208). Aquesta primera operació de la qual arrenca tota lestètica de Carner generarà tot un sistema de mediacions que Sala explicita pas a pas i que garanteix la comprensió dels mitjans des dels quals opera la despersonalització: Lobjectivació figurativa i, és clar, lelecció duns determinats registres i tons lingüístics. Aquesta objectivació figurativa no obre camins a la transcendència via romàntica, sinó que, ben al contrari, és el medi a través del qual es produeix la representació objectivada de la realitat, la seva recreació o modificació correctora, la qual cosa inhibeix tota intenció (equívoca) de voler entendre Carner en clau romàntica o simbolista. El resultat del mètode despersonalitzador i objectivador de Carner és tanmateix viu, humà i com molt bé sapressa a dir lassagista subjectiu, perquè prové de les operacions dun jo poètic. Tot aquest entramat ideològic, per bé que originat en veus crítiques conegudes (Riba, Ferra-ter), va transformant-se en un apartat complexíssim que, arran del teixit que lorganitza, permet assistir al miracle de la recepció comprensiva i rigorosa de la poesia de Josep Carner. Fa de bon entendre lanàlisi de Sala subsegüent a les mediacions que segons Ferraté fan possible lobjectivació en els poemes carnerians. De fet, Sala elimina el terme ferraterià en del dobjectivació figurativa, que recull la mediació més característica atribuïda per aquell crític a la capacitat objectivadora de Carner, la fal·làcia patètica. En aquest punt, lautor del llibre incorpora al seu estudi els elements de la perspectiva o focalització de la poètica genettiana (mode narratiu), permeten lobjectivació, després daquella despersonalització que generaria el subjecte o veu narrativa, indicadora de qui parla en el poema. Les completes disquisicions sobre mode i veu en el text, amb relació al jo poètic, el jo personatge, el jo protagonista i les persones gramaticals que organitzen el discurs poètic arriben a conclusions, fins i tot, sobre les causes de levolució de la poesia de Carner cap a la utilització cada cop més decidida de la primera persona. Lepígraf dedicat a leix primordial del sistema carnerià, lobjectivació figurativa i el seu funcionament, produeix la màxima satisfacció al lector pel fet que és aquesta operació la que genera un doble nivell de sentit: literal i emocional, acció que duu lassagista a demostracions successives, materialitzades en comentaris excel. lents de poemes. Un llibre, doncs, complex però aclaridor, que serveix sens dubte per llegir Carner amb més sentit, si és possible, ateses les limitacions i sovint les convencions amb què encara hom shi acosta. Gaudim, doncs, duna nova eina crítica i teòrica, que caldrà tenir en compte a partir dara a un doble nivell: com a revisió estimulant de les metodologies i els fonaments teòrics utilitzats fins a lactualitat i com a corpus suggerent i original per abastar el valor dun poeta que és molt més que el referent literari més utilitzat del Noucentisme.\nArticle de David Cassassas publicat al diari Avui el 18/11/99 a cura de , amb motiu de la publicació de lEpistolari de Josep Carner. Quart volum a cura de Albert Manent i Jaume Medina.\nQuan lany 1994 apareixia el primer volum de l Epistolari de Josep Carner, els responsables de ledició, Albert Manent i Jaume Medina, anunciaven la preparació dun parell de volums més. Alhora, suggerien la possibilitat que la col·laboració en les tasques de recompte de lepistolari carnerià de tots aquells que posseïen cartes del poeta pogués facilitar laparició dun quart i darrer volum. Finalment, no només hem vist aparèixer aquesta quarta entrega, sinó que sens ha anunciat que és previsible la futura edició dels volums cinquè i sisè. Així, el material que tenim ja a les nostres mans serigeix en una rica galeria de personatges que dóna fe de les certeses, ànsies i temors duna nodrida intel·lectualitat que del Noucentisme més programàtic a lopció més decidida pel sincretisme cultural i artístic tracta dassolir el pols del seu temps.\nI ho fa, en primer lloc, a través de lesforç per bastir una llengua literària de nivell. La història del progrés de la normativització fabriana discorre a través de les pàgines de lepistolari de Carner. Primer, perquè la pròpia llengua emprada pel poeta i els seus corresponsals nés un fidel reflex. Per exemple, la relació epistolar amb Josep Pin i Soler, tutor literari del jove Carner en el marc de lAteneu Barcelonès, sinicia el 1902 i no es clou fins el 1921, amb la qual cosa limpacte de lobra fabriana sobre la llengua de tots dos hi és ben present. I segon, perquè el poeta pren part en episodis més o menys significatius daquesta batalla que, tot i sent petita, és dinte-rès. Destaca, en aquest sentit, una missiva enviada el novem-bre de 1913 a Pere Corominas, membre fundador de lInstitut dEstudis Catalans. Lanima a col.laborar en la mercè patriòtica dassistir a una reunió al si del Cos dAdjunts dels Jocs Florals en què shan de ratificar les Normes Ortogràfiques i, daquest manera, donar el cop darrer a lortografia neolítica que els vells floralistes sentesten a mantenir. Sigui com sigui, la lectura de lepistolari carnerià suggereix que lexemple de lextrema finor lingüística del poeta finor atribuïble a la totalitat de la seva obra no podia sinó afavorir lextensió, entre el conjunt dels conreadors de la literatura a Catalunya, de la tasca normativitzadora engegada per Fabra. I no cal dir que aquest fet té una rellevància no només literària, sinó fins i tot política, en el més ple sentit etimològic del terme. En efecte, una llarga tradició de la filosofia analítica ve a sostenir que una idea és solvent només si pot ser ex-pressada amb claredat. Daixò es deriva, sense pedagogia lingüística carneriana adquireix, sota aquest punt de vista, una importància cívica nacional, dirien alguns més que evident. Perquè massa complicacions, que el domini de la llengua potencia les capacitats cognoscitives de lindividu. Així, la en ensenyar-nos a parlar, el poeta estimula la nostra capacitat per pensar amb rigor. I pensar amb rigor constituieix una condició de funcionament essencial per una vida cívica plena.\nCarner, però, no es limita a la tasca de polir aquesta eina bàsica que, per al desenvolupament de la vida cívica, és la paraula. Efectivament, la correspondència del poeta ofereix mostres sobrades duna vocació política que es posa de manifest en la participació, de manera directa, en esdeveniments de ressonància històrica. La lectura de lepistolari perfila un Carner polític que bascula entre dos pols. Per una banda, sens presenta un Carner hereu de les inquietuds més purament burgeses que, tal com sostenia Àngel Carmona pels volts dels anys seixanta, es mostra deutor duna visió del món com a palestra de querubins i bruixes. De querubins que assumeixen les formes de la Ben Plantada de Xènius i de bruixes que sucumbeixen a la dissolució i a lespontaneïtat plebees. Per altra banda, però, lepistolari palesa, sobretot a través del material corresponent als anys posteriors a labandó de la Lliga, que la trajectòria política del poeta va més enllà daquesta axiologia repatània. De fet, la figura del poeta no és altra que la dun home liberal que, tal com manifesta a través de la relació mantinguda amb els membres de la Société Européenne de Culture, es mostra convençut de la importància del desenvolupament independent de la cultura de cara al progrés duna sensibilitat favorable a la pau, al diàleg i a la democràcia.\nEn qualsevol cas, el valor historiogràfic de lepistolari de Carner queda fora de dubte. Per exemple, la relació epistolar del poeta amb un irònic Bartra que és a mig escriure el Màrsias mostra la idiosincràsia dels impulsors de lactivitat de lexili mexicà. El contingut de les cartes que senvien Carner i Carles Pi i Sunyer durant els anys quaranta posa de manifest els motius del fracàs de lintent de Pi darticular un primer govern a lexili, alhora que apunta a les raons que mouen un i altre a passar a adherir-se al govern dIrla. La correspondència entre el poeta i Joan Colomines dóna fe de determinades iniciatives impulsades per certs ambients literaris de la Barcelona de finals dels anys cinquanta i dels anys seixanta. Iniciatives entre les quals destaca la campanya per a lobtenció del premi Nobel de Literatura que fou engegada entre els anys 1961 i 1968 sota limpuls duna motivació en bona part patriòtica la vostra obra pertany a Catalunya, i Catalunya la necessita urgentment, li diu Colomines a Carner, el qual, al seu torn, agraeix tot el que heu fet per mi i per la gran Llar pairal que a tots ens ultrapassa; i un llarg etcètera.\nEn termes més generals, lepistolari carnerià es veu recorregut per una tensió constant entre lafecció a la terra dorigen (afecció vivificada encara més pel desarrelament que suposa lexili) i el desig duna universalitat la necessitat de la qual el contacte amb altres literatures fa més i més evident. Als ulls del poeta, però, aquesta qüestió es troba lluny de constituir una dificultat irresoluble. En efecte, la correspondència remesa a Joan Miró, en qui Carner veu lencarnació manifesta dallò que podria ser una resposta plausible a aquest suposat dilema, proposa plantejaments significatius en aquesta direcció. Carner, sempre alerta als perills de la complaença casolana, declara a Miró que ningú, de tots els catalans, no ha sabut depassar-vos en la compenetració, en la unitat vivent, de la nostra saba mil·lenària i el sentit de la universalitat. I afegeix: sou exemple del que caldria que fóssim, per virtut duna contínua exigència i superació. Finalment, la clau de volta de largumentació brolla diàfana quan el poeta apunta, també en relació amb el mateix pintor, a aquella universalitat efectiva que no és sinó lelevació a transcendència humana del nostre temperament peculiar. En qualsevol cas, les pàgines de lepistolari carnerià es veuen amarades de la consciència del que els membres de la citada Société Européenne de Culture anomenen, en una resolució de 1951 traduïda al castellà pel mateix Carner, universalidad del espírituo unidad de los valores esenciales. Daquestes nocions es deriva una concepció de la cultura entesa com a conciencia misma de la civilización. Una cultura que, davant de la dinámica del sí y no, del sí a un lado y no al otro  que ha calat en lEuropa dividida en blocs, es mostri essencialment afirmativa, que opti pel  sí y sí. Una cultura que, erigida en política, és a dir, en intercessió de la disciplina de la intel·ligència lliure en favor del diàleg i de lesforç per comprender y dominar el acaecimiento, pugui contribuir a hacer la historia, no a postrarse ante ella , i a fer-la des de lòptica del progrés i de la justícia. Veiem en joc, en definitiva, la contundència argumentativa pròpia de loptimisme antropològic que, malgrat tot, defineix lautoexigent intel·lectualitat liberal europea de mitjans de segle.\nPerò lepistolari de Josep Carner és també una reivindicació de la literatura com a espai privilegiat per a fer entrar en joc les tensions ètiques bàsiques, per a abordar els problemes relatius a lésser humà: la bellesa dallò contingent i mudable, la força del desig, el pes de la fortuna. Efectivament, sintueix en lepistolari del poeta una confiança en la capacitat de lobra literària, que no es limita a ser mera orfebreria, per bastir una interpretació del valor humà, per il·luminar la complexitat, la indeterminació, lenorme dificultat duns éssers que es juguen la vida. Levolució de la pròpia obra de Carner resulta il·lustrativa en aquest sentit. La poètica carneriana abandona progressivament la confiança cega en les possibilitats dels individus per al desplegament de la felicitat humana, confiança inherent a les primeres obres, per assumir la vulnerabilitat de la vida davant la presència del límit: el Jonàs del Nabí es veu enganyat per una vida de la qual no espera laridesa de la idealització decebuda. Doncs bé, és en aquest instant i això Carner sembla es-tar- ho advertint en tot mo-ment quan la confrontació dels textos amb les pròpies intuïcions i experiències ètiques permet que la construcció del personatge el Jonàs carnerià, per exemple mostri les arrels duna forma de viure i nanticipi les conseqüències. I fomenti el diàleg. I ens faci partíceps, en definitiva, de la força de lemoció alliberada en el seguiment del discurs poètic, amb vista a un increment en intensitat del coneixement de la nostra geografia passional.\nArticle aparegut al diari Avui, el 21/12/00 a cura dEnric Cassasses\nEl virtuosisme de Carner en allò que sen diu mètrica i versificació es podria entendre com una forma de modèstia, perquè en el fons el virtuosisme, que en teoria és una habilitat, està a labast de tothom, o almenys tothom pot entendre que és una cosa que es pugui suposadament aprendre, però les veritats que diu Carner amb nom i cognoms sobre la vida, sobre la mort i sobre lamor, sobre el seu poble i sobre el seu ésser, les veritats inqüestionables, gairebé diria les veritats més que sabudes, que piquen al seu ham poètic, no es poden presentar nues al respectable perquè no es pot: no es pot. Serien com aquelles pintures antigues que quan les desenterraren i els tocà laire sesborraren, es volatilitzaren: passen directament denterrades a evaporades. Però amb lham poètic, amb la màscara de les formes, sabent allò de Nietzsche que cita Bartra al principi de La fulla que tremola que tot allò que és profund estima la màscara, un hom, és a dir Carner, sens pot presentar amb poemes com Dedicació i com Laltre enyor, de poc després de la guerra, que vénen duna comprensió duríssima de la magnitud i duresa de la devastació soferta pel món i en canvi són la cosa més esperançada i afirmativa i de mirar endavant, en el sentit de la fecunditat infinita, perquè la història no sacaba mai i perquè no hem passat a la història. Nota: quan situo un poema com Dedicació en la guerra o en la dictadura ho faig per interès personal per la persona de Carner en el context de la seva i nostra història, però el poema en si no cal que sigui daquesta guerra ni de cap altra, és a dir, el pot entendre perfectament un mesopotami dabans del diluvi o el futur fill dun pakistanès emigrat a una ciutat europea que justament és la mateixa en què el jove Carner es formà i triomfà fins a esdevenir-hi en un moment donat lindiscutit príncep dels poetes. Dit amb poques paraules, aquest autor és dun temps i dun país però com a poeta pertany a la immortalitat universal. Ja ho veia Riba el 1921 amb un agradable desengany que lobra de Carner és més feta per al dia de demà que per al davui. No oblidem que a la immortalitat hi entrà encara jove i de propi peu, i fins i tot va propiciar o ajudar laparició dun altre poetàs, Guerau de Liost, per tal de tenir-hi un company, un amic, com diu explícitament Carner a Guerau al final dun sonet de 1913: Sense la teva dolça companyia / fóra enutjosa la immortalitat. Una demostració de Carner són els seus propis pròlegs. El que titula En el llindar i que obre La paraula en el vent (1914) explica la poesia lírica, el geni, la inspiració, lentusiasme, lart... i és allò que sen diu ni més ni menys que sublim, però no aquell sublim procurat a base dextremismes de la grandesa sinó el produït per la col·lisió amistosa de la bellesa amb la senzillesa mentre es diuen coses tan fortes i de tanta saviesa que produeixen el calfred de limmesurable possible. La prosa titulada Ell, al llindar de La inútil ofrena (1924), en què sexplica a si mateix com a poeta, és també finíssima. Posats a triar la seva obra mestra, avui minclinaria per Creació del poema, vers escrit lany quaranta-pocs de la nostra era. La història comença en una contrada fadada o morta on jo no era gens, diu el poeta, i tampoc no hi érem cap de nosaltres, i acaba quan ja era el començament que començava. Lacció se situa en un paisatge dun efectisme molt especial, bellíssim i terrible, però al nivell simbòlic no sé on passa, si a linstant zero coma u de lunivers, o sigui, amb mots del mateix poema, del no-res en el cantell, o a linterior duna neurona de lautor. Segons el títol, el vers mostra o tracta la creació del poema. Però no hi surt cap escriptor i ni tan sols cap home. Bé, primer apareix un muricec (un rat penat), que fa la primera provatura duna veu, després... però no nexplicaré largument perquè ja ho fa Carner. Al capdavall, el que realment apareix en aquella desolació per animar tot el paisatge, tot lunivers, és una aspiració. Aquest escrit no és sols sublim, és un pedrot, un roc, un tros de mineral possible i fascinant. Té alguna relació secreta i molt íntima amb la veritat, fora bromes. Links http://www.geocities.com/perpinya/tx-nabi.html


