juny | 2014 | Toni Mollà\nEl model lingüístic dels mitjans de comunicació audiovisuals\nFa 7 o 8 mesos, uns alegres professors de Filologia Catalana em van demanar un article sobre “el model lingüístic dels mitjans audiovisuals” destinat a la revista Caplletra, publicada per l’IFV. M’hi vaig resistir tant com vaig poder perquè, en aquell moment, ja estava més o menys decidit el tancament i la liquidació de RTVV. Era un contrasentit. D’altra banda, llavors ni ara jo no tenia el cap per a cabòries ni entreteniments més o menys erudits. Però, davant de la insistència dels alegres professors, fàcil que és un servidor, m’hi vaig ficar mans a la faena tot just tancada RTVV. El vaig lliurat tan bon punt enllestir i, com tantes altres ocasions, me’n vaig oblidar.\nLa setmana passada en vaig tenir notícia inesperada. Els alegres professors em van escriure un mail en què em comunicaven que l’article que jo els havia fet a mans no reunia les característiques “acadèmiques” exigides per ” aquesta revista científica” i que, en conseqüencia, havia d’ampliar-lo ” com a mínim al doble ” i dotar-lo d’una “forma més acadèmica, especialment pel tema de les citacions”.\nVaig estar mig dia sense reaccionar. Finalment, els vaig contestar el següent:\nHola, gràcies per les teues amables paraules, per la teua confiança i pel teu treball.\nM’he quedat parat! No sabia que la llargària era un valor afegit de cientificitat. En fi, no, a hores d’ara, ja no pense tocar el text. Jo ara estic a l’atur i visc d’escriure. Si fóra un encàrrec d’un mitjà, com a mínim me’l pagarien, que és el que importa a un proletari de l’escriptura. Les eminències acadèmiques solen tindre objectius molt més elevats com ara la glòria literària o, of course, la cientificitat de les seues aportacions. Lamente que les meues mides no hi arriben. Que nostre senyor perdone els responsables de la publicació i que els obligue a donar la talla en totes les esferes de la seua vida.\nAcí, un amic teu, cada dia més allunyat d’una instutució medieval i estamental com la universitat.\nLamente haver perdut el temps i haver-lo fet perdre a qui haja treballat, com jo, a canvi de la vanitat suprema dels nostre oracles infalibles!\nPerdona’m la sinceritat,\nCom que avui fa 7 mesos justos del tancament de RTVV, compartisc aquell article per si algú de vostès, perdonant-me la meua falta de rigor i llargària científiques, té algun interès a llegir aquest maldecap potser, a més, totalment a deshora.\nEl dedique a tots els treballadors de RTVV que van intentar portar-ho a la pràctica mentre les eminències filològiques discutien “científicament” si érem calbs o perdíem el pèl.\nNo és gens fàcil escriure sobre un hipotètic model lingüístic destinat als mitjans de comunicació poques setmanes després que el govern valencià haja anunciat i executat el tancament de RTVV. De fet, si bé ho mire, ho trobe un contrasentit. Ho intentaré, però, com una mostra d’aquell optimisme de la voluntat gramscià al qual ens enganxem quan no ens resten evidències més pragmàtiques.\nCertament, no sóc lingüista de formació acadèmica; però, per raons biogràfiques que no són del cas, he hagut de treballar, amb tanta professionalitat com m’ha estat possible, en diversos llocs de la Radiotelevisió Valenciana (RTVV), la fàbrica més important del país quant a la producció lingüística. Les reflexions que els participe tot seguit depenen, en primer lloc, de la pràctica d’un treballador de la cadena, en el doble sentit de la paraula.\n2. ELS VALORS DE L’IDIOMA\nEm permetran una evidència que convé remarcar com a principi i axioma. La televisió és, bàsicament, una indústria, i la llengua —l´ús lingüístic, ben dit— hi té un valor discriminatiu en allò que els economistes anomenen l’entorn específic o competitiu. L’idioma, més enllà dels seus valors culturals i simbòlics, desplega al món (industrial) de la televisió un paper definitiu quant al seu valor de canvi. En aquest sentit, la qualitat lingüística (el model de llengua) depén de la quantitat i no a l’inrevés. La llengua, com més la usarem, més a punt la tindrem, m’agrada de dir en el meu vernacle-col·loquial. L’afirmació contrària, segons la qual la qualitat determina la quantitat, és manifestament falsa. Un exemple: el fet d’aconseguir uns models de llengua correctes i adequats, rics i genuïns, en un diari, en una ràdio o en una televisió no provoca l’augment de l’ús d’aquella llengua concreta en altres diaris, ràdios o televisions. L’augment del català en RTVE, en Antena3, en La Sexta o en la SER sí que en provocaria una millora qualitativa. Un dels fenòmens sociolingüísics més importants els darrers anys ha estat, per exemple, l’aparició de televisió i ràdio de titularitat privada en català, com ara 8tv o Rac1, a més de les edicions catalanes de La Vanguardia i El Periódico de Catalunya i la irrupció de l’ARA. Tot això amb les seues conseqüències sobre els models de lllengua del circuit mediàtic. Un altre exemple més encarnat a la meua ocupació professional: quan Canal 9-Televisió Valenciana ja havia aconseguit —després d’una llarga temporada de dubtes i provatures— una més que notable qualitat lingüística —i artística (interpretativa) i tècnica— el doblatge al valencià va desparèixer de les pantalles del Canal 9-TVV. De fet, els darrers anys, i llevat d’alguna pel·lícula emesa en horaris impossibles, RTVV només doblava al valencià les sèries de dibuixos animats —no sé si per fer creure que es tractava d’una llengua de ninots i no de persones. L’evolució del model lingüístic no podia sinó empobrir-se (dialectalitzar-se i hibridar-se amb el castellà) a la mateixa velocitat que aquell cara avall que ha acabat ara en el tancament de RTVV i que ja feia molts anys que anava de mal borràs.\nCertament, el baix índex d’ús del català en la graella de programació de RTVV va impossibilitar, en primer lloc, la industrialització del procés amb la imprescindible producció en série i l’aplicació de sinergies i economies d’escala a la cadena de valor i el producte final. Característiques bàsiques de qualsevol procés d’estandardització (és a dir, de producció industrial). Això mateix és causa i conseqüència, alhora, de la falta de professionalització dels presentadors, guionistes, periodistes, redactors, traductors i ajustadors o actors; és a dir, dels recursos humans imprescindibles per a la gestió empresarial i la producció d’aquest intangible tan poderós que són els idiomes i la informació que hi va aparellada. Aquests mateixos índexs de producció impossibiliten, com és natural pensar, segons quins nivells d’exigència de qualitat. En aquest context, la «construcció d’un mercat cultural autosuficient» i la «consolidació d’audiències-mercat», per dir-ho com Miquel de Moragas, són condicions sine qua non per a legitimar socialment les propostes de models lingüístics. Ho diré d’una altra manera més col·loquial: sense indústria audiovisual, el català no té cap futur i, per tant, no cal que discutim si hem de dir xarxa o xàrcia, faena o feina, aleshores o llavors. Però, atenció: sense el català, aquesta indústria tampoc no en té massa. La identitat de la indústria cultural passa pel treball en valencià, ni que siga per una qüestió de diferenciació de producte en l’esmentat entorn competitiu.\n3. EL LLENGUATGE AUDIOVISUAL\nD’altra banda, el llenguatge audiovisual és un codi format per la llengua pròpiament dita, però també per recursos dramàtics i, sobretot, per imatges. En conseqüència, l’acceptació de la llengua per banda de l’audiència (tret distintiu i definitori de la noció de llengua estàndard) no es deu exclusivament al model escollit, sinó a les característiques suprasegmentals i sociolingüístiques que converteixen en natural i versemblant (creïble i genuí) la proposta de model. Charles Ferguson ja assegurava fa molts anys que l’estàndard era aquella varietat de llengua que la majoria de la gent reconeixia com a pròpia. En aquest sentit, és difícil deslligar l’estàndard d’un vernacle-col·loquial difós i conegut de tothom i, com dic, dels aspectes artístics (interpretatius, sincronia, qualitat del càsting, adequació de les veus, diversitat d’aquestes veus, etc.) i tècnics (so, perspectiva i mescles, fonamentalment) que hi van aparellats d’una manera indestriable. En aquest context, els usos lingüístics televisius han d’adequar-se, en primer lloc, a la característica de màxima referència demogràfica de l’audiència. Però també, inexorablement, a la telegènia de l’emissor, l’empatia més o menys fingida o el «contingut emocional» de què parla George Lakoff. La suma d’aquests aspectes convertirà en natural i versemblant (creïble i genuí) tant la nostra proposta lingüística com la versió «traduïda» a partir d’una llengua-font diferent. És a dir, que fan passar per «natural» una cosa que és «artificial».\nSiga com vulga, l’oralitat «industrial» de la televisió posa damunt de la taula també problemes diferents com són la naturalitat, versemblança i genuïnitat que la llengua escrita no s’havia plantejat mai. En el cas valencià, l’articulació —amb especial atenció al sistema vocàlic doblement obert en valencià general—, l’entonació (la correcta adequació entre els ascensos, progressions i descensos de tonalitat en les unitats prosòdiques), el ritme o la diversitat d’emissors condicionen l’elaboració d’uns models orals televisius (formal i informals) amb la gradació consegüent entre elocucions que s’haurien de considerar normatives, opcionals o inadmissibles (Mollà, 2008b). L’establiment de registres formals —neutres o no espontanis—, clarament diferenciats dels informals —col·loquials o espontanis (Mollà, 1993)— és imprescindible. En qualsevol cas, la informalitat lingüística sempre és també una «flexibilitat controlada» atés que ens referim a una oralitat «secundària», per dir-ho com Ong (1987). La llengua del doblatge, posem per cas, ha de ser tan neutra com siga possible, ja que sol reflectir realitats alienes al nostre àmbit cultural, i, per tant, fóra del tot inadequat marcar segons quins usos aliens al nostre context sociocultural amb referències extretes de la nostra realitat circumdant.\nL’oral és, finalment, un sistema de comunicació que difereix de l’escrit, tant en l’estructura com en la manera de materialitzar-se. La futilitat de l’oral fa que el públic receptor no el puga «rellegir», com passa en l’escrit. La manera d’organitzar les oracions no pot ser tampoc la mateixa. L’oral necessita també una sintaxi més senzilla, però no per això més simple: més reduïda però no més pobra. Dos problemes afegits a aquesta situació són, d’una banda, la lectura (i/o elocució) ortografista i, de l’altra, la lectura acastellanada que sovint fan servir alguns professionals. Pel que fa a la primera, hi ha una obsessió per pronunciar totes les lletres que veiem en l’escrit. La conseqüència en sol ser, en compte de produir una lectura natural i acostada a la llengua real, una lectura artificiosa i «de llibre», que no s’ajusta bé a la tradició i a l’elocució que hauria de ser considerada correcta i adequada en la nostra llengua. Els exemples típics en són el tancament sistemàtic de les vocals obertes, inexistents en castellà. En definitiva, la pèrdua dels fonaments diferenciadors respecte de l’idioma interposat. Contràriament, una bona lectura (o un bon text) oral hauria de ser aquella que reproduira els fenòmens lingüístics propis del llenguatge oral: obertures, sonoritzacions, elisions, assimiliacions, etc.\nD’altra banda, l’estructura lingüística, com l’ús mateix, és heterogènia i dinàmica. L’edat dels interlocutors, l’ambient social en què viuen, l’ocupació, el sexe, la intencionalitat de la comunicació són factors que determinen, tant com la procedència geogràfica, la varietat que fan servir (Mollà, 2008a). Això mateix determina que la variació i la diversitat lingüístiques als mitjans de masses han d’estar «sota control». La raó d’existir d’una varietat estàndard i d’una televisió és precisament la intercomunicació entre la globalitat dels parlants, amb independència de les característiques sociodemogràfiques. Les decisions de política lingüística, en aquest sentit, no poden emmirallar-se en el variacionisme —una varietat, amb perdó, del narcisisme de la petita diferència de què parlava Sigmund Freud. El principi de modelatge implícit a la televisió així ho exigeix tant en els continguts com en el model de llengua que els transmet. Això dependrà, lògicament, del fet que complesca un paper funcional en la comunitat de parlants, que servisca per a alguna cosa a tothom. Ha de ser, per tant, una llengua comuna utilitària (López del Castillo, 1976). Per això solem repetir que el model língüístic de la televisió ha de ser «correcte, segons la norma i adequat a cada situació». El paper exercit per la BBC al món anglòfon fa del tot innecessària, per exemple, qualsevol mena d’acadèmia per a la llengua més important del món. La regla de tres és ben senzilla: si els polítics valencians hagueren entès la funció social de la seua televisió pública no haurien hagut de crear segons quins organismes, al meu entendre redundants. Finalment, el model lingüístic audiovisual no pot desdir tampoc la política escolar ni la tradició literària diguem-ne consolidada com es fa sovint. La política del matalafer —fer i desfer— juga sempre contra els grups subalterns. Dit això, no podem oblidar tampoc que el català és una llengua molt homogènia en què hauria de ser molt senzill que la gent es reconeguera en els usos estàndards que imposa la indústria.\n4. CLOENDA PROVISIONAL\nPer acabar, em repetiré. Al cap dels anys, la falta d’una política lingüística lligada a l’activitat industrial a què hem fet referència ha impedit, entre altres aspectes més o menys rellevants per a la consolidació d’una proposta de model de llengua referencial, el punt d’equilibri necessari entre la norma i els vernacles-col·loquials, d’una banda, i entre la dicció i la interpretació adequades, de l’altra. En aquest punt, es fa imprescindible de nou la col·laboració entre assessors lingüístics, professionals de la informació, autors i directors de doblatge i/o de realització a fi de perfeccionar la realització lingüística, l’adequació de veus i la qualitat interpretativa. En qualsevol cas, en llengua, com en tot a la vida, sempre hi ha d’haver un lloc per a cada cosa. Per tant, la millor política lingüística és l’aplicació d’un cert sentit comú en la tria de les formes lingüístiques adequades d’acord amb un entorn canviant i cada dia més complex. Siga com siga, un mitjà de comunicació de qualitat exigirà un model de llengua funcional que, consegüentment, es convertirà en model referencial d’altres mitjans. I un mitjà populista imposarà un model de llengua folkloritzant i acomodatici: acastellanat. El primer model respon a una mentalitat modernitzadora i contribuirà a usar la llengua en temes i ocasions reservades a l’altra. El segon, contràriament, és una concreció de l’essencialisme més involucionista i demagògic. Els models lingüístic populistes, sempre restrictius en el seu ús, (re)confirmen la (im)possibilitat d’usar aquella llengua fora dels reductes estrictament familiars i dels temes intrascendents. Diríem que el primer model compleix una funció cohesiva de la societat a què es dirigeix i que el segon retroalimenta l’analfabetisme del poble que invoca com a concepte abstracte.\nDeixeu-me que acabe tal com he començat. El tancament de RTVV no presagia res de bo, tampoc en aquests aspectes. El temps de resposta davant de les necessitats que imposa el mercat lingüístic és cada vegada menor. No hauríem de perdre’l en falsos debats i interessades cortines de fum. La identificació dels problemes reals, sense prejudicis ni interessos, és una precondició empresarial per a dissenyar, avaluar i escollir alternatives. Enmig de la creixent competència, el valor de la nostra marca empresarial depén, en primer lloc, de la qualitat de la nostra matèria primera, que és l’idioma que fem servir. I en això tots els usuaris —però els uns més que els altres— hi tenim invertida la nostra responsabilitat professional però també cívica. Al cap i a la fi, com va deixar-nos escrit Joan Fuster «la llengua la fa el poble, la fa l’escola, la fa el televisor, la fa el poeta, la fa el novel·lista, la fa el diari, i fins i tot la fan els lingüistes».\nLópez del Castillo, Ll. (1976): Llengua estàndard i nivells de llenguatge, Barcelona, Ed. Laia.\nMollà, T. (1993): «La llengua dels mitjans de comunicació: una visió valenciana», Tirant al blanc 6. Pp.47-49\n— (2008a): «El model lingüístic dels mitjans de comunicació. Quatre factors», dins M. A. Pradilla, (ed.): Fabra, encara. Actes del III Col·loqui Internacional «La lingüística de Pompeu Fabra», Barcelona, IEC, pp. 123-126\n— (2008b): «El model lingüístic oral: el cas de Canal 9 o el nivell (lingüístic) desnivellat», dins Quaderns del CAC, Barcelona, Ed. Generalitat de Catalunya,.\nOng, W.J. (1987 ): Oralidad y escritura. Tecnologías de la palabra, Mèxic, Ed. F.C.E.\nAquesta entrada s'ha publicat en Sense categoria el 29 juny, 2014 per Toni.\nEls bombers i la societat civil\nÉs un article del 2010, publicat al setmanari El Triangle.\nPerò podia haver-lo escrit avui mateix. A l’informatiu de tv3 acabe de vore que crema, si fa no fa, la mateixa zona! I els incendis del PV –un país cremat, en tots els aspectes– ja no els ensenya ningú!\nUn país, diguen el que vulguen els essencialistes de qualsevol signe, és una societat civil –amb perdó per la redundància–, una estructura social relligada al voltant d’un cert model de relacions de “privacitat”, una xarxa particular d’associacions voluntàries i alguna mena de “mercat” interior. La resta és només metafísica i jocs florals. L’estructura política corresponent –per autosatisfeta i vellutada que siga– n’és una conseqüència, una constel·lació icònica que dóna compte de l’autèntica realitat social. Finalment, la classe política no és sinó una elit representativa, el símbol només que visualitza aquell model de societat. La sintonia entre l’una i l’altra és la millor de les garanties de futur de la col·lectivitat. Sempre hem cregut, per exemple, que les diferències entre Catalunya i Euskadi, d’una banda, i Espanya, de l’altra, eren precisament aquestes: les seues estructures socials. I que al marge de conjuntures i de legítims interessos ideològics, la premissa “fer país” –tan basca com catalana– tenia un sentit més progressista i compromès amb la pròpia societat que qualsevol programa liberal, socialdemòcrata o independentista, per necessaris que aquests foren. Era un crit a favor de la cohesió social, el valor més solidari i transversal en un món més líquid i més segmentat com més va. Al marge d’Estatuts, de lleis orgàniques i de policies nacionals o autonòmiques, Catalunya i Euskadi –cadascuna a la seua manera– han generat models particulars de societat civil i de relacions socials que han mobilitzat voluntats i recursos fins i tot entre els militants de l’escepticisme com jo mateix. D’ací que aquestes societats es reflecteixen d’una manera clara en els seus esportistes –com Josep Guardiola o José Angel Iríbar, posem per cas–, en els seus cantants –com Lluís Llach o Mikel Laboa–, en els seus cuiners, metges, professors o en el seus bombers –la garantia màxima que el territori continuarà sent l’espai en què la societat troba el seu lloc al món i les seues fites de referència. No és debades, en aquest sentit, que els francesos i els nord-americans, tan distints als catalans i als bascos, també tenen els bombers en el pedestal més alt de les preferències ciutadanes i simbòliques. A França, per exemple, el cos de bombers és el gran protagonista de la festa nacional del 14 de juliol. Poca broma! I als EUA, ja ho deuen saber vostès ni que siga per mitjà de la televisió o si han tingut la sort de viatjar pel territori dels Estats Units. Les sendes i els camins que s’endinsen pels boscos americans són plens de cartells –fets a mà, la majoria– en què la població agraeix als bombers –autèntics herois de la comunitat– la seua dedicació a la societat; és a dir, a tenir cura del territori i al manteniment d’un bosc sense incendis importants.\nThank you Firefighters! o Lucia says thank you to the firefighters! Són textos de simbòliques fotografies que jo mateix vaig poder fer en alguns dels Parcs Nacionals dels EUA que vaig recórrer fa un parell d’estius. N’hi ha per tot arreu. Són una mostra orgullosa de confiança civil, d’agraïment ciutadà.\nTot això em ve al cap després d’haver seguit per televisió les intervencions dels bombers catalans en el Parlament el dia 22 de febrer en compareixença pel drama dels Ports. “Demane respecte pels bombers. El que no ha tingut alguna persona d’aquesta comissió que hauria d’aixecar-se i sortir per aquella porta. S’han saltat totes les fronteres de la dignitat”, va expressar Ricard Expósito, coordinador del GRAF en la zona de l’incendi. “Ens trobem aquí no pel foc d’Horta, si no per a parlar d’un altre incendi que sembla intencionat. Eleccions 2010 és el nom de l’incendi”, va rematar, lapidari, aquest professional justament indignat amb la classe política. Feia molt de temps que no em commovia tant, que no em sentia tan solidari amb una causa llunyana, formalment, a mi. I feia molt de temps que no em sentia tan orgullós davant de l’exercici de la dignitat professional i la llibertat d’expressió que han exercit aquests bombers de Catalunya. La seua intervenció en el Parlament –la casa més representativa i simbòlica del poble català!– ha posat en la picota una certa classe política –i, de retruc, també periodística–, que han fet servir el patiment de la gent, la mort d’uns professionals i la desgràcia d’un país com arma llancívola i d’erosió política de l’adversari. El mateix Parlament que passa de puntetes sobre afers com el cas Millet –una vergonya institucional i nacional sense precedents!– o de Macià Alavedra i companyia –una prova evidentíssima que el poder real és ocult i aliè al mateix Parlament!–, s’acarnissa sense pietat contra els bombers fins a criminalitzar-los davant de l’opinió publica i presentar-nos les víctimes quasi com a culpables. Quin país, Déu meu! La falta de valors i de referents clars en l’exercici de la classe política és el pitjor servei que es por fer a la cohesió social. “Vergonya, cavallers, vergonya”, va dir fa molts segles Jaume I davant dels seus soldats per a empentar-los amb valentia a la lluita. No seria sobrer que la classe política catalana en tinguera la meitat –de vergonya, cavallers, de vergonya!– que els seus bombers.\nAquesta entrada s'ha publicat en Sense categoria el 16 juny, 2014 per Toni.\nAcabe d’assabentar-me del traspàs de Francesc Vallverdú. Una persona imprescindible per a entendre moltes de les iniciatives culturals dels Països Catalans : Ed. 62, tv3, el Grup Català de sociolingüística, entre moltes altres. Els amics de l’antic GCS m’acaben d’enviar el text següent :\nEl nostre company, expresident i amic Francesc Vallverdú va morir ahir als setanta-nou anys d’edat. En Francesc Vallverdú ha estat un pare de la sociolingüística als països de llengua catalana, fundador en temps difícils i president durant molts anys del Grup Català de Sociolingüística. També va dirigir amb eficàcia la seva revista Treballs de Sociolingüística Catalana. Però en Francesc fou un home molt\npolifacètic: poeta, pol.lemista, traductor refinat de l’italià, assessor lingüístic de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió, militant d’esquerres i catalanista en les files del PSUC. Sempre recordarem la seva vàlua com a intel.lectual i la seva afabilitat entusiasta com a persona.\nAl número 24 de Treballs de Sociolingüística Catalana hi apareixerà una entrevista (ara pòstuma) que li féu el nostre company Emili Boix.\nPersonalment, el vaig conéixer l’estiu del 1978 o 79, hauria de comprovar-ho. Jo era mestre d’escola i vaig assistir per primera vegada a una Escola d’estiu Rosa Sensat a la UAB, a Bellaterra. Em vaig apuntar a un curset anomenar Introducció a la Sociolingüística Catalana, que em va capgirar de dalt a baix la meua manera d’entendre la tasca de mestre i la meua concepció del medi sociocultural.\nL’he llegit i escoltat sempre des de llavors. El 1988, quan jo preparava el Llibre d’estil de RTVV, i ell assessorava tv3, em va guiar de la mà en moltes de les meues reflexions i propostes. VAm arribar a preparar una proposta de model de llengua compartit entre Canal 9 i tv3 que no els va fer gràcia a cap dels nostres caps respectius!\nVam continuar trobant-nos ací i allà, moltes voltes a l’Antic Forn, un petit restaurant del carrer Pintor Fortuny, a Barna, a prop de lIEC.\nL’any 2003, va formar part del jurat que em va atorgar el Premi Lupa d’Or per l’edició de Llengües globals, llengües locals (Bromera). No vaig poder assistir al lliurament del premi, però vaig enviar un text d’agraïment, que ell em va contestar, tan modest com sempre, amb una carta personal.\nAvui, en el seu homenatge, vull deixar constància ací d’aquell text, on jo li agraïa un mestratge que ha durat anys. Moltes gràcies per tot i per tant, Francesc!\nDistingits amics, coneguts i saludats,\nCom podeu suposar, lamente moltíssim no estar ara mateix ací, a Barcelona, entre vosaltres. Raons de tipus professional –diguem-ho així, per entendre’ns– i també familiars, m’impedeixen aquests darrers dies moure’m de València.\nNo deixa de ser paradoxal que, en l’època de la instantaneïtat i la desaparició de la noció de temps que reciten els experts en aquests misteris, tres-cents cinquanta quilòmetres constituisquen un espai tan i tan allargat. No és un problema d’ample de via, ni d’espai aeri o de connexió terrestre. Senzillament, de disponibilitat. En contra del que pensen els tecnòlegs i els defensors de les infraestructures per elles mateixes, el “factor humà” continua pesant molt en les nostres atzaroses biografies.\nEn fi, ho lamente i prou. La qüestió és que ha estat una alegria rebre aquest premi que, de moment, no és sinó virtual. Ha arribat per la xarxa i per la xarxa us faig a mans aquestes paraules de justificació i agraïment. Segons sembla, l’espai virtual de l’eix mediterrani (abans: Països Catalans) és molt més consistent i segur que l’estrictament material. Torras i Bages assegurava que Catalunya seria cristiana o no seria. El meu admirat Joan Fuster –laic i escèptic fins al moll de l’os– va assegurar que El País Valencià seria d’esquerres o no seria. Potser nosaltres haurem de convindre que la comunitat lingüística catalana –que inclou Catalunya i el País Valencià, Torras i Bages i Joan Fuster– serà virtual o no serà. Ben mirat, ¿ què és el ciberespai sinó una nova expressió de l’antic i oblidat espai públic ? Al capdavall, una comunitat lingüística moderna –informacional, ben dit– què és sinó una “espai públic” material, immaterial, però també virtual ?\nBé, no em vull posar en camisa d’onze vares a aquestes hores de la nit. Això seria tema de reflexió llarga i complexa. No patiu, que ja deveu tenir ganes d’anar a sopar i, com diuen al meu poble, a la taula i al llit, cal anar al primer crit.\nGràcies, moltes gràcies, per la vostra amabilitat en atorgar-me aquest premi. Gràcies, sobretot, perquè Llengües globals, llengües locals és un llibre col·lectiu que aquest modest ciutadà no ha fet sinó coordinar. Les aportacions de Jesús Tusón, de Miquel Siguan, de Joan Botella, de Laura Santamaria, de Luis Ángel Fernández Hermana, de Pau Rausell i de Miquel Strubell superen, de molt, la meua estricta contribució. I gràcies, també, perquè es tracta d’un llibre de ponències, llegides en l’edició del 2001, de les desgraciadament desaparegudes Jornades de Sociolingüística d’Alcoi, al meu entendre, una autèntica universitat popular d’aquesta àrea del coneixement que anomenem sociolingüística.\nNo sabria acabar aquestes paraules sinó amb el meu agraïment més profund als membres del jurat, persones totes elles a les quals professe un altíssim respecte intel·lectual. Si m’ho permeten, m’agradaria subratllar aquest agraïment amb el reconeixement explícit a la figura de Francesc Valleverdú, mestre permanent de tots els que ens hem interessat, d’una forma o una altra, per la reflexió i la divulgació sociolingüística. En el meu cas, Francesc Vallverdú, juntament amb l’espenta de Joan Fuster, el mestratge del primer Lluís-Vicent Aracil i la complicitat permanent de Rafael Lluís Ninyoles i Vicent Pitarch, m’han ensenyat, amb lectures i converses profitoses, que l’ús dels idiomes no és sinó una expressió de la diversitat de l’espècie que, també per entendre’ns, anomenem humana.\nAcabe. Darrerament arriben moltes novetats del “nord enllà” de què parlava el poeta. Premis virtuals i presidents reals, quasi al mateix temps. Que tot siga a fi de bé i que nosaltres puguem dir que tal dia farà un any.\nMeliana, 17 de desembre del 2003.\nAquesta entrada s'ha publicat en Sense categoria el 13 juny, 2014 per Toni.\nEls Borja, València-Barcelona\nAcabe de saber per tv3 que l’arxiu Borja, que era a València des del 2007, se n’ha anat a Barcelona. A València, segons expliquen, no interessa aquest arxiu vés a saber tu per quines raons tractant-se dels Borja i els seus sacerdots actuals.\nEl 2007, en arribar a València, vaig escriure un bitllet al Periódico de Catalunya, que us reproduïsc ací. Pep Bargalló l’entendrà millor que ningú.\nLOS BORJA, EN VALENCIA\nNo se la pierdan, por favor. Es una fotografía imposible de repetir. Se tomó en Valencia, claro, tierra de las apariencias y patria de prestigitadores. El miércoles pasado, Josep Bargalló (republicano) y Eliseu Climent (austracista, según propia confesión) escoltaron al todavía borbón consorte Jaime de Marichalar, duque de Lugo, y presidente de la Fundación AXA Winterthur, en el acto de apertura de los cofres con la documentación secreta de la familia de los papas Borja, Calixto III y Alejandro VI. El evento también sirvió para inaugurar una exposición que incluye un mechón del cabello rubio de Lucrecia Borja, la hija del Papa Alejandro VI, y nueve cartas de amor enviadas a su amante, el escritor veneciano Pietro Bembo. “Gracias a la sensibilidad del duque”, declaró Eliseu Climent, “los Borja vuelven a Valencia”. I, en efecto, el ménage à trois de la fotografía, sólo es posible con la vuelta de los Borja, tan laxos en los placeres de la entrepierna. “On hi ha pèl, hi ha alegria”, solemos decir los indígenas del lugar. I, ciertamente, en la cara se les nota. No se la pierdan, por favor.\nAquesta entrada s'ha publicat en Sense categoria el 9 juny, 2014 per Toni.


