Mireia Monfort: “Hem de mirar de no arribar al punt que ha arribat Barcelona” | El Llobregat\nBaix Llobregat, Parlem-ne, Societat\nMireia Monfort: “Hem de mirar de no arribar al punt que ha arribat Barcelona”\nmiércoles 05 de julio de 2017, 22:36h\nEl sector turístic del Baix Llobregat continua amb la seva projecció i així ho avalen les dades: l’ocupació turística ha registrat els millors resultats dels darrers 8 anys amb una mitjana de 75,85% a l’any 2016, xifra que augmenta a l’estiu fins el 87,5, sent la més important de la demarcació; el turisme de negocis es consolida i ja arriba al 52% del total; i el 15% de les empreses del Baix desenvolupa activitats turístiques.\nEn aquest sentit, la persona en pilotar el futur del turisme al Baix Llobregat és Mireia Monfort, consellera del Consorci de Turisme al Consell Comarcal. Regidora per ERC a Olesa de Montserrat des de l’any 2007, la seva activitat professional està lligada a l’àmbit de la comunicació, la publicitat i el màrqueting. Va ser l’editora de la guia ‘On anem?’ i co-editora de ‘ElMONserratí’.\n-Quin és l’estat de salut del turisme al Baix Llobregat?\n-És boníssim. Fa molts anys que es treballa perquè el Baix Llobregat canviï de mentalitat i deixi de ser aquella comarca únicament industrialitzada per ensenyar els seus atractius, que són molts i que nosaltres mateixos, sovint, no som conscients de la seva riquesa. L’augment del turisme a Catalunya i, sobretot, el estar al costat de Barcelona –per un turista no existeixen les fronteres un cop aquí- ens ha ajudat en aquest posicionament.\n-Amb l’enfortiment del Consorci, han notat aquest canvi de mentalitat?\n-Els primers que hem d’estimar el Baix som els propis ciutadans. I sí, això ha patit un canvi i una evolució important. Si nosaltres mateixos no creiem que el que tenim és digne d’admirar, mai serem capaços de vendre’l. La gran força del Consorci és que, realment, creu en les moltes possibilitats, de nord a sud, que té la comarca. Ha ajudat molt, també, el sector privat que ha posat molt per adequar aquesta imatge als temps que vivim.\n-Li convé al Baix Llobregat jugar la carta de Barcelona?\n-I tant. A tothom. Els segells són tot marca Barcelona. El que vens fora de les nostres fronteres és Barcelona.\n-Com definiria el model turístic del Baix?\n-Tenim diversos tipus de turisme i el que treballem, des del Consorci, són diferents línies. Destaca el turisme de reunions, que ja representa el 52% i que està creixent molt en nombre d’estades per les mateixes fires de Barcelona o L’Hospitalet. Però hem de poder oferir altres possibilitats; és a dir, moltes empreses ja coneixen Barcelona com a capital i necessiten donar altres valors o incentius a les seves reunions. Aquesta és la nostra possibilitat de créixer: a banda d’aprofitar els esdeveniments que es produeixin, generar aquest model i augmentar cada vegada més aquestes estades oferint coses que Barcelona no pot oferir.\n-El caràcter heterogeni del territori és el seu principal valor?\n-És una molt gran oportunitat. No sé si seria la única, però el fet d’oferir aquesta diversitat ens situa en un punt molt important entre les comarques. Altra cosa que també ens acabarà aportant i augmentant aquest turisme és la via blava del Llobregat. El riu no separa ni divideix, marca un recorregut que diu com són des de la muntanya a la platja. Tenim, per tant, moltes oportunitats que les hem de saber aprofitar. La salut del turisme és molt bona, però allò que podem aconseguir és millor. Hem de ser capaços d’aprendre del que passa a Barcelona, que va per davant, i gestionar-ho de la millor manera sense la necessitat d’expulsar turistes.\n-Algun municipi, com Castelldefels, reclama la gestió local de la taxa turística. Com ho veu?\n-El municipi no hauria de recaptar íntegrament la taxa turística. Va néixer per captar públic estranger i per fer-ho cal fer inversions. Si les fem de manera individual, no repercuteix a tota Catalunya. Després, la força com a municipi no és la mateixa que la de la Generalitat. És bo que aprenguem a tenir una visió més exterior i no tant local. Si aprenem a treballar tots de manera conjunta ens beneficiarem tots.\n-Ha vist falta d’inversió al Baix Llobregat?\n-Ara hi ha canvis en quant a les aportacions que es fan de la taxa turística i el que rebran els municipis, que augmentarà, respecte el que es queda la Generalitat. És important que els municipis la sàpiguen gestionar bé amb aquesta visió supramunicipal i de comarca.\n-Atraure el turista estranger és el repte pendent del territori?\n-És un dels reptes. Ja es fa a partir de campanyes i cada vegada ens hem d’especialitzar més. Al turista estranger no li pots vendre només una cosa. Per tant, novament, és important aquest esperit supramunicipal i, també, sobre els que ja venen, com els turistes del sud de França, doncs, fer més pressió. Assistim, en aquest sentit, a moltes fires, amb una agenda tancada, per oferir diferents productes de la comarca.\n-La campanya del ‘Supermes’ hem vist que funciona molt bé pel turisme familiar. Es possible anar a contracorrent i apostar pel territori, prescindint del turista estranger?\n-És totalment compatible. El ‘Supermes’ ens ajuda en dues coses: d’una banda, la visió dels propis baixllobregatins a conèixer millor la seva comarca i, per tant, si la coneixes la podràs vendre millor com a ciutadà; i, per una altra banda, donar-la a conèixer a la gent que viu a Barcelona i a Catalunya, que també necessita gaudir de l’oci al voltant seu. Això és totalment compatible amb que facis campanya amb públics com el de Alemanya o el sud de França, que ja t’estan visitant i que el que has d’aconseguir és que les pernoctacions siguin més importants. Són públics que, en el segon cas, poden venir en cotxe, repeteixen, són d’un turisme molt familiar i gaudeixen molt de la natura i de les vies verdes que ells tenen. Per això, la línia blava significarà un canvi molt important.\n-Parlant de medi ambient, li preocupa que, precisament en el millor moment de les nostres platges, continuïn perdent amplada?\n-Ens ha de preocupar i ocupar a tots, i no em refereixo només als municipis que tenen costa. La fragilitat del nostre entorn fa que tots els fets ocorreguts tinguin una conseqüència. El litoral és una franja molt dèbil de la nostra comarca i qualsevol acció o inacció té repercussions.\n-Hi ha una correlació directe entre les actuacions al litoral de Barcelona, amb la construcció, per exemple, de dics submarins, amb el desgast de les nostres platges. Tot i que es draga sorra de Port Ginesta es veu que no és suficient.\n-Per això sóc molt pesada amb la necessitat de treballar conjuntament. Potser aquelles obres eren necessàries, però, també, era necessari tenir en compte que el que hi ha al costat pot sortir afectat. Cal matisar que, també, és veritat que ara hi ha més informació sobre les repercussions. En tot cas, ara que ja hem aprés que es podia haver fet millor, siguem capaços de no reproduir els mateixos errors.\n-Està el Baix Llobregat al servei de Barcelona?\nNo. Ni Barcelona al servei del Baix Llobregat. Hem de ser capaços de gestionar-ho conjuntament.\n-Té sentit plantejar al Baix Llobregat el debat que va iniciar Barcelona a l’inici de mandat?\n-No amb l’afectació tan directa com ells, però sí que és important tenir-lo per prevenir. Hem de ser capaços de veure i gestionar els pisos de lloguer a l’estiu o la problemàtica amb els transports que ja tenen una afectació. Per tant, hem de mirar de no arribar al punt que ha arribat Barcelona.\n-Hi ha ‘inputs’ de que si no es fa res s’arribarà a aquest, diguem-ne, col·lapse?\n-Costa de definir-ho –no diria col·lapse-, però, efectivament, si ja hi ha petites mostres, doncs, aprenguem i intentem solucionar-ho.\n-Un dels temes a tenir present és el dels pisos turístics.\n-No tenim el problema que té Barcelona, però estem anant cap allà. I això és el que hem de ser capaços de frenar. Estan començant a sortir i, per tant, no són encara un problema; aturem-ho, doncs, abans de que sí sigui un problema de veritat.\n-Apuntava en la importància del turisme de negocis. Hi ha el perill que els turistes pernoctin aquí, però que marxin a Barcelona a gastar, mentre que el Baix pateix els problemes, per exemple, de mobilitat?\n-Aquesta és una de les nostres tasques. El fet d’oferir no sols on pernoctar sinó activitats per fer. Tenim certes mancances de mobilitat, no de la comarca en relació amb Barcelona, sinó en la mobilitat entre els nostres municipis. Si volem oferir que facin més despesa al territori, necessitem que es puguin moure pel territori; i ho faran en transport públic. Tenim detectades les mancances i el que treballem molt –ara hem fet un nou mapa- és el poder oferir diferents possibilitats i recursos de fàcil consum.\n-El Baix destaca, entre altres, pel seu perfil poliesportiu que ha obert la via al turisme esportiu.\n-El que passa en el tema del turisme esportiu, que hem començat a treballar des de fa relativament poc i en el que hi ha molt camí per fer, és que les estades es produeixen a Barcelona i nosaltres només rebem l’autocar fins a la piscina ‘x’ que fa l’esport i, per tant, només hi ha gestió d’un equipament, mentre que l’altre possibilitat és que tot sigui aquí. Tenim una oportunitat a aprofundir per gestionar tot això i buscar col·laboracions en aquest sentit. Ens ajudaria molt comptar amb el Barça, l’Espanyol...\n-On també hi ha hagut una revolució és en el tema gastronòmic. No sé si es trasllada al món turístic?\n-Cada vegada hi ha més interès i, en aquest sentit, és molt important l’aposta que ha fet el sector privat de la restauració pels productes del Parc Agrari i de temporada. Una cuina tradicional, però també de les més innovadores. Quan vaig començar, fa dos anys, hi havia 30 restauradors adherits a la campanya de ‘Sabors de l’Horta’ i ara estem al voltant dels 50. I en augment. Tenim productes tan distingits com la carxofa Prat, el ‘potablava’, l’espàrrec de Gavà, les cireres, l’oli o, fins i tot, la pròpia ‘Ratafia’ de l’avi Guillem, que és d’Esparreguera i que va guanyar un dels premis a la millor ratafia. Tenim productes espectaculars i els restauradors ajuden a posar-ho en valor.\n-Quins són els reptes de futur del turisme al Baix Llobregat?\n-Tenim molts, però, sobretot, posar en valor la riquesa que tenim a la nostra comarca i, des del Consorci, fer-ho de manera coordinada amb els ajuntaments, que són a qui ens devem, però, també, amb la resta d’administracions per evitar els problemes que hem comentat, detectar-los i resoldre’ls. Tenim una oportunitat que aportarà molt de benefici, riquesa i llocs de treball a la comarca com és la Via Blava. Ens ajudarà a definir, al llarg del seu camí, què és el que trobaran als diferents municipis del Baix Llobregat. III\n961 | Xavier - 07/07/2017 @ 22:06:03 (GMT+1)\nMolt entenedora e interesant, s'agraeix la visió col·lectiva i el interès en un front comú en el futur de la comarca o aviat comarques germanes baix-montserrati.