Roser Saus, arquitecta: «Oferim la llum que mai podria tenir una casa anglesa a Sabadell» | NacióSabadell\nper Albert Hernàndez, Sabadell, 9 d'agost de 2018 a les 09:00 |\nRoseu Saus i Pepe Colomer, impulsors de Blauhaus | Albert Hernàndez\nL’aroma d’una ciutat es percep en les seves singularitats, i l’arquitectura hi juga un paper important a l’hora d’impregnar de caràcter propi els carrers. Si una cosa defineix el centre de la capital vallesana és la clàssica casa anglesa, que tot i que ha patit un retrocés per la presència de blocs més moderns i alts, manté com un segell identitari aquest tipus d’arquitectura, definida, generalment, per una planta baixa amb finestra i porta, i un primer pis amb un balconet. Ara, l’empresa Blauhaus ha ideat un sistema per conservar aquesta targeta de presentació, la façana, però omplint de domòtica, sostenibilitat i comoditat l’interior de l’edifici. N’ha parlat l’arquitecta Roser Saus a NacióSabadell.\n- Per què conservar la façana i no la casa sencera?\n- Partíem d’una idea, i després d’experimentar amb plànols, vam considerar que calia dissenyar un espai que comptés amb eficiència energètica. Vam fer-ho amb una casa nostra, vam mantenir la façana, però per dins la vam refer tota, va ser el nostre conillet d’índies, no ens atrevíem a fer-ho amb un client real. Era casa nostra, i la vam dotar d’un sistema innovador.\nLa façana amb un pati abans d'arribar a la casa. Foto: Albert Hernàndez\n- I com és aquesta casa?\n- Compta amb una estructura de fusta, i hi és per tot arreu. Això no és casual, perquè ofereix un millor aïllament, més estanc i de qualitat. Sempre ha estat un gran tabú l’ús de la fusta pel seu manteniment, per la durabilitat i el foc, però són tres aspectes que se solucionen en el moment en què construïm amb un codi tècnic d’edificació.\n- Amb la mateixa garantia que amb una casa tradicional?\n- Al final, es tracta de decidir una estructura amb uns elements que han de garantir que la casa tingui resistència, i amb aquesta estructura aconsegueixes els coeficients i els certificats corresponents, amb un forjat de menys gruix, donat que tenen uns 14 centímetres de gruix, mentre que amb formigó serien de 30, i que compleix amb el mateix requeriment contra el foc.\nEl pati de la casa pilot de Blauhaus. Foto: Albert Hernàndez\n- Els materials són de casa, a més.\n- Sí, la fusta és de Catalunya. Un camió que la porta no ve de lluny, per tant, emet menys diòxid de carboni. Ve del Pirineu, del vessant sud, perquè els arbres que neixen allà de forma natural estan acostumats al nostre clima, més que els del vessant nord, que anirien millor a França. Són aspectes importants que ajuden a tenir més garanties.\n- I com es munta?\n- L’estructura es crea a Fustes Sebastia, a Rialp, on es crea amb tots els elements preparats per a col·locar. Abans, però, s’ha de tramitar la llicència amb l’ajuntament corresponent, i es treballa amb els fonaments de la casa. Un cop es té, es trasllada en camions al lloc on s’ha d’edificar, i en 3 dies es munta la caixa sencera. Se solen fer cases de planta i un pis d’alçada, però l’estructura està preparada perquè sense massa complicacions s’hi pugui sumar un pis més d’alçada.\n- Tot això, conservant la façana.\n- Exacte, la casa que hem fet a Sabadell es veu com una casa anglesa habitual del centre de la ciutat. Però un cop hi entres per la porta, et trobes amb un pati que dona aire, i a continuació ja hi ha l’entrada al domicili, que compta d’un gran finestral, com al pis de dalt. Això dona una lluminositat que una casa anglesa mai podrà oferir, sobretot si és entre mitgeres.\nCasa pilot de Blauhaus a Sabadell. Foto: Albert Hernàndez\nEntrevistes, Societat, arquitectura, Blauhouse


IB3 | Troben el cos d'Olivia, una de les dues nenes desaparegudes a Tenerife\nIB3 Notícies > espanya > Troben el cos d’Olivia, una de les dues nenes desaparegudes a Tenerife\nTroben el cos d’Olivia, una de les dues nenes desaparegudes a Tenerife\nEl vaixell oceanogràfic Ángeles Alvariño va trobar ahir el cos sense vida d’Olivia, la nena de sis anys que va desaparèixer el 27 d’abril passat juntament amb el seu pare i la seva germana Anna, de tan sols un any, a Tenerife. Es confirma així els pitjors presagis sobre el parador de les petites i es trenquen les esperances d’una mare, Beatriz, que sempre va creure en la tesi de la fuga.\nEl cadàver de la menor va ser trobat pel robot submarí de rastreig del vaixell a uns 1.000 metres de profunditat i a unes tres milles de la costa tinerfenya, dins de l’àrea en la qual des de fa més d’un mes es buscava les dues germanes i on el geolocalitzador del telèfon mòbil de l’home es va connectar per última vegada. Les restes d’Olivia es trobaven a l’interior d’una bossa d’esports amarrada a una àncora. Al costat d’ella, es va trobar una altra motxilla, però buida.\nUna vegada traslladat a terra, el cos va ser conduït a l’Institut Forense.\nLa troballa ja ha estat comunicada a la mare de les petites, que mai no havia perdut l’esperança que fossin vives i creia que es tractava d’un segrest. Ara continuen les tasques de recerca per trobar alguna pista sobre la petita Anna i Tomás.\nCronologia de la desaparició