Mamut colombí - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl mamut colombí (Mammuthus columbi) és una espècie extinta d'elefant que habità Nord-amèrica durant un període d'entre 100.000 i 9.000 anys enrere. Era herbívor, amb una dieta variada que comprenia des de pastures fins a coníferes.\nEspècie Mammuthus columbi\n2 Hàbitat, distribució i dieta\n3 Reproducció i comportament\n4 Evolució i extinció\nFou un dels mamuts més grans que va caminar sobre el planeta, amb una alçada de 4 metres a la creu i un pes d'uns 10.000 quilograms. Encara que hi ha un debat de com era la seva aparença externa es creu un animal d'un color grisenc semblant al color dels elefants actuals, ja que no tenia la llarga coberta de pèl dels seus contemporanis els mamuts llanuts. El mamut colombí va arribar a tenir uns ullals de 5 metres de llarg en forma d'espiral, els més grans de tots els elefants.\nHàbitat, distribució i dietaModifica\nEl mamut colombí visqué a la meitat meridional de i el seu hàbitat eren les praderies i les terres poblades d'arbres, on s'alimentaven de fruites gegants comunes a Nord-amèrica, com les del taronger d'Osage, l'arbre del cafè de Kentucky i l'acàcia de la mel, atès que no hi havia cap altre herbívor gran que pogués haver ingerit tals fruits. També s'alimentava de fulles, branques i gramínies.\nReproducció i comportamentModifica\nD'acord amb estudis dels seus parents propers, els elefants moderns, aquests mamuts tenien probablement un període de gestació de 22 mesos, donant per resultat una única criatura. La seva estructura social era probablement igual a la de l'elefant actual, amb les femelles i les cries vivint en grups de 2 a 20 individus dirigits per una matriarca, mentre que els mascles vivien vides solitàries o en grups poc connexos després d'arribar a la maduresa sexual cap als 12–15 anys.\nEvolució i extincióModifica\nEls estudis recents d'ADN indiquen que els seus parents vius més propers són els elefants indis, amb els elefants africans en segon lloc. El gran mamut colombí fou un dels membres més conspicus de la passada megafauna americana i un dels últims en extingir-se: diversos espècimens foren datats fins a dates tan recents com 9.000 anys enrere o menys, havent-se'n trobat datat un prop de Nashville (Tennessee), que visqué fa només 7.800 anys. Tanmateix, se sol posar la data de l'extinció fa 12.500 anys.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Mamut colombí\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mamut_colombí&oldid=24678229»\nDarrera modificació: 28 ago 2020 a les 10:29\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 ago 2020 a les 10:29.


