Imma Colomer |\nArxiu d'etiquetes: Imma Colomer\n– 367 – GREC2019 – UN DIA QUALSEVOL (🐌🐌🐌🐌🐌) – La Villarroel – 2019.07.17 (temp. 18/19 – espectacle nº 283)\nGREC2019 – UN DIA QUALSEVOL (temp. 18/19 – espectacle nº 283)\nAmb moltes ganes vam anar ahir a La Villarroel per tal de veure la nova proposta de Les Antonietes, UN DIA QUALSEVOL, emmarcada dins del Festival Grec 2019.\nEl passat dia 31 de maig ens va ser presentada en la roda de premsa del Festival Grec “Companyies Catalanes” (vegeu aquella ressenya), i ens van comentar que amb aquesta obra de creació pròpia, la companyia celebra els 10 anys dalt dels escenaris.\nLes Antonietes va néixer en 2007 amb Maria Ibars i Annabel Castan. L’any 2009 es va incorporar Oriol Tarrasón que és des d’aquell moment el director habitual. Nosaltres hem vist moltes de les seves propostes com “Othello” (La Seca 2018), “Mambo” (El Maldà 2016), “Un tramvia anomenat desig” (Sala Muntaner 2016),”Somni americà” (Lliure de Gràcia 2015), “Stockmann” (Sala Muntaner 2014) i “Vània” (Espai Lliure 2014). (clicant sobre els títols en vermell es podrà veure la ressenya corresponent).\nUN DIA QUALSEVOL és una comèdia creada i dirigida per Oriol Tarrasón que mostra el debat que apareix quan ens fem grans: viure intensament fins a l’últim moment, … o be deixar-se arrossegar pel desenllaç previsible. L’ajudantia de direcció és de Martí Torras Mayneris.\nA la residència Bon Repòs, els dies se succeeixen un darrer de l’altre, i un dia qualsevol és llarg i avorrit. Els seus hostes viuen pendents dels dinars i de les pastilles. Juguen al dòmino o fan figuretes de plastilina. L’Ernest (Quimet Pla) i el Mateu (Pep Ferrer) són dos dels avis que comparteixen habitació i discuteixen constantment. Una rutina que només s’altera quan un dels avis mor o si entra un de nou a la residència.\nTé setanta-set anys i es diu Marta. O, com a mínim, així li han dit, fins ara. Però ella sempre s’ha volgut dir Solange. Aprofitant que el marit acaba de morir i ha hagut de traslladar-se a la residència Bon Repòs, ha decidit canviar-se el nom. Solange és molt més elegant.\nSolange és l’Imma Colomer.\nElla i les seves ganes de viure provocarà una reacció en els dos amics que els farà sortir de la rutina en la qual viuen i alterarà el normal funcionament de la residència amb la complicitat encoberta de la Rosa (Annabel Castan), una de les cuidadores.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Ana Escobar, ANNABEL CASTAN, GREC2019, Imma Colomer, Isabel Torres, Juli Hernández, La Villarroel, Les Antonietes, Mari Carmen de la Cruz, Maria Fans, Oriol Tarrasón, Pep Ferrer, Quimet Pla, Sara Martínez, UN DIA QUALSEVOL el 18 de juliol de 2019 per Miquel Gascon.\n– Teatre – ISMENE (🐌🐌🐌) – Teatre Lliure – 2018.04.13 (temp. 17/18 – espec. nº 250)\nISMENE (temp. 17/18 – espec. nº 250)\n…. i de Igualada a Barcelona per poder assistir al tercer espectacle del dia i poder compaginar La Mostra d’Igualada amb propostes que s’estan representant a la nostra ciutat. El Teatre Lliure va presentar divendres, ISMENE, una peça curta exclusiva per a abonats del teatre.\nISMENE és un monòleg de la dramaturga quebequesa Carole Fréchette que ha estat traduït per Elisabet Ràfols, dirigit per Imma Colomer i interpretat per Fina Rius.\nA partir de l’Antígona de Sófocles la dramaturga s’ha centrat en el personatge d’Ismene, la germana d’Antígona. Una persona que la història ha deixat amagada a l’ombra dels seus pares Edip i Iocasta i de la seva germana.\n“Ismene rep una carta on li diuen: «som un petit grup, plens d’admiració per vostè, pensem que no ha tingut tota l’atenció que es mereix. Ha passat molt de temps. Hi ha hagut milers d’opinions expressades sobre la seva germana, però sobre vostè gairebé res. I tanmateix, vostè ha estat ben a la vora del drama. Ens agradaria molt escoltar-la, i sentir-la parlar de com va viure vostè aquesta història…» Ismene, tot i els seus dubtes i cicatrius emocionals dels fets viscuts que encara perduren en ella, accepta presentar-se…”\nIsmene (magnífica Fina Rius) tot i els seus dubtes i cicatrius emocionals dels fets viscuts que encara perduren en ella, ha acceptat la proposta, i s’ha presentat davant nostre a donar una conferència per explicar com ella va viure el fet de ser l’única supervivent de la seva nissaga.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Carole Fréchette, Fina Rius, Imma Colomer, ISMENE, Teatre Lliure el 16 d'abril de 2018 per Miquel Gascon.\n– Teatre – QUE REBENTIN ELS ACTORS (🐌🐌🐌🐌) – TNC Sala Tallers – 2018.04.11 (temp. 17/18 – espectacle nº 246)\nQUE REBENTIN ELS ACTORS (temp. 17/18 – espec. nº 246)\nTeníem moltes ganes de veure aquesta proposta que ens havien presentat en roda de premsa el passat dia 3 d’abril.\nEl dramaturg uruguaià Gabriel Calderón (Montevideo 1982), ha escrit, i dirigeix aquesta comèdia en què realitat i ciència-ficció es confonen. Amb l’objectiu d’indagar en el boirós territori de les impunitats i responsabilitats polítiques no resoltes que encara bateguen sota la vida democràtica actual.\nLa dictadura que va sofrir Uruguai, i els desapareguts que va deixar enrere, és el context d’aquesta peça teatral que parla de la necessitat de recuperar la memòria del passat. Malgrat tot, es pot extrapolar a qualsevol país que ha sofert una dictadura, com és el cas d’Espanya.\n“La memòria és confusa i caòtica i està repleta de paraules que saturen i no aclareixen, per això la meva obra és així: confusa, caòtica i saturada”, va comentar l’autor.\nFotografies de May Zircus\nEl títol de l’obra fa referència a una frase del president Mújica sobre el final de la dictadura i les seves conseqüències. Va dir que tot plegat no acabarà fins que rebentin els actors. Aquesta curiosa expressió va servir al dramaturg per inspirar-se i crear una història que barreja ciència ficció, comèdia i contingut polític.\nÉs una obra que parla i que no parla de moltes coses, perquè és una obra que, justament, parla del que es diu i del que no es diu, del que es va dir i del que no es va dir.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Albert Ausellé, Bruna Cusí, Francesc Ferrer, Gabriel Calderón, Imma Colomer, Jordi Banacolocha, Lina Lambert, QUE REBENTIN ELS ACTORS, Sergi Torrecilla, Teatre Nacional de Catalunya, Xavier Pujolràs el 12 d'abril de 2018 per Miquel Gascon.\n– Teatre – PRIME TIME (🐌🐌🐌+🐚) – Sala Muntaner – 2017.11.11 (temp. 17/18 – espectacle nº 103)\nPRIME TIME (temp. 17/18 – espectacle nº 103)\nLa tarda de dissabte passat va ser realment esgotadora, però no l’oblidarem mai pel que va significar amb la resposta massiva dels ciutadans de Catalunya, en la defensa dels nostres representants polítics injustament empresonats per un estat que ha perdut el seny i que l’únic argument que fa servir per defensar la seva integritat territorial, és la violència física o psicològica.\nNosaltres a la manifestació, vàrem voler estar al costat dels amics teatraires, sota la pancarta de l’associació “teatRe amb R de República“, de la que volem formar part.\nMoltes hores drets i gairebé sense poder-se bellugar….. i en acabar, xino xano, caminant vàrem fer cap fins a la Sala Muntaner.\nEn entrar a la Sala veiem que en dues fileres s’han posat els noms dels 10 representants polítics empresonats.\nAra fa un any vam poder assistir a l’estrena d’aquesta peça de Núria Casado a CaixaForum i vam sortir una mica desencisats, pensant que la interpretació de l’Imma Colomer era l’únic que pagava la pena de la proposta. La setmana passada, a la roda de premsa de presentació d’aquesta nova versió a la Sala Muntaner, vam veure que alguna cosa havia canviat i vam pensar que hi tornaríem.\nL’espectacle va néixer d’un encàrrec que li van fer a l’autora per a un Congrés sobre la tercera edat on es parlava del fet de fer-se gran en una època on l’esperança de vida s’ha allargat considerablement.\nTota la peça gira al voltant de l’acceptació del pas del temps, a l’acceptació del fet d’envellir i acceptar cada etapa de la vida gaudint d’allò que ens fa feliços.\nImma Colomer és la protagonista d’una telenovel·la, “Gent de Sort”, que fa quaranta anys que està en antena, ella és Glòria Aran, i és una estrella. Però la productora, Gina Guasch (Núria Casado) pensa que ja hi ha prou d’aquest personatge, que s’ha fet gran amb la sèrie, i decideixen donar-li una mort digna de la mà d’un nou cap de guionistes, en Roc Biaix (Dafnis Balduz).\nPRIME TIME, és una proposta divertida on el personatge de l’Imma Colomer se’ns adreça directament i ens va explicant el que sent i el que pensa. Ens avisa del que dirà o del que farà quan es trobi amb la gent de la productora. Qüestiona els índexs d’audiència i no vol renunciar a la fama de la qual gaudeix de la mà del seu personatge. I és per això que, en principi, accepta encantada la proposta del guionista: matar el seu personatge i crear-ne un altre totalment rejovenit.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Òscar Sánchez H, DAFNIS BALDUZ, Imma Colomer, Manifestació 11 novembre 2017, Núria Casado Gual, PRIME TIME, Sala Muntaner, teatRe amb R de República el 13 de novembre de 2017 per Miquel Gascon.\n– Roda de premsa PRIME TIME – Hotel Internacional (Sala Muntaner) – 2017.10.17 (temp. 17/18 – RdP 022)\nRoda de premsa – PRIME TIME – (temp. 17/18 – RdP nº 22)\nMalgrat que aquesta proposta escènica, ja la vaig poder veure el dia de la seva estrena, el 21 d’octubre del 2016 a Caixa Fòrum, he volgut assistir a la Roda de premsa de presentació per veure l’evolució i segurament els canvis que s’han realitzat.\nUna proposta pensada pels actes que va celebrar la Conferència Internacional de SIforAGE (Innovació Social per a un Envelliment Actiu i Saludable).\nL’Obra gira al voltant de com s’encara l’arribada a la tercera edat, la seva acceptació i l’actitud davant d’aquesta realitat. Ho fa en un entorn com és el de la televisió on es valora gairebé en exclusivitat la joventut i la presència física.\nÉs el resultat d’un procés creatiu derivat d’una recerca en gerontologia cultural i literària, de la seva autora Núria Casado Gual. La va escriure pensant des de la primera frase, perquè la seva protagonista fos interpretada per Imma Colomer.\nGlòria Aran és l’estrella d’una telenovel·la que porta 40 anys en antena. Quan la citen a l’oficina de la productora, sospita que li volen retre un homenatge a la propera temporada, però el que tenen pensat per a la sèrie és incorporar un nou cap de guionistes i la decisió d’aquest de fer desaparèixer el seu personatge per mort sobtada, perquè la corba d’audiències reflecteix una davallada continuada.\nPerò crec que el gran canvi que es podrà veure ara, és la incorporació de l’actor Dafnis Balduz, per interpretar el personatge que vol ser el contrapunt a la protagonista. Dafnis ens comenta que és un plaer treballar amb l’Imma Colomer, amb la que no ho havia fet mai fins ara. Malgrat que opina que el seu personatge no és precisament el més amable d’aquesta proposta, per ell és una experiència molt enriquidora poder conviure i relacionar-se mentre treballa, amb actors d’edats diferents de la seva generació.\nAquesta entrada s'ha publicat en Rodes de Premsa, Teatre i s'ha etiquetat amb DAFNIS BALDUZ, Imma Colomer, Núria Casado Gual, Roda de premsa PRIME TIME, Sala Muntaner el 18 d'octubre de 2017 per Miquel Gascon.\n– Grec2017 – Teatre (315) – UN TRET AL CAP (🐌🐌🐌🐌) – Sala Beckett – 25.07.2017\nUN TRET AL CAP –\nTres actrius a l’escenari, tres formes d’entendre la vida. De rerefons la honestetat al periodisme. Un text on trobem barrejats el thriller, la comèdia i el drama. Una reflexió sobre el concepte d’ètica professional i personal.\nEmma Vilarasau, amb una perfectíssima interpretació, en el paper antipàtic i ple de supèrbia que li ha tocat. És una periodista de reconegut prestigi que fa 20 anys que està treballant en el mateix diari i té un blog d’opinió personal. Les coses canvien, l’edat no perdona i ella és acomiadada. Injustícia ?, incomprensió i rabia. A ningú l’interessa el que li ha passat ni el que farà a partir de l’acomiadament.\nUN TRET AL CAP – Sala Beckett – fotografia de David Ruano\nImma Colomer, extraordinària interpretació de germana gran, un personatge que desprèn empatia entre el públic des del començament de la representació. Ella és escriptora de contes infantils i com diu “per sort” li han comprat els drets i pot viure tranquil·la. Li han diagnosticat una malaltia degenerativa. S’ha convertit en un “iogurt amb data de caducitat”. Han estat distanciades durant molts anys.\nCreiem que sovint els espectadors, però sobretot els que valorem d’una manera o d’un altre els espectacles que veiem, caiem en el parany de confondre la simpatia del personatge que es representa, amb la qualitat de la interpretació que realitza l’actor o actriu.