Per què seguir sotmesos a la barbàrie i la guerra imperialista? | PCPC\nCatalunya forma part de la Unió Europea (antiga CEE). Aquesta és una estructura formada entre Estats europeus, la qual sorgeix dels interessos econòmics de les grans empreses europees (VW, Renault, Deutsche Bank, Parmalat, Aldi, Carrefour, BNP-Paribas, Citröen, Suez-Agbar, AXA, Bayer,…). També EEUU té molts interessos en tenir un mercat europeu “estàndard”, amb regles econòmiques i polítiques uniformes, i té organismes com l’FMI per controlar-ho. Els grans promotors de la UE són França i Alemanya, històrics patrocinadors de la CEE (el Mercat Comú).\nLa UE és una unió política i econòmica amb el fi d’augmentar la taxa de benefici de les empreses monopolístiques europees i nord-americanes, i per tant, una estructura pensada per explotar encara més els treballadors europeus. Tota política europea dissenyada a Brussel·les, la seva seu, està pensada per destruir i arrabassar conquestes obreres i sotmetre els països i la seva mà d’obra als interessos dels empresaris europeus: una nova divisió interna del treball. Grècia ha estat un exemple paradigmàtic.\nLes polítiques dels Governs (amb el consens de tots els partits parlamentaris, antics i actuals) és mantenir i obeir les decisions de Brussel·les, Berlín i París, amb lleus diferències però un objectiu comú: estar integrats a aquesta maquinària d’explotació i opressió que decideix directament sobre les nostres vides.\nLa UE no es pot reformar. Ens van prometre prosperitat i lliure mercat; ens van prometre que podríem formar part del paradís. Però en comptes d’això, ens van donar engrunes de pa (fons FEDER) per matar bestiar, tancar empreses, fugir capitals, tancar mines, privatitzar empreses públiques i mal vendre-les a capitals europeus…i arrabassar ingents drets socials i laborals, cosa blindada per Lleis que no es poden tocar gràcies a la “Santa” Constitució Europea. Ni tan sols tenim capacitat d’emetre moneda, cosa que s’ha arrogat el Banc Central Europeu!\nExemples d’això n’hi ha a cabassos: reformes laborals, privatitzacions com Telefònica o SEAT; quotes de producció lletera o vinícola; tancament d’empreses (Euskalduna, Cadis); de les mines d’Astúries i Cercs…\nTambé formem part de l’OTAN (una cosa va amb l’altre…), institució militar, braç armat de l’imperialisme nord-americà, al qual està subordinada la UE. L’OTAN és la responsable avui de les agressions a pobles sobirans com Líbia, Iraq, Afganistan o Síria; tal com ahir van ser Vietnam o Iugoslàvia. Al respecte, són preocupants les darreres informacions al projecte de convertir una Catalunya independent en una base militar, i ser un país que fabricarà helicòpters de guerra per l’OTAN. Segons declaracions de Santi Vidal, Catalunya tindrà una fàbrica d’indústria de guerra militar -especialment helicòpters- que intervindran directament en conflictes “humanitaris”. Els comunistes ens preguntem: existeixen els conflictes humanitaris?\nTambé és preocupant l’interès en implantar una cultura del joc a casa nostra -beneïda per la UE-, on casinos i una més o menys disimulada tendència al prostibulisme es veu a l’horitzó. Aquest és el futur que ens estan dissenyant els burgesos catalans i oligarques de la UE i EEUU, amb un clamorós silenci de l’esquerra reformista acomplexada i/o processista: base de la OTAN, maquinària de guerra, turisme de baix nivell, joc, “cases de barrets” i zones franques de mercaderies travessades pel corredor mediterrani.\nHem de sortir de l’OTAN, hem de refusar l’imperialisme: no a la Guerra Imperialista, no més vides per interessos econòmics i geopolítics! Hem de dir NO a la Unió Europea, NO a l’FMI dels EEUU, no a l’imperialisme ni al capitalisme!\nTrenquem amb l’OTAN, la UE i l’FMI!\nper què? principal\t2017-07-10


Raimond Blasi: "El turisme és necessari i vital per a Barcelona. I tornarà" - RÀDIO COMERÇ\nL’ex regidor de comerç de Barcelona, Raimond Blasi, ha analitzat la situació del comerç de proximitat després d’uns mesos de pandèmia. Segons Blasi, el comerç de la ciutat ha demostrat la seva resiliència i adaptació a la situació al llarg de tot aquest temps, tan en la digitalització progressiva com en l’adopció de les mesures de seguretat.\nEn aquest sentit ha volgut també fer esment a situacions de la vida quotidiana de la ciutat, en que és més complexe mantenir les distàncies, com el transport públic, mentre s’exigeixen en altres llocs com la restauració. A més, creu que Barcelona ha de seguir vivint del turisme, que és fonamental per a l’economia de la ciutat, i que tard o d’hora haurà de tornar. “És moment també per treballar cap a un turisme de qualitat”.\nJosep Bou: “Fins al setembre del 2021, el comerç patirà”\nNúria Beltran: “L’Administració es fascina pels gegants tecnològics i menysté la tasca del comerç urbà”\nNúria Beltran, economista i experta en retail, ha lamentat en una entrevista a Ràdio Comerç que les Administracions Públiques trobin fascinants les implantacions al territori dels gegants tecnològics del comerç i que...\nFermin Villar: “La ciutat del Mobile té 32 telèfons obsolets a la Rambla. Fem 1600 dies tard”\nAmics de la Rambla ha iniciat una campanya per reclamar a les administracions que iniciin les obres de remodelació previstes per al conegut passeig barceloní, i que ja duen 1600 dies de retard. Per això, dijous passat...\nOriol Paré: “El retail ha d’anticipar-se a la venda del client per quan aquest vingui a la botiga”\nL’exercici de la venda no es redueix a la transacció mateixa consistent a l’adquisició d’un producte. Oriol Paré, retail project manager, recorda que els comerciants han d’anticipar aquesta...\nGalí i Domínguez: “El comerç local ha de ser el principal interessat en la distribució sostenible”\nSalva Vendrell: “El Govern ha tingut 7 mesos per poder evitar un nou tancament”\nLaura Pérez: “Hi ha molt de psicòleg darrere el botiguer de proximitat”\nÓscar Ramírez: “L’urbanisme ideològic ha perjudicat el comerç de Barcelona”\nJoaquim Deulofeu: “Cal un pla d’emergència per a alguns sectors del comerç”\nJordi Tarragona: “Cal evitar que el relleu en l’empresa familiar estigui viciat pel xantatge emocional”


Shanghai - viatge amb la familia\nPujat per dolors penalba ( Shanghai )  - 2016-06-14\nHola bon dia,rnrnsom dues famílies catalanes, que l'any que ve 2017 volem visitar xina.rnEstem acabant de fer la ruta i necessitem ajuda d'algú que estigui aquí.rnDesde varies webs catalanes m'han donat aquest forum coma bon contacte.rnAlgú podria ajudar-nos a preparar bé la ruta i trobar-nos guies de llengua catalana o castellan?rnrnMolt agraïda\nShanghai - Bon dia!\nPujat per Agnes ( Shanghai )  - 2014-09-24\nHola! Som en Guillermo i jo, l'Agnès!\nEn Guille ha trobat una feina molt xula a Shanghai i pugem els dos a provar sort i, si mes no, a conèixer la ciutat!\nDe moment jo pujo amb visat turista un o dos mesos i després ja veurem! Però en Guille es queda, així que si algú sap d'alguna habitació? Pis? o simplement orientar-nos una mica?\nTambé estarem encantats de quedar si algú s'anima!\nShanghai - Tai Txi a Xangai\nPujat per Guillem Bernado Gil de Bernbé ( Shanghai )  - 2014-08-03\nEssent a Xina haureu vist Tai Txi pels parcs...i potser ho voldrieu provar? El qui vulgui té la oportunitat a l'espai 9clouds, a la French Concession. I durant aquest agost hi haurà un català, o sigui jo, conduint les classes. Extrany, pero cert.\nI per al dissabte 9 d'agost, de 11:00 a 13:00, un petit taller introductori "low cost".\nPots trobar la infomacio de l'espai a www.9clouds.ch, i sobre mi i el Tai Txi a www.gbtaiji.com, i consultar-me a gbtaiji@gmail.com\nI si tan sols tens ganes de xerrar una estona en català, doncs fem una cerveseta...\nShanghai - vot virtual\nShanghai - Busquem AYI\nPujat per Hugo AGUADO ( Shanghai )  - 2013-08-21\nEstem buscant una AYI a temps complet per el primer de setembre (per cuidar de la nostra mainada, netejar de la casa, cuinar, etc...).\nSi per casualitat coneixeu una família que torna cap a Europa i que deixa la seva, us deixem les nostres dades de contacte :\n• Email: hugo.aguado@gmail.com\n• Mòbil: 186 0211 7758.\nMoltíssimes gràcies per la vostra ajuda.\nShanghai - NOU DIARI DIGITAL CERCA PERIODISTES VOLUNTARIS\nPujat per Adrià Santasusagna  - 2013-08-20\nNOU DIARI DIGITAL CERCA PERIODISTES VOLUNTARIS\nel meu nom és Adrià Santasusagna i sóc estudiant de periodisme. Amb uns companys hem decidit emprendre l'aventura de crear un diari digital i oferir una visió pròpia del món actual. El diari, que enceta una nova etapa aquest 11 de setembre, estem buscant persones arreu del món perquè col·laborin en aquest de manera desinteressada.\nEns adrecem a vosaltres per preguntar si algú de vosaltres li agradaria escriure de forma setmanal, quinzenal o mensual (segons les vostres disponibilitats) sobre la situació actual al vostre país de residència.\nEls interessats podeu comentar el post o enviar-me un correu a adriasantasusagna@lanoticia.cat\nPujat per Gloria Mosquera ( Shanghai )  - 2013-04-30\nSóc la Gloria, i d'aquí a 4 dies aniré a viure a Yiwu, una petita ciutat\nprop de Shanghai (300km.), durant 6 mesos.\nM'agradaria saber si algu està aquesta ciutat, o bé si paso\nalgun cap de setmana a Shanghai poder tenir l'ajut d'algun\nA part, tinc algun problema amb el Visat. Potser em podeu donar\nalgun consell pràctic de què puc fer.\nShanghai - Enquesta per treball de recerca\nPujat per Eva Prosper ( Shanghai )  - 2013-04-24\nLa Martina necessita que omplim una enquesta online per tal d'acabar el seu treball de recerca. Així que pel que no sigui molèstia, aquí la teniu\nhttps://docs.google.com/forms/d/1MowvxiX bscP9oGi3CfxyHDFP_k2wwTD_LgkDLZUV1Io/vie wform?sid=38f31e09ece33f2e&token=XYYPIz4 BAAA.YH-cJQyBJVnsruBBaf3dOQ.7hRhEYJZODL0 icZJd6tP2w\nShanghai - HOLA A TOTS!!!\nPujat per Laura Molina ( Shanghai )  - 2013-03-15\nHola a tothom!! Com va per Shanghai??? Em dic Laura i soc de Barcelona. Porto ja fa cosa de un any vivint entre Barcelona i Shanghai. Desgraciadament tots els meus contactes han tornat a Barcelona, o sigui es com si tornés a començar de nou. Si algú te interés en quedar algun dia per fer una birra o algu aqui estem :). Salutacions a tots!!!!!!!! *Laura*


El país gaudeix d’una revetlla de Sant Joan sense incidents importants\nA Catalunya és on s'han registrat més intervencions amb 59 detinguts i més de 800 atesos pels serveis mèdics\nActualització: 24.06.2021 - 12:46\nLa revetlla de Sant Joan ha estat relativament tranquil·la arreu del país, tot i ser la primera gran festivitat després de mesos amb dures restriccions contra la covid-19. A Catalunya, els bombers han atès 763 incidències, la majoria de les quals incendis en contenidors i mobiliari urbà arran del mal ús dels petards. Els Mossos han detingut 59 persones i el SEM n’ha atès 857.\nBALANÇ REVETLLA DE SANT JOAN#bomberscat atenem 763 entre les 20h i les 08h d'aquest matí. Principalment, incendis de contenidors i de mobiliari urbà. La majoria de serveis, concentrats a l'Àrea Metropolitana de Barcelona.\nNota de Premsa: 👉https://t.co/N6dAqJdxcd\n— Bombers (@bomberscat) June 24, 2021\nEls incendis més destacats han estat a Cassà de la Selva, on el foc de diversos contenidors ha afectat la façana d’un edifici, mentre que a Vic s’ha cremat completament un vehicle. D’altra banda, a Terrassa el foc d’una desena de contenidors també ha cremat parts de quatre vehicles.\nA les platges de Barcelona és on s’han registrat les principals aglomeracions amb un total de 25.000 persones gaudint de la revetlla. De totes maneres, la xifra és molt inferior a les 60.000 de l’any 2019. L’ambient ha estat en tot moment lúdic i no s’han produït incidents.\nAra bé, els Mossos d’Esquadra investiguen una agressió homòfoba al districte de Gràcia de Barcelona. La parella de nois que han estat víctima de l’agressió han estat traslladats a l’hospital per contusions, mentre la policia en cerca ara els autors. D’altra banda, els Mossos han intervingut també en una festa il·legal al carrer Veneçuela de Barcelona, amb un total de dos detinguts, trenta-nou denunciats per incomplir les mesures contra la covid.\nPel que fa al País Valencià, la conselleria de Justícia ha informat que la policia de la Generalitat han detingut a dues persones i han sancionat divuit establiments per vulnerar les restriccions contra la pandèmia. Així mateix, la policia ha presentat trenta-sis denúncies.\n🚔 Balanç d’actuacions de la Policia de la @generalitat durant la revetlla de #SantJoan2021\n🍽 18 establiments sancionats dels 270 controlats o inspeccionats\n👮♀2 persones detingudes\n✍36 actes de sanció pic.twitter.com/A0spqSCTJO\n— GVA Justícia, Interior i Adm. Pública (@GVAjusticia) June 24, 2021\nSegons que ha informat el 112, els serveis d’emergències han atès 2.926 trucades, de les quals el 53% eren per incidents sanitaris i el 21% per incidents relacionats amb la seguretat. A més, els bombers han hagut d’intervenir en un parell d’incendis de vegetació a Borriol i Castelló.\nPel que fa a les Illes, la revetlla també s’ha viscut amb tranquil·litat. A Palma i Ciutadella s’han vist les principals aglomeracions i entrompades. Tanmateix, els serveis d’emergències no han hagut d’intervenir en incidents rellevants. De fet, les policies locals d’ambdues ciutats han destacat l’esperit festiu de la nit i ha assegurat que només han intervingut per controlar les aglomeracions i dissoldre’ls de manera pacífica a la matinada.\nEl Pla de Ciutadella a vessar. Centenars de joves es concentren de festa, una bona part incomplint les mesures anti Covid-19. pic.twitter.com/RlgHoXxwq0\n— Margalida Solivellas (@margasoli) June 23, 2021