12 coses per portar a la sort quan no es pot cuinar (i realment no es vol) - Estil De Vida\nPrincipal Saludable Lloc Notícies Recepta\n12 coses per portar a la sort quan no es pot cuinar (i realment no es vol)\nMega idees fàcils i receptes ràpides que podeu muntar i portar a la vostra propera oportunitat amb el mínim esforç possible.\nEls potlucks poden ser fantàstics per a aquells que no sabem cuinar o ens fan mandra. Ens donen l’oportunitat de fer un descans d’un muntatge constant de fideus de tassa i deixar anar les increïbles habilitats culinàries del nostre amic. Malauradament, quan es tracta de menuts, probablement s’espera que aporteu algun tipus de contribució.\nQuan les vostres habilitats culinàries només s’estenen per fer formatge a la planxa a la planxa calenta, no sabeu que res del que intenteu fer es pugui comparar amb el que apareixeran altres persones. T’imagines que només portaràs els articles de paper, però t’esgarrifes quan penses en com hauràs d’escoltar a Tiffany retractar-se de tots els detalls del procés de sis hores que va convertir el pastís únic de la seva àvia.\nVoleu trobar alguna cosa respectable que no pugueu desordenar i que mantingui a Janine de Pilates que no us llanci mirades laterals. Aquí hi ha dotze idees, numerades de més difícils a més senzilles, d’opcions adequades de potluck que resulten en el màxim esforç per al vostre mínim esforç.\nUn cop eliminat l’obstacle de la pasta bullint, cosa que són capaços d’estudiants universitaris que funcionen més, hauríeu de ser capaç de preparar una amanida de pasta decent en deu minuts aproximadament barrejant pasta normal amb formatge, verdures i diverses restes.\nAquests brownies tenen gust i semblen que vas passar l’eternitat fent-los. Feu-los a menys d’hora i sense fer servir cap got de mesura.\n3. Brownies salats de caramel\nFoto cedida per lovegrowswild.com\nquines són les llavors blanques de la síndria\nDediqueu mitja hora a muntar uns brownies en caixa i guarniu-los amb una salsa de caramel i una mica de sal. Els brownies dolços i salats són una deliciosa barreja gourmet que deixarà la gent demanant la vostra recepta.\n#Spoon tip: Ghiradelli Triple Brownie Mix és la millor barreja de brownie prefabricada que hi ha actualment al mercat. Digueu-li a la gent que són casolans i que ningú no bat el cap.\n4.Falques de moniato\nLes patates són tan bones per si soles que no requereixen molta energia per preparar-les. Aquests tenen un gust tan bo que et costarà no menjar-los tots abans d’arribar a la festa.\nEl primer que s’ha d’entendre sobre el pa amb all és que mai no hi pot haver massa pa amb all. Recordeu que sempre podeu agafar alguns dels fitxers Barretes de pa d'all Pillsbury i feu-les mitja hora abans de marxar cap al sort.\n6.Immersió de set capes\nUn element bàsic de les reunions suburbanes de PTA i de les festes del Super Bowl, el cap de set capes és un plaer per a la gent que es pot fer en qüestió de minuts. Només cal que poseu mongetes fregides, guacamole, crema de llet, guacamole, salsa i formatge triturat en una paella i anomeneu-ne nit.\nFoto cedida per sparklespandex.com\nLa gent, sobretot els nord-americans, menjarà qualsevol cosa si la poseu en un pal. Agafeu un parell d’ingredients sobrants de la nevera i utilitzeu la vostra creativitat per fer tota mena de kabobs avantguardistes.\n8. Amanida Caprese\nFoto cedida per recipeshubs.com\nquin tipus de gelat té McDonald's\nEl caprese sona elegant, però literalment només és tomàquet i mozzarella. Apileu unes rodanxes de tomàquet i mozzarella i espolseu-les amb alfàbrega i balsàmiques per obtenir una solució potluck molt fàcil. Lazy mai ha semblat tan sofisticat.\n9. Galetes de peatge\nLes àvies s’han estat cridant les galetes de Toll House des de fa generacions. El truc per fer-los aparèixer com a casolans és arrossegar una mica les vores de les galetes mentre estan fresques i es queden males del forn.\nEls alvocats han passat tota la moda darrerament i la majoria de la gent està tan enamorada del guacamole que està disposada a repartir dos dòlars addicionals a Chipotle. Només cal comprar una mica de guacamole prefabricat a la botiga de queviures, posar-lo en un bol curat de Homegoods i reclamar-ne la propietat. Per fer-lo més autèntic, barregeu algunes espècies addicionals o un parell de cullerades de la vostra salsa preferida.\nQuan hàgiu esgotat tots els recursos, sempre podeu recollir una ampolla de vi barata. No importa el que triïs, la majoria de la gent no pot diferenciar-se. Porta la beguda i seràs encara més popular que la persona que ha portat el pa amb all.\nSi ja heu sortit de casa i us adoneu que us heu “oblidat” de preparar alguna cosa, podeu parar a una benzinera al llarg del camí i agafar una bossa de gel. Potser no impressiona, però és millor que res i en aquest moment és hora d’acollir la mandra com a component essencial de la vostra personalitat.\n15 regals per aconseguir que Guy Fieri sigui entusiasta de la vostra vida\nVaig fer esprai de sal marina de bricolatge per veure si aguantava tot el dia\ncom fer pelussa de malví amb malví\ncom desfer-se del primer any 15\ncom eliminar el colorant alimentari de les mans i les ungles\ncoses barates per comprar per una sort\ncom fer trets de gelatina del 4 de juliol\ncom se sap quan es fa el pollastre fregit