El model Merkel, per Joan Tapia\nEl model Merkel\nFa 15 anys que la cancellera governa sempre en coalició i amb gran pragmatisme\n23 de de novembre del 2020. 20:55\nDiumenge va fer 15 anys que Angela Merkel va ser elegida per primera vegada cancellera d’Alemanya. És doncs un dels governants més veterans i ha superat amb encert tant la crisi del 2008 com l’actual del coronavirus, ja que les enquestes li donen un envejable aprovat del 74% dels alemanys.\nQuan governar és complicat i a molts països sorgeixen perillosos populismes, la llarga etapa de Merkel és molt notable. Va començar com una jove política democristiana de l’antiga Alemanya comunista després de la caiguda del Mur de Berlín i era filla d’un pastor protestant que es va traslladar d’Hamburg a l’RDA. Helmut Kohl, que l’anomenava «la meva noia», la va fer ministra el 1991. Però quan la CDU va perdre les eleccions del 98 i un escàndol de finançament el va tombar, es va rebel·lar contra Kohl i Wolfang Schauble, llavors president de la CDU, a qui va substituir el 2000. I a les eleccions del 2002 –amb la candidatura de Stoiber, el líder del partit bavarès– la CDU va tornar a perdre davant l’SPD.\nEl 2005 Merkel va guanyar per la mínima l’SPD (226 a 224 escons) i va formar la segona ‘gran coalició’ CDU-SPD de la història alemanya. Des d’aleshores Merkel ha manat a la CDU amb mà de ferro, però recuperant alguns antics contrincants com Schauble, que va ser molts anys el seu poderós ministre d’Hisenda.\nMerkel, una política centrista i molt pragmàtica, no era la líder natural del bloc conservador CDU-CSU, però els seus quatre èxits electorals la van convertir no en indiscutida –el 2015 després d’acollir més d’un milió de refugiats sirians va ser molt atacada per la dreta– però si en la inexpugnable líder del partit. I l’èxit d’AfD, antieuropea i contrària a la immigració, en eleccions regionals i en les generals del 2017 (tercer partit del Bundestag) ha perdut molta força.\nMerkel ha governat sempre en coalició. Primer amb l’SPD (2005-2009), després amb els liberals (2009-2013) i després (2013-2017) i fins ara de nou amb l’SPD. A Alemanya els governs de coalició són la norma, però Merkel ha sabut sempre dominar el seu partit (i als seus ambiciosos barons regionals) i governar pragmàticament amb liberals o amb socialistes. El 2011, després del greu accident nuclear de Fuskushima, va fer un gir verd accelerant el programa de tancament de les nuclears i el 2015 va afrontar amb decisió la crisi dels refugiats, cosa que li va comportar pèrdua de popularitat i un càstig en les eleccions del 2017.\nEl seu pragmatisme l’ha portat a assumir propostes socialdemòcrates com el salari mínim –que no existia a Alemanya–, el que l’ha acabat afavorint al fer-la una líder més oberta que el seu partit i no molesta a sectors de l’electorat socialista. Merkel ha vençut l’SPD no atacant-lo, sinó governant amb ells durant gran part del seu mandat. Una cosa que hauria de fer reflexionar el PP, que sempre ataca el PSOE acusant-lo de tots els mals i crispant la vida política.\nL’èxit econòmic, que va començar amb Adenauer, explica moltes coses. Entre les quals que l’SPD abandonés el marxisme i assumís l’economia de mercat el 1959. El que també va fer el PSOE el 1979.\nAlemanya és Alemanya, però Merkel ha consolidat la seva estabilitat governant amb l’SPD i alhora guanyant-los quatre eleccions generals. I també va apostar amb decisió, recolzant Draghi al BCE i ara amb el pla de recuperació, per una Alemanya europea. Però Merkel no es presentarà a les eleccions del 2021 i la seva retirada obre moltes incògnites. A Alemanya i a Europa.


Mostrant 1 - 24 de 44 productes\nAperitiu en forma de boletes elaborades amb carn de pollastre (45%) marinada. De 7 a 9 g. La unitat. Instruccions d'ús: FREGIDORA: Sense descongelar, fregir el producte a 180-185ºC durant 2-2,5 minuts. FORN AMB VENTILADOR: pre-escalfar el forn a 180ºC i directament del congelador, col·locar-los separats en la safata central i escalar dUrant 12-14 min. Si...\nHamburguesa cruixent de pollastre, amb un original empanat a base de flocs de blat de moro i arròs. De 95-105 g la unitat. Conté un 65% de pollastre amb fibra visible. Instruccions d'ús:PLANXA (recomanat)/PAELLA: Sense descongelar, col·locar en una planxa o paella, amb una mica d’oli, i escalfar durant 10 minuts a foc mig, 5 per cada banda. FORN:...\nSuaus i cremoses croquetes beixamel de pernil, amb una forma irregular i artesanal. Fetes amb un 13% de matèria noble al seu farcit, i de textura suau i cremosa, es poden apreciar els trossos de pernil curat al seu interior. Ideals com a aperitiu, tapa o guarnició. Instruccions d'ús: Directament del congelador, fregir en oli abundant i ben calent (180ºC)...\nElaborades amb un 14% de bacallà, són suaus i cremoses al seu interior. Instruccions d’ús: Directament del congelador, fregir en oli abundant i ben calent (180ºC) entre 3 i 4 minuts.\nAmb el 12% de matèria noble, estan elaborades amb autèntic pernill ibèric. De mida perfecta per a tapes. Instruccions d’ús: Directament del congelador, fregir en oli abundant i ben calent (180ºC) 2-3 minuts.\nAmb un gust picant, un interior de puré de patata, carn, tomàquet, cebes i espècies, la seva textura és cremosa i cruixent per fora. Amb una forma esfèrica i un acabat artesanal, són perfectes per als amants del picant. Ideals com a aperitiu, tapa o guarnició. Instruccions d'ús: Directament del congelador, fregir en oli abundant i ben calent (180ºC)...\nEspecialitat mexicana de sabor picant, feta amb una barreja de cremós puré de patata, carn de vedella, au i porc, tomàquet, ceba i pebrot. Servida en boles irregulars acabades amb un fi i cruixent empanat, són ideals com a tapa, aperitiu o guarnició. Instruccions d'ús: Directament del congelador, fregir en oli abundant i ben calent (180ºC) 5 minuts.\nIrresistible mos de gouda (50%) empanat. Ideals com a tapa o guarnició per a qualsevol tipus de plat. Recomanem consumir en els 3 minuts posteriors a la seva fritura. Instruccions d'ús: FREGIDORA/PAELLA: fregir en oli abundant i ben calen (180ºC) 2-2,5 min. Forn a 200ºC amb calor a dalt i a baix o ventilador, 3-4 min.\nElaborat amb un 35% de gouda i 6% de xili de Jalapa de 16 g la unitat. Original i cruixent empanata base de flocs de blat de moro i arròs. Producte que es pot fer al forn (menys greixos). Instruccions d'ús: FREGIDORA: directament del congelador, fregir en oli abundant i ben calent (180ºC), durant 2-2.5 minuts. Deixar dos minuts abans de consumir. FORN:...\nBarreta de Mozzarella (42%), suau en el seu interior i cruixent arrebossat amb all i julivert. Instruccions d'ús:directament del congelador, fregir en oli abundant ben calent (180ºC) durant 1,5-2 minuts. Forn: 6 minuts.\nElaborades amb un 60% de vegetals: carbassó, pebrot verd, pebreto vermell, ceba, pastanaga i mongeta tendra. Excelent opció com a primer plat o guarnició de carns i peixos. Instruccions d’ús: fregir a 180ºC durant 1,5 minuts. Si es descongela, no tornar a congelar de nou.\nDeliciosa lasanya de pasta ”al dente”, feta amb tonyina al farcit, combinat amb ceba, ou, tomàquet, pebrot de morro de bou i espècies. Acabada amb salsa beixamel i un exquisit gratinat de formatge emmental, es presenta en un còmode format de 300 g. Només cal escalfar-la per gaudir d’aquesta lasanya com a primer o segon plat. Instruccions d'ús: FORN:...\nPer als amants de les verdures i la pasta, aquest és un plat que entusiasma per la seva composició i el seu agradable sabor. Feta amb làmines de pasta ”al dente” i amb un farcit a base d’espinacs, albergínia, ceba, carabassó, pastanaga, tomàquet i pebrots, el seu toc de beixamel i el seu acabat gratinat de formatge emmental, juntament amb el còmode format...\nLes Croquetes (10)\nCanelons amb beixamel (2)\nCanelons sense beixamel (1)\nPrecuinats de peix (2)\nPrecuinats cefalòpodes (2)\nPrecuinats carnis (5)\nVerdures Romana (4)