\nMar Ulldemolins és la tercera actriu a l’escenari, en aquest cas ens ha costat força “creure-la” en la seva interpretació … o potser això té a veure en que el seu paper és el més desagraït dels tres. No té feina i busca l’ajut de la periodista d’èxit, es presenta com una víctima que demana que el seu cas surti a la llum.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb EMMA VILARASAU, Imma Colomer, Mar Ulldemolins, Pau Miró, Sala Beckett, UN TRET AL CAP el 26 de juliol de 2017 per Miquel Gascon.\n– Teatre (64) – PRIME TIME (🐌🐌) – Caixa Forum – 21.10.2016\nVOLTAR i VOLTAR … per les Arts Escèniques –\nPRIME TIME –\nSegona representació d’aquest passat divendres; aquesta vegada convidats personalment per l’actriu Imma Colomer a l’estrena de PRIME TIME, que es va celebrar al Caixa Fòrum de Barcelona, dins dels actes de la Conferència Internacional de SIforAGE (Innovació Social per a un Envelliment Actiu i Saludable).\nLa representació té molt a veure amb l’arribada a la tercera edat, la seva acceptació i l’actitud davant d’aquesta realitat.\nAquesta peça es qüestiona què vol dir fer-se gran en un medi on es promociona i es ven la joventut, i és el resultat d’un procés creatiu derivat de una recerca en gerontologia cultural i literària, de la seva autora Núria Casado Gual.\nUna proposta amable amb un argument força senzill, un pèl massa superficial pel meu gust, en el que s’intenta explicar les diferents etapes d’una persona quan arriba al zenit de la seva professió i el mercat la vol apartar per deixar pas a altres persones més joves. Primer la sorpresa i la indignació en veure’s traït per les persones que t’envolten i que creies que eren el teu suport; de cop t’adones que no ets més que una peça d’una màquina que s’ha de reemplaçar. Després vindrà l’acceptació de què la situació és irremeiable … i que a poc a poc es transforma en unes immenses ganes de començar quelcom nou, que donarà una nova empenta il·lusionant per continuar el teu camí a la vida.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Òscar Sánchez H, Caixa Fòrum, Ferran Farré, Imma Colomer, Núria Casado, Núria Casado Gual, PRIME TIME el 23 d'octubre de 2016 per Miquel Gascon.\n– Teatre – QUI BONES OBRES FARÀ (🐌🐌🐌🐌🐌) – Teatre Nacional de Catalunya – Sala Petita – 28/05/2016\nTeatre Nacional de Catalunya, Sala Petita, dissabte a la tarda, ple de gom a gom. Ens esperen tres hores de teatre, d’esplèndid teatre.\nA partir de textos de Txèkhov, Pep Tosar ha escrit un text que te com a rerefons “la Gavina” i com a base “l’Hort dels cirerers” tal com ens va explicar ell mateix a la roda de premsa.\nUna “família teatral” ha estat treballant en una sala de teatre durant més de 35 anys i estan a punt de ser desnonats per falta de pagament del lloguer de la sala. Com a comiat estan assajant una nova versió de “la Gavina”. Tot i que el productor els hi insisteix, ells no estan disposats a fer teatre comercial per poder mantenir la sala.\nEn paraules del mateix autor el Teatre ha de lluitar amb la comercialitat del cinema i la televisió i sobretot amb la immediatesa que exigeix un públic nascut en una nova cultura més consumista on tot caduca quan tot just a acabat de néixer.\nEl repartiment d’aquesta producció ha estat un luxe, començant pel mateix Pep Tosar que interpreta a Txèkhov i que al mateix temps que ens explica moments de la seva vida i de la seva mort, serveix de fil conductor de tota la història i fa una mica de veu de la consciència de tots plegats, actors i espectadors.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Blai Llopis, Elisabet Raspall, Evelyn Arévalo, Imma Colomer, Miquel Gelabert, Mireia Ros, Pep Tosar, Pere Eugeni Font, QUI BONES OBRES FARÀ, Teatre Nacional de Catalunya, Tilda Espluga, Txèkhov, Xavi Sáez, XAVIER RIPOLL el 31 de maig de 2016 per Miquel Gascon.\n– GREC2015 – Teatre – PENSO EN YU (🐌🐌) – Sala Beckett – 14/07/2015\nÉs força complicat anar a veure una obra amb el handicap de què l’han recomanat com imperdible, perquè de vegades les expectatives són molt altes i el desencís pot ser molt gran, i això és el que ens ha passat amb aquesta proposta de la Sala Beckett.\nUn text que no ens ha interessat I que tampoc no hem entès.\nNosaltres vam viure de lluny els esdeveniments de la Plaça Tiananmen i vam saber de represalies desproporcionades com la que ens explica la protagonista referides a Yu Dongyue.\nCom sempre que parlem o sentim a parlar d’aquests tipus de comportaments dels governs totalitaris (o no tan totalitaris) respecte a les persones que no combreguen amb el que ells volen, se’ns posa la pell de gallina i recordem situacions no tan llunyanes de la dictadura que nosaltres si vam conèixer en primera persona.\nEns trobem davant de Madeleine (Fina Rius), una persona que ja se’ns mostra perduda o desorientada amb la seva vida, fa un temps que s’ha traslladat de país o de pis i encara no ha desfet caixes…. Pensem que al llarg de l’obra sabrem el perquè però sortirem sense saber-ho. Tampoc no aconseguirem entendre el perquè de la seva obsessió per la història d’una persona que no ha conegut, abandona la seva feina i es dedica a investigar de manera compulsiva i obsessiva sobre els esdeveniments de la plaça Tiananmen, mentre intenta infructuosament redactar una carta per a Yu Dongyue.\nUn altre personatge és Lin, (Mar Ulldemolins), una noia xinesa, alumna de Madeleine i que se’ns presenta amb comportaments molt infantils quan hem de suposar que és prou adulta per a haver emigrat del seu país buscant un futur millor.\nEl tercer personatge de la historia, un excel·lent Pep Ferrer, és en Jérémie a qui la seva solitud fa buscar la companyia de la Madeleine i s’acaba involucrant en la seva obsessió. De rerefons el seu drama personal, un fill disminuït psicològicament al que ha hagut de criar sol fins a internar-lo en un sanatori.\nPerquè aquesta dona s’obsessiona d’una forma podríem titllar de malaltissa per una persona que no ha conegut???\nPerquè acaben fent-li costat en l’obsessió dues persones que no tenen res a veure amb ella o amb el Yu ??\nHe llegit que Penso en Yu és una obra definida com a compromesa que ens ha d’obligar a reflexionar sobre el sentit del sacrifici i la implicació amb el món que ens envolta. I alhora un homenatge a persones com en Yu capaços de sacrificar-se per fer quelcom injustament prohibit. No he llegit el llibre i no puc saber del cert si em transmetria això, el que si puc constatar, és que dalt de l’escenari el text no m’ho ha suggerit i no m’ha interessat.\nEns ha agradat força la posada en escena i la il·luminació que han ajudat a fer avançar l’obra construïda amb escenes segurament massa curtes. Les interpretacions malauradament no ens han acabat de fer el pes, i no ens les hem acabat de creure….. exceptuant, com ja he comentat abans, la gran interpretació de Pep Ferrer.\nAutora: Carole Fréchette\nTraducció: Elisabet Ràfols\nDirecció: Imma Colomer\nIntèrprets: Fina Rius, Mar Ulldemolins, Pep Ferrer\nVeu en off: Sofia Xisi // Escenografia: Max Glaenzel // Il·luminació: Kiko Planas // Vestuari: Antonio Belart // Vídeo: Joan Rodón //Ajudant d’escenografia: Josep Iglesias //Ajudant de vestuari: Carlota Ricart //Construcció escenografia: Jorba-Miró.Estudi-Taller d’escenografia //Gravacions so: Lucas Airel Vallejos //Fotografia: David Ruano //Producció executiva: Anna Rius //Ajudant de direcció: Aina Tur //Alumne en pràctique\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Carole Fréchette, Festival GREC2015, Fina Rius, Imma Colomer, Kiko Planas, Mar Ulldemolins, Max Glaenzel, PENSO EN YU, Pep Ferrer, Sala Beckett, Yu Dongyue el 18 de juliol de 2015 per Imma Barba.\n– Teatre – LA MÀGIA d’en CALDERS (🐌🐌🐌) – Akademia Teatre – 10/01/2015\nSegurament, es tracta d‘un espectacle que no hauríem escollit per anar a veure’l, si no fos per les recomanacions que ens han arribat dels nostres amics teatraires. En tractar-se d’una recopilació de contes d’en Pere Calders, “llegits” per una sola actriu a escena ens semblava que no tindria la suficient força teatral. Un cop vista, reconeixem que estàvem del tot equivocats.\nAdmirem molt com a actriu a l’Imma Colomer i aquest fet va influir definitivament per tal de què el passat dissabte féssim “doblet”, tot veient primer aquesta producció per un cop acabat, sortir de pressa per anar a veure un altre espectacle, aquest de dansa, al Mercat de les Flors.\nPere Calders té una escriptura afinada com un bisturí i contundent com una maça. La seva ironia, el seu humor i la seva fantasia desperten la imaginació i ens endinsa en el seu univers fictici, que està poblat d’éssers i fenòmens fabulosos i sobrenaturals, encara que moltes de les seves narracions arrenquen d’una situació estable en la qual els personatges se senten segurs dins els límits de la llar, però, gradualment o de sobte, es veuen trasbalsats per algun element estrany, imprevist, que posarà en qüestió l’harmonia inicial.\nÉs d’admirar que Imma Colomer s’hagi arriscat per portar a escena aquestes “lectures” de 17 petits contes d’en Pere Calders, que ella, mes que llegir-los, els interpreta teatralment, donant-li encara més força que si nosaltres els llegíssim directament.\nAmb una escenografia senzilla, sota l’arbre d’un dels seus contes i una tauleta amb el cafè preparat que l’actriu es va prenent a mesura que l’espectacle avança, tranquil·lament. Ens dóna una sensació de serenor i de pau tot plegat, que ens predisposa per tal d’estar molt atents a les seves paraules que va desgranant a partir dels contes d’en Pere.\nEn pocs moments resta asseguda i va d’una banda a l’altre de l’espai escènic; fa veure que ens llegeix aquests fulls de papers, primer dels col·locats en uns faristols disposats davant dels espectadors i més tard, despenjant aquests fulls d’una mena d’arbre / paraigües, que va quedant a poc a poc amb les seves branques buides.\nCal destacar que s’ha fet acompanyar per una acordionista, Dioni Chico, i això fa que mesuri els moments i faci les pauses entre contes, molt més agradable.\nUn espectacle que entra per les oïdes, amb una senzillesa brutal, ja que la manera de dir d’en Pere Calders, és així, senzill, sense frases massa rebuscades, com si la seva escriptura sortís amb naturalitat com si és tractes d’una conversa personal amb els seus lectors.\nPere Calders i Rossinyol (Barcelona, 1912 – 1994) escriptor i dibuixant català, conegut sobretot per la seva faceta de contista, que va rebre, entre altres guardons, la Creu de Sant Jordi de 1982 i el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes de 1986.\nMalauradament no sóc massa lector de llibres, tot al contrari de l’Imma que sembla que els devora, però tot escrivint aquest post, m’han vingut ganes de rellegir algun dels seus contes; aquí us deixo un parell que em van agradar especialment…\nMuts i a la gàbia\n—Tu hi creus en les paraules definitives?\n—Què vols dir?\n—Vull dir quan s’arriba en aquell moment solemne en el qual un dels membres de la parella declara a l’altre: «Ara és l’hora de parlar d’allò que m’he callat sempre!».\nEls dos amics es van quedar silenciosos, fins que un d’ells reprengué la conversa:\n—No. No hi crec. Callar no és mai sobrer, sobretot a mesura que posem anys. Si algú s’ha aguantat fins «aleshores», és una imprudència jugar-s’ho tot en una de les cartes de la conversa…\n—I doncs? Què faries, tu?\n—Si la cosa fos tan greu, me n’aniria sense donar cops de porta. I saps per què?\n—Doncs perquè em faria molta por haver d’escoltar allò que l’altre, amb tota seguretat, també callava.\nL’hora en punt\nLa mort es presentà quan no se l’esperava, i ell li digué que no li havia donat hora.\n—És que l’hora la dono jo —va respondre-li la mort.\n—No sempre, no sempre… —replicà ell—. Ara, per exemple, tinc l’agenda plena i a vós no us ve d’un dia. Però a mi sí. Telefoneu-me dimarts que ve, a quarts de cinc, i quedarem per una data.\n—És irregular, no puc fer-ho. Va contra els reglaments —digué la gran senyora.\n—Apa, bah! —es defensà ell, tot empenyent-la suaument cap a la porta—. Amb la feinada que teniu no em direu pas que depeneu d’un difunt puntual. En canvi, jo tinc compromisos inajornables.\nI la mort se’n va anar amb la calavera entre les cames, sense saber-se’n avenir. No li havia passat mai.\nAutor: Pere Calders\nDirecció e interpretació: Imma Colomer\nAcordionista: Dioni Chico\nDisseny de llums: Enric Planas / Direcció artística: Mercè Managuerra\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Akadèmia Teatre, Dioni Chico, Imma Colomer, LA MÀGIA d'en CALDERS, Pere Calders el 12 de gener de 2015 per Miquel Gascon.