Inicialment es va presentar el pressupost de la CEOE per a aquest any 2018, que suma la quantia de 14 milions d’€, i que s’haurà d’aprovar en la propera reunió de la Junta Directiva.\nL’anàlisi econòmic va centrar bona part de la reunió, en què destaca el bon comportament de l’economia mundial, amb un creixement dels EUA al voltant del 3%, impulsat per la rellevant rebaixa fiscal de Donald Trump i la menor desacceleració de l’economia xinesa, que creix a taxes del 6%.\nEn el marc de la UE, la tendència també és positiva, amb creixements previstos del 2,6%, i només destacant els possibles riscos de caire polític, com és la formació del govern a Alemanya, les properes eleccions a Itàlia, sense una clara opció guanyadora, i la gestió del Brexit amb desenllaç incert.\nA destacar la proposta de la UE d’incrementar de manera rellevant la partida de defensa que podria anar en detriment dels fons que actualment es destinen a la PAC.\nPel que fa a Espanya, destaca el bon comportament del sector exterior amb un increment de les exportacions del 9% i un augment de les importacions del 11%, bàsicament pel component del factors energètics, compensant aquest desequilibri comercial pel bon comportament del sector turístic.\nGran part del debat de la reunió va correspondre a la proposta negociadora que la CEOE està mantenint amb les Centrals Sindicals per impulsar un Acord Nacional per la Negociació Col·lectiva. El criteri que finalment es va acordar va ser continuar les negociacions amb UGT i CCOO, que es podrien allargar fins a finals de març, amb un plantejament de millora salarial, si s’obtenen millores en competitivitat. Atès que en el context actual els costos laborals addicionals difícilment es podrien traslladar als preus, aquests s’han d’obtenir de la millora en les condicions productives i, per tant, els possibles increments salarials anirien contra millores en absentisme, flexibilitat, formació, etc. En cas que les converses amb les centrals no prosperessin, CEOE faria una recomanació a les seves organitzacions de cara a orientar la negociació col·lectiva en aquesta línia.\nAquesta qüestió es continuarà tractant en la propera reunió de la Junta Directiva de CEOE, prevista per al proper 14 de febrer.


Millors empreses de reformes a Barcelona: integrals, cuina i banys - BARCELONA.COOL\nMillors empreses de reformes a Barcelona\nEmpreses de reformes integrals, cuina i bany de Barcelona\nSabem, per experiència, la importància d’escollir una empresa de reformes seriosa i complidora, que no es surti del pressupost acordat, que realitzi un bon treball en el temps pactat i que els materials siguin de qualitat. Per aquest motiu hem decidit crear aquest directori d’empreses de reformes a Barcelona. Hi ha diversos factors determinants per sortir en aquest directori, però el més important, són els comentaris dels clients que han fet servir els seus serveis. Per això ens hem guiat pel que han escrit a les xarxes socials i en diferents pàgines webs i fòrums, per incloure o descartar empreses. Només surten les més valorats pels usuaris.\nEl nostre consell: Demana pressupost a 3 o 4 empreses diferents abans de decidir-te.\nLlistat de les millors empreses de reformes integrals a Barcelona\nA Barcelona Reformes\nReformes Barcelona Rubio\nArquitectura, reforma i rehabilitació a Barcelona\nTelèfon de contacte: 689 773 919\nPàgina web: www.eschopi-barcelona.es\nL’empresa Eschopi Transformació d’espai ens ofereix un dels serveis més complets dins de les reformes a la ciutat comtal. Això es deu al fet que entre els seus serveis hi ha el d’arquitectura i disseny d’interiors, serveis complementaris a les reformes i que ens donen la seguretat que el servei serà integral i professional (incloent impermeabilització, aïllament, reforços estructurals, entre d’altres) durant la rehabilitació d’una cuina, bany o una reforma integral. El seu negoci també està enfocat tant a les reformes de particulars com a les dels espais professionals, oferint a més solucions en climatització i il·luminació, microciment o revestiments decoratius, entre d’altres innovadores solucions per a l’interiorisme.\nReconstruïm el que imagines\nDirecció: Av. Onze de Setembre, 25\nLa qualitat i el bon preu són compatibles, i ho pots veure amb els treballs realitzats per aquesta empresa especialitzada en reformes completes o parcials, com el bany, la cuina, el saló, … Els seus serveis de reformes inclouen la instal·lació de parets de Pladur, terres de parquet, muntatge de mobles, reformes completes de cuines, pintura, instal·lacions elèctriques, enrajolat, reformes de banys, fontaneria i el que necessitis.\nDirecció: Gran Via de les Corts Catalanes, 826\nTelèfono de contacte: 93 247 33 04\nPàgina web: www.reformasbarcelona.info\nA l’hora de signar un contracte de reforma per a la nostra vivenda, és important que hi hagi una total transparència en les condicions, sense lletra petita. En aquest cas, ens trobem amb uns professionals que compleixen el contracte al 100%, incloent clàusules de penalització (per part d’ells), si no compleixen els acords, com a indemnització per cada dia de retard sobre l’acordat. A la seva pàgina web trobarem les opinions de clients i els treballs realitzats. Interessant l’eina que tenen a la seva pàgina web per a calcular pressupostos de reformes en línia a partir de les dades d’un formulari. Gràcies a això, podem fer-nos una idea molt exacta de l’preu final de l’obra.\nReformes de qualitat a preus low cost\nDireccio: Carrer d’Anglí 7 B\nTelèfon de contacte: 625 37 49 45\nPàgina web: www.reformasbarcelonalowcost.com\nReformes de qualitat a preus barats, és com es defineixen i així ho confirmen els comentaris dels seus clients. A la seva web i xarxes socials trobaràs comentaris i opinions dels seus clients, actualitzats dia a dia. Això és una dada important, ja que algunes de les empreses descartades, tenien bons comentaris de fa 5 anys, però els actuals eren negatius. En aquest cas, els comentaris positius es mantenen avui dia, en reformes integrals, de locals, oficines, bany i cuina, … En la seva secció de preus, trobaràs exemples de pressupostos actualitzats, perquè puguis fer-te una idea de el preu final del teu projecte. A destacar la possibilitat de finançament de les reformes que ofereixen a la seva pàgina web.\nDirecció: Calle Industria 85 LOCAL\nTelèfoo de contacte: 93 639 71 31\nPàgina web: www.reformasbarcelonarubio.com\nAquesta empresa ens ofereix una de les millors relació de qualitat i preu en els seus treballs. Els pressupostos es realitzen molt desglossats (cosa molt important), on trobarem totes les partides i camps que s’inclouen a la feina, sense sorpreses. Consulta la seva galeria de treballs realitzats i la seva comparativa d’abans i després, perquè vegis el que es pot aconseguir amb un treball realitzat per bons i excel·lents professionals en el seu camp. Demana un pressupost a mida i sense compromís. La seva secció de pressupost és molt interessant, ja que ens ofereix preus per m2 amb 3 alternatives diferents: Bàsic, plus i premium.\nEl que hem trobat més destacat d’aquesta empresa de reformes de BCN, és el disseny d’el projecte gratuït, que inclou l’estudi, la projecció, el disseny i el pressupost de la mateixa. Estan especialitzats en tot tipus de reformes i acabats i tots els professionals amb els quals treballen, són professionals propis ja que no subcontracten cap tipus de servei. També ens ha agradat el “servei clau en mà”, molt important si vols oblidar-te de problemes i gaudir dels canvis sense preocupacions.\nTens una empresa de reformes a Barcelona?\nInforma't per sortir a la nostra guia


El Món | No hi ha marxa enrere\nL'alarma també s'estén a l'interior, on es veu amb molta preocupació la inactivitat del govern central davant el full de ruta català, confiant-ho tot a la judicialització del conflicte. L'actitud és típica de la dreta: no es tracta d'una qüestió de legitimitat (i, per tant, política), sinó de de legalitat (i, per tant, judicial) que es resoldrà, si cal, per la via coercitiva en tota la seva extensió. És el discurs del compliment de la llei i la defensa de la legalitat amb pols ferm. El típic discurs autoritari de reduir els conflictes polítics com aquest a simples problemes d'ordre públic o "algaravies", com diu Rajoy. El problema és si això ja no és suficient per reduir el moviment pel referèndum i el conflicte polític esdevé social.\nAbunden les declaracions. Montero, d'UP, demana al govern central que pacti un referèndum abans d'enfrontar a un RUI. Colau relativitza el valor d'un sí a la independència en el referèndum pel qual advoca, i Iglesias s'avança a reconèixer que la consulta ha de ser vinculant. Per descomptat, “El País”, convertit en think tank liberal del nacionalisme espanyol, amuntega les enquestes provant que la independència no és l'opció majoritària si s'ofereix una alternativa d'excepcionalitat però no la independència. A aquest judici desideratiu (ja que l'alternativa no existeix, per més que el diari porti mesos implorant del govern) s'afegeixen profundes consideracions sobre la impossibilitat material, técnica, d'organitzar la consulta per falta de temps.\nFa uns anys ningú hauria considerat que pogués donar-se una majoria electoral independentista Què ha passat? Que les coses han canviat molt a Catalunya precisament perquè no han canviat res a Espanya. Assumpte que es mesura fàcilment. Entre un 75 i un 80 per cent de la població catalana vol un referèndum a la seva terra, en exercici del seu dret a decidir o dret d'autodeterminació. D'aquestes magnituds, més de la meitat és partidària de la independència. Per arribar a ser majoria del cos electoral, aquesta última necessita els vots de la minoria no independentista partidària del referèndum.\nCom aconseguir-los? D'això s'encarrega la inflexibilitat del govern espanyol, el mateix que ja es va encarregar que el 20 per cent d'independentistes de l'any 2010 passés al 47 per cent en cinc anys. Amb la mateixa habilitat aconseguirà que els que volen exercir el dret a decidir per dir "no" a la independència, canviïn el sentit del seu vot, ja que no veuran cap raó per seguir en un Estat que els nega l'exercici dels seus drets.\nNarcís ( aquest estat aliè mai serà de llei que sí fatxender fora mida .. via la negació de Catalunya/ PPCC, de negà'ns-e, usurpà'ns-e, plagià'ns-e, anihilà'ns-e i espolià'ns-e!) ( un ‘ estat de llei ‘ respectaría nostra nació amb tot allò que implica, com nosaltres respectem la seva o TTCC!)\nN'és obvi espanya/ Terres Castellanes mai per mai ens hi ha tingut com part de llur estat que sí de possessió o propietat .. d'ací sa absència de dìàleg polític de cap mena que sí de tancs, que sí de sang, que sí d'anticrist .. per què quan i on ha aprés allò que vol dir ' democràcia ' , quan i on ha aprés ser digne i honorable, quan i on ha dit mai una veritat pel que fa a Catalunya àdhuc mateixa Confederació catalanoaragonesa? PD: quan més hi ha fet Catalunya per espanya, més hi ha perdut!\nTotalment ser el que dius em de tirar endavant i fer un referèndum i segur que guanyara el SI!!!. NO PODEM AGUANTAR MÉS EL GOVERN ESPANYOL SEMPRE ENS HA PUTEJAT I NO PODEM CONSENTIR MÉS QUE ENS ROBIN, MALTRACTIN,I ENS UMILLIN AM FALÇAS MENTIRAS!!.. FELICITATS Cota teló per els teus articles!!!\nEs el primer cop que li pillo una mentida i de les gruixudes "Per arribar a ser majoria del cos electoral...." Ja som majoria, el Parlament així ho reflexa. De fet, tb en vots doncs CSQEP no es va definir. Què porta al senyor Cotarelo a fer declaracions d'aquest tipus?\nHo trobo una mica exagerat, Cotarelo\nPer exemple. Si alguna cosa de bo han tingut els viatges pel món de Mas, Puigdemont i Romeva és demostrar que a ningú li interessa el procés català, si exceptuem Ska Keller i uns quants independentistes en els seus propis territoris. No conte a Ambler Moss i Bodil Valero perquè estan fitxats per Diplocat. Mandataris importants: ningú.\nNo podem continujar sota la petxa de una monarquia, que a més és corrupte, font de tota corrupció. Nosaltres podem ser un país prosper i contribuir a Europa. L'Estat Espanyol mai ens reconexerà. MAI. Per ells som una colonia. Hem de poder SER. Lluitarem fins a aconseguir-ho.\nTinc molt de gust en conèixer Sr. Cotarelo, i l'estic agraït dels seus escrits perque si més no clarifican la situació que cada vegada és més complicada, sinó ja veu els estirabots que hi escriuen. Voldria indicar als lectors que no perdin de vista de que el govern d'una nació és escollit per el poble SOBIRÀ perquè treballi en positiu per a les prosperitat de TOTS, i no com s'està fent fins ara que treballen per el seu propi interes i butxaca. Li deixo a tots el posar noms als polítics que han actuat aixis\nEl secessionisme no té majoria de vots al parlament. I no només CSQEP s'ha definit multitud de vegades pel NO al secessionisme (encara que SI per un referèndum per votar NO) sinó que el mateix JxSi la va situar en el NO durant la campanya electoral del 27S amb allò de "tots el vots que no siguin del SI seran comptats com a vots del NO ", Romeva dixit. "Vots del SI" volia dir incloure la secessió en el programa electoral i CSQEP no complia aquest requisit.\n"precisament perquè no han ganviat gens a Espanya" . No pas "no han canviat res", això és catanyol.