L'ONCOTRAIL 2016 A TOCAR | Notícies | SSIBE | SSIBE\nL'ONCOTRAIL 2016 A TOCAR\nTots els equips de SSIBE ja estan a punt i la cursa solidària arribant al final del seu compte enrere. Els propers dissabte i diumenge, 1 i 2 d'octubre, podrem seguir tot l'esdeveniment a través d'una nova APP per a mòbils o en directe amb l'ajut d'un itinerari.\nL’Oncotrail és una cursa solidària per equips de 100 Km que té com a finalitat recaptar fons per millorar les condicions de vida dels malalts de càncer i els seus familiars. L’itinerari és circular i transcorre per paratges de mar i muntanya del Baix Empordà, amb sortida i arribada a Palafrugell. La primera edició es va celebrar l’any 2013 i des d’aleshores el nombre d’equips participants no ha parat de créixer. En la darrera edició hi va haver 605 participants repartits en un total de 78 equips i es van recaptar un total de 95.161,34 euros, un 34% més que en l’edició anterior (63.000 euros). Els diners es recapten a través de les aportacions solidàries que fan els equips, que han de fer un donatiu mínim de 1.000 euros per poder participar.\nEnguany SSIBE hi participa amb 6 equips:\nTAKA TAKA TEAM, amb el dorsal 110, està composat per\nOscar Fernández Mariscal\nGUILLES, amb el dorsal 111, està composat per\nRosa García Osuna\nLydia Gómez Vilaseca\nAriona López Guardado\nTEAMTRAIL SALUT, amb el dorsal 112, està composat per\nJosé Miguel Villar Marqués\nSebastián Gómez Blanch\nURGÈNCIES PAS A PAS, amb el dorsal 113, està composat per\nXAREL·LO’S TEAM, amb el dorsal 114, està composat per\nCAGANT LLETS, amb el dorsal 115, està composat per\nCharinel Rivera de la Rosa\nLa cursa mantindrà la mateixa estructura que en edicions anteriors: 100 km, 10 punts d’avituallament i equips integrats per un mínim de 6 persones i un màxim de 8. Les bases i l’itinerari de la cursa ja es poden trobar en els apartats corresponents de la pàgina web de la Fundació Oncolliga Girona.\nDescarrega’t la nova APP mòbil d’ONCOTRAIL per seguir als nostres corredors\nL’Oncotrail comptarà aquest any amb una aplicació mòbil que permetrà seguir en directe el desenvolupament de la cursa i consultar tota la informació relacionada amb l’esdeveniment a través dels smartphones i les tauletes. L’aplicació, dissenyada pels mateixos creadors de l’APP de curses esportives Xplaning, ja està disponible per a Android i iOS i pretén ser una eina útil tant per als que participen a la cursa com per als que volen contribuir-hi fent alguna aportació econòmica, ja que els donatius als equips es poden fer directament des del mòbil.\nL’APP Oncotrail compta amb diverses seccions: Home (presentació sobre què és l’Oncotrail); La Cursa (amb informació sobre bases i recorregut, imatge dels punts d’avituallament i enllaç al track de Wikiloc); Inscripcions(amb enllaç al formulari d’inscripció); Equips (amb informació bàsica sobre els equips i els seus integrants); Donacions (per fer donatius als equips des del mòbil); Activitats Oncotrail (una agenda per explicar les activitats que els equips organitzen per recaptar fons); Avituallaments (llistat geolocalitzat que mostra els diferents punts d'avituallament, així com la opció de navegació guiada fins a cadascun d'ells); Segueix la cursa (secció per seguir en directe el temps i pas dels equips per cada avituallament) i Fotos i Vídeos.\nL’aplicació ha estat dissenyada per l’empresa Xplaning, creadora d’una aplicació mòbil gratuïta que té com a objectiu apropar el calendari de curses esportives de Catalunya a tots els amants de l’esport. En una mateixa APP, Xplaning ofereix l’opció de consultar curses de diversos esports: running, trailrunning, bike, duatló, triatló, canicross, orientació, aquatló, etc... així com totes les seves modalitats. Més informació a www.xplaning.com.\nVolem animar tots els nostres corredors perquè tinguin una bona cursa i perquè la gaudeixin al màxim.\nFont: Fundació Oncolliga Girona


Articles per categoria Articles - n.4\nLa Infermera virtual: un actiu per a la salut\nLa Infermera virtual (Iv) neix l’any 2005, en un moment en el que per una banda, l’Organització Mundial de la salut ( OMS) presenta les tecnologies de la informació i la comunicació (TICs) com a noves oportunitats per afrontar els factors determinats de la salut, al mateix temps que es demanen respostes innovadores per a la Promoció de la Salut (Bangkok 2005).\nEl paper de les tecnologies de la informació i la comunicació en la prevenció de les drogodependències\nLes tecnologies de la informació i la comunicació (TIC) han entrat a formar part de la nostra vida quotidiana. Des de la seva aparició, la revolució tecnològica ha estat constant i l’impacte en les nostres vides és del tot indiscutible. Les seves aplicacions són gairebé infinites i, cada dia n’apareixen de noves.\nLa importància de les xarxes socials en la salut\nL’any 1518 una dona va començar a ballar pels carrers d'Estrasburg i va fer-ho durant sis dies. Al cap d’unes setmanes ja es parlava d'unes quatre-centes persones que ballaven dia i nit i ho passaven francament malament. Els metges varen dir que es tractava d'una epidèmia i varen decidir concentrar els balladors en alguns espais públics, on se'ls va posar música i altres facilitats esperant que es curessin.\nL’atenció domiciliària s’inicia amb la confiança\nBuurtzorg Nederland, una organització d'atenció a domicili holandesa, ha rebut un interès creixent des de diferents parts del món des del moment de la seva creació. Buurtzog (que significa atenció de barri en holandès) és un sistema innovador que ha retornat el valor social a la tasca de l'atenció domiciliària.


El blog de jordi escofet: de novembre 2018\nDesprés d acabar l ultra Pirineu , no com m hagués agradat ,però al cap i a la fi la vaig acabar , en una cursa que abandona gairebé el 40 % de la gent que la comença ja és un èxit acabar la . En fi m ho vull treure del cap i mirar endavant.\n3 setmanes més tard el 12 octubre va tocar fer amb família i a casa el km vertical de la Granada , més una festa i pasar unes hores divertides amb amics i companys del poble , pujar de santa fe a la Granada ( uns 800 metres ) en gairebé 4 minuts , massa lent , l any vinent haurem de millorar ho . Però ens ho vam passar molt bé ja que tots en coneixem .\nNo he tornar a fer ho , però prometo que hi aniré a fer alguns entrenos en forma de sèrie , bon lloc per practicar sèries en pujada .


Assignatura (*) PRINCIPIS D'ECONOMIA Codi 21214001\nFLORES FILLOL, RICARDO\nAdreça electrònica albert.pascual@urv.cat\nDescripció general Assignatura bàsica destinada a apropar als estudiants els principals conceptes utilitzats en economia. Pretén proporcionar als alumnes mecanismes que permetin la comprensió dels conceptes i fenòmens econòmics més habituals del món contemporani, de manera que puguin entendre millor la realitat econòmica que els envolta. En definitiva, persegueix fer l’economia més propera. L’assignatura fa un gran esforç de síntesi per fer cabre tot en 6 crèdits. Donada la seva naturalesa s’ha d’enquadrar en el primer quadrimestre de primer curs. Inclou una part micro i una part macro i s’intenten seleccionar aquells temes de més interès pels alumnes de turisme. OBJECTIUS GENERALS: 1. Conèixer els conceptes, fenòmens, elements i instruments bàsics per tal de comprendre millor el funcionament del mercat, de l’empresa i de la realitat macroeconòmica del dia a dia. 2. Familiaritzar-se amb conceptes i instruments que facilitaran a l’alumne l’enteniment de temes relacionats amb aquesta matèria.