Nadal a la llar - Llar d'Infants Utmar | llarinfantsutmar.cat\n10des.22 gener, 2020\nJa s’apropen les vacances de Nadal, unes dates màgiques, sobretot pels infants i per a aquells que estem al seu costat dia rere dia. Però abans queden moltes activitats i moltes sorpreses a la llar. Manualitats, cançons,… i sobre tot, l’arribada dels tions! Tot en un ambient màgic, resultat de moltes hores de feina per part de tot l’equip!!! Ens encanta que la llar llueixi més que mai en aquestes dates!!!\nBenvinguts al nou cursNota informativa deducció per maternitat


Badanotis :: L'Ateneu Adrianenc acull la representació de 'Montserrat, Marta i Maria' de Màgic Empenta\nL'Ateneu Adrianenc acull la representació de 'Montserrat, Marta i Maria' de Màgic Empenta\nSerà aquest diumenge 19 de gener a les 18:30 hores\nRedacción - 13/01/2014 05:22\nDiumenge 19 de gener a les 18:30 hores la Companyia Teatral Badalonina, Màgic Empenta, representa l'obra, "Montserrat, Marta i Maria", a l'Ateneu Adrianenc a ritme de teatre.\nL'objectiu de la Companyia Teatral Màgic Empenta és promoure el teatre amateur, difondre la cultura i apropar el teatre a tots els públics, de qualitat, buscant espais com l'Ateneu Adrianenc on és dona l'oportunitat a què companyies teatrals amateurs es donin a conèixer.\nLa Companyia Teatral Màgic Empenta va estrenar aquesta obra el passat 28 de setembre al Teatre Zorrilla de Badalona, dins del Cicle de Teatre Badalona a Escena, la seva primera representació en català on va ser molt ben rebuda pel públic, que va gaudir moltíssim.\nLa Companyia Teatral Màgic Empenta es pren però la seva tasca d'una manera molt professional, deixant de costat les dificultats que de vegades, malauradament t'ofereix la vida, i tal com diu el seu nom, fan servir aquesta màgica empenta del teatre per ser millors persones dalt i baix de l'escenari. Un grup abocat a donar el màxim en tot moment. El seu recorregut és llarg i digne d'aplaudir.\nSegons expliquen, "esperem que de nou "Montserrat, Marta i Maria", una obra contemporània, fresca i divertida, puguem un cop més omplir la sala, i fer que el públic sigui empès per aquesta màgica empenta. I després de passar tots i totes un bon moment, aplaudir ben fort i poder marxar a casa convençuts que el teatre amateur te molt per oferir-nos. Seguirem endavant i no pararem mai".


Castelló aparca els macrofestivals i redibuixa 2020 amb cites de xicotet format - Castellonplaza\nAquests són els festivals que (Avui dia) continuen\nCastelló aparca els macrofestivals i redibuixa 2020 amb cites de xicotet format\nCada volta més prop del fi de la desescalada i de l'entrada de l'estiu, la província sosté el seu calendari cultural a través de festivals com el Feslloc, el Early Music Morella o les Nits al Claustre de Castelló. Les cites de petit format agafen així l'estela de noms com el FIB o el Rototom que han hagut de cancel·lar les edicions d'enguany\nCASTELLÓ. Aquest dimecres se sumava a la llista de festivals suspesos el nom del Rototom Susplash que, com cada agost, hauria d'haver omplit de música reggae cada racó de Benicàssim. "No ens imaginem una celebració sense abraçades", deien els seus organitzadors a través d'un comunicat oficial. Una justificació que se sumava, clar està, a altres raons de pes com l'impossibilitat de reunir als seus recintes tants espectadors o el fet d'haver de reconfigurar quasi per complet una cita que viu majoritàriament d'artistes internacionals. "Ens espera un any difícil", reconeixen així els mateixos professionals. I, sense dubtes, ho serà. A la seua caiguda del calendari estival se suma la de moltes altres pèrdues que està patint la província durant aquestes setmanes: el FIB, el Benicàssim Electrònic Festival o el FEN de Vila-real, que l'any passat va fer un pas més enllà duent fins als seus escenaris a la popular cantant Becky G. Però aquests són sols alguns dels projectes que han hagut de renunciar a la celebració d'aquest 2020. En la seua majoria, propostes multitudinàries que es desenvolupen a l'aire lliure.\nI potser és precisament per açò que si en Castelló encara queden motius per a gaudir d'un estiu molt estrany, és perquè són, en aquest cas, els festivals de xicotet format els que sí que estan podent conservar les seues actuals edicions. Almenys, així ho faran uns quants. "Nosaltres no treballem amb grans aglomeracions, per això les restriccions d'aforament no ens suposen tant un problema. No fem exposicions al Reina Sofia o al Prado sinó a xicotetes sales, on el goteig de públic és menut però constant", assenyala Daniel Belinchón, director del festival de fotografia Imaginaria. La cita, organitzada per l'UJI, hauria d'haver-se inaugurat el passat mes d'abril però a causa de l'estat d'alarma es trasllada al pròxim 18 de setembre. Ho farà, a més, amb 25 de les 27 mostres que hi havia inicialment preparades i allargant la seua durada a set setmanes. "La por més gran que teníem era no respondre a les expectatives que havíem creat als autors, ja que si bé el nostre compromís és no cancel·lar, tot depén de si les sales estaran o no disponibles", explica el responsable de la cita. I és que a diferència d'altres projectes, Imaginaria no concentra la seua activitat en una sola ciutat, sinó en diferents municipis de la província.\n"Hi ha molta gent treballant en la corda fluixa, per això la cultura s'obstina tant a recuperar certa normalitat. De fet nosaltres estem treballant en la recreació d'espais virtuals. Així, si no és aquest 2021, el pròxim any podríem cobrir segur les 27 sales via online", afegeix Belinchón, qui sosté que en cas de no poder finalment celebrar aquest any la cita es planteja com a alternativa editar un llibre amb tots els treballs fotogràfics perquè quede constància, si o si, de l'edició d'enguany. "El repte és salvar el treball dels professionals i tractar que tinguen una compensació econòmica siga com siga", assegura. Un compromís que arreplega la vicerectora de Cultura, Carmen Lázaro, qui assegura que l'agenda universitària "no deu perdre el múscul". "Tal volta des d'un altre enfocament, amb altres terminis i afrontant nous reptes, però les propostes culturals deuen reformular-se i continuar", assevera. En la mateixa línia, el coordinador del SASC, Albert López Monfort, considera que "no s'ha de deixar en la sort dels autors" la continuïtat de les activitats.\nPerò abans d'aquesta, Castelló espera l'arribada de moltes altres cites. El Museu de Belles Arts acollirà des del 16 de juliol el seu cicle de concerts 'Nits al Claustre', que organitzat per l'Institut Valencià de Cultura (IVC) s'allargarà de manera insòlita fins a l'agost. També farà el propi el Festival de Jazz de Peníscola, que començarà el 17 de juliol i finalitzarà el dia 1 del mes següent amb "inclòs més concerts i alguna activitat de benvinguda", tal com ha avançat el seu director territorial Alfonso Ribes. "Tenim la sort que la major part de l'activitat és en llocs tancats, però a més d'açò, com a administració pública és una obligació per a nosaltres fer un plantejament diferent de les propostes. Encara que siga amb reducció d'aforament, som un servei públic i el principi bàsic que tenim és donar-li el mateix suport a la cultura i tractar de trobar la manera de conviure amb el virus, perquè a més, és probable que aquesta situació dure més del previst", explica el mateix responsable a aquest diari.\nSón, en efecte, la major part de les cites que continuen al calendari cultural, projectes que depenen de l'administració pública. Ho són pel fet que aquestes tenen major capacitat d'adaptar-se a unes celebracions amb un menor aforament i és que, en aquest cas, la seua supervivència no depèn fonamentalment dels ingressos que es recapten en taquilla. Així, encara que hi ha esdeveniments com l'Arrankapins o el Festival de Cinema i Música de Castelló que, tot i que són públics, han hagut d'ajornar-se, també continuen en marxa el Festival de Teatre Clàssic de Peníscola, del 17 al 31 de juliol; el Early Music Morella, del 17 al 23 de juliol; i el Festival de Música Antiga i Barroca de Peníscola, del 3 al 12 d'agost. "Ara les cites que es poden fer són de xicotet format, però no per això són de poca envergadura. Són festivals que van dirigits a un públic molt específic, que tenien de per si menys afluència, i és tasca nostra estar a l'altura i continuar-les programant", assevera per la seua banda la diputada de Cultura, Ruth Sanz, qui a més, explica que projectes com el festival de teatre han hagut de readaptar-se i renunciar a les companyies internacionals, per a centrar-se en el talent local. "El fet que a moltes companyies valencianes els hagen caigut espectacles, ha permés que ara puguen venir ací", apunta.\nI aquest nou marc que s'ha generat ha suposat fins i tot una oportunitat perquè nasquen iniciatives noves com el festival Vilantic d'Orpesa, que oferirà entre els mesos de juliol i agost diferents propostes teatrals pel nucli antic de la localitat. Des de visites teatralitzades a llocs tan emblemàtics com el castell o la presó, fins a sessions d'arts escèniques que es viuran a peu de carrer.\nD'altra banda, cites de la tardor com la Mostra de Teatre Reclam traslladaran la seua programació de manera puntual a l'estiu per a fer boca del que vindrà més endavant. En concret, el festival de l'UJI ha programat un concert presencial, a càrrec de l'artista Lola Bou, per al 23 de juny al Paranimf. Un espectacle que reunirà simultàniament a totes les universitats de parla catalana i que, tot i que es retransmetrà en streaming, comptarà amb un aforament reduït per viure-ho també en directe. "És molt necessari que les institucions tirem una mica del carro, perquè les empreses culturals puguen mantenir-se. Per a nosaltres la taquilla no és el més important; ha de ser mantenir la mateixa viabilitat de la cultura, de les companyies i de les empreses. Si ho suspens tot, d'entrada et carregues un ecosistema", manifesta Toni Valesa, responsable de la programació del Paranimf de l'UJI.\nPer últim, cal parlar del Feslloc, que es manté a l'agenda d'una manera peculiar. En aquest cas, el festival de Benlloc ha optat per no renunciar a l'edició d'enguany preparant una altra més intimista, amb un aforament molt reduït i un cartell aprimat. L'esdeveniment, símbol de la música valenciana, té previst realitzar-se el 9, 10 i 11 de juliol, però limitarà la seua entrada a únicament 50 persones, tots ells veïns i veïnes del municipi, i no comptarà amb zona d'acampada. Això si, la festa es manté igual, ja que al cartell estan confirmades les actuacions de La Fúmiga, Tardor, Tino Pontet, Jonatan Penalba, El Blüe o Tesa.