Els organitzadors de la 31a Fira de l'Avet d'Espinelves esperen més de 80.000 visitants\nLa Fira de l'Avet d'Espinelves, una de les cites clàssiques de Nadal a Catalunya, ha donat el tret de sortida aquest dissabte a la 31a edició. Els organitzadors esperen superar enguany els 80.000 visitants.\nRedacció 03/12/2011 - 18.16 Actualitzat 04/12/2011 - 16.45\nNadales per megafonia, carrers il·luminats i la ciutat plena d'avets, caganers i altres objectes que poblen les cases i les ciutats a tocar de Nadal. Així es despertava aquest dissabte Espinelves, que fins diumenge vinent acull la Fira de l'Avet.\nEls organitzadors són optimistes respecte a les xifres d'afluència: esperen que el fet que hi hagi dos festius intrasetmanals i que s'esperi un temps relativament suau per l'època animi a visitar la fira. Calculen que fins diumenge vinent hi passaran més de 80.000 persones.\nA les parades de la fira, s'hi poden trobar avets d'entre 15 i 70 euros, de diferents mides i models. A més d'aquests tradicionals arbres de Nadal, també es poden comprar pessebres, caganers, el tions i guarniments de la llar com també productes gastronòmics.


Dos detinguts per atracar un banc en un municipi de Lleida | Lleida.com\nDos detinguts per atracar un banc en un municipi de Lleida\nEls d'Esquadra han detingut aquesta matinada un home de 60 anys, de nacionalitat espanyola, i una dona de 30 anys, de nacionalitat marroquina, tots dos veïns de Lleida, com a presumptes autors d'un robatori amb força. Els fets han passat pels volts de les 01.00 hores d'aquesta matinada quan ens han comunicat que s'havia activat el dispositiu d'alarma d'una entitat bancària del carrer Major d'Alcoletge.\nEls lladres han trencat el vidre de l’entitat bancària i, un cop dins, han sostret diversos objectes. Immediatament, s’ha muntat un dispositiu policial que ha permès localitzar en un carrer proper una dona amagada sota d’un vehicle que ha estat detinguda. Els agents han comprovat que la detinguda tenia talls lleus a les mans que podien ser provocats per vidres trencats, i han localitzat diversos dels objectes sostrets com un calefactor, una bossa de mà i la tarja d'identificació d'un treballador, entre d’altres.\nPoc després, pels volts de 02.30 hores, una altra dotació policial ha trobat al carrer Hostal de la Bordeta de Lleida el vehicle amb el qual havia fugit l’altre lladre, el qual ha estat localitzat i se l’ha detingut. Els detinguts, dels quals l'home té antecedents, passaran properament a disposició judicial davant del jutjat d'instrucció en funcions de guàrdia de Lleida.\nDetingut per agredir la seva parella a les portes d'un CAP de Lleida\nDetinguts per agredir i robar a un home de 62 anys a Lleida


Carta Arqueològica de Barcelona - 039/07\nIntervenció: Carrer Montsió 1-3 bis\nCarrer Montsió 1-3 bis\nUTM X: 430901,00000 | UTM Y: 4581914,00000\nLa intervenció arqueològica realitzada al carrer Montsió i al passatge del Patriarca, consistent en el seguiment de l’obertura de rases per a documentar la possible presència de restes arqueològiques, va concloure amb resultats positius.\nLes dimensions totals de la rasa van ser de 45 m. de llargada al carrer Montsió i 33 m. al passatge del Patriarca respectivament, i la seva amplada va oscil•lar entre 0,40 i 0,50 m. al llarg del seu recorregut, mentre que la profunditat de la mateixa es va mantenir entre 0,70 i 0,80 m. respecte el nivell de circulació actual.\nEl control de les obres va permetre documentar al passatge del Patriarca un estrat d’argiles vermelles en el que es detectà una minsa quantitat de material arqueològic del segle XIV, a més de la petita resta d’un mur construït amb pedres de dimensions grans unides amb morter de calç blanca. Aquesta estructura no es pogué adscriure de manera fiable a l’antic convent de Montsió ja que la seva factura remetia a cronologies posteriors.\nTipus: Notícies / documents | Data: 1423\nDeu el nom al convent de monges dominicanes de Santa Maria de Montsió, el qual, després de diferents ubicacions des del 1351, en què es va fundar prop del Palau Menor, va trobar, l'any 1423, la seva residència definitiva entre el carrer i la placeta de Santa Anna, on substituí Santa Eulàlia del Camp.\n27 de febrer - 9 de març del 2007\nVanesa Camarasa Pedraza - Atics sl\nMemòria 039-07 - Memòria 039-07


Cómprelo Ahora: Qui som?\nL’Ateneu Abril és una associació d’educació popular, un espai d’agitació cultural, un projecte on desenvolupar les nostres inquietuds i que ens permeti participar activament de la vida social i cultural de la ciutat. Infants, joves i adults ens trobem a l’Ateneu per portar a terme tota mena d’activitats o per gaudir de les que impulsa la resta de membres. Fomentem i fem possible la participació des dels valors de la laïcitat i el progressisme. Amb la idea de fer de Barberà una ciutat més participativa i democràtica, oferint una alternativa d’educació popular intergeneracional, autogestionada, independent i transformadora.\nL’Ateneu Abril és un paraigües d’iniciatives de l’expressió social i cultural. Per facilitar la nostra tasca, ens organitzem en seccions. Actualment l’integren:\nL’Esplai El Piolet, és una associació de lleure infantil per a infants de 5 a 16 anys, on a través d’activitats lúdiques, com tallers, excursions, jocs... els infants conviuen amb valors com la justícia, la solidaritat i la pau.\nEl Casal de Joves Obriu Pas, és una associació per a joves entre 16 i 30 anys que vol ser una eina de transformació social, una alternativa de lleure, un espai on els joves puguin organitzar-se col·lectivament per desenvolupar les seves inquietuds.\nEl Casal Popular Tangram, és una associació cultural per a persones a partir dels 30 anys, que s’ofereix com a una eina i un paraigües d’iniciatives per a la reflexió, l’expressió i el gaudi cultural o la descoberta de la natura, entre d’altres. Disposa de tres seccions: El grup gastronòmic, el grup d'artesania i el Grup de Primera Infància.\nLa Cooperativa de Consum La Trilla, som un grup de persones que ens hem unit per dur a terme un consum crític, compromès i sostenible. Facilitem l’accés al consum de productes ecològics i de comerç just.\nCarns Naturals una nova botiga a Barberà especialitzada en carns naturals i ecològiques, on també podràs trobar altres productes ecològics.


La Fira del Vi de Falset estrena un Espai Solidari en la seva 24a edició\nFira del Vi Falset | /firadelvifalset\nEl divendres 3 de maig es donarà el tret de sortida a l'emblemàtica Fira del Vi de la capital del Priorat\nNomés queden dos caps de setmana per a poder gaudir de l'esperada Fira del Vi de Falset, que se celebrarà els pròxims 3, 4 i 5 de maig a la capital del Priorat amb un gran programa d'actes. Per segon any consecutiu, la Fira engegarà motors el mateix divendres a la tarda, oferint els primers tastos a les 18.00 hores. Així doncs, les hores de vida d'aquesta esperada mostra s'allarguen, pràcticament, un dia més. Dissabte i diumenge l'horari de les degustacions serà d'11.00 a 21.00 hores del vespre, acollint gairebé tot el dia.\nLa gran novetat d'enguany és el compromís solidari que ha adquirit la Fira, sumant un nou espai, anomenat Espai Solidari, a la seva extensió. Aquest està destinat a acollir diverses activitats solidàries que impulsen alguns dels cellers de la comarca. Així doncs, aquesta edició comptarà amb la presència dels vins del Masroig Vi Solidari i d'Ilusion+, els quals a més de tastos, oferiran la possibilitat de comprar-los embotellats per tal de col·laborar amb diverses causes socials.\n84 cellers oferiran degustacions a tots els interessats | /firadelvifalset\nAquesta edició suposa un rècord absolut de cellers participants\nFins a 83 cellers oferiran degustacions dels seus vins en la nova edició de la Fira del Vi de Falset. 74 d'aquests romandran en els seus estands durant els tres dies de durada de la Fira. Els restants, només tindran presència en determinats tastos i, per descomptat, en el tast exclusiu per a professionals. La Mostra de vins de la DOQ Priorat i la DO Montsant compta, com cada any, amb diverses vessants per tal d'arribar a un públic molt més ampli. Per una banda, comptarà amb un elevat component professional, acollint a diversos enòlegs en els seus tastos variats. D'altra banda, oferirà un vessant molt més lúdica per tal que totes les famílies, amics i fanàtics del vi també puguin gaudir d'unes jornades agradables.\nLes 24 edicions acollides a la capital del Priorat han convertit la Festa del Vi en un esdeveniment amb caràcter comarcal, el qual sobrepassa les fronteres del municipi i es converteix en un marc en el qual oferir diverses activitats en molts dels pobles de la comarca. Així doncs, els tastos s'expandeixen a altres municipis, com són Bellmunt, amb el Tast de les Mines i Nit de les Mines; a Porrera, Tast de carinyenes i Organic Soirée; Capçanes, Nit de les garnatxes; Gratallops, Tast amb dones, Vi-night i Tast amb llops; El Masroig, amb la trobada de Food Trucks; Torroja, Tast de Cal Compte; i Els Guiamets, amb els #Vimets.\nLa Fira comptarà amb una vessant professional i una altra lúdica | firadelvi.org\nLa Fira dels «Wine Lovers»\nLes denominacions d'origen de la comarca, els cellers, l'Escola d'Enologia Jaume Ciurana i la mateixa organització de la Fira oferiran tastos de manera continuada per tots aquells «Wine Lovers». Així doncs, si ets un d'aquests amants del vi, podras gaudir de qualsevol dels tastos acollits a l'Espai Winelover de la Fira del Vi de Falset. Si esteu interessats en qualsevol d'aquests, podeu consultar els requisits a la web de la Fira del Vi, ja que en alguns casos cal fer reserva prèvia i pagar entrada.\nA banda dels tastos, la Fira comptarà amb diverses activitats lúdiques i culturals. Els concerts seran un altre dels grans al·licients, comptant amb artistes reconeguts com Pep Sala, Animals, Tarraco Surfers i Quimi Portet. D'altra banda, també hi haurà una sessió de dansa urbana amb Stereo Fresh i el Festival Gotim de microteatre, entre altres.\nCATALUNYA, DE DOL per la mort de Neus Català\nFira del vi de Falset vins agenda Falset