Origen i actualitat - Cudié Catànies\nJosep Cudié comença a treballar com oficial de primera a la pastisseria Joan Trens i Riba, un edifici històric conegut com Cal Catani de Vilafranca del Penedès. Aquesta pastisseria era molt coneguda, ja que hi feien xocolata a la pedra.\nA la Pastisseria Trens comença a elaborar un assortiment de bombons, que era la tendència de la xocolata a París. Un d’aquests bombons era de Cro-crem. Aquest bombó va agradar tant que sempre estava present en els assortits que Josep Cudié creava.\nJosep Cudié, s’estableix pel seu compte en un petit obrador, allà només es dedicava a fer bombons, entre ells els Cro-crem.\nJosep Cudié registra la marca Cro-crem i Catània ja que una part important de la seva producció era la Catània.\nComencem a exportar fora d’Espanya.\nInici de la 3a generació amb esperit creatiu i innovador conservant el secret familiar de l’elaboració de totes les varietats de bombons de xocolata.\nEns traslladem a unes innovadores instal·lacions amb més capacitat i infraestructura.\nOferim una àmplia gamma de bombons assortits.\nPresentem la botiga on line www.cudieshop.com\nObtenim l’acreditació de Seguretat Alimentària ISO 22000, que garanteix la innocuïtat en tota la cadena alimentària.\nLlancem al mercat una nova col·lecció de Bombons Gourmet amb sabors sorprenents.\nJa exportem a més de 20 països diferents (Alemanya, Holanda, Àustria, Suècia, Romania, Dinamarca, França, República Txeca, Estònia, Rússia, Xina, Japó, Austràlia, Corea del Sud, Estats Units, Canadà, Illa Martinica, Qatar, Aràbia Saudita, Emirats Àrabs Units, Sud- Àfrica).\nInaugurem un nou concepte de botiga Cudié a Vilafranca del Penedès.\nInaugurem una nova botiga Cudié a Vilanova i la Geltrú.\nInaugurem una nova botiga Cudié a Barcelona.\nL’elaboració de les Catànies® és el secret millor guardat de la família Cudié. Una fórmula única que conserva la seva exclusivitat gràcies a la combinació de l’exquisida ametlla marcona mediterrània i la recepta familiar secreta del praliné blanc.\nL’original recobriment que afegim a l’ametlla, és el gran secret de la família. Una recepta guardada generació rere generació, gràcies a la composició única de la qual, s’obté el buquet tan característic de la Catània®.


L'Ajuntament prepararà un "pla B" per Les Santes 2021 | Mataró Audiovisual\nRedacció dc., 29/07/2020 - 12:59\nL’Ajuntament començarà a preparar les Santes del 2021 aquest mes de setembre. Unes Santes que s’hauran de planificar amb diversitat d’alternatives tenint en compte que la pandèmia deixa un panorama incert de cara a l’estiu que ve. Així ho ha anunciat el regidor de cultura Xesco Gomar en una entrevista amb Mataró Audiovisual, en la que ha destacat que aquest any s’ha hagut d’organitzar en funció de com anava evolucionant la situació, però de cara a l’any vinent no hi haurà excuses per planificar la festa major que s’adapti al context que es derivi del coronavirus.\nPrecisament, aquest any l’Ajuntament havia posat sobre la taula el “Mataró s’enlaira” davant la impossibilitat de celebrar Les Santes tal com les coneixem. Però els rebrots que s’estan produint a diversos punts del país i la situació d’alt risc de rebrot en la que es troba la comarca del Maresme han portat a ajornar sine die aquesta proposta alternativa. Un acte que va ser concebut com un homenatge a totes les persones que estaven a primera línia durant l’estat d’alarma.\nDes de l’Ajuntament també s’ha volgut agrair als mataronins i mataronines el respecte i responsabilitat generalitzats que hi ha hagut durant els dies en què s’hagués hagut de celebrar la festa major de Les Santes.