Tres hotels i un bloc de pisos del Govern, buits des de fa 17 anys\nSant Feliu de Guíxols els reclama per a famílies vulnerables\nL'antic hotel Mediterraneo en una imatge de l'any 2017 ACN\nSant Feliu de Guíxols“És frustrant: tenim una vintena de famílies en risc de desnonament i no tenim habitatges per oferir-los. Però aquí al costat tenim tres hotels i un bloc de pisos buits des de fa 17 anys”. És el reclam del tinent d’alcalde de Sant Feliu de Guíxols, Josep Saballs, que fa anys que demana a la Generalitat que cedeixi a l’Ajuntament els immobles que no s’han subhastat i que formen part de l’herència dels germans Anlló, que van morir el 2002 sense hereus. El departament de Patrimoni assegura que està treballant per trobar una solució.\nEls germans Joan i Francesc Anlló van morir el 2002 sense descendents i sense fer testament, i van deixar orfes els nou hotels i vint-i-dos habitatges que posseïen. En els últims anys el Govern, gestor de les herències intestades, ha anat subhastant les diferents propietats, però n’hi ha quatre d'aturades des de fa temps: els hotels Rex II, Regente i Mediterraneo, i un bloc de pisos del carrer Verdaguer. L’Ajuntament fa anys que reclama que els cedeixin els dos últims immobles per destinar-los a famílies vulnerables, però els convenis emparaulats amb el departament de Patrimoni estan encallats sine die.\nCap solució a curt termini\n“Volem la requalificació de l’Hotel Mediterraneo perquè passi a ser d’ús dotacional. Així el podrem aprofitar per atendre diferents emergències: des de violències de gènere fins a desnonaments exprés o menors migrats no acompanyats”, indica Saballs, que recorda que el 2017 el departament de Patrimoni es va comprometre a cedir l’immoble a la Fundació de l’Asil Surís per fer-hi pisos de protecció oficial. “Però no sabem quan es farà realitat”, reconeix el tinent d’alcalde, que també considera que, com a hotel –que és com se subhasta–, “té poca sortida”: ”No està en un carrer comercial ni té vistes al mar. Però ens faria molt de servei perquè ara no tenim pisos socials disponibles i hem de pagar una pensió quan ens trobem amb un cas d’emergència”.\nUn ús social que també voldrien donar als habitatges del bloc del carrer Verdaguer. Però, com en el cas del Mediterraneo, l’Ajuntament està a l’espera de signar la cessió que Patrimoni hauria de fer a l’Agència de l’Habitatge de Catalunya. Fonts del departament de Vicepresidència assenyalen que estan en converses amb el consistori, però que no saben quan la podran formalitzar. Precisament aquests són els habitatges que, el 2016, van ocupar tres famílies –sis adults i deu menors– que no podien pagar el lloguer, i que van rebre el suport d’entitats com la PAH.\nL’Ajuntament calcula que actualment hi ha vintena de famílies al municipi que tenen una ordre de desnonament en els pròxims tres mesos, i un centenar més que viuen en risc d’exclusió social. “La competència en habitatge és de la Generalitat, però som els ajuntaments els que rebem les misèries i els que veiem com la gent es queda al carrer. No pot ser que ens anem passant la pilota, quan és molt fàcil d’arreglar. Però el Govern ni fa ni deixa fer”, critica Saballs.\nDos hotels sense comprador\nPel que fa a l’Hotel Regente, el tinent d’alcalde també proposa canviar-ne la qualificació: actualment és per a habitatges de protecció pública, però Saballs el faria d’ús hoteler. “El pla general només deixa excedir el màxim de volum permès en el cas dels hotels. Ara és d’us residencial, cosa que significa que s’haurien d’enderrocar dues de les quatre plantes. ¿I qui el comprarà en subhasta si se n'ha d’enderrocar una part i dedicar la resta a protecció social?”, es pregunta el regidor. Un futur incert que també comparteix l’Hotel Rex II. “És molt petit i el projecte seria comercial si també es comprés l’hotel del costat, però és d’un particular que, de moment, l’ofereix a un preu molt alt. I el Rex II sol és molt complicat de vendre”.\nSigui com sigui i es faci el que es faci, l’Ajuntament reclama al Govern que mogui peça d’una vegada per totes. “Cada any es degraden una mica més. En canvi, si fossin oberts, es crearien llocs de treball i, alhora, esdevindrien una solució per als casos més vulnerables”, recalca el regidor, que ha tornat a demanar cita als departaments d’Habitatge, Patrimoni i Acció social per intentar accelerar la maquinària burocràtica per donar ús a quatre edificis que fa 17 anys que estan totalment desaprofitats.\nhabitatge Sant Feliu de Guíxols


El repte dels 100 cims: Puig Sobirà\nEl Planellot (zoo)-Serrat de les Gràtines-Els Corralets-Els Colls-Les Queredes-Pas de les Eugues-Puig Sobirà occidental-Puig Sobirà oriental-El Matagà-La Borda-La Querota-El Planellot (zoo)\nLloc geogràfic: Canalda Lloc sortida: Parc zoològic Pirineu\nCartografia: Editorial Alpina Mapa: Val de Lord\nData: 06/02/2016 Distància**: 10,42 Km.\nRecorregut: Mitja muntanya Índex IBP **: 84\nTerreny: Pistes, senders fora camí Orientació*: Moderada\nDificultat*: Baixa a moderada Esforç*: 3 sobre 5\nTotal: 3 h. 15 min. Caminant: 3 h. 07 min. Parat: 08 min.\nMàxima: 1.951 metres Mínima: 1.356 metres Acumulat: 726 metres\nRatio pujada: 13,64% Ratio baixada: 16,31%\nQuan hom busca informació d'itineraris a fer per pujar al cim del puig Sobirà troba moltes, si no totes, ressenyes que surten del nucli de Canalda, o molt a prop d'aquest, i fan un recorregut sota el cingle de la roca Canalda, visitant una sèrie de balmes i coves que són el tret distintiu d'aquesta contrada. Tothom parla meravelles de la cova dels Moros, espluga Melera, ca l'Andreu i ca la Rita, sobretot aquesta última, pel fet d'haver estat habitada fins a la meitat del segle passat.\nLa veritat és que el cingle, o paret, de la roca Canalda, vista des de la seva base o bé des de la carretera que enllaça Coll de Nargó amb Sant Llorenç de Morunys és espectacular. De fet, aquesta paret és ben visible des de ben lluny, fins i tot des de la capital de la comarca, Solsona.\nSigui com sigui, des d'aquest bloc, aquells que el seguiu (gràcies), sabeu que a mi m'agrada oferir altres alternatives, així que com que el recorregut recomanat per gairebé el 95% de ressenyes és el ja referit de les balmes, jo em vaig plantejar quelcom diferent.\nDiferents ressenyes parlen de parts de recorregut que presenten dificultats de més o menys importància, depenent sempre de les habilitats del caminant. Com que jo acostumo a caminar sense companyia també vaig buscar un itinerari que no em presentes més problemes dels normals quan parlem de muntanya. Ajuntant propostes d'uns i d'altres em va sortir un volt molt entretingut i que es pot catalogar de fàcil, ja que, tot i tenir zones en les quals no hi ha cap tipus de camí, el cert és que el terreny permet un còmode caminar. La major part del recorregut es camina per pistes en perfectes condicions i els senders que es recorren són sempre visibles i clars. Tan sol el tram final d'ascens al cim des del pas de les Eugues, el recorregut entre els cims i el descens fins a enllaçar amb la pista es fa sense camí evident, però com ja he dit, es camina fàcil, ja que el sotabosc és prou net i permet triar el millor pas. També dir que un sender molt fressat connecta la bassa de la roca Canalda i les Queredes, tot i que ni el mapa d'Alpina ni el de l'ICC el reflecteixen.\nJo vaig començar a caminar des de l'aparcament del parc zoològic Pirineu, ja que allà es poden aparcar bé molts cotxes. A la carretera L-401 és complicat, ja que és molt estreta. La meva idea original era pujar amb cotxe fins al mas la Borda, per la pista d'accés que hi ha al Km. 34,650 més o menys, però un cartell de camí privat em va fer desistir. Just al davant d'aquesta pista hi ha lloc per deixar un parell de cotxes.\nPoder aquest punt d'inici sigui el millor per fer aquesta proposta, ja que el recorregut fins a enllaçar amb el track és més curt que des del parc zoològic.\nEn definitiva, al parc aparcareu molt més fàcil i a la carretera fareu menys caminada. A la decisió del lector resta la tria del punt d'inici.\nProposo començar a caminar des de l'aparcament del parc zoològic.\nTambé pot ser un bon punt d'inici, aquest.\nLa pista que ens permetria començar a caminar és actualment tallada al pas per les instal·lacions del parc zoològic existent. Parlant amb el propietari m'explica que seguint el tancat es pot enllaçar una mica més amunt amb la mateixa pista. Es tracta doncs de pujar el petit marge i ja es localitza de seguida un petit corriol que, certament, va voltant les instal·lacions. Així, seguint sempre la tanca o tirant pel dret, acabem per trobar la pista. La seguim en pujada i al cap de poc trobem una altra pista que ens bé per l'esquerra. Aquesta serà la pista que farem servir quan vinguem de tornada del mas la Borda. Si decidiu sortir de la carretera, més a baix del parc zoològic, aquesta pista serà la que fareu servir per fer l'ascens al cim. Seguim doncs per la pista que continua en ascens. En un revolt de la pista deixarem un trencall a l'esquerra i continuarem en pujada per la pista per la qual caminem. Més endavant deixarem a la dreta una pista i seguirem en ascens per la pista principal. De fet no haurem de deixar la pista fins a arribar ben amunt, just quan la pista fa un fort revolt a l'esquerra i comença un lleuger descens. En aquest punt, una altra pista, en estat més precari, segueix en ascens per la nostra dreta. Seguim en ascens per aquesta nova pista i arribem a una bassa. Aquí acaba la pista i el camí. Una mena de sender neix pel costat esquerre de la bassa i se'ns ofereix una espectacular vista del puig de les Morreres. Alguna escadussera fita ens ajuda a seguir el corriol, prou evident. Finalment el corriol es fa sender esclarissat i fàcil de seguir. El sender, majorment planer, va voltant el cim oriental del puig Sobirà, primer en sentit NE i girant de mica en mica fins a assolir orientació NO. En un punt indeterminat el camí es fa fonedís i caldrà parar atenció per localitzar la traça i unes escadusseres fites. Quan ho hem aconseguit, del que es tracta és d'anar guanyant alçada fins a arribar a una mena de coll. Les Queredes el diuen al mapa d'Alpina. En aquest punt jo vaig seguir el camí dibuixat al mapa però va arribar un moment en què vaig perdre tot rastre i el bosc es feia cada vegada més espès així que vaig baixar, sense cap camí, a buscar la pista que des del coll anterior podia haver anat a buscar. Penso que el sender dibuixat al mapa ha d'existir, però jo no vaig voler complicacions i vaig anar a la cosa més fàcil. Una vegada a la pista cal seguir-la fins que fa un revolt i comença a perdre alçada. És el lloc anomenat el pas de les Eugues. En aquest punt unes fites ensenyen el que se suposa és l'inici del camí que puja al cim. Res d'això. Camí a l'ús no trobareu però es camina fàcil pel bosc. Del que es tracta és d'anar sempre pujant. Si teniu més experiència que jo, anireu trobant fites. Jo les trobava i perdia, a parts iguals. El cas és que no és complicat arribar al cim més baix del puig Sobirà, al del vèrtex geodèsic. El cas és que aquest és més baix que el cim oriental així que, si es desitja, es pot anar a fer aquell. Si es va i es vol seguir amb aquesta proposta cal anar i tornar. N'hi ha que del cim oriental fan un descens directe de nou a la bassa de la roca Canalda, però aquí és a on diuen que s'ha d'anar amb molta cura del camí que es tria, ja que el terreny és complicat. Aquesta proposta desfà camí de nou per anar a baixar, pel dret, molt a prop del cim del vèrtex. No hi ha problema en el descens, ja que de nou el terreny és molt obert. Si es va seguint el track acabareu trobant un minso rastre de corriol que baixa a poc a poc fent un suau flanqueig S. Baixant com millor sembli es connecta amb una vella pista de desembosc. Ens incorporem i la seguim un bon tros fins que aquesta fa un llarg revolt i agafem orientació O i una mica més a baix NO. Quan vulguem deixem la pista (és la que baixa del pas de les Eugues) i per fonedís corriol iniciem una llarga drecera que ens portarà a creuar una primera vegada la pista i a trobar-la de nou. A la segona ens incorporem a la pista i la seguim en descens. No la seguim molt temps, ja que en un punt hem de trobar una petita fita de pedres que ens marca un punt en el qual sembla que no hi ha res. Però sí. Marca el naixement, difuminat, del sender que ens ha de baixar al mas de la Borda. El sender neix aperduat, però ràpid s'aclareix i ja no presentarà problemes fins a les envistes del mas. La part final del sender és en fort pendent així que s'haurà d'anar amb compte amb les relliscades. Ara, una vegada a casa, penso que el millor és anar directament a buscar el mas i per la pista d'accés seguir el camí. El track que jo portava anava per altres camins però al final vaig haver d'improvisar, ja que no vaig saber trobar cap camí. Finalment vaig anar a buscar la pista d'accés al mas i quan vaig trobar la pista de la Querota la vaig prendre per enllaçar amb camí conegut. Desfent el camí vaig retornar definitivament a l'aparcament.