El boom dels pisos tutelats per a gent gran - ARTAMI\nUna jubilació amb autonomia i cures\nRafael, de 72 anys; i la seva esposa Carmen, de 67, dos dels amics de Artami a Barcelona, porten uns quants anys gaudint d'una merescuda jubilació, després de dècades exercint en l'alta direcció empresarial i ensenyament universitari, respectivament.\nQuan van veure arribar la retirada i els primers xacres de l'edat, però sentint-se vitals i disposats a tot, es van plantejar les alternatives per al futur. Rafael sempre explica que recorda al seu pare, amb la seva mateixa edat, molt deteriorat i que va haver d'abandonar el seu domicili per viure amb la família del seu germà gran, Alfredo. Però Rafael i Carmen no es reconeixen en aquesta imatge i senten que encara tenen molt per gaudir. No obstant això, també saben que els anys seguiran passant i vindran noves necessitats.\nAlhora, no volen anar-se'n a viure amb els seus fills i perdre privacitat i autonomia. Per això, fa quatre anys, van recórrer als apartaments tutelats per a gent gran i avui gaudeixen de la seva jubilació amb el màxim d'intimitat i els millors serveis.\nSense saber-ho, Rafael i Carmen formen part d'un cada vegada més nombrós grup de persones grans que estan fent que el sector dels pisos tutelats visqui un creixement sense precedents.\nVostè pot formar part de l'experiència única que suposa convertir la jubilació en una nova maduresa, plena d'oportunitats i experiències i amb el temps a les mans, per gaudir-lo com vulgui i sense perdre gens de privadesa o independència.\nEls majors de 65 són cada vegada més\nLes dades de l' INE (Institut Nacional d'Estadística) de 2014 són molt clars. A Espanya, cada vegada hi ha més grans. Avui, el 18,2% de la població espanyola té més de 65 anys. Són més de set milions les persones grans i, d'aquestes, el 25% supera els 80 anys.\nLa perspectiva del futur assenyala que aquestes xifres seguiran creixent. En 2029, s'estima que el 24,9% de la població tindrà més de 65 anys; i, en 2064, un 38,7%. L'any 2050, els majors de 65 a Espanya ja seran 13 milions de persones i, d'ells, més de quatre milions seran octogenaris. Un 30% de la població total.\nCada vegada més, però també cada vegada millor\nL'increment de la longevitat no només significa un allargament dels anys de vida. També assenyala altres coses. Hem de considerar que, fa trenta anys, els majors de 65 anys representaven menys de la meitat d'aquest 18,2% assenyalat amunt.\nQuè ha passat perquè el percentatge hagi crescut tant? Principalment, a més que hi ha pocs nous naixements (una realitat a tenir molt present), la gent està envellint millor. Arribem amb més "facilitat" a edats més avançades.\nS'espera que cada vegada visquem més temps i aquesta realitat es reflecteix en les estadístiques. Per què passa això? Perquè la longevitat, en els segles XX i XXI, no només s'entén com un valor de quantitat, sinó també de qualitat. Vivim més perquè estem més sans, tenim menys xacres i les xacres que tenim es tracten i es compensen molt millor que abans.\nEn realitat, millor que mai. Mai abans, com ara, guanyar anys ha estat més gratificant.\nMés anys i millor envelliment = majors més dinàmics\nAbans, guanyar anys podia relegar a una vida una mica més apagada. Però la concepció de la salut i mentalitat de la gent gran és més "jove" del que ha estat mai i moltes persones que passen de 65 o 70 anys no es reconeixen en el patró clàssic de persona gran. Molts són encara dinàmics, actius, sans i plens d'inquietuds i plans per complir. No es resignen a la posició de persona gran que queda en segon pla, un estereotip que van veure en els seus propis pares i oncles, però amb el que avui no s'identifiquen. I no es reconeixen en aquest patró perquè el cos i la ment no els demanen repòs, sinó activitat.\nEvidentment, amb certs xacres (potser menys vista, potser són durs d'oïda o potser els molestin les articulacions) propis del pas del temps, però no com per relegarles en una butaca, davant del televisor. Aquests temps ja han passat i la retirada és una nova oportunitat de gaudir de diverses dècades més de vida activa.\nLes persones grans d'avui en dia ja no són com les del passat, de la mateixa manera que la societat i les possibilitats que ofereix tampoc són les mateixes. La gent de més de 65 anys avui se sent capacitada de sobres (i plena de ganes) per gaudir de la jubilació: els majors viatgen, gaudeixen, fan cursets, estudien, segueixen aprenent, tenen vides socials més riques, fan exercici i entenen, usen i aprofiten les noves tecnologies i segueixen al tant del món que els envolta.\nLa jubilació és el final d'una etapa i el començament d'una altra plena d'oportunitats\nUna nova generació de grans que té noves necessitats\nUna nova salut i perspectiva davant la vida es reflecteixen en una nova i major activitat. I aquesta activitat, sense precedents fa unes dècades, es reflecteix en noves necessitats. Si estàs capacitat per a gaudir de la vida, no vas a quedar-te a casa. Per a aquests grans, que encara tenen molt a oferir i viure, les opcions usuals d'habitatge i cures que, fins ara, han protagonitzat les últimes dècades de vida es queden petites i es presenten com una cotilla.\nEn canvi, hi ha una alternativa que permet unir el millor d'ambdues facetes: independència, activitat i cures: els apartaments per a majors.\nEls habitatges tutelats per a gent gran són la millor opció, quan arribi a certa edat i, encara que estigui a les seves plenes facultats, sap que la millor idea és pensar en el futur i anar responsabilitzant-se dels propers anys.\nEls apartaments tutelats: una oferta residencial en auge\nAmb aquest panorama, en què cada vegada hi ha més majors sans i actius, no pot estranyar-nos que les característiques dels pisos tutelats els estiguin convertint en la millor opció per a una jubilació daurada.\nEncara que existeixen des dels anys vuitanta, és en l'última dècada quan els apartaments tutelats d'alta categoria estan despuntant amb més força i fent-se un buit en les estadístiques d'alternatives residencials.\nCom solucions integrals que són, els pisos tutelats no poden més que presentar-se com la millor opció per als majors de 65 anys que no volen convertir-se en una molèstia per les seves famílies ni estan disposats a perdre la privacitat, autonomia i independència de les que han gaudit durant tota la seva vida adulta.\nUna autonomia de la qual encara poden gaudir, ja que estan actius i dinàmics. Els pisos tutelats permeten gaudir de tota la independència de la pròpia llar, però aporten el valor de les solucions enfocades a suplir les necessitats pròpies de l'envelliment. I, a més, allunyen la por a la solitud que pot afectar moltes persones grans que volen romandre al seu habitatge de sempre.\nAmb els pisos tutelats, sempre hi ha un contacte directe amb els veïns, altres persones grans i les persones que treballen a l'edifici per oferir-li el millor servei.\nAixí, mentre una parella de gent gran pot viure amb tota autonomia al seu pis tutelat, tenen a la seva disposició una sèrie de serveis que, simplement, fan les seves vides més fàcils: infermeria a l'edifici, que controla i monitoritza l'estat de salut dels inquilins i les visites mèdiques i aplica les cures o els tractaments mèdics necessaris; servei de restaurant, per a dinars i sopars, encara que tinguin la seva pròpia cuina al domicili, que ofereix menús de qualitat, saludables, variats i exquisidament preparats; serveis de seguretat i consergeria, per controlar l'accés al recinte, repartir el correu i administrar el immoble; bugaderia; servei tècnic, per avaries a la llar i reparació d'electrodomèstics ...\nEls pisos tutelats són les opcions del futur\nLes solucions convencionals per a majors estan deixant de ser les úniques alternatives possibles i, davant els canvis en la societat i les mateixes persones, avui ja s'imposa un nou model.\nUn model que serveixi perquè la gent gran modernes, del segle XXI, tinguin un habitatge que respongui a la perfecció als seus interessos vitals.\nEls majors de 65 anys dinàmics i disposats a viure la seva jubilació amb el millor servei i la màxima independència estan descobrint aquest model i aposten per ell. Creix l'oferta d'habitatges tutelats perquè hi ha un sector de la població que les necessita i exigeix. I aquest, potser sigui el seu perfil.\nSi s'acosta la seva jubilació o la de la seva parella sentimental o ja està gaudint d'ella, és el moment de plantejar-se un canvi.\n¿Se sent vital, dinàmic i amb desitjos de gaudir del seu retir i es nega a perdre la seva autonomia? Tem la soledat o el seu habitatge se li queda gran i, al mateix temps, rebutja la idea de perdre intimitat vivint amb els seus fills? Si s'ha identificat amb aquest perfil, no dubti que els habitatges tutelats són el que necessita per viure el seu retir. És l'opció que mira al futur i de la qual cada vegada gaudeixen més persones.


West Balfield Cottage Edzell Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAl visitar Edzell, vosté es sentirà com a casa a West Balfield Cottage, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix West Balfield Cottage asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de West Balfield Cottage es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa, rentadora són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, West Balfield Cottage no troba competidors en cap categoria.