Casa de VbN: 08/08\nParadoxes americanes. L’arribada del Gustav coincidint amb la convenció republicana fa que un huracà entri en campanya electoral en una curiosa paradoxa meéto-política. Als EE UU tot és possible.\nSi no hi ha destrosses greus com amb el Katrina, els republicans ho podran aprofitar per maquillar un dels desastres més clamorosos de la seva administració. Passi el que passi, l’anunci de que Bush no anirà a Minessota per quedar-se al comandament de la crisi segur que ha fet respirar McCain, que el que menys vol és quedar retratat com l’hereu Riera; hipòtesi principal de la campanya dels demòcrates. La pia governadora d’Alaska deu estar resant perquè el Gustav passi pel Mississipí, i mira que els agradaria als d’Obama fer un spot amb president i candidat republicans abraçant-se.\nPolítica al marge, les autoritats dels estats del sud, castigats cruelment pel Katrina fa tres anys i amenaçats ara, tant els fa McCain com Obama; no se’n refien de les actuacions que ha fet l’administració federal, que durant anys i panys ha tingut aquella zona abandonada i, com que saben que sempre bufa sobre ventat, evacuen.\nDit a El Món a RAC 1 el 01.09.08\nPublicado por Rafael Vallbona a diumenge, d’agost 31, 2008 Cap comentari:\nNo cal ser delegat de la Generalitat per saber que les nuclears fan el que els dona la gana; mireu si no qui són els seus propietaris, Endesa, Unión Fenosa i Iberdrola, i ja em direu si no estan acostumats a torejar-se governs, opinió i ciutadans de manera pública i notòria.\nEl que passa era és que, com que en poques setmanes hi ha hagut pana a tres centrals (Ascó, Cofrents i Vandellòs), i hi ha psicosi general de que tot peta, el Consell de Seguretat Nuclerar ha decidit avançar la reunió amb els del poder nuclear que tenia prevista per a finals d’any, per a finals de setembre i així tots ens quedem més tranquils, i enganyats, és clar.\nCreure i voler fer creure que per avançar un encontre tres mesos la seguretat de les nuclears millorarà és d’una candidesa infantil. Creure i voler fer creure que unes anàlisis radiològiques més exhaustives mostraran la veritat dels nivells de contaminació de les zones pròximes a les centrals és voler fer passar amb raons una ciutadania que, sense manifestar-se radicalment contrària a l’energia nuclear, si no seria més curosa en el consum, si que vol que sigui tot el segura possible i ara, al nostre país, no ho és.\nDit a El Món a RAC 1 el 26.08.08\nPublicado por Rafael Vallbona a dilluns, d’agost 25, 2008 Cap comentari:\n22 milions d’euros són molt o són molt poc, depèn de qui els hagi de pagar. Per a vostès i per a mi són tant que aniríem a la presó per morosos, ara, per als amos de la central d’Ascó són quatre rals al costat del benefici que els reporta la seva explotació. O sigui, que tot i la sanció, arribat el cas i sospesats pros i contres, crec que no dubtaran ni un instant a repetir l’actuació negligent que va provocar les fuites i, el que és realment greu, a amagar-ho a les autoritats. És el que te ser un poder fàctic, fas el que vols i que els poder públics s’hi posin fulles (fulles mortes per la radiació, és clar).\nAixò no és cap novetat, és clar, el que és sorprenent és que aquests poders públics, ara que tenien la paella pel mànec, s’hagin arrugat i hagin limitat la seva actuació a una simple sanció econòmica, i recalco simple.\nEl que ha fet la central d’Ascó és un autèntic atemptat a la seguretat pública. N’hi ha a qui, per menys, el fiscal els demana anys i panys de presó. Pels d’Ascó, per contra, ni una mala querella criminal.\nQuan torni a néixer me dedicaré a les nuclears, com a energia no se si és segura, però com a negoci és rodó.\nDit a El Món a RAC 1 el 19.08.08\nPublicado por Rafael Vallbona a dilluns, d’agost 18, 2008 Cap comentari:\nL'any 2003 vaig tenir l'honor de ser el pregoner de la Festa Major de Gràcia. Com que llavors no tenia bloc hi ha poca gent que hagi pogut llegir el text complert, tot i que van ser moltíssims els que el van escoltar a la Plaça de la Vila (ex Rius i Taulet). Pels que em vau escoltar aquell calorós dia, pels que estimeu Gràcia i pels que me l'heu demanat en alguna ocasió, aquí el teniu penjat.\nAmb aquesta simbòlica acció, a una setmana del començament de la festa major, vull retre el més sentit homenatje a l'enyorat Albert Mussons, memòria de la vila.\nDones i homes de Gràcia, gent de casa seva i de casa d’altri, veïnat de tota la vida i nouvingut, passavolants, autoritats i éssers vius en general:\nAra mateix no sé si estic emocionat, com correspon a l’honor que m’heu concedit de ser el pregoner de les festes, o mort de por perquè se suposa que la meva oratòria ha d’acontentar una mica a tothom sense convèncer ningú. Vull dir que, de fet, el que s’entén per un pregó postmodern (els que van posar de moda pregoners professionals com Salvador Alsius, Núria Feliu o Pere Tapias), consisteix bàsicament a nedar i guardar la roba; dir algunes obvietats que sempre fan de bon escoltar sobre la bellesa i hospitalitat del poble, vila o llogarret pregonat, posar-hi un toc de sentimentalisme antropològic (si hi surten família o animals el triomf està garantit), afegir-hi un pols de sal i un punt d’humor lleugerament suat, quatre dades històriques tretes de l’Enciclopèdia Catalana i acabar-lo amb un rodolí lamentable o un vers d’en Verdaguer, que com que s’havia patejat el país del dret i del revés, sempre tenia una quarteta a punt de qualsevol racó de Catalunya.\nPerò amb el temps, la tele i les presses de la vida moderna, els pregons s’han acabat convertint en monòlegs i alguns barris i pobles en una mena de club de la comèdia o alguna altra cosa per l’estil.\nAquest pregó, ho sento pels descontents habituals que potser ja tenien a punt l’atzagaiada i el tret al pregoner, no serà ni ensucrat, ni políticament correcte i potser ni tant sols retòricament homologable. O sigui que demano disculpes per endavant, o no, i tiro pel dret.\nÉs relativament fàcil parlar de la Gràcia mítica que entre tots hem contribuït a fer. La vila cosmopolita, oberta als quatre vents del món, rica, plural, culte i diversa que a tots, gent de sempre, acabats d’arribar i fills en la diàspora com el que us parla, ens enorgulleix. Vist des d’aquest punt, Gràcia és el mirall on Barcelona sovint ha buscat la seva pròpia metàfora quan ha calgut sortir al carrer per vindicar la dignitat de la classe treballadora, per exigir els drets polítics i nacionals tants anys arrabassats, o quan ha estat precís treure pancartes i fer sonar cassoles contra les absurdes guerres de l’imperialisme. Sempre que ha calgut, en totes les ocasions presents i històriques, de la Setmana Tràgica a l’Iraq, la gent de Gràcia, les entitats, les cases particulars, les places i els carrers, han estat avantguarda ciutadana contra la injustícia i a favor dels drets col•lectius. És per això que la vila té aquesta aurèola mítica de territori de llibertats, de cruïlla de camins on tothom hi és benvingut, d’espai on el nou i el vell encanten i enamoren, com deia el mestre Foix, i de país petit i íntim que sedueix i es fa admirar.\nAixò és cert i innegable. Com és igualment cert que, el que ha costat anys i panys de construir, es pot desfer en un tres i no res. D’això vull parlar ara, del deure i el dret que tenim totes i tots a mantenir i ampliar el mite vivent de la vila de les llibertats i la convivència. Aquest és el principal patrimoni que té Gràcia, perquè està fet amb el pas del temps i de les vides, els anhels i els somnis de milers de persones que hi hem nascut, que hi hem viscut, que hi viviu, o simplement que en gaudim.\nLes ciutats les fan les persones, no les pedres. Gràcia és una suma de petites històries, vides anònimes, una col•lecció mal endreçada de puntets de colors, de murmuris apagats que pugen pel celobert, de passes solitàries que ressonen en el buit. Això és així de fa segles, i ningú no té dret d’estrafer-ho. Ho vaig aprendre de ben petit, aquí.\nVaig néixer a la Gràcia oblidada del Pla d’en Grassot, allà on, ja a la segona meitat del segle XIX, alguns habitatges ben humils s’havien anat fent un lloc com podien entre fàbriques i masos. Sentia la dringadissa metàl•lica del tram que passava pel carrer Indústria i la corneta de l’escombriaire fendint l’aire entre la xerrameca del veïnat. Vaig veure la gran nevada des del balcó que donava, paradoxalment, gairebé davant d’una fàbrica de gel i un dia vaig escoltar a les dones de l’escala que comentaven que havien matat un tal Kenedy. Els gronxadors del Passeig de Sant Joan eren el meu paradís.\nA primers dels seixanta no hi havia massa motius d’alegria en aquell barri obrer; la roba costava molt de rentar, els mitjons s’havien de sorgir amb un ou de fusta i jo odiava el gust de l’aigua de Litines un cop esbravada, i el tuf de l’estufa de petroli.\nPerò aviat vaig aprendre l’esclat imparable de vida i llibertat que és capaç de generar la convivència. Al pis de Torrent d’en Vidalet, tocant a la Travessera, l’àvia m’enviava a plaça a buscar un mica de bacallà per l’avi Joan (era tan tocat i posat en el menjar que a la pesca salada li deien el “prenyadet”), o mitja dotzena d’ous a la polleria que es veia des del balcó, talaia des de d’on l’àvia Ramona controlava de lluny el meu procés de descoberta del medi, les meves beceroles en l’aventura de la vida quotidiana. Aquestes exploracions mai van passar del carrer Puigmartí perquè l’olor del cafè que hi torraven m’embriagava de tal manera que em quedava ben penjat.\nVa ser en aquelles incursions que feia al món dels grans, de la seva vida i dels seus problemes, que vaig descobrir una cosa ben curiosa que encara ara m’acompanya quan sóc aquí i que m’empeny a perdre’m i vagar sense destí pels carrers del barri: l’agradable sensació que el respecte ens fa lliures i que la llibertat és la clau de la vida. En una ciutat que la dictadura volia grisa, trista i tancada, provinciana en el pitjor dels sentits del terme, el meu petit món de Gràcia tenia colors, olors, passions i il•lusions (encara que fossin en forma de cupó dels cecs que l’àvia jugava amb grans esperances i una certa sort).\nAl món dels meus carrers de petit hi havia bon rotllo ja abans que s’inventés aquesta expressió. Sense motivacions externes, sense horitzons clars. El que senzillament passava era que la gent de Gràcia volia viure bé amb els seus veïns. Feia una mica de festa major si podia, recollia caramels per sant Medir, cremava una foguera la nit de sant Joan al passeig homònim i portava la canalla a beneir el palmó amb els mitjonets nous i blancs que compraven els padrins. Era ben poca cosa allò, gairebé res vist des d’avui, però era una idea tan potent com la de voler viure en harmonia, perquè només l’harmonia i el bon rotllo, podien superar moltes de les enormes dificultats d’aquella època.\nUs en dic una? Encara recordo la cara de prunes agres de l’avi Rafel i com es va arrugar el front del pare el dia que es va fer públic el projecte de la Via Zero, l’avinguda que havia de trinxar el barri per la meitat entre Joanic i Lesseps. Aquell pla esquizofrènic no es va fer mai, és clar, per sort i la ferma oposició veïnal i democràtica. Qui gosaria a dir avui que la força de la convivència de la gent de Gràcia no va servir per aturar-ho?\nQue algú en prengui nota pels problemes comuns que hi ha ara mateix i posi en marxa aquesta màquina imparable que és la força i la voluntat de la gent per començar a resoldre’ls.\nA la ciutat símbol de les llibertats i la modernitat, i també al seu melic simbòlic, hi ha dones i homes que no poden gaudir d’aquestes llibertats: L’habitatge és un dret universal, però els pisos són massa cars. Escollir ciutadania i indret on viure hauria de ser inalienable, però per tot hi ha traves polítiques i burocràtiques. Dormir i descansar és sinònim de qualitat de vida, però hi ha persones que de vegades no poden fer-ho. Això són problemes d’avui i els hem de resoldre la gent d’avui amb els recursos que els temps i la història ens donen. Si no som capaços de trobar punts d’entesa en els nostres problemes puntuals de cada dia ens estem carregant la tradició i el patrimoni de segles, ens estem carregant la Gràcia mítica que, entre tots i al llarg dels segles, hem construït.\nSi als anys setanta, amb unes condicions polítiques molt adverses, es va aturar el brutal projecte de la Via Zero; ara que vivim en democràcia hem de saber com plantar cara a l’especulació i la cobdícia que fa fora la gent del barri, a la pobresa i el desarrelament de qui ha de marxar del seu país però no pot anar enlloc i a la falta de respecte de qui no sap on acaba el seu dret a la festa i comença el dels altres.\nJa sé que això no és cosa de dos dies i que cal molta més voluntat que la que emana de les paraules d’un modest orador. També estic convençut, i espero que tothom ho tingui clar, que els conflictes d’una societat moderna i lliure no s’han d’arreglar ni de manera autoritària ni per la força. Hi ha feina a fer. Què tal si ens posem mans a l’obra ara mateix, durant la festa major?\nNomés així, d’aquí a cinquanta anys hi haurà un pregoner que, des d’aquest mateix balcó, podrà dir que les dones i els homes de Gràcia van saber mantenir enllà dels anys la convivència com el més gran patrimoni de la vila, tant en temps difícils d’estretors, com en temps fàcils de riqueses i benestar.\nLlavors, algun avi recordarà com va ser de convuls aquest tombant de segle arreu del món i com el seu país petit va saber mantenir l’estendard de la llibertat que sempre el va caracteritzar; ja des de l’època del seu rebesavi i tot.\nPerò aquell nen que va veure per primer cop el món per un forat als carrers de Gràcia, va haver de créixer una mica lluny d’aquí. Amb una darrera visió del carrer Bailèn des de l’esquifit vidre del darrera del 600 del pare, la història va fer una el•lipsi estranya per una criatura de nou anys i em vaig trobar de sobte dipositat en un poble del Maresme, Premià de Mar; que avui és ja una petita ciutat. Permeteu-me que us parli un minut de Premià de Mar, on vaig créixer. És una vila jove, a penes té un segle i mig, nascuda amb la por dels atacs dels pirates, crescuda caòticament amb l’allau de la immigració dels seixanta i sovint abandonada a la seva dissort per l’opinió pública i l’administració. Premià de Mar no té encara la tradició cosmopolita de Gràcia. Ben al contrari, és una vila que avança poc a poc amb l’única força que li dóna la humilitat de l’esforç diari que fa la seva gent per bastir una convivència jove, diversa culturalment i no exempta de conflictes d’habitatge, papers, treball i deures i drets; problemes idèntics als que us esmentava abans. Però Premià de Mar també podrà tirar endavant i conquerir el seu espai mític propi, el seu dret a ser referent per a d’altres joves societats en construcció, a Catalunya, al Senegal o al Marroc; perquè no, d’allà procedeixen molts dels seus nous ciutadans.\nSabeu per què estic tan convençut que aquesta vila progressarà? Primer, perquè, malgrat les dificultats, hi ha una voluntat ciutadana molt més gran en fer que funcioni, i segon perquè crec que referents com el de Gràcia són poderosos pols d’atracció cívica i social.\nGràcia és exemple viu d’una societat cohesionada, viva, activa i tots n’estem molt orgullosos; però també ha d’anar endavant.\nLa història i la tradició han dotat la vila d’una personalitat que, per sort, transcendeix molt més enllà dels mateixos límits geogràfics i humans. A més tenim la sort que la personalitat de Gràcia no s’ha dissolt amb les aportacions de la gent que ha anat venint, al contrari, s’ha anat enriquint i modernitzant. Fem que les aportacions culturals i vitals dels nous temps passin a formar part de la personalitat històrica de Gràcia. Interpretem la història i la tradició amb el sentit i la música d’avui en dia. Ara toca obrir les finestres perquè un vendaval nou i fort renovi l’aire dels nostres pulmons, tonifiqui el teixit muscular de la societat gracienca i li doni l’empenta renovada per mirar el futur amb optimisme.\nQue la saba nova corri per carrers i places carregats d’història. És la fórmula per poder mirar enrera amb la seguretat que el futur seguirà essent nostre.\nAquell nen de Gràcia trasplantat al Maresme ha descobert en fer-se gran que pot sentir-se perfectament habitant de tots dos llocs. Que el resultat de l’aprenentatge d’infantesa i de l’experiència de la joventut i l’edat adulta li permeten tenir una visió rica, diversa i original del món i les coses. És per això que vaig acceptar amb gran honor i sentit de la responsabilitat la invitació a parlar-vos avui.\nEls anys m’han fet tornar a Gràcia, les passes m’hi porten empeses per tots aquests sentiments, idees i sensacions respecte dels quals ara he intentat fer públiques algunes reflexions acumulades al llarg dels anys i, perquè no reconèixer-ho, la distància.\nLa conclusió pensada amb la darrera petjada que m’ha fet abocar a aquest balcó és ben senzilla: ens estimem la vila, per això hem de seguir construint cada dia la Gràcia plural, noble, culta i lliure que el temps ha convertit en referent ciutadà. El respecte i la convivència en són elements claus, prou que ho sabem perquè formen part del nostre patrimoni. Obrir-nos al món i a les idees ens renovarà i ens projectarà cap al futur.\nPermeteu-me convertir aquesta reflexió final en un exemple: jo sempre dic que Gràcia és el Notthing Hill de Barcelona. Ho vaig dir un dia mig en broma, però cada vegada ho crec més; per què? Mireu, Notthing Hill ,el barri més cosmopolita i divers, jove i antic a la vegada del gran Londres, celebra cada estiu el seu carnaval famós arreu del món; centenars de milers de persones hi van. Gràcia també fa el carnaval estiuenc, per entendre’ns, també rep milers de visitants d’arreu i és símbol de festa, tradició i modernitat. La nostra originalitat és que, enlloc de disfressar-se les persones, es guarneixen els carrers. No tenim ni la Julia Roberts ni el Hug Grant (recordeu la peli?); però tenim altres actrius i llibreters tan bons o millors.\nEl més potent del nostre passat i el més nou del món d’avui ens empenyen endavant. No ens ho perdéssim. Fem de ser de Gràcia la nostra manera de ser catalans, que és a la vegada la manera com som universals.\nUs he dit al principi que no faria un pregó típic amb quarteta o rodolí final, però no em puc abstreure d’acabar llegint-vos un vers. Com que tinc vocació de poeta i sóc un nano dels carrers de Gràcia l’he escrit en la forma lírica popular i més pròpia de la vila i la ciutat: és una rumba i es diu Rumba de Gràcia.\nFill de nits i de veïns\nsomni criat entre places\nanys guanyats de festa en festa en\njoves cossos populars.\nBressolant ritmes gitanos\nacollits en noves albes\nneix el barri cada dia\namb saviesa i amistat.\nMil amors inconfessables\nd’embriaguesa i dignitat\nfan un blanc a la consciència un\nsalt al buit ben dibuixat.\nLes besades són miratges\nde tendresa irracional\nque s’escampen pels carrers\namb llenguatge universal.\nÉs el vent que t’allunyava\nel mateix que t’ha portat\nper damunt dels vells records\nen un vol improvisat.\nAmistats en la distància\ni una vida que has guanyat.\nRoda el món i torna a Gràcia és\ncasa teva, t’ha esperat.\nEl sabor d’aquesta rumba\nhomenatge al temps passat.\nGràcies a totes i a tots per la vostra atenció. Visca Gràcia, i a gaudir de la festa major, que la vida és massa curta per fer-la avorrida!\nRafael Vallbona i Sallent. Agost de 2003\nPublicado por Rafael Vallbona a dijous, d’agost 07, 2008 Cap comentari:\nNo és veritat que a l’estiu no hi hagi noticies, el que passa és que els periodistes fan vacances com tothom, i els que no en fan és perquè són uns pringats. Però amb la calor i la mandra ningú no està per oposicions a Pulitzer, o sigui que a les redaccions es sobreviu amb les poques noticies que arriben i alguna crònica social dels esdeveniments estiuencs que els becaris i els que no tenen vacances, amb més ganes d’anar de franc als llocs que no pas d’escriure’n, van a buscar.\nEn Pere Palau és un d’aquests, quan no hi ha contracte i es cobra a tant la peça, tampoc no hi ha vacances, i per pagar la quota de la Visa fa cròniques festeres, entrevistes a polítics sense corbata i reportatges amb poca substància i alt índex de colesterol, o sigui, res.\nEl Grec és un compendi de tot això: la uper class local amb polo, teatre en la humitat de Montjuic, i una mica de caspa que, arribat el cas, pot arribar fins i tot a portada. Aquest serà l’estiu d’en Pere. Ja tornarà el setembre amb els embolics policials d’en Saura o la sorpresa de que la feina s’ha deslocalitzat a Katmandú sense avisar.\nAquesta nit toca americana de lli, camisa de fil i bambes, el Grec es posa de llarg amb el Piccolo Teatro di Milano, la corporació municipal en pes, alguns consellers humanitzats i un reduït estol d’empresaris que, per apaivagar la mala consciència, patrocinen el festival.\nEn aquests llocs en Pere es mou com un tros de quòniam. No és entès en teatre ni coneix tots els personatges de la cultura, per tant ha decidit que intentarà fer una crònica més social, superficial i frívola que no pas cool, com s’escauria d’una activitat cultural de primer rang. Tot i així, donat que la invitació és doble, ha convidat a la Griselda, que és geògrafa però li agrada el teatre. La Griselda hauria estat la novia de tota la vida si la vida tingués un sentit suficient com per trobar-li; per això s’ha quedat en un no res indefinit entre ex, parella ocasional i allò tant llastimós de bona amiga. És el que passa quan et coneixes des de petit, que al final la confiança sempre acaba fent fàstic.\nL’espectacle, en l’antic dialecte venecià sense subtítols, es fa llarg però està prou bé; al comissari Brunetti i a la seva dona els hauria agradat.\n-No saps dir res més intel•ligent? –pregunta ella.\n-Era una cita erudita per donar-li un to fashion a la nit. -respon ell-. Però també puc afegir coses més interessants com: anem als jardins que hi ha les copes i els canapès de gorra.?\nUn espera trobar-se molta gent famosa a les festes i inauguracions, però la realitat és que sempre es te la sensació de que hi ha més secretàries de direcció que directors, cosa que vol dir que les invitacions arriben, però no cauen ales mans precises. Ara, sigui qui sigui, bon paper fan. A la que l’alcalde ha decretat inaugurada la barra, els convidats s’han llençat a les copes i les safates com si d’ajuda humanitària es tractés.\nSort n’ha tingut en Pere de trobar-se amb en Toni Punti, un periodista de TV3 que es coneix com ningú la ruta de les estrenes i inauguracions, que li ha cantat una llista d’allò que es diu ‘gent del món de la cultura’ present a la festa. Moleskine en ma, el Pere va anotant la llista que li canta.\nFins que se’n va el llum i no hi ha prou lluna per a seguir escrivint.\n-Tu que et coneixes aquests saraus, saps si això forma part de la festa o si és alguna performance?\n-No ho crec, a la tele l’apagada de l’estiu passat no la varem cobrir des de cultura.\n-Doncs va ser un bonic espectacle de pallassos.\nLa falta de fluid elèctric, manera fina de dir que han saltat els ploms, a penes dura cinc minuts, en Pere troba la Griselda xerrant de coses intel•ligents amb una antiga companya de facultat, també localitza el lloc on faciliten copes sense fer bufar, i està pensant en com s’ho farà per omplir mitja pàgina quan un crit, un esgarip de sorpresa i dolor, trenca la xafogosa calma de la nit i la placidesa de l’esbarjo de la gent guapa local.\n-De teatre no hi entenc, però això ha sonat fatal, -pensa el Pere mentre vola baix cap a on prové l’udol.\nEl crit d’espant prové d’un extrem dels jardins, un angle d’aquells als que pocs s’hi acosten perquè hi ha massa vestits llargs, americanes fosques i converses en veu baixa. Però l’ensurt ha trencat la selecta sobrietat de l’espai, que ja és ple de tafaners de tota mena, amb un escollit pomell de secretàries de direcció al front. Els murmuris de fa uns minuts, són ara comentaris esverats: un home jeu a terra immòbil. El fil de sang li surt de la comissura dels llavis li taca escandalosament la camisa blanca i amenaça amb deixar inservible una americana que val un ull de la cara; però tant li fa perquè no la tornarà a fer servir mai més, és ben mort.\nLa memòria visual del Pere no és gran cosa, i tampoc no és a primera fila, però diria que és Eustaquio Angulo, president d’Electricidad Catalana, la companyia distribuïdora de corrent amb facturació a Barcelona i seu social a Madrid. L’empresa és la patrocinadora principals del Grec, per això és allà, és clar. De les seves aficions en vida es coneixien els flirtejos polítics amb la dreta i les rosses exuberants, però del teatre ningú no en sabia res.\nI de fet no fa teatre, l’han matat.\n-Aparti-se’n sisplau, -se senten dues veus conegudes.\nL’alcalde i el conseller Saura irrompen al lloc. Ja hi som tots.\nAmb trenta i tants anys i incomptables fracassos en nits que ho tenia tot a favor, al Pere Palau el que li molesta de l’assassinat del president d’Electricidad de Catalunya, Eustaquio Angulo, la nit inaugural del Grec que la seva companyia patrocina i en plens jardins de Montjuic, no és el xafarranxo en que acaba la vetllada, sinó anar-se’n a dormir sense sopar i sense tema per la crònica cultural, perquè un mort és cultura si és de malaltia o de vell; els morts d’un tret al pols van a pàgines més serioses.\nAmb l’alcalde i el conseller d’Interior fent d’investigadors de pa sucat amb oli i pugnant per sortir en directe a TV3, Mossos i Urbans emprenyant per tot, i la Griselda que, morta de fred, son i avorriment, el deixa plantat, la vetllada no pot tenir un final pitjor ni havent estat ell el mort.\nPer sort d’actors en coneix pocs, però els polis els ensuma a la milla, i el comissari en cap de la regió metropolitana dels Mossos,Ramon Llopis, li deu uns quants favors. O sigui que abandona el guirigall mediàtic que hi ha als jardins i s’asseu a les escales a esperar que els llums blaus que s’acosten a tota metxa arribin al lloc.\n-Que t’han acomiadat del diari i fas d’acomodador del Grec tu? –li dispara el policia així que el veu.\n-Ensumo els marros i m’hi apunto, com vosaltres. És clar que potser l’he mort jo al paio.\n-Vigila que, tal i com estan les coses, et faig empassar el marron.\n-Això vol dir que no hi ha cap indici?\n-Això vol dir que qualsevol dels mil gorreros que éreu al teatre sou sospitosos.\n-Descompten dos, l’alcalde i el teu conseller.\n-És a tot arreu, aquest. Retiro el que he dit, sou tots més innocents que un àngel.\nA quarts de tres, en un roda de premsa improvisada on tothom fa uns badalls monumentals, els responsables policials diuen el que ja saben fins i tot els becaris: l’Angulo ha estat mort amb un punyalet que li ha seccionat la vena horta. No hi ha pistes. Obra d’artista, és clar, probablement cosa d’un sicari per encàrrec, producció aliena diríem; som al Grec.\nEn Palau dorm poc i malament i, a l’endemà, no sap que fer primer, si trucar a la Griselda disculpant-se per enèsima vegada o anar al diari per no treure’n res en clar, com sempre. Mentre pensa i s’afaita clava una llambregada a la col•lecció de Tintin que te al lavabo, llavors decideix sortir a comprar un diari qualsevol i mirar-ne la cartellera d’espectacles.\nA que es dedicava el general Alcázar quan va estar exiliat pel cop d’estat que el va derrocar de la presidència de San Teodoro? A llençar punyals en un espectacle de circ amb el nom de Ramon Zárate. Curiosament hi ha un circ romanès que actua dins el programa del Grec. Casualitat, nas o al•lucinació? Pel redactor en cap del diari, en Sanglas, són cabòries.\n-Ets un il•luminat Palau. Has llegit massa novel•les policíaques.\n-I tu massa poques, per això et limites a copiar les notes de premsa de la policia.\nO sigui que truca el comissari Llopis, però no s’hi posa i la idea li comença a semblar més digna d’un esquetx de Polònia que d’un cas real. A més, al diari l’empenyen per tot. El cap de cultura vol una crònica que es digui ‘Abans de la mort’ o alguna cosa per l’estil, i els de societat el volen fer anar a una roda de premsa que semblarà el festival de Woodstock de tanta gent com hi ha d’actuar. Escriu d’una patacada quatre tòpics sobre “una inauguració del Grec més on tot anava normal com sempre i la nit era plàcida com fa al cas fins que l’ombra de la mort va visitar l’amfiteatre de Montjuic”, i surt afuat cap a la nova seu d’Interior per si diuen alguna cosa interessant.\nPerò ni el comissari, ni l’alcalde, ni el conseller, ni el sotsdirector general d’Electricidad de Catalunya, ni el director del Grec, no saben dir res de nou ni interessant, motiu pel qual els redactors dels diaris grans decideixen anar-se’n a fer una paella al port olímpic a càrrec de l’amo, els dels petits busquen un lloc de menú que no estigui de vacances els becaris treuen la carmanyola en un banc del Passeig de Sant Joan i en Pere va al Teleentrades i compra una entrada pel circ.\nNo és el circ de Moscou, però te un aire zíngar i cutre, que el captiva. El número del llançador de punyals no és el millor, però el paio, que amb barret d’ala ampla i mocador que li tapa mig rostre sembla el bandoler Serrallonga, te una destresa amb els punyalets petits com estilet que posen els pèls de punta al periodista. Si pot llençar un d’aquests ganivets i clavar-lo en un ou, se suposa que dur, ben bé a deu metres sense que se senti ni una mosca, que no pot fer en un coll egregi i prominent?\nEl millor del cas és que, en acabar, i entre els aplaudiments del públic i el xivarri de la fanfàrria, el Serrallonga es treu el mocador i el barret i, sorpresa, és una morenassa de llarga i negra cabellera i ulls atzabeja que perforen amb la mirada. En Joan creu que només amb aquells ulls ja n’hi ha prou per ferir de mort algú.\nEl problema és que la seva tesi no se la creu ni el crític de circ del diari, que ha entrevistat la llançadora de punyals i, tot i compartir amb el Pere la idea respecte la mirada, no la veu posada en assassinats per encàrrec.\n-Necessites vacances, que fa molta calor a Barcelona i se t’està fonent la neurona.\n-Qui ha matat l’Angulo també deu ser de vacances a hores d’ara, a Acapulco, com a mínim.\nL’assassinat d’Eustaquio Angulo, president d’Electricidad de Catalunya, als jardins del Grec salva les portades d’agost dels diaris; ara bé, una cosa és omplir pàgines i una altra dir coses creïbles. Els diaris d’ordre reprodueixen les notes de la policia i, per tant, no diuen res, i els més agosarats donen pals de cec esperant encertar per casualitat. La idea del Pere Palau d’investigar la llançadora de punyals de mirada penetrant i enigmàtica del circ que actua a Barcelona queda surant pel despatx del director del diari perquè queda racista pensar que ‘puig llença punyals, vejam si mata’, i amb això no n’hi ha ni per començar; però el comissari Llopis, reconeix a en Palau que ells tampoc no saben per on agafar-ho.\n-Potser ha estat cosa d’un grup d’usuaris emprenyats pels talls de subministrament, -li diu mig en broma el Pere.\n-Ja hi ha qui ho ha suggerit, però això és un prejudici intolerable, -li respon el policia-. O no. –rebla.\n-Per molt que fessin saltar el llum, no entenc com es pot clavar a algú un punyal al coll en plena festa i desaparèixer sense deixar rastre.\n-Essent molt hàbil i molt ràpid, no hi ha més volta de full.\n-Com un artista de circ?\n-No insisteixis amb la teoria de la conspiració circense, que no cola. Encara que no t’ho creguis hem fet indagacions i no hi ha cap indici en aquest sentit.\nPerò en Palau és un tastaolletes. Torna a veure la funció i després, distret, es passeja una estona entre els camions i mobilhomes de la companyia. Evidentment no veu res d’estrany, però s’endu una bronca descomunal en un idioma incomprensible que tant pot ser romanès com rus, quan un paio prim com un espàrrec, bigotut i malcarat l’enxampa ficant el nas dins d’una de les caravanes.\nAmb aquella sensació de fracàs que tant agrada els catalans, el Grec s’acaba sense que hi hagi cap detingut en relació amb el crim del patrocinador. L’alcalde i el conseller d’Interior fan la darrera roda de premsa plena de lamentacions i bons auguris de seguir investigant després de vacances, i els responsables del festival diuen que les xifres d’ocupació han crescut un 17% respecte de l’any passat. El que no diuen és si el morbo per l’assassinat ha portat més gent a Montjuic.\nEn Palau se sent decebut per no haver tret res en clar, avorrit per haver de tornar a les cròniques d’estiu i trist perquè la Griselda no li ha tornat a dir res en aquestes setmanes.\nUns dies després decideix que està mort de calor i que ja en te prou de cròniques sobre temes de profund calat periodístic com la gent que es pixa pel carrer o el soroll de les terrasses, i decideix fer uns dies de vacances, cosa que el director del diari no comparteix, donat que no en fa mai. El que no diu és que viu en un xalet amb piscina a Vallvidrera mentre en Palau es podreix en un pis tipus vagó a Mathaussen al carrer Galileu. Pensa a fugir-ne; no gran cosa, una setmana a la platja, res de muntanya, ja hi va néixer i la te avorrida.\n-Véns uns dies a Menorca, Grisi? –no sap perquè però darrerament l’anomena amb aquest ridícul diminutiu.\n-Ho sento, però com que no em deies res fa dies m’he apuntat a un viatge en cotxe per Portugal amb uns amics.\n-Tu tampoc deies res, -es defensa ell.\n-Que volies que digués, em vas deixar plantada buscant assassins; que l’has trobat?\nNo hi ha cosa més estúpida que un paio sol a la platja. Es veu d’una lluny que busca pla, o sigui que es tanca dos dies al pis suant, xumant cerveses, dormint i escoltant fins ratllar-lo el darrer dels Coldplay. Telèfon apagat i dinar al japonès de la cantonada; no és que li entusiasmi el peix cru, però és l’únic que lloc obert al barri.\nQuan, al tercer dia, decideix treure el nas a la realitat, per saber si existeix, llegeix a l’edició digital del diari que la policia francesa ha detingut un empleat del circ romanès acusat de l’assassinat de l’Angulo. I com que diu que la informació la van facilitar els Mossos, perplex truca el comissari Llopis, que està de bon humor perquè agafa vacances.\n-Mallorca, dues setmanes, ja en tinc ganes –li diu xiroi el policia.\n-Amb la dona, els nens i els cunyats?\n-Anar de vacances amb els cunyats o fa néixer l’instint assassí, o augmentar la vocació policial.\n-Això és enveja. Ja veus que tenies raó, al circ hi havia marro, no era la teva llançadora de mirada seductora, era un dels seus empleats, un paio alt, prim i amb un bigoti tipus Iñigo als bons temps d’Eurovisió.\n-I per què no el vareu detenir vosaltres?\n-Cosos del conseller, fa molt poc progre que la policia catalana sospiti d’uns romanesos només pel fet de ser-ho. Però jo no he dit res, nosaltres actuem, però la política la fan els polítics.\n-Això ja ho se. I com que al Sarko no li fa angunia políticament res, al contrari, doncs que ho facin ells. No seria més fàcil que els progres no manessin a la poli?\n-I això no és tot, -afegeix el comissari-. Et diré qui va contractar l’assassí si calles com un mort.\n-La seva dona perquè li feia el salt amb una secretària, diu en Pere per dir.\n-A l’inrevés i posa-ho en masculí, -diu en Llopis triomfant.\n-L’Angulo s’entenia amb el seu cap de ganivet. Va ser aquest, coses d’amants.\n-I perquè no es diu això tampoc?\n-Vols que acusin el conseller d’homofob?\n-Ara si que me’n vaig a la platja, sol; vull que tothom pensi que busco pla.\nRelat publicat a Time Out\nPublicado por Rafael Vallbona a dimarts, d’agost 05, 2008 Cap comentari:\nPublicado por Rafael Vallbona a divendres, d’agost 01, 2008 Cap comentari:


Curs d’orientació | EXCURSIONS, MUNTANYES i GPS\nCurs intensiu d’orientació a muntanya: mapa i brúixola\nDissabte 9 de febrer del 2019\nT’has perdut en alguna excursió aquest hivern?\nLa ruta pels Pirineus no ha anat bé?\nVas arribar de nit al refugi?\nQuina tàctica fas servir a l’excursió?\nGuanya en confiança i seguretat a muntanya.\nCurs intensiu i grup reduït.\nCurs d’orientació a muntanya, intensiu d’un dia, per poder preparar i realitzar les vostres rutes i excursions per aquesta primavera.\nAmb l’objectiu de donar-vos els coneixements necessaris per aprendre a orientar-se, situar-se i saber cap a on dirigir-se amb seguretat, així com poder conèixer la nostra posició amb la lectura d’un mapa i una brúixola.\nCurs que ens donarà més seguretat a la nostra activitat de muntanya, ens permetrà planificar la ruta a realitzar de forma més precisa i segura.\nTàctiques d’orientació i disseny de la ruta.\nExcursió d’interpretació i coneixement de l’entorn, triangulacions, pràctiques amb brúixola, altímetre, GPS i el mapa.\nLocalització en el mapa, tria de la ruta adequada, navegació per rumbs, tàctica de la ruta, orientació sense visibilitat.\nLloc: Centre cultural can Costa i Font (sala Lluïsos) Taradell (Osona)\nPossibilitat de recollir els cursetistes a l’estació de tren (RENFE) de Balenyà-Tona-Seva.\nCurs d’orientació a muntanya\nCurs d’Orientació Dissabte 9 de febrer del 2019 de 10 a 20 h\nNota: el preu inclou: tècnic esportiu acreditat, assegurança d’accidents i RC, per a realitzar el curs, en cas de no disposar-ne.\nMaterial a portar:\nMapa Montseny Ed. Alpina\nBrúixola plana transparent.\nArxivat a Curs orientació\nEtiquetes: Brúixola, brújula, Coordenades, Curs d'orientació, Curs d'orientació per muntanya, Curso de orientación de montaña, declinació magnètica, latitud, longitud, mapa, mapa i brúixola, mapa y brújula, Mapas digitales, orientació a muntanya, Orientació amb mapa i brúixola, Orientación con mapa y brújula, orientación por montaña, UTM