Domènech Sampere, Francesc Xavier - Resultados de la búsqueda - Depósito Digital de Documentos de la UAB\nPágina principal > Resultados de la búsqueda: Domènech Sampere, Francesc Xavier\n6 p, 128.5 KB Treball de Final de Grau  / Domènech Sampere, Francesc Xavier ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Filosofia i Lletres\n4 p, 12.4 KB Història contemporània  / Domènech Sampere, Francesc Xavier ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències Polítiques i de Sociologia


Valencia Basket no pot amb un gran Cadi La Seu en una Fonteta bolcada (66-68)\nValencia Basket va caure davant de Cadi La Seu en un igualadísim partit disputat en una Fonteta bolcada amb el seu equip, amb 3712 persones que van permetre que es donara eixa mateixa quantitat d'euros a l'Associació Por Ti Mujer amb motiu del Dia De la Dona. A més, prop de 100 dones de la societat valenciana van disfrutar de l'espectacle en primera fila invitades per Delikia, patrocinador del partit.\nEl partit va començar molt defensiu. A una cistella de Jori Davis, responia ràpidament Cadi La Seu. Però a partir d'ací costava sumar punts al marcador. Imprecisions en atac, pèrdues, i molta intensitat. Hempe i Kraker posaven per davant a les visitants en un quart de molt poca anotació, però un triple de María Bettencourt i la primera cistella de Tinara Moore li donaven la volta. Ningú desfeia la igualtat després dels primers 10 minuts.\nEn el segon quart tot canviava. L'encert ofensiu millorava pels dos equips, i als punts de Bahi i Aijanen responia una omnipresent Joy Adams i una acertadísima María Bettencourt. L'americana va celebrar la seua tornada exhibint un gran nivell i facilitat anotadora, i la portuguesa va traure la seua metralladora per a anotar quatre triples que van disparar a les seues en el marcador. Al descans, les taronja prenien aire (34-28).\nDesprés del descans, les forces van tornar a equilibrar-se. L'aparició d'Etxarri en atac, va tornar la confiança a les catalanes, que a més van començar a fer mal des del tir exterior. Yurena Díaz, Hempe, Kraker, se van anar entonant i Cadi La Seu mai se'n va anar del partit. A pesar d'una Meiya Tirera que va anar recuperant sensacions en el pal. Precisament seua, després d'una gran assistència d'Anna Gómez, seria l'última canastra del quart, que després d'un nou triple de Bettencourt, donava un lleuger avantatge a les de casa (50-45).\nPerò les de Bernat Canut, tenien un as en la mànega. Triples clau que van anul·lar qualsevol esforç taronja. Quan les de Rubén Burgos obrien bretxa amb bones defenses de Tamara, o encerts de Meiya i es posaven quatre dalt, arribava el triple. Hempe primer, Kraker després i Yurena Díaz amb el triple definitiu. Encara anotaria Pina per a posar a Valencia Basket a un punt, però no va ser prou i no va haver-hi temps per a més.\nEs complica per a les taronja la possibilitat de ser cap de sèrie en el playoff, però res entela una primera temporada per al record al màxim nivell, i les xiques de Rubén Burgos continuen demostrant que tenen nivell suficient per a competir contra qualsevol.


Disfressa de líder per recuperar l’excel·lència | CF Alella\nDisfressa de líder per recuperar l’excel·lència\nEls Veterans són els únics que no descansen per Carnestoltes. Reben el Vilassarnes amb la disfressa de líder per recuperar la línia de triomfs\nAmb la resta d’equips del club fent ‘vacances’ a la lliga a causa de les festivitats de Carnestoltes, els Veteransseran els únics que ‘treballaran’ el cap de setmana. Diumenge a primera hora (9h), en comptes de ‘patir’ les conseqüències d’una llarga nit de Carnaval, els nostres guerrers s’enfundaran la samarreta roig-i-negra de l’Alella per defensar el seu lideratge a la lliga.\nQui és el rival del líder? Doncs un equip que està lluitant per mantenir la categoria: el Vilassarnes. Els blaus estan patint per gaudir de regularitat; ja que de fet només han estat capaços de vèncer en el 28% dels duels que han disputat aquest curs.\nLa millor posició que han ocupat és la vuitena, tot i que ara mateix són catorzens amb 20 punts, 6 per sobre del descens. Com s’explica que un equip amb bona capacitat ofensiva (42) estigui patint per sumar? Doncs perquè en defensa han rebut encara més gols que els que han estat capaços de transformar (43 en contra).\nSi bé en el darrer mes de competició el Vilassarnes ha competit en la majoria de partits, els seus registres són de 3 empats i 1 derrota. Les seves urgències les hem de saber utilitzar per tenir tranquil·litat i fer un partit intel·ligent, imposant el nostre talent i saber estar.\nSi bé en el darrer mes de competició el Vilassarnes ha competit en la majoria de partits, els seus registres són de 3 empats i 1 derrota\nPer l’Alella, aquesta jornada té rellevància, ja que després de sumar només 1 punt en les dues darreres setmanes, el nostre avantatge s’ha vist disminuït. Ara mateix, els Veterans són líders amb 44 punts, però ja tenen el Pomar (43) i el Premià (42) a tocar.\nEls nostres perseguidors descansen aquest cap de setmana, fet que ens ‘obliga’ a no deixar escapar l’opció de tornar-nos a posar amb un coixí de 4 punts. Això sí: per aconseguir-ho ens hem de tornar a ‘casar’ amb el gol. Veníem amb una mitjana de quasi 3 dianes per matx, però en les últimes 3 jornades només en marquem un per duel. Som-hi líders, que podem!


Mmantsetsa Marope: “Les universitats depenen massa de la classe magistral”\nEntrevista a la directora de l’Oficina Internacional d’Educació de la Unesco\n2 min. Barcelona 15/04/2018 00:00\n651x366 Mmantsetsa Marope, directora de l’Oficina Internacional d’Educació de la Unesco Mmantsetsa Marope, directora de l’Oficina Internacional d’Educació de la Unesco\nDes del 2014, Mmantsetsa Marope és la directora de la branca educativa de la UNESCO. Doctora en educació per la Universitat de Chicago, va visitar Barcelona fa algunes setmanes per reunir-se amb representants de diferents entitats i professionals de la comunitat educativa i traslladar-los un missatge clau: cal reformar urgentment el sistema educatiu (des de les escoles bressol fins a la universitat) per incorporar-hi l’aprenentatge per competències.\nQuè és l’aprenentatge per competències?\nEl que aprenem és important però a vegades no és eficient. El que realment és important és què podem fer amb el que hem après. I això és el que busquem treballant per competències. Jo puc dir que ets una periodista competent i estaré dient que fas bé la teva feina, però això no vol dir que sàpigues moltes teories sobre periodisme. Aplicar el que hem après és més important.\nJa ho fan moltes escoles.\nEn un enfocament competencial l’aprenentatge és de per vida, perquè mentre vius necessites aplicar els coneixements que has adquirit. Amb això vull dir que aquesta metodologia ha d’arribar també a la universitat, que és on s’estan formant els professionals que dirigiran el país. Les universitats s’han de reorientar per produir professionals que siguin locals i globals a la vegada, i sobretot que tinguin moltes ganes d’aprendre tota l’estona, perquè ara l’entorn canvia molt ràpidament. És perillós si un estudiant, quan acabava la universitat, diu: “Per fi, ja puc començar a treballar!”\nQuè han de canviar en concret?\nDepenen massa de la conferència i de la classe magistral. Transmeten molta informació però no es fixen en si els estudiants saben aplicar aquest coneixement a la vida real.\nAixò comporta un canvi de paradigma que potser alguns professors no volen assumir.\nEls mestres i professors necessiten ser ensenyats per transmetre el coneixement, i sobretot en els estudis per ser mestre. Si les universitats no canvien, continuaran injectant al sistema l’antic estil de professors. Segur que has tingut professors que en sabien molt però que no s’explicaven bé.\nCom imagina les aules d’aquí deu anys?\nEspero que en els pròxims cinc anys ja no vegi cap estudiant assegut davant una pissarra mirant el professor, sinó treballant amb problemes reals usant la tecnologia. Si mires un hospital ara i un del segle XIX hi veuràs diferències abismals. En canvi, ¿et descol·locaria igual veure una classe del segle XIX i una d’ara? Crec que no.\nCalvià repassa la seva Memòria Històrica més recent\nMiquel Ensenyat glosa per la igualtat de les dones i la llibertat\nL'esbucament de Son Dureta s'endarrereix tres mesos per una errada en el concurs de licitació\nFer un cens d'estrangers i mantenir la segregació de Son Banya: el programa...\nLa mirada de 40 fotògrafs configura una mostra de la fotografia contemporània a...\nCarmen Orte, la directora general de l'Imserso, dimiteix\nNorwegian tanca la base de Palma\nAllau de crítiques a Carmen Maura per unes declaracions anticatalanistes\nLa mala memòria de la delegada\nEl ministeri de l'Interior diu ara que tant el jutge com la fiscalia "tenien...\nL'Audiència Nacional reobre la causa contra els acompanyants de Puigdemont quan...\nMoncloa i Govern es donen més espai per al diàleg\nToby Price i Nasser al-Attiyah, els reis del desert\nLa Copa del Claudio\nEl Maccabi és massa per al Barça Lassa\nArribar a quarts: el premi de no donar res per perdut\nChumi, Txérixev i la màquina de la porqueria\nEDICIÓ PAPER 13/01/2019


Reclamem dinamitzar i millorar els polígons empresarials i industrials de Sant Cugat - Sant Cugat del Vallès\nReclamem dinamitzar i millorar els polígons empresarials i industrials de Sant Cugat\nPle municipal Dimarts, 5.6.2018 12:15h\nEl parc empresarial de Can Sant Joan / Foto: Santcugat.cat\nEl grup municipal d'Esquerra Republicana-Moviment d'Esquerres (ERC-MES) presentarà al ple de juny una proposta per dinamitzar i millorar els parcs empresarials i polígons industrials de Sant Cugat. 'Busquem tres objectius i el primer és que hi hagi un pla director que estableixi una actuació conjunta, de la mà dels agents implicats', ha explicat el regidor Ferran Villaseñor en declaracions al mitjà local Cugat.cat.\nEn concret, el que cerca la moció és crear abans de finalitzar el setembre vinent una mesa de treball que agrupi els sectors econòmics de la ciutat, el govern municipal i els sindicats per tal de dissenyar conjuntament els projectes de millora dels polígons industrials. Així mateix, el text també subratlla la necessitat d'impulsar un pla d’adaptació i revisió de senyalització d'aquestes zones, així com una proposta estratègica de mobilitat i aparcament, a més del moviment de mercaderies.\nFinalment, els republicans també proposen que la mesa de treball sigui el catalitzador per desenvolupar un Pla Director de Millora de les Zones Industrials que contempli mesures per a la seva modernització, consolidació, iimpuls i dotació pressupostària interanual.\n: parcs empresarials