Curs de creació de calçat | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Curs de creació de calçat\nEn el nostre Taller de Calçat et donarem les Tècniques perquè puguis fer-te un parell de Sabates. Es realitzarà tot el procés de Tall, Confecció i muntat de la Sabata. Al finalitzar, et portes a casa teva parell de sabates fets a mà per tu i els coneixements per seguir practicant.\nAquest Curs està pensat per iniciar-te en el procés pas a pas d'una Formació rica al voltant dels Sabates Artesanals. La finalitat és aportar els coneixements bàsics i especialitzats per Dissenyar el teu propi Calçat i ser capaços de realitzar-lo.\nEl professor Niccolò Dipaola, arquitecte de formació, és un apassionat pels Sabates.\nPassió que va transformar en la seva Professió des de l'any 2004. Mestre en Creació de Calçats a mida.\nTreball a Itàlia, Anglaterra i Espanya\nDilluns de 10:00h a 14:00h Entrada general de: 780 €\nSocis: 650 €. Agost tancat\n9 ssessions (36 hores)\nAquest curs es fa al llarg de l'any (dates aproximades)


Nous cursos subvencionats d’anglès i ofimàtica per a persones en actiu. | Ràdio Palafolls\nHome Cultura Nous cursos subvencionats d’anglès i ofimàtica per a persones en actiu.\nMarc Ferri , gener 21, 2009\t / 424 0\nJa s’han obert les inscripcions per a 2 nous cursos subvencionats al 100% per a persones en actiu al nostre municipi i que començaran el proper mes de febrer.\nEs tracta d’un curs d’ofimàtica bàsica i un altre d’anglès de nivell 1, que s’iniciaran el dia 2 de febrer i que es desenvoluparan els dilluns i dimecres al vespre i fins a finals d’abril.\nEl curs d’ofimàtica es farà a l’aula d’informàtica del Forroll, mentre que el curs d’anglès es farà a la biblioteca Enric Miralles de PLF.\nTambé hi ha temps fins el 10 de febrer per a inscriure´s al curs d´auxiliar d´ajuda a domicili. Aquest curs de formació està igualment subvencionat però està destinat a persones en situació d´atur amb més de 6 mesos d´antiguitat.\nEs tracta d´un curs teòric-pràctic de 499 hores que fins el 18 de juny se celebra de dilluns a divendres de 9 a 13 h.\nEs pot formalitzar l’inscripció o demanar més informació a través al PI de PLF.


Victòria de l’Associació Veterans d’Handbol del FC Barcelona contra la selecció catalana (30-26)\nL’amistós estava emmarcat dins dels actes del 75è aniversari de la secció d’handbol\nJornada festiva al Palau Blaugrana. Després del triomf del Barça Lassa contra el Teucro (41-25), el recinte barcelonista va poder gaudir d’un altre matx d’handbol. Els veterans de la secció es van enfrontar a la selecció catalana en un duel amistós que es va acabar amb el resultat de 30-26, una anècdota en aquest tipus de partits. Exblaugranes com Dani Molina, Oscar Garcia, Fèlix Cid o Albert Bayo van tornar a trepitjar la pista del Palau per celebrar una fita molt especial i van demostrar que encara conserven la seva qualitat.\nEl matx va ser el fi de festa d’una tarda molt especial al recinte blaugrana, que va viure els comiats d’Alexis Borges, Borko Ristovski, Valero Rivera i de Viran Morros abans de l’enfrontament. L’equip també va oferir els títols als gairebé 2000 espectadors que van acudir al Palau Blaugrana, que van poder veure com el capità Victor Tomás aixecava un nou trofeu de Lliga en el que va ser el darrer partit de la temporada al pavelló culer. L’equip disputarà aquest dimecres la Supercopa de Catalunya contra el BM Granollers a Agramunt, Lleida.


Fotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau - Directori - Llistat - Guia - Fotògrafs - Veracruz-llave - Mèxic - Photographersworldguide\nfotògraf a Mèxic\nPàgina d'inici › Per país › Mèxic › Veracruz-llave › Fotògraf a altres ciutats a veracruz-clau\nFotògraf a altres ciutats a veracruz-clau Veracruz-llave > Mèxic\nFotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau recomanades:\ncalle 26 13, costa verde, 94294 veracruz, ver., mexico 94294 Veracruz ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\nAquí és fàcil, ràpid i còmode trobar un Fotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau! Mireu i veureu un fotògraf recomanat i, si voleu veure més fotògrafs, aneu a la part inferior de la pàgina web per veure'ls ordenats per categoria i popularitat.\nNecessites un Fotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau? Aquí trobareu els millors professionals de Altres ciutats a veracruz-clau, aquesta regió de 0 habitants, on es troben tants fotògrafs d'esdeveniments, fotògrafs que fan llibres professionals, casaments, pre-mare, etc..\nA la part superior del lloc web tenim l'opció de menú "Publicar informació", amb la qual podeu registrar-vos com a Fotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau. Recordeu que primer hem de revisar la informació abans de publicar-la.\nEn aquests temps, la fotografia es va obrir a entorns molt diferents al que solia fer. Hi ha fotògrafs professionals per a qualsevol tipus d'esdeveniment o composició artística diferent. No importa si sou especialista a fer fotos de moments o motius molt específics: si sou un gran professional, us convido a formar part d'aquest directori.\nFotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau per categoria\nEt preocupa que les teves fotos del casament acabin immillorables? A continuació, contacteu amb algun dels fotògrafs que apareixen a la guia d'aquest fotògraf de tot el món. Els millors fotògrafs del casament de Altres ciutats a veracruz-clau (Mèxic) s'enumeren aquí\nVas a tenir una festa important a Altres ciutats a veracruz-clau (Mèxic) i vols guardar records interessants d'aquest esdeveniment per tota la teva vida? Aquí trobareu el fotògraf professional que farà que les fotos i els vídeos de la vostra festa siguin els millors que pugueu tenir\nEsteu buscant un fotògraf de moda a Altres ciutats a veracruz-clau (Mèxic)? Aquí trobareu fotògrafs experimentats, que coneixen totes les tècniques per relaxar-vos i concentrar-vos, de manera que la vostra sessió de fotos acabi esplendida i us mostri el millor. Segurament tenim el millor professional per treballar amb vosaltres fent el vostre llibre de fotos.\nSi sou un fotògraf que viu a Altres ciutats a veracruz-clau (Mèxic) i voleu fer el pas per treballar per tu mateix, recordeu que podeu registrar-se a la nostra pàgina web i d'aquesta manera podeu aparèixer en aquesta secció quan la gent busca fotògrafs autònoms\nTenir un nen és una cosa meravellosa! A més, aquest període quan encara és un nadó és un curt període de temps, per això us recomanem contractar un bon fotògraf per conservar-los. Aquí teniu fotògrafs de bebè a Altres ciutats a veracruz-clau (Mèxic)\nPer a un fotògraf retratat perquè la imatge fotogràfica reflecteixi els sentiments que la persona que es retrata vol, exigeix no només el coneixement i les tècniques inherents a la fotografia: han de ser enfàtics i connectar-se amb la persona que hi ha davant. Troba a Altres ciutats a veracruz-clau (Mèxic) un professional com aquest. Busqueu aquí\nEn un comerç electrònic, la fotografia publicitària és necessària per al vostre producte, de manera que es pot visualitzar i fer el vostre comerç electrònic. I per això necessiteu un professional que gestioni el coneixement i les tècniques visuals en aquest tipus de treball. Si voleu trobar un fotògraf de publicitat professional a Altres ciutats a veracruz-clau (Mèxic), aquí ho feu\nTenir una memòria en forma d'imatge familiar completa és alguna cosa que al llarg del temps ens compleix a tots, i també decora de manera molt especial tots els racons de la vostra llar. Si voleu fer una foto de la vostra família, trieu qualsevol de Els fotògrafs Altres ciutats a veracruz-clau (Mèxic) que descobrireu en anar a l'enllaç de dalt\nMostrant 41 Fotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau\nFotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau per ciutat\nVeure tot: Fotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau per ciutat\nMés destacats Fotògraf a Altres ciutats a veracruz-clau\njaime art photography\nav 20 de noviembre 500, cazones, poza rica, ver., mexico 93230 Poza Rica ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\nbenito juárez 40, centro, 92800 tuxpan, veracruz llave, mexico 92800 Túxpam ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\ninstituto tecnologico de cerro azul\ncarr. tuxpan-tampico km. 60, lomas verdes, 92519 cerro azul, ver., mexico 92519 Cerro Azul ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\ncalle juan de la luz enriquez 711, los taxistas, 96056 acayucan, ver., mexico 96056 Acayucan ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\nav. libertad 40, centro, 91300 banderilla, ver., mexico 91300 Banderilla ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\ndignidad 212, nuevas esperanzas, populares, 91713 veracruz, ver., mexico 91713 Veracruz ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\nfoto imagen de jaltipan mercado en condominio\njose maría morelos 204, centro, 96340 ver., mexico 96340 Coacotla ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\njuárez 2, centro, 93700 altotonga, ver., mexico 93700 Altotonga ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .\nmaría boettiger, centro, 95870 catemaco, ver., mexico 95870 Catemaco ,Altres ciutats a Veracruz-Clau ,Veracruz-Llave ,Mèxic .


Dimarts, 13 Març 2018 12:22\nA l’assemblea d’aquest dimarts estaven convidats membres de Marea Pensionista de Cerdanyola i de la plataforma per les pensions de Sant Cugat. Tots han coincidit en la necessitat d’estendre la reivindicació més enllà de les seves poblacions i dels actuals pensionistes i s’ha parlat de constituïr una plataforma a tot el Vallès.\nDiferents membres de les entitats convidades i de la plataforma rubinenca han reivindicat l’augment de salaris i cotitzacions per mantenir el sistema de pensions, que es faci una llei per garantir l’augment de les pensions a nivell de l’IPC i han denunciat la situació de les vídues i els pensionistes amb sous més baixos.\nUn dels impulsors del moviment a Rubí, Jordi Navarro, s’ha mostrat molt satisfet del poder de convocatòria de la plataforma. Navarro ha afirmat que una ciutat com Rubí “bressol de la lluita obrera havia de participar en aquestes mobilitzacions”.\nA la trobada de la plaça Pere Aguilera s’ha convocat a la manifestació prevista per dissabte, 17 de març, pel moviment Marea Pensionista. La marxa començarà a les 11h a la plaça Urquinaona.\nA Rubí se seguirà treballant dimarts vinent per organitzar la plataforma i es planteja fer una manifestació després de les vacances de Setmana Santa. Jordi Navarro ha explicat que a la pròxima assemblea es demanarà als assistents que vulguin organitzar-se a través del correu electrònic i grups de Whatsapp per implicar-se més en la reivindicació.\nEl moviment per les pensions dignes s’ha trobat en 3 ocasions a la plaça de l’Ajuntament i habitualment convoca unes 200 persones, la majoria jubilats però també altres pensionistes i vídues.\nJordi Navarro, impulsor del Moviment Pensions Dignes


Ajuntament de Puig-Reig — Benjamí Villoslada, bitòleg tecnooptimista\n28 de juny de 2005\nPer caminar pels carrers de Puig-Reig no cal usar roba de cap marca ni color especificats per l’ajuntament. Per entrar a la seu del consistori, no importa calçar cap marca concreta de sabates. Per a llegir els documents que publiquen no fa falta usar una marca d’ulleres específica. Qualsevol bolígraf, ploma àdhuc, serveix per a omplir la paperassa legal. A ningú se li acut ni tant sols recomanar cap marca de res a un racó d’imprès ni cartell instal·lat al carrer.\nDe fet, possiblement farien especulacions sobre el nivell d’esperit a la sang d’algú que preguntés, a l’equip de govern, quina és la seva marca predilecte de roba, sabates, ulleres i estris d’escriptura a l’hora de visitar l’ajuntament de Puig-Reig.\nTot això canvia radicalment quan la visita és a l’ajuntament virtual de Puig-Reig: cal ser client de Microsoft (s’obre a una finestra nova), o es tindrà un tracte reduït –una forma com una altre de no dir discriminatori.\nLa pàgina WEB de l’Ajuntament de Puig-reig utilitza tècniques de DHTML que només es poden visualitzar utilitzant el navegador Microsoft Internet Explorer versió 4 o superior.\nNo és pas veritat. Per comprovar-ho basta cercar les paraules Firefox i DHTML a Internet. Konqueror també interpreta DHTML. Puc usar els dos navegadors per visitar sense problemes aquest lloc ple de demostracions.\nAquest apunt és perquè vull que la Societat de la Informació sigui tant lliure com la Societat Civil de tradició democràtica que l’ha fet possible.\nPS: Just com recomanen, ja uso navegadors clarament «superiors» al Microsoft Internet Explorer 4: Mozilla Firefox i Konqueror.\nLa servitud voluntària (2: «No és covardia»)\n29 de juny de 2005 23:18\nHe volgut saber qui governa a Puigreig, i ailàs… l’alcalde és d’ERC amb coaliciño amb el PSC.\nEls mateixos que des del govern de la Generalitat promouen el programri lliure… i el mateix partit que presenta mocions pel programri lliure a ajuntaments i consells comarcals catalans… que algú els hi expliqui als seus companys del Berguedà.\n7 d'octubre de 2005 19:52\nMira jo visc a puig-reig i fa temps que aquesta web està vetada per a mi. La veritat es que tan me fa, si podeu entrar desde internet eplxorer veureu que tampoc us perdeu res de gaire bó.\n3 de gener de 2006 10:20\nEi gent, fa molt temps que els de Puig-reig ens queixem del mal estat i la mala imatge que dóna aquesta pàgina web, però recentment, amb el canvi de govern que hi ha hagut al poble, es comenta que el nou Ajuntament està desenvolupant una nova pàgina web. Cosa que hem de celebrar.