El periodista i historiador, Enric Calpena, ha estat l’encarregat de presentar la quarta edició que inclou una cinquantena d’actes que tenen per objectiu divulgar el patrimoni cultural de l’Església.\nLes activitats volen posar en relleu la importància d’un grapat d’obres cabdals de l’art català. Entre d’altres s’explicaran retaules com els gòtics de Santa Maria de Tots els Sants de Sant Cugat del Vallès (9 de setembre) o el retaule major de la catedral de Tortosa (21 d’octubre), com el retaule major renaixentista de Poblet (17 de juny), o com els barrocs del Roser de Sarrià (29 d’abril), recentment restaurat, els de Santa Tecla de Sitges (25 de novembre), o l’espectacular capella de la Mare de Déu dels Colls, a Sant Llorenç dels Munts (23 de setembre). Es proposa la visita a temples parroquials com Tavertet, Rupit i Cabrera, a Osona (22 d’abril), Maials i la Granadella (13 de maig), al Bisbat de Lleida, la parroquial de Lloret de Mar (30 de setembre), o la d’Horta de Sant Joan (4 novembre), entre moltes d’altres. S’explicaran petites històries de les catedrals, com la dimensió gòtica de la catedral de Vic (16 de setembre), els tresors barrocs de la catedral de Tarragona (18 de novembre), o el claustre gòtic de la Seu Vella de Lleida (14 d’octubre). També es fixarà la mirada en petits tresors, com les arquitectures efímeres de l’església del Segueró, a Beuda (1 d’abril), o les dues marededeus gòtiques de Prats de Rei, a l’Anoia (7 d’octubre). Un dels “Taller de Patrimoni” ens portarà a conèixer l’Arxiu Episcopal de Vic (10 de juny), després d’haver conegut els diferents tipus de documentació que ha generat l’Església en els seus segles de funcionament.\nL’agenda té 5 tipologies d’actes: la “Descoberta” proposa petites rutes guiades que visiten dues o tres esglésies unides per un fil històric o artístic; L’“Obra mestra” és una conferència d’un especialista davant una obra patrimonial de notable valor; les "Visites a la catedral”, mostren alguna part més poc coneguda d’aquests temples; El “Taller de patrimoni” combina una sessió teòrica sobre algun àmbit patrimonial amb una visita pràctica; Finalment, l’”Acte convidat” incorpora a l’agenda el patrimoni immaterial, convidant a assistir a algun acte litúrgic de rellevant significat cultural.\nAgenda d'activitats 2017 de Catalonia Sacra


Una passejada molt maca que es pot fer tan llarga o curta com es vulgui. A prop de Bellmunt hi ha altres cims de la llista dels 100 cims que es poden afegir a aquest. Aquí explicaré solament la pujada a Bellmunt, però no em puc estar de recordar que pel nord tenim el castell de Milany i per l’est el puig de les Àligues. Una mica més lluny també tenim el Puigsacalm.\nJa que a Vidrà hi ha un càmping i un hotel pot ser interessant aprofitar un cap de setmana per “matar” uns quants cims. També he trobat aquest web www.vallgesbisaura.com/ que té molts itineraris per la zona.\nVidrà 2.3136831 42.1247859 08:54:07 987 0\nColl de Vidrà 2.3043439 42.1191650 09:13:12 1.016 1.200\nColl d’Hi-era-de-massa 2.2947550 42.1060410 09:54:10 1.116 3.519\nEncreuament GRs 2.2947250 42.1043929 09:58:37 1.099 3.724\nBellmunt 2.2938091 42.1015840 10:15:43 1.250 4.476\nClot de les Omes 2.3081270 42.1088330 11:16:32 955 7.113\nTosca dels Degollats 2.3134599 42.1083069 12:29:22 823 7.905\nDesv. Salt del Molí 2.3163780 42.1129059 12:54:23 885 9.045\nPont d’en Salgueda 2.3191410 42.1150001 13:21:28 864 9.568\nEl Cavaller 2.3125550 42.1228640 13:55:16 966 10.931\nVidrà 2.3137940 42.1248401 14:01:13 987 11.213\nPunt d’inici: Vidrà\nAltura màxima: 1.252 metres\nPendent mitjà de pujada: 09,30%\nTipus de terreny: asfalt, pistes i senders\nAltura mínima: 818 metres\nPendent mitjà de descens: 12,13%\nAccessibilitat: s‘hi arriba amb vehicle normal per carretera asfaltada\nTemps caminant: 5 h. 07 minuts\nDificultat de progressió: cap\nAscens positiu: 569 metres\nibpindex: 60 consultar document\nAixí ho vaig viure jo el dia 23 de febrer de 2015, data de realització del recorregut.\nComencem a caminar per la carretera en direcció a Sant Quirze de Besora i arribem al coll de Vidrà on veiem un pal indicador que ens informa de la direcció a prendre per anar a Bellmunt. Girem a l’esquerra i avancem per la pista principal en còmoda passejada, fins i tot planejant, fins que arribem a un primer encreuament de pistes. Trobem també un senyal que ens indica que hem de continuar per l’esquerra per anar a Bellmunt.\nNo tinc clar si és aquest el coll de Hi-era-de-massa o és el següent que trobem. Tampoc tenim problema ja que per pujar a Bellmunt tenim el camí indicat. Pugem a Bellmunt pel sender senyalitzat i ens endinsem al bosc, i deixem pistes a dreta i esquerra.\nEl cim ens regala, si el dia vol, unes vistes espectaculars.\nPer tornar baixem de nou al coll i ara girem a la dreta per anar a la baga de Canemars i resseguir la riera del mateix nom. Més endavant creuem la riera i continuem recte pel sender que veiem davant nostre. Uns 350 metres després de creuar la riera trobem un pal indicador. Agafem el trencall de la dreta, en descens, deixem el camí per on venim i acabem trobant una porta que ens barra el pas. Passem aquesta porta i poc després tornem a trobar un altre pal de fusta. Ara girem a l’esquerra. Hem de deixar el camí per agafar-ne un altre que baixa per la dreta, marcat amb un senyal de pintura blanca. Així arribem al PR C-47.\nCaminem uns metres cap a la dreta i arribem a la tosca dels Degollats, curiosa formació de travertí.\nSeguim el PR C-47 en direcció a Vidrà, passant pel pas dels Degollats. Uns quants metres més endavant anem pujant per la pista a la qual accedim i que procedeix de la Salgueda. Arribem a un punt en el qual la pista fa un revolt a l’esquerra. Just al mig de la corba veurem un rètol que marca el camí per baixar al salt del Molí del Salt. Aquest salt és molt maco si la riera porta aigua, sense, potser no paga la pena desviar-se tant del camí, tot i que si no anem per aquí tampoc passarem pel pont d’en Salgueda.\nAquí expliquem el recorregut passant pel Salt del Molí, així que baixem pel sender fins a arribar a la riera. Passem a l’altre costat aprofitant els pilars de formigó existents i seguim les marques de pintura groga per passar per l’edifici en ruïnes del molí i més endavant el camí que per la dreta ve de la Salgueda. Creuem el pont d’en Salgueda i seguim pujant pel camí més ample i pedregós que continua per l’esquerra, deixem per la dreta el PR C-47, que també porta a Vidrà però surt a l’alçada del càmping i potser una mica lluny del cotxe.\nNosaltres tirem pel camí descrit i així acabem per sortir al punt a on enllacem amb la pista que ve de la tosca dels Degollats. Anem pujant en direcció a Vidrà. Passem una barrera i veiem a l’esquerra un dipòsit d’aigua. Continuem per la pista i sortim al Cavaller de Vidrà.\nSeguint la pista en direcció contrària a l’edifici acabem sortint a la carretera i, depenent d’on hàgim deixat el cotxe, prendrem una direcció o una altra per anar a trobar-lo.\nBellmunt - Vidrà - Osona


Els arxius PDF tenen una característica molt important, no es poden editar. Imatge de Matt Hampel. Llicència d'ús CC BY 2.0\nEls arxius PDF són molt últils per portar documents a imprimir. Imatge de Christiaan Colen. Llicència d'ús CC BY-SA 2.0\nAquest projecte va transformar-se en la creació dels arxius PDF, tal com els coneixem actualment. Els PDF són documents digitals que són molt utilitzats, generalment. Permeten no ser editats i es visualitzen conservant-ne el model original. Amb els PDF, per exemple, es pot visualitzar un document de text amb una tipografia concreta, encara que no la tinguis instal·lada en el vostre ordinador.\nRealment, l’invent és molt funcional. I això va comportar que tothom utilitzés el PDF per enviar treballs a imprimir, per enviar documents que no es poguessin editar o per fer formularis. Això va comportar que Adobe tingués un monopoli absolut de l’eina. Si es volia utilitzar l’eina, es podia utilitzar l’Adobe Acrobat Reader. Però a vegades era complicat d’instal·lar en alguns sistemes operatius lliures.\nA continuació us enumerem algunes eines de programari lliure per treballar amb PDF. Tant sigui per crear-los, per llegir-los o per editar-los. D’aquesta manera podreu utilitzar els PDF d’una forma més lliure.\nprogramari lliure, libreoffice, inkscape