La plantació anticatalana | Des de Sants\n45.000 hectàries de fermosa plantació són més que quatre brots verds d’anticatalanisme, deia Quim Monzó a la seva columna del passat dissabte. Per aquestes dates apareixia una nova mostra de com atiant el foc anticatalà s’aconsegueix que la flama creixi. Un 56% dels lectors del diari El Mundo es consideren catalanòfobs. Deu ajudar el fet que no somriem quan ens foten la mà a la cartera i a sobre tenim la barra de demanar a mitja veu que no ens robin tant. No cedir al xantatge de la uniformització implica aguantar que t’escupin a la cara i després et donin un mocador per eixugar-te.\nL’Espanya castellana de tota la vida i la Catalunya que aguanta… fins que una revolució o una altra engeguen a rodar l’invent. Vicens Vives deia que Catalunya excel·leix en l’art revolucionari per davant de la resta de pobles europeus. També deia que el factor immigrant ens estira cap a les conductes extremes. Veurem si encara és així. Ahir, el PP acusava al Ministeri (espanyol) de l’interior de les filtracions que han dut a Bárcenas davant del jutge. Ara fa cinc anys i mig que una filtració com la d’avui feia dimitir el Consell en Cap J.Lluís Carod Rovira per un viatge a Perpinyà. Aleshores governava el PP d’Aznar amb majoria absoluta. Avui m’ha semblat sentir dir a la secretària d’organització dels populars, De Cospedal, que cap diferència ideològica no hauria de permetre aquest tipus de filtracions. Incongruència que en aquest cas és fàstic.\nEns expulsen d’Espanya, com deia Villatoro? No va per aquí la cosa perquè hi ha una part ben important de catalans que només caldria que ens mostressin la porta per enfilar el camí. Pura i simple presó que també es pot veure com una granja en la qual el burro català més aviat pren la forma de vaca. Digueu-li com volgueu.\nFiled under: Catalunya, España es asín, política, PP |\n« “Violetas de Marzo” (orig.1989) Cap de setmana al Solsonès »\nBezsonoff Montalat, on 8 Agost, 2009 at 20:20 said:\nSense voler ofendre’t, crec que es perd massa temps parlant de l’anticatalanisme a Espanya. Cal continuar caminant cap a la sobirania i deixar-los bramar…\nLa majoria dels espanyols odien encara més els catalans que els francesos. Ja se sap…Cal construir el país, crear, guanyar diners, intensificar les relacions entre catalans i ja està…\nDav, on 14 Agost, 2009 at 12:53 said:\nSeré una ànima sensible però no me’n sé estar de donar-li voltes. Passa una mica com el sedentarisme i l’exercici físic: saps que hauries d’aixecar el cul de la cadira però mai trobes com deixar de fer-ho.\nBezsonoff Montalat, on 14 Agost, 2009 at 22:17 said:\nENS ODIEN és molt desagradable, però és així..\nSALUT I BONES LECTURES! Sóc a Vienna amb en Bernie Gunther el 1948….


Distanciament de Campuzano de JxCat - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 6 de Desembre de 2019. 09:28h.\nL'exdiputat al Congrés critica els partits que "aposten pel bloqueig"\nL'exdiputat del PDECAT, Carles Campuzano, ha criticat en un article a El Periódico els partits que "aposten pel bloqueig" i ha demanat investir Pedro Sánchez per "iniciar una nova etapa de diàleg en la construcció d'acords per trobar una sortida".\nCampuzano exposa que "els partits que expressament aposten pel bloqueig són una minoria a Catalunya, i aquells que han guanyat clarament les recents eleccions al nostre país defensen el plantejament que només des del diàleg i la voluntat d'acordar trobarem sortides i solucions al conflicte".\nTambé manifesta que els resultats de les eleccions "són també una nova oportunitat per al bloc de progrés que històricament han conformat a Espanya els partits de centreesquerra i esquerra espanyols i els partits d'estricta obediència catalana i basca."\nCarles Campuzano diu que en l'independentisme "només els que aposten per incrementar la polarització i la tensió amb l'Estat defensen la idea de bloquejar la política espanyola", però creu que "és un plantejament erroni de soca-rel" i adverteix que "el bloqueig només facilitarà a curt termini la lògica de la Gran Coalicio? i en qualsevol cas, i més aviat que tard, el retorn de la dreta al Govern espanyol".\nEn aquest senttit, afegeix que la polarització i la tensió debiliten la cohesió interna de la societat catalana, desgasten les institucions de l'autogovern català, i erosionen el creixement econòmic imprescindible per garantir el progrés i el benestar col·lectius". És per això que, segons ell, cal "investir Sánchez" perquè "és la millor opció per a l'independentisme.\nCongrés dels Diputats, Carles Campuzano, Pedro Sánchez, Junts per Catalunya


Inici > Diputació > Qui som? > Història > El desenvolupament\nEl desenvolupament (1836-1908)\nA partir del moment en què la Diputació disposa d’un marc legal i institucional estable, la corporació ja pot començar a normalitzar la seva activitat i a definir els àmbits de la seva política. Una de les primeres decisions en aquest sentit és la constitució de la Comissió Científica i Artística l’any 1838. Aquesta Comissió és el precedent de la prolífica Comissió Provincial de Monuments. L’any 1841 es crea l’Institut de Girona i, el mateix any, la corporació es dota del seu primer cos armat: la Guàrdia Provincial.\nEl 1844 apareix el primer Pla de Carreteres i el 1849 la Llei de beneficència trasllada a la Diputació la responsabilitat de l’atenció dels malalts psiquiàtrics, raó per la qual es decideix construir un hospital i gestionar la compra dels terrenys de Mas Cadell, a Salt. El 1855 l’ens crea la seva primera granja-escola, a Fortianell, i l’any següent dóna suport a la creació de la Biblioteca Pública de Girona.\nEntre 1861 i 1870 la corporació pren un seguit de decisions polítiques i estratègiques que reforcen el rol d’institució representativa dels interessos de les comarques gironines a diferents àmbits: per exemple, aporta finançament perquè Narcís Monturiol pugui construir el seu famós submarí, s’oposa al projecte de transvasament d’aigües del Ter cap a Barcelona, funda la impremta de l’Hospici i obre el museu de Sant Pere de Galligants. Seguint aquesta mateixa tendència, es crea un nou cos armat, el de Tiradores de la Diputació, destinat a protegir els serveis de recaptació, i es formalitza la dependència administrativa de l’Hospital de Santa Caterina. L’etapa del desenvolupament de la institució i de la seva activitat es clou, paradoxalment, amb l’adhesió a l’última guerra colonial, símbol de la decadència espanyola: la Diputació subscriu 25.000 pessetes de l’emprèstit estatal per a la guerra de Cuba i Filipines (1898).


Història – Cquie\nAl novembre del 1980 un grup de persones es van reunir en un local del carrer del Torrent per organitzar activitats per a la quitxalla.\nAlguns dels membres havíen format part de la Corda i de l’antic CEP (centre excursionista Puig-reig) i es va crear una junta i uns estatuts que varen triar en Pere Barniol i Soca com a primer president del CquiE.\nLa primera activitat que es va dur a terme va ser la caminada a Cal Pallot, que s’ha mantingut fins a l’actualitat. Les activitats que la van seguir van ser de caire cultural participant en festes, organitzant cursets de monitors i de fotografia, organitzant un cros i sortides a muntanya, curs d’escalada o campionats d’escacs, … entre altres.\nA l’any 1982 es va fer el primer curset d’esquí a Vallter 2000 i s’ha continuat fins ara però en altres estacions del Pirineu. En el transcurs dels anys s’ha introduit cursets per a la mainada, participació en curses socials, promoció de grups de competició i participació a diferents campionats, …\nUna altra activitat important i que és la més antiga de la setena vegueria és la Caminada Popular que s’ha organitzat des de 1984. L’objectiu principal ha estat recuperar camins, animar a la gent a passejar pels nostres indrets i sobretot, gaudir del paisatge i donar a conèixer el patrimoni del poble.\nEntre els diferents concursos que l’entitat ha organitzat i encara es duen a terme són el concurs de Pintura Ràpida i el de Fotografia que encara s’organitzen en festes assenyalades del poble.\nI com diu el nostre nom, Centre Quitxalla Escursionista, no hi podien faltar les excursions. S’han organitzat sortides a totes les muntanyes de Catalunya i de fora. S’ha participat en marxes de resistència, de regularitat, … obtenint podis. L’entitat disposa d’un rocòdrem per tal de millorar condicions esportives per als escaladors.\nEl CquiE va començar organitzant colònies d’estiu a l’any 1981 que es van dur a terme a Castellar de N’hug. Actualment es continuen duent a terme dins les activitats que l’Esplai organitza en l’anomenat Casal d’estiu, (activitats diàries durant tot l’estiu). Darrerament s’hi van incorporar les travesses per a noies i nois.\nAl gener de 1983 es van començar unes sessions de projeccions per a fomentar l’excursionisme, i al llarg dels anys es va convertir en el Cicle de muntanya del Berguedà, junt amb altres entitats de la comarca.\nHi ha hagut altres activitats que durant la llarga història de CquiE s’han dut a terme: Festa social al Lladó, equip de futbol sala, neteja de boscos, organització d’un campionat de tennis-taula, el quinto, deu anys de duatló, campionat de volei platja, etc …\nCom a última novetat destaca la creació de la secció de Trail running, amb un important nombre de corredors/es de muntanya participant en copes i campionats d’arreu del país. En aquesta secció s’ha creat la Pugo Regis Trail que és la cursa de muntanya de l’entitat.\nAquesta secció incorporarà en breu una escola per a promocionar joves atletes.


Idescat. Indicadors anuals. Llocs de treball equivalents a temps complet. Revisió estadística 2019. Totals i assalariats.\nLlocs de treball equivalents a temps complet. Revisió estadística 2019. Totals i assalariats\nLlocs de treball equivalents a temps complet. Revisió estadística 2019. Totals i assalariats Catalunya. 2020\nLlocs de treball equivalents a temps complet. Revisió estadística 2019. Totals i assalariats Espanya. 2020\nLa variable Totals comprèn els llocs de treball equivalents a temps complet dels assalariats i dels treballadors autònoms.\nLes estimacions anuals dels llocs de treball equivalents a temps complet (Revisió Estadística 2019) tenen caràcter definitiu per al període 2000–2016 i les estimacions dels anys posteriors tenen caràcter provisional; per tant són susceptibles de revisions. Les estimacions dels anys 2018 i 2019 són un avanç de resultats elaborat a partir d'informació conjuntural.


Internet Explorer 8 es veu incapaç de seduir als internautes - YCOM\nInternet Explorer 8 es veu incapaç de seduir als internautes\nOpera puja per segon mes consecutiu, mentre Chrome triplica el seu nombre d’usuaris en un any i s’acosta al tercer lloc del Safari d’Apple, que també continua pujant, segons les darreres estadístiques publicades.\nRedacció – Sembla que el llançament de l’Internet Explorer 8 al març no ha frenat la caiguda en quant a nombre d’usuaris del navegador de Microsoft, que continua perdent quota de mercat enfront del seu principal rival, el Firefox de la Fundació Mozilla, que mes a mes veu augmentar el seu tros de pastís en el mercat. Aquesta és una de les principals conclusions que es pot extreure de les darreres estadístiques publicades per Net Applications.\nSi poc després del seu llançament, semblava que la vuitena versió del navegador de la companyia de Redmond podria frenar l’ascens de Firefox (que va davallar unes dècimes en els mesos de maig i juny), passat l’estiu s’ha pogut constatar que les aigües tornaven al curs que han estat seguint aquests darrers mesos, amb un IE perdent unes poques dècimes cada mes i un Firefox menjant-li terreny lenta però constantment.\nActualment, el browser de Microsoft té poc més del 65% del mercat, mentre que Firefox supera el 23%. D’aquests percentatges, un 16,84% correspon a l’IE 8, mentre que un 12,65 al Firefox 3.5 . En les seves darreres versions, doncs, els navegadors d’ambdues companyies estan molt igualats, un factor que es pot adjudicar al sistema automatitzat d’actualització del Firefox, quelcom que no disposa l’IE.\nEntre els altres navegadors destaca el gran creixement de Chrome, que en un any ha passat de l’1,11% del mercat a l’actual 3,17%, acostant-se al tercer lloc que actualment ocupa Safari amb un 4,24%. La sortida de la tercera versió estable del navegador de Google és possible que faci pujar més encara la “cotització” d’aquest programa, alçant-lo a la tercera posició del rànquing en qüestió d’uns tres mesos, ja que en el que porta en el mercat ha aconseguit abastar un 1,20% de penetració.\nMentre, Safari puja lleugerament la seva quota de mercat, malgrat que la quarta versió d’aquest browser pateix d’algunes mancances pel què fa al seu rendiment sobre sistemes Windows que li han valgut crítiques de la premsa especialitzada. És curiós notar que si bé la quota de mercat de Mac OS és del 5.12% i la versió Classic d’aquesta plataforma ha desaparegut del mapa, això vol dir que alguns usuaris de Mac empren Firefox sobre el sistema operatiu de Cupertino.\nLa lleugera recuperació d’Opera (2,19% dels usuaris, igualant la seva quota de febrer del 2009) es deu al 0,89% que ha aconseguit la nova versió 10 del navegador noruec, aconseguit en poc menys d’un mes després del seu llançament, una xifra gens menyspreable respecte al lloc que ocupa Opera. Queda per saber si en aquests nombres també hi ha influït la denúncia presentada per Opera contra Microsoft, i que ha desembocat en la futura inclusió en Windows 7 d’un sistema que permeti seleccionar browser a l’usuari. Aquest afer ha obtingut gran transcendència mediàtica, el què ha portat el nom d’Opera a molts usuaris que potser abans no el coneixien i s’han animat a provar-lo.\nLa inclusió de la funcionalitat Turbo d’aquest navegador, molt útil per als usuaris en mobilitat, pot haver animat a aquests a emprar massivament el navegador noruec, un altre factor que pot haver fet inclinar la balança.