reebok x kimberly va dibuixar el col·laborador 'és un món de l'home' oficialment es troba - Història\nEl col·laborador Reebok x de Kimberly Drew és 'oficialment fora del món'\nL’escriptor, activista i comissari es va unir amb Reebok per dissenyar un nou Freestyle Hi.\nCortesia de la marca.\nAgafa les carteres perquè la col·lega 'És un món de l'home' de Reebok i Kimberly Drew està oficialment fora.\nLa marca de roba esportiva va retornar recentment la llegendària campanya 'It's a Man's World' del 2001, que originalment va comptar amb esportistes femenines com Venus Williams, per demostrar que malgrat que les coses han canviat al món, no han canviat tant i les dones. sovint han de treballar més i fer front a més crítiques que els seus homòlegs, independentment de l’ocupació.\nPer a la versió del 2019, la marca es va unir amb tothom, des del dissenyador de roba de carrer Jazerai Allen-Lord fins a la mateixa productora de música Ebony Naomi Oshunrinde (per exemple, WondaGurl) fins a la mateixa Kimberly (per exemple, MuseumMammy). Reebok va permetre a cada dona inspiradora l'oportunitat de col·laborar amb la marca en una parella reimaginada de les seves sabatilles clàssiques: el Club C, l'Entrenament i el Freestyle Hi, tot i que lluïen els seus passos i objectius.\nJUTJAT DE LA MARCA.\nKimberly, que fa blogs a Black Contemporary Art i treballava com a Social Media Manager per al Metropolitan Museum of Art, es va tocar per reimaginar el Freestyle Hi, la primera sabata atlètica dissenyada per a dones, i ho va fer triant una rica tonalitat vermella amb contrast. adorns morats, folre històric de folres, ratlles brillants i una subtil impressió de lleopard. Les sabates, que es van llançar oficialment el 2 de desembre, són els '80 compleix '19, i tot hi estem, sobretot per a la temporada de vacances!\n'El Freestyle-Hi sempre ha estat la meva silueta favorita de Reebok, per la qual cosa va ser una elecció fàcil quan es va concedir una opció per a la col·laboració', va dir Kimberly Fusteria29. 'Al meu pare, és la sabatilla pintoresca de Nova York i sempre ha estat una sabata icònica de color negre i femení'. Va afegir que treballar amb la marca era un somni fet realitat i va utilitzar el seu fons artístic per triar un revestiment especial per a la sabata: un patró de 1890!\n'Res no va sentir real fins que vam obtenir les mostres', va dir Kimberly R29. 'M'encanten les sabatilles. Tinc una col·lecció de sabatilles veritable que he recollit durant gairebé la meitat de la meva vida. La idea que ara tindré un parell que vaig dissenyar encara em queda al cap. Va haver-hi un moment col·lectiu en què totes les dones del collaret es van posar per primera vegada les sabates: es van vessar algunes llàgrimes.\nquan és aniversari de jimin\nL’adquisició de Kimberly a Freestyle Hi es rebaixa per 100 dòlars i ara està disponible exclusivament a Reebok.com.\nVoleu més de Teen Vogue? Mira això: L’artista que fabrica sabatilles de les pilotes de tennis ara té el seu propi Reebok Collab


Viure la muntanya (o l’espectacle de l’eternitat) – Sendèria\nViure la muntanya (o l’espectacle de l’eternitat)\nper Amador Marquès\nEnguany he pujat l’Aneto set vegades, a desgrat dels mesos inhàbils de confinament pandèmic: tres hivernals –una per la via normal, una altra pel corredor Estasen, en un dia desolador, sense presència humana i fort vent, gens sorprenent allà dalt; i una més per la glacera i l’aresta de Barrancs, amb visita inclosa a la veïna Maladeta–, una de primavera, tot delerós, tan aviat ens van desconfinar; dos de seguides a finals d’estiu, tot corrent des de l’Aran, el meu espai vital i on se’m fa més present el monarca pirinenc –i d’aquí, aquesta estima–; i l’última de tardor, mig hivernal. Mai no són iguals, però. Habitualment, hi vaig sol, incomplint la primera norma que tot muntanyenc ha de vetllar.\nL’Aneto, com la Pica d’Estats a casa nostra, a la qual vaig tornar-hi fa poc, és metàfora de la meva relació amb la muntanya, entre obsessiva i complaent, amb els factors de voluntat física i, sobretot, psíquica –gairebé tot s’engipona a la ment–, preparació de la ruta, previsió meteorològica i coneixement del terreny i les seves condicions –tan diferents a l’hivern i l’estiu–, perquè potser no hi ha res més diferent a una muntanya que una muntanya vestida de blanc. La neu tot ho iguala i tot ho canvia.\nLa muntanya ens atrau perquè és ambivalent. Fins i tot, quant més amenaçadora és l’ascensió, més gratificant esdevé l’experiència. Ella desvetlla el desig d’aventura, natura i bellesa. Quin plaer trobem acaronant la roca del Besiberri Nord, mentre intentem no caure i ja pensem en la propera sortida al sempitern Vignemale! Fora d’aquí, el Mont Blanc fou la meua primera experiència alpina, per la via dels quatre mil, veritable baptisme de foc. A la rampa d’accés al Col du Mont Maudit, els grampons de travessia no clavaven el gel amb suficient seguretat, ni jo havia adquirit encara la tècnica suficient, tot s’ha de dir. Sort en vaig tenir dels dos piolets que em propulsaven i del company de corda que, amb una resolució admirable, m’obria pas dins la foscor de la nit.\nEls Alps són una escola d’aprenentatge. Allà vaig prendre consciència de la importància del bagatge, inclosa la del material de seguretat adient: siguin els grampons de corretja, semi o automàtics, els piolets de travessia o escalada i els tipus de botes, casc, arnès, motxilla i la roba per a la primera, la segona i la tercera capa. A l’alçada del Col de la Brenva, comparegué la més bella alba del món: brillava la neu blavosa fins a la punta del Maudit i l’esvelta figura apareixia retallada sobre l’ampli horitzó dentat. Els confins del paisatge es tenyien d’un vermell intens, que subratllava el perfil de cada cim, amb l’inconfundible Cervino al fons i, en primer terme, les Grands Jorasses, enlluernades per una llum pura i immensa com la cúpula resplendent del sostre alpí.\nLa muntanya és la forma més poderosa i magnificent de la natura. La seva bellesa frega allò sublim. Per això, pot resultar tan aclaparadora, fins al punt de dir-ne prou o de voler-ne encara més. Angoixat del dia a dia, saturat del meu estimat Pirineu, als Alps hi he fet cap, de nou tot sol, aquest estiu. Allà he tornat a aprendre que una bona planificació és clau, que cal, alhora, comptar amb imponderables i saber-los gestionar. Gairebé a cegues vaig arribar als Écrins amb la idea de pujar la Barre, el punt més alt del massís. “Un bon pla si vols perdre la vida”, em va etzibar, sorneguera, la guarda del refugi situat sobre la glacera. La calor havia despertat la fúria dels seracs, molt amenaçadors aquells dies. La Roche Faurio, a més de 3.700 metres d’altitud, fou l’alternativa, amb una cresta curta i superba, suspesa sobre pregons abismes. La muntaya sempre imposa la seva llei. Al dia següent, m’esperava el Mont Pelvoux, a gairebé 4.000 metres, però també vaig haver d’adaptar-me: en lloc d’escalar-lo per la, fins ara, via normal del corredor Coolidge, trencat pel desglaç d’aquests temps, l’abordaria per una grimpada infinita pels Rochers Rouges.\nLa muntanya ens convida a levitar sobre els seus abismes hipnòtics. Hi ronda la temptació nihilista? Potser, tal vegada no hi tornaríem, perquè, malgrat tots els segles de pensament i experiència alpina i himalaista, l’essencial ja ho va veure Agustí, a finals del segle IV: “Quan els homes admiren els cims de les muntanyes, s’obliden de si mateixos”. Aquesta vivència és més que física o esportiva; la muntanya ens eleva espiritualment. Allà dalt ressonen llunyans els sorolls del món, el cos es transfigura i es fa lleuger, els maldecaps no ho són tant i la consciència es purifica, pren la mesura del seu caràcter efímer i transitori, davant l’espectacle de l’eternitat.\nAmador Marqués viu i treballa a l’Aran, on porta el timó d’un ajuntament. Quan pot, o quan el seu cos o la seva ànima li ho demanen, fuig a la muntanya, així, en singular, on aquesta adquireix nom propi i es converteix en un espai d’acolliment. No s’hi acosta per vèncer-la, ni per superar cap repte. Senzillament és el seu petit i íntim cosmos, el seu espai d’introspecció, de reflexió i de gaudi, lluny de la creixent banalització al que la sotmeten muntanyencs passavolants i instagramers obsessius. Aquesta pràctica nihilista l’obliga, però, a una rigorosa planificació de l’ascensió, la primera i fonamental norma que mai incompleix. En aquest petit text, us ajudarà a entendre les raons per les quals pensa que la muntanya és l’accident geogràfic més poderós i magnificent de la natura.\nAmador Marquès és periodista i muntanyenc aficionat\nPrevArticle anteriorNeix el basuring (o com inventar la sopa d’all…)\nArticle posteriorTenir ofici en la restauració de caminsNext


Una divertida Tarda de Scrabble al CNL El Prat de Llobregat - Notícies - Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL\nUna divertida Tarda de Scrabble al CNL El Prat de Llobregat\nEl dia 29 de novembre, unes 25 persones, membres del VxL i alumnes del CNL del Prat van passar una tarda ben divertida i entretinguda tot jugant a l'Scrabble en català. Aquesta activitat es va organitzar en el marc de la campanya I tu, jugues en català? que porta a terme el CPNL des de fa uns quants anys.\nL'activitat es va fer amb la col·laboració i l'assessorament de l'Scrabble Delta Prat, que és una secció dins l'entitat Amics del Prat que es dedica a promocionar aquest joc a la ciutat. Ells es van encarregar d'explicar les regles del joc i d'ajudar les persones que hi jugaven (la majoria no ho havia fet mai) a fer combinacions de paraules i a sumar tants punts com fos possible. Van portar els fulls per anotar-hi les puntuacions i van explicar com se sumen els punts, i també van proporcionar a cada taula un full amb la llista paraules de dues i tres lletres que es poden formar, cosa que va ajudar una mica a veure si era viable o no una determinada combinació de paraules. I com que és un joc que fa rumiar molt, l'estona va passar volant.\nDesprés d'aquest petit tastet de Scrabble , tothom està convidat a participar a les trobades que l'Scrabble Delta Prat organitza per als amants d'aquest joc cada segon dilluns de mes al bar del Cèntric, Espai Cultural.\nAprofitant aquesta Tarda de Scrabble, el CNL va muntar a l'aula una petita exposició de jocs en català, per fer evident als assistents que n'hi ha molts i que els podem comprar també en català. També es va fer difusió dels comerços locals que participen a la campanya i es va lliurar el full de mà amb les dades per accedir a l'app i al web de jocs en català.