Una setmana més per aportar idees sobre els usos futurs del Xalet dels Camps Elisis - Teleponent\nInici Societat Una setmana més per aportar idees sobre els usos futurs del Xalet...\nUna setmana més per aportar idees sobre els usos futurs del Xalet dels Camps Elisis\nFins avui, 56 persones han realitzat aportacions. De les propostes rebudes, un 59% té relació amb usos de lleure i restauració, mentre un 32% aposta pel vessant cultural i educatiu i un 6% per altres usos\nImatge del xalet dels Camps Elisis\nEl tinent d’alcalde de Promoció de la Ciutat, Rafel Peris, ha anunciat que s’amplia una setmana, fins al dia 9 d’abril, el termini perquè la ciutadania que ho desitgi pugui fer aportacions per determinar els usos del Xalet dels Camps Elisis. Peris ha dit que “sense cap problema, recollim alguna petició d’ampliar una setmana més aquest termini, perquè a tots ens interessa recollir el màxim de punts de vista, propostes i sensibilitats en relació al projecte que en un futur pròxim ha de determinar què ha de ser el xalet”. Recordem que la ciutadania de Lleida ja ha tingut 31 un dies per fer aportacions i que el passat dia 23 es va fer una reunió presencial de la Taula de Promoció de la Ciutat, en què es convidava a participar, també presencialment, per recollir més aportacions sobre els usos futurs del Xalet. En aquell moment, hi havia 51 propostes enviades per 44 persones de Lleida.\nA data d’ahir, quan finalitzava inicialment el termini per presentar les propostes, la participació s’havia ampliat en 12 persones noves que havien fet 20 aportacions més. Les propostes es reparteixen de la següent manera: Un 59% té relació amb usos de lleure i restauració, mentre que un 32% aposta pel vessant cultural i educatiu, i un 6% per altres usos. Les noves aportacions ha estat totes fetes pel formulari via web de la Taula de la Promoció de la Ciutat.\nQualsevol particular o entitat que vulgui participar i aportar propostes pot fer-ho accedint a la pàgina web de la Taula de Promoció de la Ciutat de l’Ajuntament de Lleida http://www.paeria.cat/taulapromociociutat/taula-promocio-ciutat.asp\nLa participació de caràcter més obert compta també una eina d’exposició i debat com és el Facebook de la Taula de Promoció de la Ciutat https://www.facebook.com/TauladePromociodelaCiutatdeLleida/\nEl tinent d’alcalde Peris ha insistit què a partir del dia 7 d’abril, “un cop recollides totes les aportacions, es valorarà quin és el model amb més aval per part de la ciutadania, es farà públic i s’iniciarà el procés per donar-hi una forma definitiva per garantir un ús consensuat i sostenible pel Xalet dels Camps Elisis”. El Xalet dels Camps Elisis és un edifici de propietat municipal que es va inaugurar l’any 1926. En el decurs de la seva història ha passat per diferents modalitats, que ara podria fer un gir definitiu cap a una activitat més familiar, incloent-hi aspectes de caràcter cultural.\nXalet dels Camps Elisis\nArticle anteriorUna pedregada descarrega sobre el Segrià i els pagesos temen per cirerers i albercoquers\nArticle següentEn marxa la 2a. edició de la Mollerussa Drone Party


Jaime MIllàs « Toni Mestre\nPàgina d'inici » Posts tagged 'Jaime MIllàs'\nTag Archives: Jaime MIllàs\n“De dalt a baix”: La guerra del quinze anys (I)\nNovembre 29, 2020 1:00 pm / Deixa un comentari\nEnguany fa quinze anys que em vaig incorporar al programa “De dalt a baix” que emetia des d´agost de 1974 Ràdio Peninsular a València. Va ser un dia d´octubre d´aquell any que Amadeu Fabregat vingué a la llibreria “Ausiàs March“, que jo co-dirigia aleshores, per demanar-me, per favor, que m´incorparara “uns dies” al programa per tal de substituïr Joan Monleon que havia caigut malalt. Li vaig dir que sí “si es tractava només d´uns dies”. Ara en fa quinze anys. No sabia on em clavava. No sabia que allò capgiraria la meua vida, la meua vocació (jo estudiava per a arqueòleg) i m´embarcaria en una guerra, de vegades total, de vegades guerrejada, de la qual, ara ho veig, no eixiré mai.\nPerquè no es tracta d´una guerra personal, d´ambicions individuals i tot això, sinó d´una guerra col.lectiva, nacional, entre “ells” i nosaltres. La presència de “De dalt a baix” al sí d´aquella emissora caigué com una bomba. La plantilla, tret de comptadíssimes excepcions, s´ens tirà damunt, ens feu la vida impossible, conspirà contra nosaltres, escrigueren cartes de de denúncia als jerarques del moment, fins i tot les telefonistes i conserges moltes vegades nevaven que treballàrem allí. En poques paraules: es portaren com a porcs. Des del mateix Amadéu Fabregat fins a Ferran Belda, passant per Rafael Ventura Melià, Josep Lluís Bonet, Xelo Asensi i Rosa Balaguer poden contar i no acabar del que passàrem en aquella santa casa. Com a mostra els diré que l´única vegada que m´he vist amb una pistola al pit va ser en un dels seus corredors mentre un “company” em preguntava (en valencià!): “Tu no seràs un d´eixos fills de puta que volen l´Autonomia, veritat?”. Atacaven per totes bandes. El programa era un èxit popular? Doncs reduïm-lo de temps i personal, passem-lo a la pitjor hora d´audiència, canviem-li el nom, acabem amb ell. I així va ser: en juny de 1982, amb l´excusa del Mundial de Futbol, manava UCD, no ens renovaren el contracte i Rosa Balaguer i jo, com els últims de Filipines, abandonàrem la ja llavors Ràdio Nacional amb la satisfacció haver fet sempre una ràdio lliure, independent, popular i valenciana. Massa per al cos d´alguns! També ens emportàrem la solidaritat de milers de valencians, l´adhesió d´institucions i partits democràtics… i la flama de la llengua.\nUn any llarg vaig estar lluny dels micròfons. Amadeu Fabregat, que aleshores dirigia “València semanal”, em va tornar a cridar i cada setmana escrivia un espai que titolàrem, simbòlicament, “De dalt a baix”. I quan passà a dirigir la nova etapa de Ràdio Cadena, durant el directoratge de Jordi Garcia Candau a Madrid, vingué de bell nou a buscar-me i restauràrem, des de Ràdio Cadena i en un context diferent, el programa. Era una situació “quasi” normal. I crec que em vaig tornar a equivocar. Li havia d´haver dit que no i seguit la meua primera vocació d´arqueòleg. A hores d´ara faria el meu treball al camp o al laboratori lluny, pense, del soroll mundà i les misèries de la política valenciana. Però el cas és que em vaig deixar convéncer per tot allò de “la ràdio d´ací”, els nous companys aparentment més democràtics, la nova etapa “socialista”, etc… Si l´últim programa a Ràdio Nacional el va tancar el Conseller de Cultura Josep Bevià, el primer de Ràdio Cadena el va inaugurar Cebrià Ciscar, De moment la cosa semblava anar bé. No ens va ser possible repescar Rosa Balaguer, però “De dalt a baix” s´emetia a una bona hora del matí, amb corresponsalíes a Alacant, Castelló i Crevillent, i en ditrecte (tota l´etapa anterior s´havia fet gravat perquè passava censura). N´hi havia, això sí, una nota negra: tornava a ser altra volta un programa “ghetto”, aïllat entre l´altra programació quasi absolútament en castellà de la casa, on el valencià era tolerat però no promogut. Allí vaig començar a fer també altres programes d´entrevistes a fons que es passaven dissabte matí. Però sempre sol, sense equip, sense contacte amb la resta de la plantilla, en el “guetto”. I ja se sap: des del “guetto” al camp d´extermini el camí no te revoltes: és directe, Quan Amadéu Fabregat deixà Ràdio Cadena per a dirigir “Aitana” començaren de bell nou els problemes. Des de Madrid s´inventaren un programa matinal, en castellà, on no hi cabia “De dalt a baix”. Com el programa calia que fóra “regional” els directors de les diferents emissores valencianes només trobaren una hora oportuna per a ell: de tres a quatre de la vesprada. La pitjor. La de menys audiència. Una decisió covard que el director d´aleshores a València, Jaime Millàs, una excel.lent persona per altra banda, va intentar justificar-me amb les mateixes paraules que em va dir anys arrere un director feixista en circumstàncies semblants. Coses de la poltrona? Gripaus que obliga a empassar-se el poder?\nToni Mestre. Octubre, 1989.


La màgia és l'art més antic que coneixem, ja els antics egipcis practicaven màgia, és un llenguatge universal i que connecta les diferents vessants de l'art i les ciències. Barreja tècniques de cinema, de teatre, de música, ball, malabars... és l'art més complert i internacional.\nA més a més és una activitat divertida i que ens transporta a altres mons d'il·lusió i fantasia, ens permet deixar anar la imaginació i volar en un instant màgic.\nPer al nen, cada joc de màgia és un descobriment que el permet desenvolupar-se en públic, treballar la seva creativitat i la seva destresa manual i física. Moltes vegades l'engany es troba en una distracció o un component més artístic que tècnic, l'alumne resoldrà auestes situacions aprenent com comunicar-se amb el públic.\nDominar tècniques i recursos màgics faran que l'alumne estigui preparat per a afrontar millor problemes i relacions interpersonals. Els jocs de màgia es basen en un secret que l'alumnat guardarà, aquest fet proporciona una gran empatia i relació amb l'equip de monitors establint una gran connexió que permetrà treballar com un gran equip màgic. Les vergonyes i els nervis són les primeres en marxar, ja que no només realitzem un treball teòric màgic sinó una part de pràctica dels jocs de màgia i exposició davant de la resta dels alumnes de forma constant.\nEn les sessions ells són els protagonistes, fent uns jocs de màgia en què cadascú va forjant el seu propi estil, amb creativitat, passió i perseverança.\nL'objectiu és que els alumnes aprenguin els coneixements bàsics de la màgia, les tècniques teatrals i de malabars adients per tal que puguin realitzar els seus jocs de mans amb creativitat davant d'un públic.\nAmb l'ajuda d'un mag professional, els petits mags aniran aprenent diferents disciplines màgiques, com són: la màgia de proximitat, la cartomàgia, la numismàgia, màgia de close-up, entre d'altres.\nA final de curs els alumnes hauran après centenars de jocs de màgia, tindran la destresa física per fer-los i seran capaços de fer-los sense la necessitat de objectes màgics, sinó amb tot allò que els rodeja; i el més important, tindran l'habilitat de parlar i mostrar-los en públic.\nA qui va adreçat: a nens i nenes de 4t, 5è i 6è\nHoraris: Dimecres de 16:30 a 17:30\nPreu: la quota és de 210€ euros anual (material inclòs). Es pagarà amb 3 quotes de 60€, 75€ i 75€ mitjançant domiciliació bancària. Els pagaments els gestiona el Mag Àlex directament.\nOrganitza: Mag Àlex Ferrer (www.magalexferrer.com)


Vetlles nocturnes del Santíssim a la parròquia de Sant Pere | Bisbat de Lleida\nVetlles nocturnes del Santíssim a la parròquia de Sant Pere\nInici » Vetlles nocturnes del Santíssim a la parròquia de Sant Pere\nLa parròquia de Sant Pere de Lleida acull una vegada al mes, el primer dissabte, les vetlles nocturnes del Santíssim que comencen a les 10 de la nit. Es tracta d’un moviment de l’Església impulsat pel Papa i els Bisbes davant la necessitat que existeix d’escoltar Jesús que ens parla, revitalitzar amb l’oració la vida espiritual dels creients, ser el recolzament de l’obra evangelitzadora de l’Església i reparar les injustícies i desordres d’aquesta societat.\nEl moviment d’Adoració Nocturna de Lleida ha programat totes les vetlles d’enguany pel 8 de març, 4 d’abril, 2 de maig, 6 de juny, 4 de juliol, 1 d’agost, 5 de setembre, 3 d’octubre, 7 de novembre i 5 de desembre. També ha convocat unes vetlles extraordinàries el Dijous Sant (se celebra a Sant Llorenç), el 13 de juny (Corpus Christi) i l’1 de novembre.\nL’adoració nocturna està estesa per tot el món. Els assistents en aquestes vetlles mensuals amb Jesús Sagramentat es retroben amb Déu i amb els mateixos creient, esperant i estimant per unir-se en la pregària a tota l’Església.