Les exportacions salven l’activitat del Port de Barcelona durant la pandèmia Les exportacions salven l’activitat del Port de Barcelona durant la pandèmia – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nACN 25/02/2021 9:08 pm\nEl Port de Barcelona va obtenir uns beneficis de 17 milions d’euros el 2020, al voltant d’un 63% menys respecte el mateix exercici del 2019. La presidenta del Port de Barcelona, Mercè Conesa, ha subratllat que ha sigut un any “molt complicat” per l’impacte de la pandèmia, d’uns 34 milions d’euros, que ha repercutit en el tràfic total, que ha sumat 59,5 milions de tones, un 11,9% menys que el 2019 i un descens de l’11% en el tràfic de contenidors, fins als 2,96 milions Twenty Equivalent Unit (TEU), equivalent cada TEU a un contenidor de 6 metres. També destaca durant el 2020 la davallada de creueristes, del 93,7%, fins als 199.000, principalment de gener i febrer i uns dies de març. En aquest sentit, Conesa ha dit que li agradaria poder recuperar parcialment l’activitat aquest estiu, però ha admès que encara és “prematur”.\nEn la roda de premsa per presentar els resultats d’aquest any, la presidenta del Port de Barcelona, Mercè Conesa, ha confirmat les dades que ja va avançar provisionalment en l’esmorzar informatiu a Foment del Treball fa unes setmanes i quantificava el descens del tràfic total al voltant de l’11%. Finalment s’ha acostat al 12%, amb 59,5 milions de tones, mentre que els contenidors TEU es van situar prop dels 2,96 milions, un 11% menys. El tràfic Ro-Ro també s’ha vist colpejat per la crisi de la covid, en un 15,5%, sobretot pel cabotatge amb les Illes Balears que ha arrossegat el global dels resultats, segons el director general del Port, José Albert Carbonell. No obstant això, ha assegurat que després es va observar una forta recuperació.\nDe fet, Carbonell i la mateixa presidenta, Mercè Conesa, han comentat que les xifres de gener i febrer són “positives i esperançadores”. El director general del port ha comentat que les xifres entre el gener i el 18 de febrer mostren una recuperació, d’un 20% en TEU i un 3% en increment en tones, així com les xifres import, export i de transbordament.\nTot i el complicat context de l’any passat, els dirigents del port han remarcat el bon comportament de les exportacions, que en contenidors TEU només ha patit retrocés del 0,5%, quedant en 726.798. Carbonell ha assenyalat que hi ha contribuït l’augment de les exportacions en el sector de l’alimentació que ha estat del 7%, davant del 4% de la mitjana espanyola, i en especial la carn, un 40%, i més concretament dels productes porcins cap a la Xina i cap a altres mercats on va augmentant la seva presència. Aquesta tendència, a més, s’està confirmant amb dades del gener i part del febrer, segons el director general.\nPer destinacions, l’Àsia i Oceania concentra quasi la meitat de les exportacions –48,5%–, on destaca un increment de la Xina –+46%– i l’Índia –+39%–, seguit d’Amèrica –21%–, Àfrica –18,5%–, on les exportacions a Algèria cauen un 34%, i Europa –12%–.\nPer contra, les importacions han caigut un 10,9%, fins als 519.655 TEU, tot i que també s’observa un canvi de comportament en els darrers mesos. Principalment, segons el dirigents del port, es deu a al davallada del consum i del PIB que ha comportat la crisi sanitària i econòmica.\nAmb tot, la xifra de negocis el 2020 va caure un 20%, fins als 139 milions d’euros, per la caiguda del tràfic total, que ha fet reduir un 25% les taxes d’utilització; les bonificacions aplicades en les taxes d’ocupació durant la pandèmia a les terminals de contenidors i passatgers i concessionaris i a la reducció de la taxa d’activitat per la disminució de tràfics, mesures acompanyades per l’eliminació del topall mínim d’activitat i l’impacte indirecte per la caiguda d’ocupació. Davant aquest escenari, la presidenta del Port de Barcelona, Mercè Conesa, ha deixat clar que la prioritat no era “fer els millors resultats de la història sinó que s’ha buscat la resiliència”.\nEn l’apartat de líquids a granel, el moviment assolit l’any 2020 ha estat de 12,9 milions de tones, amb una caiguda del 20%. I en el cas dels sòlids a granel, l’any es tanca amb un moviment de més de 4 milions de tones, xifra similar a la de 2019. En l’àmbit del tràfic d’automòbils nous la caiguda del 2020 ha estat molt significativa, situant-se en un -38% –480.000 unitats–.\n“És urgent poder recuperar els creuers”\nLa presidenta del Port de Barcelona també ha afirmat que és “urgent” definir els protocols per poder recuperar la indústria dels creuers i ha desitjat que part d’aquesta activitat pugui tornar a l’estiu, tot i que ha admès que encara és “prematur”. També, ha dit, cal tenir en compte que la confiança del creuerista és “fonamental” així com la importància que la vacunació avanci.\nDe fet, des de l’estat d’alarma, l’activitat ha estat nul·la i en la reducció dels ingressos per utilització –-21 milions d’euros, 63 milions en total el 2020– ha estat per aquest motiu, segons ha afegit la subdirectora general d’Econòmic i Financer, Miriam Alaminos. Conesa confia que un cop es recuperi l’activitat també ho faran els ingressos ràpidament.\nD’altra banda, Conesa ha mostrat la seva preocupació per les tensions actuals a nivell global en el trànsit marítim per la manca de contenidors buits causats per l’aturada de les navilieres i posterior recuperació de l’activitat després del confinament i que fa encarir el preu dels transports. Segons ha explicat, és una qüestió que ja ha traslladat a Puertos del Estado i ha lamentat que com a Autoritat Portuària té poc marge. “Sabem que hi ha companyies que han tingut importants pèrdues però també entenem que en el mercat no podem haver-hi abusos”, ha dit.\nPer últim, el consell d’administració del Port de Barcelona ha encarregat recentment la recerca de terrenys per ampliar el ZAL, tot i que no ha ofert més detalls de com es produiria, si amb recursos propis o a través de societats participades. A prioritat, ha dit, és identificar els sols logístics que puguin permetre el creixement del port i la seva activitat i ha afirmat que és “prematur” parlar de zones en concret.


Actuacions en l'arbrat (Empar Moliner)\nEL PAÍS QUE VOLEM ARA (i 4): ACCIÓ\nActuacions en l'arbrat\nEMPAR MOLINER 12/09/2012 00:00\nDel missatge del nostre president, Artur Mas, em quedo amb aquesta frase: "Catalunya no havia estat mai tan a prop de la seva aspiració de plenitud nacional". És un eufemisme deliciós, digne d'aquell altre de l'Ajuntament de Barcelona quan diu que fan "actuacions en l'arbrat" (que vol dir que els poden). Plenitud nacional. El nostre president, com el presentador d' El gran dictat , evita la paraula maleïda, perquè per dir-la s'ha d'arribar a l'estatus d'expresident.\nCatalunya no havia estat mai tan a prop de l'aspiració de plenitud nacional. No és que no hagi estat mai tan a prop de la plenitud nacional. No és que no hagi estat mai tan a prop de la sobirania. És que no ha estat mai tan a prop de l'aspiració de plenitud nacional. Que és com si jo em vull quedar embarassada i avui quedo amb el manso, però al final ens passem la nit parlant. Certament, mai no hauré estat tan a prop de la meva aspiració de plenitud femenina. Però ser a prop de l'aspiració de plenitud femenina no em serveix de res, perquè el que jo vull és quedar-me embarassada, no ser-hi a prop. Ni ser a prop de l'aspiració de quedar-m'hi. I per quedar-me embarassada (o tenir plenitud femenina) haig de fer l'amor.\nSi per alguna cosa aspiro a ser independent (o tenir la plenitud nacional o no haver-hi estat mai tan a prop) és perquè els polítics no n'hagin de parlar més. Tinc ganes de viure en un país com els altres d'Europa, on els partits no es dediquen a fer la treballadora sexual i la Ramoneta. Somio en un país independent amb un Partit Socialista que no ha de perdre el temps assegurant que la manifestació d'ahir en realitat no era independentista. I somio en un país independent amb un PP que a la fi es pugui dedicar al que es dediquen els altres partits de dretes europeus: a fer la punyeta als immigrants, els homosexuals, les lesbianes... Que els té molt abandonats.


Robots contra Espanya, De rebot a regio7\nCatalunya Central Catalunya Les columnes Espanya Unitat Referèndum Virtual Digital Criptomoneda Robots\nRobots contra Espanya\nSom a l’era en què camions de transport de mercaderies sense conductor ja han començat a circular per les carreteres dels Estats Units. Els cotxes ja fa temps que ho fan i aviat sortirem de casa, el cridarem a través del mòbil, et vindran a buscar i et duran allà on els diguis també amb el mòbil. Som a l’era que veurà la desaparició del paper moneda i, més endavant, les targetes de crèdit. Tot serà virtual i via digital, ha dit aquesta setmana a Manresa el promotor de la criptomoneda catalana croat, Gerard Duelo, davant un públic majoritàriament jove i entusiasmat amb la idea. Som a l’era que la nau espacial Juno està a punt de descobrir-nos els secrets dels anells de Júpiter després d’un viatge de 7 anys per l’espai. I segons la vicepresidenta del Govern central, Soraya Sáenz de Santamaría, som a l’era que, a través d’eines informàtiques i robots estrangers, Espanya va patir una «operació híbrida» (??????) per difondre imatges falses de l’1-O. Les hòsties no ho van ser, però, de falses. I la majoria d’imatges, com per exemple gent votant en un referèndum que per a Santamaría no ha existit, com tampoc no hi va haver urnes. El que li ha faltat dir és que si enxampen els robots en qüestió els duran directament a Estremera o a Soto del Real. Amb la dèria religiosa de preservar la unitat d’Espanya, són capaços d’imputar C-3PO, l’R2-D2 o el primer replicant que passi.