Pasek i Paul descomponen la música 'elèctrica' del més gran showman - Pel·lícules\nPasek i Paul descomponen la música 'elèctrica' del més gran showman\nQuan el director Michael Gracey es va reunir amb Benj Pasek i Justin Paul el 2013, anys abans que ningú de Hollywood sabés qui eren, va explicar la seva visió per a un musical original i atrevit basat en la vida de l’impresari de circ i el visionari P.T. Barnum. Però des del principi ho va tenir clar: no es tractava d’un biopic. Més aviat, El més gran espectacle , protagonitzat per Hugh Jackman, s’inspiraria en l’ostentós empresari i en la seva personalitat d’enlluernament. Com a tal, la banda sonora més gran de la vida també hauria d’anar per davant del seu temps. D'aquí el so pop contemporani de la pel·lícula.\nPer descomptat, va passar un temps que Pasek i Paul embolicessin el cap al voltant de la idea de Gracey al principi. El duet, que es va conèixer com a estudiants universitaris al famós programa de teatre musical de la Universitat de Michigan, és conegut per posar a la cançó els moments quotidians de la vida, però per El més gran espectacle , el primer director de llargmetratges els va empènyer a pensar més grans i atrevits. 'Érem com' genial. Realment no ho aconseguim exactament, però sona genial en un sentit hipotètic ', va dir Paul a MTV News en un dia de premsa per a la pel·lícula a Nova York. 'Així que vam anar a treballar intentant servir aquesta visió i escriure cançons pop que poguessin ser entretingudes'. La primera cançó amb la qual van tornar va ser ' Un milió de somnis , 'l'obertura melancòlica de la pel·lícula i amb diferència l'entrada de teatre musical més tradicional de la banda sonora.\nGairebé cinc anys després, i Pasek i Paul són les cares acabades d’encunyar del gènere musical de la pel·lícula amb èxits com La La Land , Benvolgut Evan Hansen , i una pròxima col·laboració de Disney amb el llegendari Alan Menken sota la cintura. Però totes les seves aspiracions de Hollywood van començar El més gran espectacle . Des de números llamatius i antics com 'This Is Me' fins a balades íntimes com 'Tightrope', MTV News va demanar al duo guanyador de premis Oscar i Tony que desglossés algunes de les melodies memorables del film.\n'Un milió de somnis' 20th Century Fox\nOriginalment, Un milió de somnis 'era només una cançó per a Barnum jove i empobrit (amb la veu de Ziv Zaifman), però en col·laboració amb Gracey, Pasek i Paul van ampliar el seu abast narratiu per permetre un pas significatiu del temps. Així doncs, la cançó comença amb el jove Zaifman i acaba amb Jackman, Barnum ja gran i casat amb la xiqueta dels seus somnis, Charity (Michelle Williams).\n'Això és una mica boig pel que pots fer al cinema que no pots fer a l'escenari: pots tallar i mostrar a aquest jove i a aquesta jove que creixen', va dir Paul. 'Aquesta va ser la visió de Michael i en què es va convertir'.\nPer la seva banda, Williams també va tenir l'oportunitat de cantar i ballar al costat de Jackman. (Williams la va convertir en Broadway debut el 2014 com a cantant de discoteques Sally Bowles en el renaixement de cabaret .) En treballar amb el quatre vegades nominat a l'Oscar, Paul va dir: 'Sona bonica ... Ens vam divertir molt a l'estudi treballant amb ella. Va afegir molta calor al personatge i a la seva interpretació.\n'Reescriu les estrelles' https://www.youtube.com/watch?v=gdjR2lvIfJ4\nA la pel·lícula, Zendaya interpreta a un jove trapezi anomenat Anne, que s’enamora de l’impresari decidit de Zac Efron, Phillip. El seu amor desafia les probabilitats i la gravetat. El seu número musical íntim i acrobàtic, 'Rewrite the Stars', és un autèntic showstopper de la pel·lícula, ja que Anne i Phillip prenen el cel per a un duet de gran vol sobre cordes trapezi pesades.\nGracey va arribar a Pasek i Paul amb una breu cançó que esbossava el moment fantàstic. 'Va ser com:' Aquest és aquest moment d'aquests dos amants que no poden ser amants, però que volen ser, i l'altre element és que volen per l'aire '. Estem com: 'Això és boig i impressionant', va dir Paul. 'Mentre l'escrivíem, volíem tenir present la idea de l'electricitat entre aquests dos personatges ... hi ha aquest anhel'.\nL'emoció del moment només es va intensificar una vegada que Efron i Zendaya van ser inclosos en els papers. 'Quan els vam escoltar cantar-lo per primera vegada', va recordar Paul, 'va dir com' Això és foc '.\nno mireu sota el llit manet\n'Qui no vol veure com Zac i Zendaya es besen, saps?' Va afegir Pasek. 'Això és tot el que vols ... Tenen una química tan sorprenent'. I, per sort per a Pasek i Paul, també tenien veus 'xules'. 'Ens van dir que escrivíssim la cançó d'una manera contemporània, però mai se sap qui serà l'intèrpret', va dir. “Zac i Zendaya tenen veus molt divertides i realment contemporànies. Em semblen estrelles del pop quan l’escolto ”.\nPerò no tot va ser una navegació suau. Durant el seu taller de preproducció amb els actors, va arribar un moment en què Pasek i Paul es van adonar que 'Rewrite the Stars' simplement no funcionava. En veure que el número segueix directament una escena emocionalment pesada entre Anne i Phillip, Gracey no volia que el moment passés immediatament a la cançó; volia que perdurés. Va ser llavors quan Zendaya va intervenir i va suggerir començar amb una mica d’acapella.\n'Ella va dir:' Per què hi ha d'haver música? ', Va recordar Pasek. 'I dèiem:' Bé, hi ha d'haver música. És una cançó! ' Després anem a la cantonada i ens diuen: 'Potser té raó. És una bona idea. Ho hem d'admetre? '\nEn última instància, va ser la trucada adequada. Va elevar el pes emocional de l’escena i va capturar la intimitat de dos amants creuats d’estrelles en una cruïlla de camins. 'Així que vam mirar Zendaya', va concloure, 'i vam dir:' Ets la reina de totes les coses. També hauríeu de fer la nostra feina '.\nJames franco mai no ha estat besat\n'Aquest sóc jo' https://youtu.be/XLFEvHWD_NE?t=59s\n'Aquest sóc jo' ho és el himne de la pel·lícula. És una cançó poderosa per a tothom que s’hagi sentit diferent o oprimit per ser ell mateix. És el moment emotiu en què les Oddities, dirigides per la senyora barbuda de Keala Settle, Lettie Lutz, surten de les ombres i es donen a conèixer a una multitud que no perdona. Donat el seu important missatge d’empoderament i inclusió, no és d’estranyar que la cançó hagi tingut ressò tant entre el públic com la crítica. Ja ho ha estat nominat per a un Globus d'Or, i va aconseguir els Oscars llista curta a la millor cançó original. Però el camí per arribar-hi no va ser fàcil; la cançó, que va ser escrita originalment per al personatge de Tom Thumb, va passar per moltes iteracions abans de convertir-se en l'himne que és ara.\n'Tom Thumb el va cantar i eren només cinc nois [ Paul fa un moviment estrepitoso ] i un ukelele ', va dir Paul. 'Va ser dolç'. Però no tan emocionalment ressonant com Gracey volia que fos.\n'En realitat, no podríem trencar-ho, i Michael va dir:' Realment crec que ha d'haver-hi alguna cosa que se senti antimàtic per a les curiositats sobre com se senten i reivindiquen la identitat ', va afegir Pasek. 'No ens ho vam poder esbrinar, i després, quan vam començar a pensar-ho des de la perspectiva de Keala Settle i amb la veu de la senyora barbuda, sabíem que tenia aquesta gran veu potent i que era tan meravellosa actriu, de manera que, quan vam començar a escriure específicament per a la seva veu, va començar a obrir-nos el procés i vam començar a treballar en aquesta cançó '.\nCom podeu veure al vídeo anterior, filmat durant una presentació del taller per a executius de Fox, Settle aboca tot el seu cor a la cançó, fent-la seva.\n'L'altra banda' 20th Century Fox\nEl més gran espectacle és l'espectacle de Jackman, però pel número excitant 'The Other Side' comparteix escenari High School Musical heartthrob Efron - i el duo encén les nostres pantalles amb una cançó electrizant sobre ... una negociació empresarial. Per a Pasek i Paul, aquest era el repte: 'Com volem intentar que això soni fresc?'\nPer sort per a ells, Jackman i Efron van aportar el seu carisma innat a la representació. 'Vam escriure la cançó anticipant-nos d'aquests dos actors que hi hauria tanta muscularitat que els hi aportarien', va dir Paul. 'És divertit escriure un número de teatre musical que sigui una negociació per a aquests dos nois amb la seva valentia i el seu espectacle que intenten unir-se'. Per tant, el duo es va plantejar com un duel: un amb moltes coreografies.\n'Estan saltant a la barra, és un ball, un cant', va afegir Paul. 'Aquest moment és realment elèctric. Un cop vam saber que anava a ser Zac amb Hugh, va ser com: 'Aquest és un moment que vull veure' (qualsevol que hagi vist la seva enlluernadora actuació a la gran pantalla sap que el coreògraf Daniel 'Cloud' Campos, que interpreta el bartender, és l’autèntic MVP d’aquesta escena.)\nA 30 segons des de ahir\nQuan es tracta de treballar amb Jackman, un veterà de l'escenari i la pantalla, Pasek i Paul admeten que els seus primers tallers amb l'actor van ser terrorífics.\n'És una llegenda tan gran! És l'home de la cançó i el ball del nostre temps ', va dir Pasek. “Al principi intentàvem esbrinar-ho. Aquesta cançó funciona? Podem escoltar a Hugh Jackman cantant aquesta cançó? Estaríem a les sales d’assaig amb ell, presentant-li cançons noves, i ens quedà completament aterrit pel que ell anava a dir. Però és un col·laborador tan amable i meravellós que arribar a desenvolupar-lo amb ell i Michael va ser una mica increïble '.\n'Com que no el coneixíem abans, no teníem ni idea del grau de la seva ètica laboral', va afegir Paul. 'Sempre dóna un 110 per cent. És el primer que hi ha i l’últim que se’n va. Fa que tots els membres de la sala es qüestionin sobre si mateixos i el seu valor com a ésser humà i siguin com: 'He de treballar més. He de ser millor '.\n'No es pot relaxar quan Hugh Jackman és a l'habitació', va dir Pasek. I ho sap per experiència personal. 'Recordo haver entrat a una habitació una vegada: ens van trucar a les 8 del matí i vaig entrar a les 8:02 i, d'una manera dolça, Hugh em va dir:' Benj, on has estat? '\nNo és una sorpresa que la cançó més dolça i íntima de la pel·lícula pertanyi a Williams, el número en solitari de la qual 'Tightrope' és un aparador meravellós per al seu talent interpretatiu i cantant. Segons Pasek i Paul, va ser una autèntica col·laboració amb Williams, que va fonamentar la cançó en una emoció real i tristesa.\n'Ella aporta una intimitat real a tot el que fa', va dir Pasek. 'I fonamentat', va afegir Paul. 'Aquesta cançó podria haver estat realment teatral, però és un actor tan actoral que aporta un focus fonamental a la cançó que se sent molt real. No es tracta d’un teatre musical que suposa una gran actuació mirant-me. És molt petit i molt íntim, i això us atrau. Aquesta és Michelle Williams.\nEl més gran espectacle actualment es troba als cinemes.\nets l'únic que t'hi registres?\npoca barreja pensa en nosaltres\noli de romaní per a ressenyes de creixement del cabell\nmillor otc tractament de l’herpes labial


TimelineLorenaMartin1EsoC | Timetoast timelines\nL'aparició de l'escriptura cap a l'any 3500 aC a Mesopotàmia, l'actual Itaq, marca l'inici de la Història i de la seva primera etapa:l'Edat Antiga.\nL'antic Egipte fou una civilització del nord-est d'Àfrica que es desenvolupà al voltant del curs mitjà i baix del riu Nil, al territori que ara ocupa l'actual estat d'Egipte i el nord del Sudan. La civilització es va constituir cap al 3150 aC,amb la unificació de l'Alt i Baix Egipte sota el primer faraó, i va persistir durant els següents tres mil·lennis.\nLa Xina és la civilització viva més antiga del món la capital de la qual és Pequín. La història de la Xina té orígens a la Conca del Riu Groc,on van sorgir les primeres dinasties primitives:\nLa primera dinastia es la Xia. La seva successora fou la Shang, que està bastant millorada respecte la documentació i les restes arqueológiques descobertes.\nLa història de l'alfabet comença a l'Antic Egipte, més d'un mil·lenni després d'haver començat la història de l'escriptura. El primer alfabet formal va sorgir cap al 2000 aC per representar el llenguatge dels treballadors semites a Egipte i es va gestar a partir dels principis alfabètics continguts en els jeroglífics egipcis.\nEl llatí és una llengua indoeuropea de la branca itàlica, parlada antigament pels romans. A partir de l'evolució de la seva versió vulgar en sorgiren les llengües romàniques que sobreviuen avui dia.L'Imperi Romà era la garantia del manteniment del llatí en la seva versió clàssica. Amb la caiguda de l'Imperi la llengua del carrer va accelarar l'evolució i va passar a l'estadi que anomenem llatí vulgar, que va anar canviant fins a formar les llengües romàniques actuals.\nA la Grècia clàssica els exercicis físics eren, al costat de l'aprenentatge de les lletres i de la música, una part fonamental de l'educació dels nois. A partir dels dotze anys, almenys en les famílies benestants , el noi era confiat a un preparador que l'instruïa en el gimnàs o la palestra -un espai cobert de sorra a l'aire lliure quadrat i voltat de vestidors, banys i altres sales.\nL'Imperi cartaginès fou una monarquia i posteriorment,una república de ciutats-estat fenícies del nord d'Àfrica i la península Ibèrica que va durar des del 650 aC, amb la independència de la metròpoli, Tir, fins al 146 aC. Estava sota el control de la ciutat-estat de Cartago,després de la caiguda de Tir en mans de l'Imperi selèucida.En l'apogeu de la influència de la ciutat, tenia el control de la major part de la Mediterrània occidental.\nL'Imperi Màuria (322-185 aC), va ser un gran imperi polític i militar de l'antiga Índia creat per Chandragupta Maurya. Tenia la seva capital a la ciutat de Pataliputra, a prop de l'actual Patna. Es tracta de l'imperi més gran que ha dominat el subcontinent indi fins a l'arribada dels britànics. La seva decadència va començar cinquanta anys després que el regnat d'Asoka (nét de Chandragupta) s'acabés, i es dissolgué el 185 aC amb la fundació de la Dinastia Sunga a Magadha.\nComençà amb la intervenció de Roma a Sicília, quan s'alià amb els mamertins,que lluitaven contra els cartaginesos a Messina.La guerra passà al mar,originàriament dominat pels romans,fins que l'èxit de la flota nova,comandada pel cònsol Duili,àdhuc permeté una expedició sobre la costa cartaginesa a Tunis.Fracassat aquest assaig,la guerra se centrà novament a Sicília,on els romans es consolidaren.La pau posà fi als dominis púnics sicilians,i l'illa esdevingué la primera província romana.\nPartí de les bases que els cartaginesos havien establert al sud de la península Ibèrica.Anníbal projectà l'atac directe a Roma,en una expedició per terra.El primer episodi en fou la presa de Sagunt.Un cop dominada,Anníbal,travessà els Pirineus i els Alps seguint una ruta molt discutida en els detalls.Es dirigí cap al sud de la península,i s'establí a Càpua.\nL'antiga Roma va ser la civilització que va sorgir de la ciutat-estat de Roma fundada a la península italiana al voltant del segle IX aC.Durant la seva existència -dotze segles-,la civilització romana va evolucionar d'una monarquia a una república oligàrquica i,finalment, a un vast imperi.Va dominar Europa Occidental,el Pròxim Orient i el nord d'Àfrica després de la conquesta i l'assimilació d'aquests territoris i llurs pobles.No obstant això,diversos factors van dur al declivi de l'Imperi romà.\nLa batalla del bosc de Teutoburg és una batalla que tingué lloc a la província romana de la Germània Magna entre un exèrcit romà i una confederació de pobles germànics.Van ser destruïdes tres legions romanes,sota el comandament del governador Publi Quintili Var,a mans dels germànics comandats per Armini.Tot i que la batalla ocorregué en diversos llocs perquè l'exèrcit romà es trobava en marxa,tradicionalment es creu que tingué lloc a prop de la muntanya de Kalkriese.\nL'edicte de Milà fou un decret promulgat a la ciutat del Milà el 313 pels emperadors Constantí el Gran i Licini I, que van confirmar l'edicte de tolerància de Sàrdica i van precisar els seus termes.\nCaiguda de l'imperi romá\nLa caiguda de l'Imperi Romà d'Occident és el procés de decadència que va portar a la fragmentació de l'Imperi romà d'Occident l'any 476.Cap al segle IV, Roma seguia dominant un extens imperi, que tenia com a eix el mar Mediterrani.