La majoria de línies suprimides són públiques i els professors denuncien “desigualtat” amb la concertada\n3 min. Barcelona 17/03/2016 21:24\n“Ens hem trobat amb la davallada de natalitat més pronunciada dels últims 30 anys”, va assegurar la consellera Meritxell Ruiz, i va defensar la mesura tot assegurant que així s’evita tancar escoles senceres. El padró preveu un descens de més de 7.000 nens de tres anys. “Amb la davallada que hem tingut s’haurien de tancar més de 290 grups si féssim el càlcul exacte”, va assegurar.\nSense acord al Baix Llobregat\nDel total de 157 municipis amb els quals s’ha parlat per tancar línies, n’hi ha 18 amb els quals no s’ha arribat a un acord, la majoria del Baix Llobregat. Precisament, des de diferents escoles afectades, com des de la Federació d’Associacions de Pares i Mares d’Alumnes de Catalunya ( FAPAC), i des del sindicat de mestres i professors USTEC-STEs i CCOO s’han posicionat radicalment en contra del tancament de grups i aposten per reduir les ràtios.\n“És cert que la davallada de la demografia és molt important i que en algun cas pot estar justificat, però no en la majoria”, expressa el secretari general de la Federació d’Educació de CCOO, Manel Pulido, que afegeix que es tracta d’un “problema d’ideologia” que beneficia la concertada en detriment de la pública.\nDes de l’USTEC van més enllà i asseguren que la preinscripció és una partida amb “les cartes marcades”. “La llei marca que la supressió de línies a les escoles públiques sí que es pot anunciar abans de la preinscripció. Això vol dir que les concertades juguen amb avantatge”, apunta el portaveu del sindicat l’USTEC-STEs, Ramon Font. Les famílies –que porten mesos reivindicant que no es tanquin grups i augmentin les ràtios– també rebutgen la mesura.\n“És una agressió a l’escola pública en tota regla. Els pares acaben escollint els centres que tinguin més possibilitats de ser acceptats”, apunta el membre de la junta de la Fapac Àlex Castillo, que afegeix que era l’ocasió per abaixar les ràtios.\nContràriament al que passa a P-3, a secundària el nombre d’alumnes creix considerablement. I des dels diferents sindicats i organitzacions alerten d’una possible sobresaturació a les aules. La consellera va anunciar ahir que l’any que ve hi haurà 20 grups més, 15 a la pública i 5 a la concertada. Això vol dir que en total s’ofereixen 81.720 places. “Això farà que necessitem més mestres”, va apuntar Ruiz.\nNous centres i instituts\nUn altre dels plans estrella de la conselleria és el pla pilot d’escoles rurals que acullen el primer cicle de primària. La consellera va explicar ahir que s’implementarà en 64 municipis, que s’afegeixen als set existents en el curs passat. La ràtio màxima d’aquests grups d’1 a 3 anys serà de deu nens i estaran tots junts en un sol grup, a l’escola rural.\nUna altra novetat del curs que ve és que es crearan sis centres nous –un d’ells es crea per fusió de dues escoles– repartits arreu de Catalunya. Pel que fa als instituts, n’hi haurà tres de nous. La preinscripció escolar començarà el 30 de març i acabarà el 7 d’abril.


Miquel Ripoll i Moha no deixen escapar al Prat - FutbolCatalunya\nPublicat per: redaccio 30 de setembre de 2018\nL'hospitalenc Miquel Ripoll i el pobletà Moha van anotar un gol de penal, que val el seu pes en or, en el 89' i permeten als seus equips perseguir al líder imbatut, Prat. Per a baix, el Castelldefels segueix sense guanyar\nMiguel Ripoll, gran protagonista a L'Energia/ FOTO: CELH\nDos gols en el minut 90 van decidir dos triomfs claus per a L'Hospitalet i Pobla de Mafumet i els serveix per mantenir el pols a la zona noble amb el líder invicte, Prat, i el sòlid Llagostera. Miquel Ripoll i Mohammed Chabboura, els dos de penal, van tancar un diumenge espectacular pels de Xavi Molist i Alberto Gallego, respectivament. (Veure RESULTATS i CLASSIFICACIÓ)\nI ja van vuit jornades. En aquesta última s'han donat 3 triomfs locals, 3 empats i 4 victòries a domicili amb 18 gols anotats (9 locals i 9 visitants). Primer va començar el Llagostera i va mantenir el seu feu inexpugnable enfront d'un Horta que no ha guanyat encara fora del Feliu. Sascha va anotar un golàs (9'), Pol Gómez (43') va tranquil·litzar a la parròquia i, encara que Narcís Barrera (62') va retallar, Moussa va tancar la festa (76').\nLa festa permanent que viuen els de Pedro Dólera. El Prat no es fiava del Santboià encara que els de Juan Camilo Vázquez no veuen la sortida del túnel. Poves va caure dins de l'àrea i va anotar (65') per després segellar el 0-2 Andrés Borges en pròpia porteria. A veure qui és capaç de superar al meta Andrés Díez ja amb 720 minuts invicte.\nAl KO del Horta a Llagostera, el del Sants a casa seva, Santboià davant el líder i el Santfeliuenc a Sa Pobla, atenció a la derrota per la mínima en l’Olímpic d'un Terrassa que va provar la seva medicina sota el comandament del 'segon' tècnic de l'Europa David Vilajoana. Eloi Pena, un davanter que va per a gran futbolista, va sentenciar abans del descans (43') i això va bastar als escapolats.\nMajor diferència va haver-hi a Ca n'Anglada on els d'Oliver Ballabriga es mouen còmodes. Alba (36'), Hassen (57') i Aitor (88') van enfonsar el 'vaixell' de Miki Carrillo que segueix sense saber guanyar.\nDur correctiu pel Castelldefels així com per un Ascó que tampoc ha guanyat a casa seva; per contra, alegria pel Vilafranca, doncs no sumaven tres punts des d'un llunyà 26 d'agost. Pelegrín (17') i Josep Díez (23') van donar serenitat als potablava.\nFins a tres marcadors van acabar amb empat en aquest cap de setmana. La FE Grama no surt de la cua, li costa trencar en la Tercera Divisió i va poder ser pitjor ja que el Cerdanyola de Toni Carrillo ho va posar complicat des del principi. Els vallesans es van avançar amb gol d'Ángel (13') i Cristo va empatar pels colomencs (30'). No va haver-hi més, ja que Texeira i Del Río també juguen.\nIdèntic marcador es va donar a Cambrils on arribaven els locals d'Albert Company amb tres derrotes consecutives. El Pitxitxi Ernest Forgas va marcar, com sempre, (23'), però va igualar Ferrón (49') i, encara que va estar a punt de decidir Álvaro Fernández, i ja no es mouria aquest 1-1.


Título: DON GIOVANNI ÉS CONDEMNAT A LA SOLITUD\nValor: 2420 €\nAutor: XAVIER CESTER BARCELONA\nLa parafernàlia visual dissimula les limitacions del muntatge de Kasper Holten al Liceu\nXAVIER CESTER BARCELONA\n'Don Giovanni', de Mozart\nGRAN TEATRE DEL LICEU 19 DE JUNY\nEl descens als inferns no única pena possible per al dissoluto punito que protagonimza d m on desesperant és l'opció de Kasper Holten en el seu muntatge, reposat per Amy Lane, una solitud que aclapara el personatge un cop desapareixen els fantasmes que l'encalcen durant l'obra. Don Giovanni no pot escapar del laberint de la seva libido simbolitzat pel monumental decorat giratori d'Es Devlin, amb la seva munió d'escales i portes que no porten enlloc, però el possible interès de la lectura de Holten queda contrarestat per dos elements. D'entrada, per una discreta direcció d'actors que ofereix poques revelacions (les ànsies venjatives de Donna Anna neixen més de la gelosia que del dolor per la mort del pare). Més decisiu encara, la parafernàlia tecnològica es cruspeix sense remissió el contingut dramàtic. Tot admetent el virtuosisme amb què es materialitzen, les projeccions de Luke Halls, en especial els centenars de noms de dones seduïdes, esgoten la pólvora abans de l'entreacte, de la mateixa manera que les passejades del Commendatore i les in-\nquietants figures femenines que es confonen amb les parets perden efectivitat per repetitives. La supressió de l'escena final excepte el sextet conclusiu molestarà més o menys, però no aporta gaire cosa.\nUn segon acte més intens\n¿Va afectar la concepció de Don Giovanni com un seductor cansat la interpretació de Mariusz Kwiecieñ Un acte primer a mig gas, per no dir apàtic, ho podia fer pensar. Per sort, el baríton polonès es va rescabalar en un acte segon més intens, amb\nuna ben modulada serenata. Va ser curiós, de fet, comprovar com tot va rutllar amb més empenta després de la pausa gràcies també al fet que les tres protagonistes femenines van lluir-se en les àries de l'acte segon: la Donna Anna de veu esprimatxada de Carmela Remigio en un Non mi dir de línia primmirada; la Donna Elvira de centre i greu no prou consistents de Miah Persson en un sentit Mi tradì, i la Zerlina de timbre inusualment sucós (i un xic àcid) de Julia Lezhneva en un acaronador Vedrai, carino. Simón Orfila va ser un\nal Liceu. a. Bofill /\nLeporello ben ajustat, tot i que sense relleu especial, Eric Halfvarson va sonar prou tonant com a Commendatore i Valeriano Lanchas va ser un Masetto de cant entretallat. Comptat i debatut, el cantant més consistent de la vetllada va ser Dmitry Korchak, Don Ottavio d'eteris pianíssims i òptima flexibilitat. La transparència de la batuta de Josep Pons va tenir efectes benèfics per a la fusta, no tant per a una corda seca, mentre que la tensió discontínua de la seva versió va ser un reflex fidel del que passava a escena. e


El Port de Tarragona i Renfe recuperen el transport de mercaderies per ferrocarril a Lleida després de més de 20 anys - TOTLLEIDA\nEl Port de Tarragona i Renfe recuperen el transport de mercaderies per ferrocarril a Lleida després de més de 20 anys\nUn tren de mercaderies al Port de Tarragona preparat per transportar productes agroalimentaris, en una imatge d'arxiu. FOTO. PORT DE TARRAGONA / RENFE\nAssenyalen que aquest servei "més sostenible i competitiu" fa que la "distància i els costos ja no siguin un escull"\nPer totlleida En Jun 13,2020\nACN Lleida .- El Port de Tarragona i Renfe han recuperat després de més de 20 anys el transport ferroviari de productes agroalimentaris a Lleida. Aquest servei ferroviari es va deixar de prestar per la proximitat de Lleida al Port de Tarragona, cosa que no el feia prou competitiu respecte a altres transports terrestres. Aquest nou servei ferroviari implica reprendre un transport de mercaderies a la zona i obre la possibilitat que es mantingui i s’incrementi a mig termini gràcies als nous condicionants del mercat, la sostenibilitat i la competitivitat, segons assenyalen des de port tarragoní i Renfe. La setmana passada el Port de Tarragona va carregar un tren amb fava de soja amb destinació a les instal·lacions de BonÀrea a Lleida.\nEl servei iniciat per Renfe Mercaderies és de transport de cereal (fava de soja), amb trens de 17 vagons tipus TT5 d’unes 850 tones de càrrega neta. En la primera etapa, es tracta d’un tren de freqüència setmanal, que s’anirà augmentant en funció de les necessitats de subministrament que plantegi el client final. A més del transport ferroviari, dins del mateix paquet logístic, s’inclouen les maniobres necessàries per a la descàrrega i pesatge de vagons a les seves instal·lacions.\nUn hub logístic per a la vall de l’Ebre\nAquest nou servei ferroviari deixa entreveure canvis en la logística, uns canvis que van començar l’any passat amb trens d’agroalimentaris amb diferents destinacions, com ara Saragossa, Montsó i Vic, a les quals ara s’afegeix Lleida El Port de Tarragona rep productes agroalimentaris dels principals països productors com Ucraïna, Romania, Argentina i els Estats Units.\nLa distribució d’aquests productes abasta un hinterland molt important, que inclou tot Catalunya, Aragó i gran part de Navarra i de l’est de Castella, i on es fabrica més del 40% del total de producció de pinsos de l’Estat. Els productes s’importen a través del Port de Tarragona i des d’allí es transporten a les zones on es fabrica els pinsos per a l’alimentació animal, com són les fàbriques de Lleida, Saragossa, Girona i, en menor mesura, a indústries de Sòria i Osca.\nEl moviment de productes agroalimentaris és un dels més destacats al Port de Tarragona, tant pel seu volum, uns 5 milions de tones anuals de mitjana, com per les importants instal·lacions i repercussió econòmica en el hinterland. Per a l’emmagatzematge d’aquests productes, el Port disposa de 260.000 metres quadrats de superfície coberta, xifra només equiparable a les capacitats del Port en l’emmagatzematge de líquids a granel.\nL’elevada especialització portuària en el trànsit de productes agroalimentaris facilita que al Port de Tarragona es treballi amb una àmplia varietat de productes i subproductes agroalimentaris (més de 60) motiu pel qual el Port se situa en una posició molt destacada respecte a la resta de ports europeus.\nferrocarrilmercaderiesPort de Tarragonaproductes agroalimentaristrenvaixell\nUna doctorada de Tecnologia d’aliments, a la final de ‘tesis en 4 minuts’