L’Ajuntament substitueix el clavegueram del carrer Barcelona i modifica la seva profunditat per evitar risc d’esfondraments | Ajuntament de Palau-solità i Plegamans\nL’Ajuntament substitueix el clavegueram del carrer Barcelona i modifica la seva profunditat per evitar risc d’esfondraments\nA causa dels flonjalls i de l’esquerda longitudinal que va aparèixer al carrer Barcelona, entre la plaça de Sant Genís i el carrer Camí Reial, els serveis tècnics de l’Ajuntament de Palau-solità i Plegamans van plantejar l’asfaltat que s’està portant a terme, però, alhora, una inspecció de la xarxa de clavegueram doncs s’havien detectat deficiències.\nEl diagnòstic, elaborat per l’empresa Drenatges Urbans del Besòs, va concloure que tant la xarxa pública de clavegueram d’aquest tram com les escomeses discorren a molt poca profunditat. Aquest fet provoca trencaments en diversos punts de la xarxa i les escomeses i un risc d’esfondrament del ferm. Per solucionar-ho, s’està substituint el clavegueram existent per un de nou, la dimensió i protecció del qual compleixi els plecs tècnics actuals. Així, també s’incrementarà la distància entre el ferm i el clavegueram per evitar el risc d’esfondraments. Un cop substituït i modificada la profunditat, es tornaran a connectar les escomeses existents i es refaran els dos pous ubicats en aquest tram de carrer.\nAquest tram del carrer Barcelona romandrà tancat al trànsit fins a la finalització de les tasques de substitució del clavegueram i asfaltat, prevista pel 10 de juliol. Per facilitar la mobilitat en la zona, s’ha canviat el sentit de la marxa del carrer Sant Miquel, entre l’avinguda Nostra Senyora de Montserrat i el carrer Camí Reial.\nA diversos punts del municipi s’estan portant a terme tasques d’asfaltat dels vials. Ja han finalitzat les actuacions al carrer de Lluís Companys, que han solucionat els defectes del ferm provocats per les arrels dels arbres. També s’ha re-asfaltat una part de la Via Augusta.\nEl pressupost per realitzar aquestes tasques de pavimentació i la renovació de clavegueram del carrer Barcelona és de 92.565 €. L’empresa adjudicatària és Marsal Excavacions, S.L.


Actualment qualsevol mena de pèrdua auditiva té un tractament adequat. Cal parlar-ne i trencar falsos mites\nJa és possible que qualsevol infant rebi un tractament adequat si presenta afectacions de pèrdua auditiva. La hipoacúsia és la pèrdua parcial o total de la capacitat auditiva en una orella o en totes dues, i pot ser temporal o permanent. És el dèficit sensorial més freqüent, i quan afecta nadons o nens pot tenir repercussions força importants en el seu desenvolupament global, tant a nivell intel·lectual com emocional, psicomotor o d’adquisició del llenguatge o d’habilitats socials.\nPer això la detecció precoç de la sordesa és fonamental per trobar-hi solucions. Una de les consecucions més importants que s’han dut a terme en aquest camp és el cribatge que permet identificar si els nadons tenen o no una pèrdua auditiva més gran o igual a 40 dB (decibels) i decidir, tan aviat com sigui possible, quin tractament o intervenció terapèutica es pot fer. A Catalunya el cribatge hospitalari per a nounats es va implementar per decret l’any 2010, tant a la xarxa pública com a la privada. “Ha sigut bàsic per detectar-ho amb temps”, afirma la doctora Maria Antònia Claveria, otorrinolaringòloga pediàtrica de l’Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona.\nLa detecció precoç de la sordesa és fonamental per trobar-hi solucions\nLa pèrdua auditiva és una de les discapacitats físiques més comunes. Es calcula que en presenten trenta de cada mil infants, però encara avui “un de cada mil nens neix sord profund, tot i tenir pares oients”, puntualitza Claveria. Les pèrdues que són congènites tenen un origen genètic o hereditari o bé són ocasionades per complicacions durant el part o l’embaràs, com infeccions durant la gestació (la toxoplasmosi o la rubèola), per naixement prematur o per falta d’oxigen al naixement, entre d’altres. Les adquirides tenen poden ser causades per algunes malalties infeccioses que poden patir els infants (meningitis, xarampió o parotiditis), per otitis, per obstrucció del conducte auditiu per taps de cerumen o cossos estranys dins l’orella, per un traumatisme cranioencefàlic, per l’exposició prolongada a sorolls forts o per l’ús de certs medicaments.\nL’Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona és el centre de referència a Catalunya. El servei d’otorrinolaringologia atén cada any 14.000 nens i nenes i fa 1.600 intervencions quirúrgiques. L’equip mèdic és expert en el diagnòstic de la pèrdua auditiva (hipoacúsia) i indica en cada cas quin és el millor tractament. És important subratllar que ja hi ha tecnologia per abordar tots els problemes, siguin congènits o adquirits. De fet, apunta Claveria, “la tecnologia avança més de pressa que l’aplicació en la medicina”.\nEls recursos tecnològics que es fan servir varien segons la localització de la lesió i el grau d’afectació\nEls recursos tecnològics que es fan servir varien segons la localització de la lesió i el grau d’afectació. Els audiòfons, en què l’estimulació es dona per via aèria, són aparells que capten, amplifiquen i adapten els senyals sonors i compensen la pèrdua auditiva. Hi ha també altres pròtesis d’aplicació quirúrgica, com l’implant coclear, l’implant d’orella mitjana, l’implant osteointegrat i l’implant al tronc cerebral. Des de l’any passat el Servei Català de la Salut finança aquest tractament a tots els infants amb hipoacúsia severa o profunda, i dona prioritat als infants de menys de dos anys.\nLa Bruna (a la fotografia) té dos anys i a les 48 hores d’haver nascut li van fer el cribatge neonatal i no va passar la prova. “Ens van dir que podia ser normal, que a vegades quedava líquid amniòtic i era qüestió de temps”, explica Marta Garcia, la mare. Però al cap d’un mes van repetir les proves i no les va passar. “Se’ns va fer tot una muntanya, desconeixíem la realitat que ens esperava”.\nLa seva pediatra va tenir un paper d’acompanyament molt important en aquell moment, perquè argumentava els motius pels quals el cribatge es feia per detectar amb temps “possibles deficiències” i ja els va parlar de moltes solucions. Van ser derivats a Sant Joan de Déu, on la Bruna va ser sotmesa a proves, TACs, ressonàncies i potencials evocats. “Als quatre mesos i mig ja teníem el diagnòstic: hipoacúsia bilateral moderada, que comportava portar audiòfons. Als set mesos ja en duia”.\nLa Bruna porta audiòfons des dels set mesos / Manolo Garcia\nAmb el diagnòstic a la mà, van ser derivats al CREDA (centres de recursos educatius per a deficients auditius), on una psicopedagoga, una audioprotetetista i un equip de logopedes els van explicar de quina manera podien treballar amb la Bruna. Remarcaven que era cabdal poder abordar-ho des de tan petits, perquè l’entrada i assoliment del llenguatge es produeix per via auditiva. Els infants aprenen el llenguatge per audiofonació, és a dir, aprenen a expressar-se a través de l’escolta. L’oïda és l’òrgan que captura els sons, però el cervell els processa i els interpreta. Ja els primers cinc mesos de vida, els nadons comencen a distingir la localització del so i les cadències de les veus i fan els primers balbucejos. “L’oïda és la que fa adquirir el món que l’envolta, identificar els sorolls i recollir la informació”, recorda la doctora Claveria. Si una criatura té alguna deficiència auditiva, inevitablement desenvoluparà amb més lentitud i dificultat l’adquisició del llenguatge, que als tres anys els haurà permès dominar unes mil paraules.\nÉs cabdal abordar-ho des de ben petits, perquè l’entrada i assoliment del llenguatge es produeix per via auditiva\n“Si no haguéssim fet aquest cribatge, probablement fins a l’etapa infantil no hauríem detectat cap anormalitat”. La Bruna hi pot sentir sense els audiòfons perquè la seva pèrdua no és greu, però detectar-la amb temps ha sigut molt important: “Ha fet que poguéssim tenir un seguiment amb sessions de logopèdia, una per setmana des dels sis mesos i, ara que ja ha fet els dos anys, dues per setmana”. Quan comenci l’etapa infantil el seguiment es farà des de l’escola. “Per a un otorrinolaringòleg no hi ha res més frustrant que un nen t’arribi tard”, comenta Claveria. Abans del cribatge “s’acostumava a detectar a l’any i mig o als dos anys, quan s’observava que hi havia algun retard de la parla”. Per això els metges consideren “una eina bàsica i indispensable” el cribatge universal.\nLa sordesa o la pèrdua auditiva és una deficiència que “no es veu ni té cap senyal”, però encara avui està estigmatitzada. “Hem de fer saber que es pot corregir, però també hauríem de poder explicar als infants que hi ha diversitats i diferències!”, explica Claveria, que afegeix: “Tant de bo fos tan normal com entendre per què algú porta ulleres”.\nLa Marta i el Joan no segueixen cap mètode especial per dirigir-se a la Bruna, més enllà de ser respectuosos, parlar-li sempre mirant-la als ulls, a la seva altura i sense alçar el to de veu, “res diferent del que faríem amb les seves germanes”. Creuen que és a les seves mans “normalitzar-ho” i aconseguir que els més petits també ho facin. És cert que també hi ha complicacions afegides, fruit del temps que ens toca viure, com l’ús de la mascareta obligatòria a les escoles, que, vulguis que no, “frena una mica el so i dificulta la lectura labial”. Però, de moment, la Bruna creix i es fa gran com qualsevol altra nena i ara viu aquesta etapa “d’explosió del llenguatge i és espectacular”: “Ens encanta escoltar-la parlar”, diuen la Marta i el Joan. Un moment màgic.\nAlguns consells per a pares i mares\nAcostumeu el vostre fill a mirar sempre la persona que li parla.\nEnsenyeu-li a no interrompre l’interlocutor abans que aquest no acabi la frase.\nFaciliteu que el vostre fill pugui demanar que li repeteixin una frase si no l’ha entès.\nFeu que aprengui a resumir el que ha entès, perquè l’interlocutor sàpiga si ha d’afegir alguna cosa o completar el missatge.\nSi us sembla que no s’ha entès, repetiu la frase amb altres paraules o situeu la conversa. Per exemple: “Ara estem parlant de...”\nCompartiu amb ell que necessita més esforç per concentrar-se que d’altres i que pot ser normal que després de les classes se senti més cansat.\nEncoratgeu-lo sempre i tracteu-lo amb la màxima naturalitat.\nParleu-li amb claredat a una distància d’un o dos metres, o utilitzeu un sistema de FM.\nPareu esment al fet que el nen pugui mirar-vos a la cara mentre li parleu. Així podrà percebre els moviments dels llavis i l’expressió del rostre.\nReduïu els sorolls ambientals o allunyeu-vos de les fonts de soroll. Si el vostre fill usa audiòfons amb micròfons direccionals, orienteu-los de manera que la font de soroll més fort quedi al darrere i la font de paraula davant seu.\nArticuleu les paraules amb naturalitat.\nEls subtítols són una ajuda molt valuosa per mirar la televisió o un film.\nJordi Martí, especialista en rehabilitació auditiva del centre Audio[packs] BCN


18 de febrer de 2020 / 0 Comentaris\n“Cinc llocs amb encant de Turquia” és l’entrada al blog que dediquem a aquest país que tant ens agrada. Sí, som uns enamorats de Turquia. Sempre que podem hi fem una escapada per conèixer alguna petita part del país i cada vegada hem tornat més encantats de la seva cultura i la seva gent.\nEstambul és, sense cap mena de dubte, una de les ciutats més boniques d’Europa. Ho és ara i ho ha estat sempre. Situada en un encreuament de cultures, religions i imperis entre Orient i Occident, reté tot l’esplendor i la màgia dels imperis que bressolà: romà, bizantí i otomà.\n3 – PAMMUKALE\nLes terrasses de travertí blancs i les càlides piscines de Pamukkale, pengen de la vora d’un vessant escarpat que fan d’aquest lloc un dels més visitats de Turquia. Pamukkale significa castell de cotó en turc, i el nom descriu perfectament el meravellós paisatge. A la zona es pot troben també les ruïnes de la ciutat greco-romana de Hierapolis. Tot plegat fa que aquesta zona sigui Patrimoni de la Unesco. Amb més de dos milions de visitants anuals, també és l’atractiu més visitat de Turquia. Però aquest volum de visites ha fet creixer també el nombre d’hotels, els quals utilitzen aquesta aigua per omplir les seves piscines, fent que les terrasses de travertí comencin a buidar-se. Així que val la pena visitar-ho aviat, perquè de no posar remei, aquest meravellós paisatge desapareixerà.