*** CRTA GENERAL DE RANSOL S/N EL TARTER Veure en el mapa\nEl Segle XX és el lloc ideal per gaudir d'Andorra en família durant tot l'any. La seva ubicació privilegiada al poble de Ransol marca el punt de partida ideal per iniciar nombroses rutes de senderisme, bicicleta i activitats d'aventura. Situat al seu torn a 500 mts. de l'accés del Tarter de Grandvalira permet accedir fàcilment a l'estació d'esquí i les nombroses activitats que ofereix Grandvalira. ¡A l'Hotel Segle XX gaudiràs de la natura en tot el seu esplendor! L'Hotel disposa de 63 confortables habitacions equipades amb bany complet amb assecador, TV satèl·lit, telèfon i caixa forta. Completa les seves instal·lacions i serveis amb recepció 24 hores, cafeteria amb aire condicionat, restaurant bufet d'esmorzar i sopars (begudes a part), sala de TV, sala de jocs, sala de massatges, gimnàs, accés gratuït a piscina interior panoràmica climatitzada i sauna, solàrium-terrassa i programa d'animació diari que ofereix diverses activitats per a tota la família: mini club amb tallers variats, bingo, karaoke, aquagym, waterpolo i molt més! En els mesos d'estiu es realitzen excursions gratuïtes a la muntanya, s'ofereix lloguer de bicicletes gratuït i s'organitzen barbacoes i arròs de muntanya a la terrassa. A l'hivern s'ofereix guarda esquís i servei de trasllat a pistes gratuït (sector El Tarter, amb reserva prèvia i en horaris estipulats). El Segle XX disposa de pàrquing interior opcional de pagament. Wifi gratuït a tot l'hotel. S'admeten animals de companyia, consultar suplement.


benvinguda / Torneigs Padel / World Padel Tour / World Padel Tour 2021: públic del primer torneig!\nXan Tafernaberry Març 1 2021 Març 1 2021\nLe World Padel Tour acaba d'anunciar que la fase final del primer torneig de la temporada 2021 es jugarà a WiZink Centeri això el públic hi serà present !\nPer a la represa de World Padel Tour, el WPT va decidir fer-ho en gran mesura. ElAdeslas Madrid Open, el primer torneig del 2021, que tindrà lloc a la capital espanyola du Del 5 a l’11 d’abril, preveu el públic a la graderia. Evidentment, bones notícies per a tots els aficionats!\nPer tal de garantir la seguretat dels que vindran a gaudir de l'espectacle, el WPT ha escollit el WiZink Center, l’auditori que té va rebre la majoria dels espectadors del món el 2020 ! Aquest altaveu de gamma alta és perfectament adequat per a torneigs padel ja que ho tenia en particular va acollir les fases finals dels darrers Campionats d’Espanya, amb públic !\nAquest complex situat al centre de Madrid està equipat amb un sistema per renovar completament l’aire cada 12 minuts. Les màximes mesures de seguretat acompanyaran aquesta tecnologia per lluitar contra la transmissió del virus: mesura de temperatura a l’entrada, validació de bitllets sense contacte, estores desinfectants per a sabates, distribució de gel hidroalcohòlic. Per descomptat, serà obligatori portar la màscara en tot moment.\nA més, sempre per motius de seguretat, cada comprador pot adquirir un màxim quatre entrades per a quatre persones, que necessàriament han de viure sota el mateix sostre. Per garantir la distància, hi haurà dos llocs entre grups als laterals, un al davant i un darrere.\nMesures que haurien de convertir aquest primer torneig del 2021 en una autèntica celebració!\nFont: World Padel Tour


Els passatgers del bus turístic guiat augmenten gairebé un 50% - El Periòdic d'Andorra\nEls passatgers del bus turístic guiat augmenten gairebé un 50%\nTorres matisa que el creixement no és suficient per cobrir les despeses\nEl director de producte i nous projectes d’Andorra Turisme, Enric Torres, puja al bus turístic, ahir. | EMILIO PRENAS\nEl bus turístic d’Andorra es torna a posar en marxa amb l’expectativa d’acollir un 20% més de passatgers durant aquest any, i és que malgrat que les xifres del 2016 han estat força positives, aquestes no són suficients per cobrir les despeses que genera el servei.\nSegons va detallar ahir el director de producte i nous projectes d’Andorra Turisme, Enric Torres, l’any passat van utilitzar el bus 2.838 persones, «un 49% més que el 2015». A més, aquest increment es va acompanyar d’un augment d’ingressos del 40%. Tot i això, «encara no hem aconseguit omplir la totalitat del bus en la seva capacitat, i és que durant l’any passat només es va ocupar un 37% del total de llocs que pot acollir el transport durant els cinc mesos que està en funcionament (de juny a octubre), per tant, el bus turístic encara no és rendible».\nActualment, Andorra Turisme destina 40.000 euros a dit transport, i la intenció és «incrementar les tasques comunicatives i de promoció per donar a conèixer més el bus i poder captar més passatgers, perquè si seguim creixent com fins ara, segurament d’aquí dos o tres anys el bus ja no tindrà pèrdues», va puntualitzar Torres. Tot i això, el president va remarcar que la voluntat del bus no ha esta mai guanyar diners, sinó «oferir un servei turístic als visitants i poder mostrar una altra cara d’Andorra, la dels paisatges, els museus i el patrimoni romànic».\nEl perfil dels visitants / D’altra banda, Torres va detallar que el perfil de persones que utilitzen el bus és sobretot visitants forans. D’aquests, el 64% són espanyols, el 6% francesos i la resta (30%) d’altres nacionalitats. A més, el 64% són dones i el 36% homes. L’edat mitjana dels passatgers és de 48 anys i el 41% són parelles i el 35% famílies.\nTorres també va especificar les valoracions del tracte i servei que reben els passatgers són molt bones, ja que giren entorn a una nota mitjana de vuit sobre 10. I entre les poques millores que proposen els usuaris, es troba la possibilitat de tenir més temps per visitar els espais, «ja que en ocasions els itineraris només permeten baixar del bus, veure el monument o paisatge de forma ràpida i tornar al vehicle per continuar el trajecte».\nEls itineraris / El bus turístic mantindrà la mateixes rutes (sis) i horaris que l’any passat. El servei es podrà contractar a partir de dijous i les reserves es podran fer a través de les plataformes online d’Andorra Turisme, mitjançant les contractacions a agències de viatges i establiments hotelers o adreçant-se a les oficines de turisme del Principat.\nEl preu per a itineraris de mig dia serà de 15 euros i pels dissabtes (que inclou dinar) serà de 29.


Torrent s'acoloreix de taronja per a celebrar la setmana de la Discapacitat i la Dependència - Info Torrent\nInicio Bienestar Social Torrent s’acoloreix de taronja per a celebrar la setmana de la Discapacitat i la Dependència\nS’han organitzat nombroses activitats per a tots els públics amb l’objectiu de conscienciar i implicar a tota la societat torrentina\nAmb motiu del Dia Internacional de la Discapacitat i la Dependència, l’Ajuntament de Torrent i diverses associacions de la ciutat han programat un calendari d’activitats del 27 de novembre al 15 de desembre dirigides a tots els públics.\nLes activitats van començar ahir amb una xarrada informativa organitzada per ASIDIT en la qual es van presentar els nous catàlegs ortoprotètics i es va analitzar el futur de la indústria així com les possibilitats de transformar les cadires de rodes manuals en elèctriques. A més, es va assessorar els assistents sobre les ajudes públiques disponibles a l’hora d’accedir als diversos productes del sector.\nD’altra banda, el dilluns 2 de desembre s’inaugurarà l’exposició fotogràfica “Sense filtres. Una mirada transparent” a càrrec de Centre Ocupacional ABD Torrent, una associació que ofereix atenció professional i individualitzada a persones amb diversitat funcional per a afavorir la seua integració social i la seua adaptació a l’entorn. La mostra podrà visitar-se fins al 15 de desembre a la sala d’exposicions de la Casa de la dona.\nPer a celebrar el Dia Internacional de la Discapacitat i la Dependència, el dimarts 3 de desembre es penjarà un llaç taronja en la façana de l’ajuntament i es durà a terme una concentració a les 10 del matí en l’Edifici Metre, seguida d’una marxa en companyia de la Kultrum Batukada fins a la plaça del Bisbe Benlloch. En el ficus es llegirà un manifest i es continuarà la marxa fins a la Torre, on Espurnes durà a terme un ball inclusiu i l’associació ARTIC oferirà begudes saludables a tots els participants. A la vesprada, es completarà la celebració amb la il·luminació en color taronja d’un punt de referència a la ciutat com és l’Edifici Metre per a conscienciar a tota la societat torrentina sobre els drets i necessitats de les persones discapacitades i dependents.\nLa programació de la setmana es completarà amb un acte obert a tota la societat civil en la qual l’accessibilitat universal serà la protagonista. La sala d’actes de la Casa de la dona acollirà el dijous 4 de desembre a les 18 hores l’esdeveniment “La web de l’Ajuntament: fàcil i accessible”. Es tracta d’acte amb el qual es pretén visibilitzar el treball de l’administració municipal a l’hora d’oferir els seus serveis superant les barreres físiques i psicològiques de les persones.\nFinalment, el fermall d’or de la programació el posarà ADISTO i la seua gala anual que se celebrarà el diumenge 15 de desembre a les 11 hores en el saló parroquial de l’Asunción i en el qual els alumnes i alumnes del centre interpretaran l’obra teatral “Apostem?”\nAnterior Artículo El Centre de Majors Mare de Deu de l’Olivar de Torrent tria a Magdalena Tudela com la seua nova presidenta\nSiguiente Artículo L’exposició de Playmobil més gran de tota la Comunitat Valenciana torna a Torrent per Nadal