Una emotiva història sobre assetjament escolar\nEs tracta d'una carta anònima que corre per la xarxa amb el relat d'un noi\nLa pàgina NoloCreo comparteix aquesta emotiva història que corre per les xarxes sobre un cas d'assetjament escolar. Es tracta del relat anònim d'un jove que explica com es va fer amic d'un noi que patia assetjament a l'escola, i tot i que la història no dóna cap mena de dada i podria tractar-se d'un relat fictici, el missatge que transmet és realment important. La història comença quan el protagonista, un noi popular i esportista que cursa el primer any d'institut, veu a un dels seus companys de classe caminant cap a casa amb tots els seus llibres a sobre. El noi es pregunta perquè algú de la seva edat prendria tots els llibres cap a casa un divendres, ja que ell mateix, té plans per tot el cap de setmana, però sense arribar a cap conclusió decideix deixar estar el tema. Però tot canvia quan veu un grup de nois que corren cap al seu company i en arribar on és, l'empenyen, li tiren els llibres a terra, li peguen i li fan caure les ulleres.\nLlavors el protagonista decideix recollir les ulleres i apropar-se a ajudar al noi, i li diu «aquests nois són uns porcs. Realment haurien de desaparèixer.» I el seu company, somrient li dóna les gràcies i es presenta, es diu Kyle. Aquí comença una amistat entre tots dos, el protagonista convida Kyle a apuntar-se als seus plans de cap de setmana i s'adona que s'ho passen molt bé junts. El dilluns al matí, el noi torna a veure a Kyle amb tots els seus llibres caminant cap a l'institut, en fer-li una broma sobre els músculs que desenvoluparà si segueix carregant tots els llibres, Kyle només riu i n'hi dóna uns quants per compartir la càrrega.\nDes de llavors i fins a acabar l'institut, quatre anys després, els protagonistes es fan els millors amics. Llavors es comencen a plantejar què faran després de l'institut i com serà la seva vida. I a Kyle li toca fer el discurs de graduació, a hores d'ara ha crescut i s'ha convertit en un noi popular entre les noies. Però en sentir el discurs, el protagonista s'adona de la importància que el seu gest va tenir quatre anys abans.\n«La graduació és un moment per agrair a tothom que t'ha ajudat a superar els anys durs. Els teus pares, mestres, germans, potser algun entrenador... però sobretot, els teus amics. Avui estic aquí i vull dir-los a tots vostès que ser l'amic d'algú és el millor regal que li poden fer a una persona.» Després d'aquesta introducció, Kyle va explicar la història de com es van conèixer i va revelar que aquell cap de setmana havia planificat suïcidar-se. Va dir que havia buidat la seva taquilla de l'institut perquè la seva mare no hagués de fer-ho després, i llavors mirant el seu amic va dir «Afortunadament, algú em va salvar de fer l'impronunciable». El protagonista va veure les cares d'agraïment dels pares de Kyle i es va adonar del poder que podia arribar a tenir una petita acció com la que ell va fer aquell dia. Aquesta història demostra com d'important poden arribar a ser els petits gestos.


Controls policials per evitar el pas de ciutadans francesos a l'Aran\nLa majoria de conductors argumenten desconèixer les restriccions de mobilitat i han de girar cua\nper Marta Romera / ACN 02/03/2021 15:10h\nControls policials a la frontera per evitar el pas de ciutadans francesos a l'Aran | LleidaDiari.cat\nEls Mossos d'Esquadra han instal·lat aquest dimarts un control policial de mobilitat a escassos 400 metres de la frontera amb França, a l'Aran. L'objectiu del dispositiu era impedir el pas de ciutadans francesos a la Val d'Aran, sense un justificat que acrediti el desplaçament.\nLa majoria de conductors que han aturat els agents han argumentat anar a Les o Bossòst a comprar. Com que no era una causa justificada els han obligat a girar i retornar cap a França. El cap de setmana els mossos van fer un ampli dispositiu a l'N-230 i a la C-28 per accedir a l'Aran. Durant aquests tres dies de controls es van posar 188 denúncies. Tot plegat per l'elevat nombre de casos de covid-19 a la Val d'Aran, la comarca de Catalunya amb més risc.\nMultes d'entre 300 i 600 euros\nLes multes més habituals per saltar-se el confinament comarcal són d'entre 300 i 600 euros. La majoria de persones que es volia desplaçar a l'Aran entre divendres 26 i diumenge 28, sense motiu justificat era per anar a esquiar o a les segones residències. Per contra, la majoria de conductors que han aturat aquest dimarts a tocar de la frontera amb França era persones que volien anar a comprar o a passar el dia a l'Aran.\nLa síndica d'Aran, Maria Vergés, va reclamar dilluns més controls de mobilitat per evitar que ningú pugui accedir o sortir de l'Aran sense motiu justificat. Vergés va dir que no n'hi ha prou amb controls de cap de setmana i va demanar que es realitzin durant tots els dies de la setmana. La Val d'Aran té el risc de rebrot de la covid-19 més alt de Catalunya, superant els 2.000 punts.\nAlerta sanitària: Detecten triquinosi en carn de porc senglar al Pirineu lleidatà\nL'hospital lleidatà que obté el permís per interrompre l'embaràs\nVall d'Aran Mossos d’Esquadra Pirineu


Cuina - L'Antic Forn\nLa cuina de L'Antic Forn es basa en la brasa, però també disposem de tot tipus de plats de cuina tradicional. Com carn, peix, verdures... primeres matèries de primera qualitat per gaudir d'un bon àpat.\nTambé som experts en calçotades quan és la època. De Novembre a Març.\nVingui i gaudeix-hi!\nOFERTA MENJAR PER EMPORTAR, FES LA TEVA COMANDA AMB ANTELACIÓ:\nMENÚ MIGDIA DE DILLUNS A DIVENDRES\nQualsevol plat de la nostra CARTA\nPizza Prosciuto (Pernil dolç)\nOFERTA MENJAR PER EMPORTAR


Les mares i les nostres violències - directa.cat\nLes mares i les nostres violències\nDivendres passat per poc no m’atropella un cotxe. Em vaig posar molt nerviosa i em van entrar ganes de plorar. Quan va succeir estava creuant un pas de zebra amb llum verda per a les vianants i parlava amb ma mare per telèfon perquè era el seu aniversari. El cotxe va girar de cop, a molta velocitat, i em va esquivar no sé encara com. Em vaig quedar allà plantada, tremolant. A la nit, ho vaig explicar a la meua germana i em va dir al·lucinant que a ella quasi l’atropella un cotxe també a Madrid eixe mateix dia. Situacions semblants en llocs llunyans, però connectats per un dia molt assenyalat per a les dues que des de xicotetes recordem amb banda sonora de “Al Alba” d’Aute.\nAra pense el que podria haver passat. Sent vertigen. Tremole de nou i m’envaeix la pena. No estic preparada per a la mort. Maleït occident on no se’ns ensenya a celebrar la vida quan arriba la mort. Tanque els ulls davant el dolor que em suposa pensar que un dia morirem. I com tot s’atura de sobte. Tanmateix, si tot és com ha de ser, un dia la nostra mare ho farà. Som perquè algú ens dona vida per existir. En el meu cas, ma mare estava treballant quan es va posar de part. Jo era la segona filla i va ser ràpid. Tothom sempre recorda que, de xicoteta, jo plorava molt. Fins i tot em van eixir nafres sota els ulls de tantes llàgrimes. La meua família deia que si plorava tant llavors, de major no ploraria gaire. Es van equivocar. És cert que plorava molt, però tenia l’ésser més meravellós del món al meu costat: ella, Aurora, o la “senyora amanecer”, com li deia un dels meus millors amics d’Alcorcón. Som perquè algú ens manté la vida. Les mares.\nEm va angoixar molt durant anys la gestió de totes les culpabilitats associades a voler un món diferent i reproduir-ne un ple de violències, com ho hem fet amb les mares\nEl fet del cotxe i els pensaments sobre la mort em van connectar molt amb la vida. Fa temps que tinc ben present al cap les maternitats i els acompanyaments vitals derivats. Ho parle sovint amb diverses persones. Vull saber com ens hem sentit en les infanteses i adolescències que hem tingut, i com ho faríem nosaltres ara. És molt impactant adonar-se’n de totes les violències que hem generat les filles i fills cap a les mares, de manera molt generalitzada, i com ara se’ns trenca tot per dins quan ens identifiquem amb eixos rols opressors. Per què caem en dinàmiques tan clares de ridiculitzar-les, qüestionar-les i parlar-los malament? Actituds plenes de menyspreu i superioritat. Per què cap a elles? Si han dedicat tota la vida a les altres, que som nosaltres, sempre anteposant-nos per davant d’elles…\nNo sé si una de les coses que em provoquen més dolor de la idea que falte ma mare és tot allò que tinc emocionalment pendent amb ella. No sé si mai li he agraït suficientment tot el que ha fet per nosaltres. L’estima que ens ha inculcat cap a les persones que ens envolten i l’essència de ser humilment lluitadores. Em va angoixar molt durant anys la gestió de totes les culpabilitats associades a voler un món diferent i reproduir-ne un ple de violències, com ho hem fet amb les mares. La negació constant durant tants anys de no voler ser com elles i acabar esdevenint bàsicament elles. Tot el que van patir mentre nosaltres jugàvem les adolescències i com les hem castigades per no comprar-nos les esportives blanques que tothom portava a l’escola, per mostrar-se a vegades esgotades o desconnectades de les nostres necessitats.\nLa pràctica feminista cal que l’encetem des de la quotidianitat de vida i les relacions més properes, com són dins dels nuclis familiars escollits i dels no escollits\nFa uns anys vaig decidir intentar treballar la culpa, que no deixa de ser una herència dels mandats de l’església, i posicionar-me en la responsabilitat. Emmirallar-me en ma mare, com a motor de vida. En totes les mares que, des que apareixem, omplen de sentit la paraula “heroïnes” en aquest sistema capitalista i heteropatriarcal. Potser moltes intentarem fer-ho millor que elles o d’altres, ni tan sols això. Tampoc vull fer cap al·legat a favor o en contra de les maternitats. Però sí, de les que totes i cadascuna hem tingut la sort, o desgracia, de viure. La pràctica feminista cal que l’encetem des de la quotidianitat de vida i les relacions més properes, com són dins dels nuclis familiars escollits i dels no escollits. Sent crítiques davant les violències, també si les exercim nosaltres. Reparar. Celebrar amb valentia que estem vives, perquè un dia s’acabarà tot. Agrair tot el camí recorregut que ha fet que tinguem una motxilla plena de trossets de vida. I perquè no, desobeir els patrons emocionals apresos i com diu l’Esther Vivas, donar valor social, polític i econòmic a les maternitats.\nfeminismes mares sistema capitalista sistema heteropatriarcal violències\n« Dret a l’habitatge: una esmena a la totalitat del sistema\nVeïnes i col·lectius d’Orriols aïllen els intents de l’extrema dreta d’incidir en el barri de València amb més població migrada »


Preocupació pel repunt de contagis a la Cerdanya - FÒRUM.ad\nEl 03/06/20 13:41\nEl president de la fundació Sant Hospital i alcalde de la Seu, Jordi Fàbrega, ha valorat positivament el fet que el lleu repunt de contagis que es va detectar la setmana passada a l’Alt Urgell (amb dos nous casos dijous passat i dos més divendres) “s’està controlant“, segons el recull de dades obertes que facilita cada dia la Generalitat en col·laboració amb l’analista Gerard Giménez Adsuar. D’aquesta manera, la comarca encara es manté força per sota del límit de referència alemany (50 positius en una setmana per cada 100.000 habitants) i a nivell local està en una proporció de 30/100.000.\nFàbrega, per contra ha expressat la preocupació per l’augment de casos dels darrers dies a la Cerdanya, on la setmana passada aquesta proporció es va situar a prop dels 80/100.000, molt per sobre del límit, després que la situació havia estat molt estable les setmanes anteriors. De la seva part, l’Aran va estar al voltant del límit, a prop de 50/100.000. Pel costat positiu, al Pallars Sobirà. al Jussà i a l’Alta Ribagorça no s’hi ha detectat cap no cas aquesta setmana passada.\nUna nova alta entre els positius de coronavirus aïllats a l’àrea de la Seu\nEl nombre de persones aïllades a domicili a causa del coronavirus a l’àrea del CAP de la Seu d’Urgell es manté en 80 a data d’avui, segons el balanç diari del Sant Hospital. Aquest dimarts s’ha donat 5 noves altes entre aquest col·lectiu i una d’elles correspon a un pacient que havia contret la COVID-19, de manera que ara el nombre de positius aïllats és de 13.\nPel que fa a la resta de veïns en seguiment, 27 són sospitosos i 40 contactes sense símptomes. Fins ara ja s’ha donat l’alta a 353 persones de l’entorn de la Seu que han estat en quarantena als seus respectius domicilis per evitar la propagació del virus. De la seva part, el Sant Hospital es manté sense cap ingressat ni cap cas pendent de resultat.\nD’altra banda, el centre mèdic urgellenc ha informat que segueix recuperant l’activitat de manera gradual i que, per exemple, aquesta setmana s’ha reprès les consultes presencials de pediatria. Prèviament, com a la resta d’instal·lacions, s’ha desinfectat l’espai i s’ha previst el compliment de les mesures elementals de prevenció: ús obligatori de la mascareta, rentat de mans abans i després i distància entre persones.\nNotícia Anterior: La crisi econòmica de la Covid-19 centrarà el vint-i-dosè cicle de conferències anuals de l’EFA\nSegüent Notícia: Minut de silenci de les institucions en record de les víctimes de la Covid-19