Un ebook analitza les tendències en màrqueting i comunicació digital - Digital Transmèdia\nUn ebook analitza les tendències en màrqueting i comunicació digital\nPer sisè any consecutiu, l’agència de comunicació Best llança un nou ebook amb les “Tendències en Màrqueting i Comunicació Digital per a 2019: la generació que transforma la tecnologia”. Continuant l’esperit crític i reflexiu de les seves anteriors edicions, en aquesta ocasió han participat més d’una quinzena de professionals del sector.\nLa redacció d’aquest ebook compta amb l’anàlisi de 17 tendències en què els autors han aportat la seva visió i experiència per visibilitzar els propers passos del sector en el futur més proper. Joan Costa, doctor honoris causa per la Universitat Jaume I, signa el pròleg d’aquesta obra que es divideix en els següents deu punts clau que marcaran l’agenda del màrqueting i la comunicació digital al llarg de 2019:\nLes empreses optaran per un llenguatge multidimensional, i els seus dircoms hauran d’aprendre a conviure amb els social bots alimentats per la intel·ligència artificial.\nEns centrarem en l’ús responsable de la tecnologia, i fins i tot la intel·ligència artificial viurà el seu propi procés d’humanització.\nPerò la tecnologia cedirà part del protagonisme als valors del que comuniquem. Amb els millennials de rerefons que es fan grans.\nPer captar l’atenció del públic serà essencial descobrir noves fórmules amb un comú denominador: entretenir.\nHi haurà espai per tractar el futur de les apps que perdran la seva hegemonia davant l’avanç dels Mini Programs de WeChat i PWA (Progressive Web Apps).\nEs parlarà de feminisme i del compromís social de les marques o el mer oportunisme.\nLa comunicació haurà de ser immediata -o no serà- i, a les fake news els plantarà cara el costat més amable de la xarxa.\nS’introduirà el big data en l’organització d’esdeveniments, però la seva anàlisi i aplicació a la creació de continguts seguirà necessitant del criteri humà.\nEls micromoments seran la peça fonamental per atraure els usuaris al consum de macrocontinguts.\nDavant la pèrdua de confiança en les grans corporacions per part dels usuaris ens preguntarem com la recuperaran, amb una solució tan dadaista com partir de zero a l’hora de crear i comunicar.\nLa descàrrega de “Tendències en Comunicació i Màrqueting Digital per 2019: la generació que transforma la tecnologia” pot realitzar-se CLICANT AQUÍ\nFont imatge: Xataca\nS’ha acabat l’optimisme o només estem sent cauts?Els anuncis als mòbils superaran als dels mitjans tradicionals el 2020


Billie Eilish, amb 18 anys, l'artista més jove que fa la cançó de James Bond\nL'ha escrit amb el seu germà Finneas O'Connell, per a la nova pel·lícula de l'agent secret, "No time to die", que s'estrenarà a l'abril\n15/01/2020 - 13.22 Actualitzat 16/01/2020 - 12.41\nBillie Eilish, amb 18 anys, és una estrella del pop alternatiu\nL'artista adolescent nord-americana de 18 anys Billie Eilish serà l'encarregada de crear i interpretar el tema central del nou film de James Bond, "No time to die".\nLa cantant i autora revelació ho ha confirmat en el seu compte de Twitter: "És un honor enorme -ha dit- haver estat triada per escriure i interpretar el tema principal del pròxim James Bond."\n James Bond (@007) January 14, 2020\nEilish es converteix en l'artista més jove de la història que escriu i interpreta el tema de James Bond, seguint els passos d'altres artistes com Adele, Madonna o Paul McCartney.\nBillie Eilish enregistrarà el tema de la pel·lícula que ha escrit amb el seu germà Finneas O'Connell. El títol de la cançó encara no s'ha fet públic.\nL'estrella del pop alternatiu Billie Eilish ha despuntat aquest 2019 amb èxits com "Bad guy" i ha estat nominada a 6 premis Grammy, que es lliuraran a finals d'aquest mes, inclòs l'àlbum de l'any i millor artista nou.\nJames Bond arriba a l'abril\n"No time to die", que es pot traduir com "no és hora de morir" o "no hi ha temps per morir", és el vint-i-cinquè film de la saga James Bond que s'estrenarà el mes d'abril. Daniel Craig interpretarà per cinquena i última vegada, això sembla, l'agent secret amb llicència per matar.\nJames Bond"  The first trailer for #NoTimeToDie is here! In cinemas April 2020 #Bond25 #BondJamesBond pic.twitter.com/Xo1pSYHgbc\n James Bond (@007) December 4, 2019\nEl compositor Hans Zimmer és l'encarregat de la banda sonora del film. Guanyador d'un Oscar, un Globus d'Or i dos Grammys per la música de "El rei lleó", ha estat nominat als Oscars i als Globus d'Or en 10 ocasions per bandes sonores com "Gladiator", i és l'autor de la música de sagues com "Batman" o "Pirates del Carib".


✅ El canvi que acaba d'anunciar el Govern sobre l'imminent curs escolar\nEl conseller Bargalló destaca que les targetes moneder són la «millor solució en cas de confinament total», però no si les quarantenes són selectives\nper Antonio Ramos dimarts, 11 d’agost 2020 - 14:30h\nEls menjadors escolars de Catalunya no tancaran encara que hi hagi confinaments parcials. | ACN\nEl Departament d'Educació no reeditarà el sistema de targetes moneder per a l'alumnat amb beques menjador per al curs 2020/2021 i apostarà per repartir el menjar a les famílies que hi tinguin dret si es produeixen confinaments parcials que impedeixen a alguns alumnes d'anar al centre educatiu. Ho ha anunciat aquest dimarts el conseller d'Educació, Josep Bargalló, que ha destacat les targetes moneder com a «millor solució en cas de confinament total», però no si les quarantenes són selectives a partir de setembre.\n📹 [VÍDEO] #Conseller@JosepBargallo: "Si el curs vinent algun centre ha de tancar per la pandèmia i l'alumnat ha d'estar en quarantena, prioritzarem fer el menjar i repartir-lo a les famílies" #Parlamentpic.twitter.com/af7CfKdYHN\n— Educació (@educaciocat) August 11, 2020\nAixí, «si algun centre ha de tancar per la pandèmia o si un grup estable d'alumnat ha de situar-se en quarantena», ha explicat, es durà el menjar a les famílies. «Es pot fer fàcilment si no hi ha un confinament total», ha afirmat. «El tancament d'un centre perquè l'alumnat està en quarantena no ha de comportar el tancament del menjador», ha insistit Bargalló, que ha assegurat que només es tornarà al sistema de targetes moneder si el repartiment de menjar no es pogués fer.\nSegons ha explicat Bargalló, la conselleria ja ha negociat aquesta qüestió amb les associacions de mares i pares d'alumnes (AMPA) i les empreses i entitats del sector. «Fins i tot a les escoles que no tenen cuina ja hem parlat amb qui és responsable del menjador perquè la solució que tenen es continués fent», ha afegit.\nÉs enganyós concebre les beques menjador «com a l'eina per lluitar contra la pobresa infantil»\nEl conseller d'Educació ha comparegut a la Diputació Permanent del Parlament acompanyat del titular de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, per donar explicacions sobre el sistema de targetes moneder per a l'alumnat d'escoles catalanes que estan en situació de vulnerabilitat.\nEn aquest sentit, Josep Bargalló ha advertit que concebre les beques menjador «com a l'eina per lluitar contra la pobresa infantil» és enganyós perquè no contemplen els alumnes que tenen el menjador escolar gratuït, els que no el fan servir o els que directament van a un centre que no en té.\nÚltima hora: Registrada la primera vacuna contra el coronavirus\nLa Covid no perdona: Inditex tancarà botigues de Bershka, Massimo Dutti i Pull&Bear


Merkel retira el confinament estricte que havia anunciat entre l'1 i el 5 d'abril - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMerkel retira el confinament estricte que havia anunciat entre l'1 i el 5 d'abril\nLes autoritats havien pactat que s'endurissin encara més les actuals restriccions fins al 18 d'abril\nandreu jerez. berlín 24.03.2021 | 23:41\nMerkel retira el confinament estricte que havia anunciat entre l'1 i el 5 d'abril Regió7\nLa cancellera d'Alemanya, Angela Merkel, ha fet marxa enrere en el confinament estricte de cinc dies anunciat per Setmana Santa després de les crítiques rebudes en les últimes hores per la falta de claredat sobre els elements clau de l'esmentat pla.\nTot just 24 hores després del primer anunci, que va arribar després d'una reunió maratoniana, Merkel va confirmar ahir el canvi en una reunió convocada d'urgència amb els principals responsables polítics dels estats federats, segons van informar fonts coneixedores d'aquesta reunió consultades per l'agència de notícies DPA. Les autoritats alemanyes havien pactat que, entre l'1 i el 5 d'abril, s'endurissin encara més les actuals restriccions, en vigor, d'entrada, fins al 18 d'abril. Durant els cinc dies especials, estava previst que tanquessin pràcticament tots els comerços i es limitessin les reunions.\nSanitat vol tancar l'interior dels bars si hi ha 150 contagis per 100.000 habitants.\nEls pastissers confien tornar a les xifres de venda de mones d'abans de la covid.\nLes autoritats d'Alemanya van confirmar ahir prop de 250 morts per coronavirus en un dia, amb la qual cosa el país europeu supera el llindar dels 75.000 morts en el marc de la pandèmia, segons les dades obtingudes per l'Institut Robert Koch. L'organisme ha manifestat que durant les últimes 24 hores s'han detectat 15.813 casos i 248 defuncions.