Casal Calassanç 1976: de novembre 2013\nHomilia del diumenge 01/12/2013 del P. Josep Mª Balcells\n“MENTRE ESPEREM L’ACOMPLIMENT DE LA NOSTRA ESPERANÇA”:\n“La Manifestació de Jesucrist, el nostre Salvador”. Això és l’Advent, això es la Vida, tota la nostra esperança, un Advent permanent fins a arribar a la Pasqua eterna, tastant-la ja dia a dia. “L’esperança mai defrauda”.\nHem conclòs l’Any de la Fe. Hem de suposar que aquesta anyada l’hem aprofitada, i haurà pujat el to vital evangèlic i que haurem experimentat el goig en la fe, que ens dóna una visió , un sentit i una nova perspectiva en el què vivim, en el nostre quefer de cada dia i en la convicció del què som, és a dir, Fills de Déu en progressió de consciència com a tals. “Només Déu es digne de fe”.\n¿I per què no encetem juntament amb l’any litúrgic nou el nostre ANY DE L’ESPERANÇA? L’home viador (= que fa via) necessita l’esperança, tant com el pa que menja. La necessitem per passar per valls i túnels – com els d’avui que ho són per a tants i tants- practicant la humanitat amb els companys de camí, sobretot amb els ressagats. Tenir-ne cura i anant prodigant “ ànims”, compassant el pas quan convingui, per donar la mà als que voldrien desistir, cantant les cançons en negra nit –com es feia amb els “escoltes” per fer més lleuger el nostre “camí de sant Jaume”.\n“Fe no és esperar”: Hi ha una gran diferència entre esperar i esperança, àdhuc en termes només humans. El pessimisme ens bloqueja, és l’esperar de braços caiguts; l’esperança “ens fa caminar” resolutivament. No oblidem que l’esperança és una virtut (força, fortalesa, coratge, empenta) i a més a més, en cristià, és teologal (Déu està compromès en el nostre viatge vital, el sosté, és la mà provident de Déu; la seva gràcia ens precedeix, ens acompanya i ens obre futur).\n“Fe no és somniar”: No és fer volar coloms, no és autoenganyar-nos. Sabem qui som, sabem que Déu ens demana de posar arrels, de posar els peus al terra. “Tot és nostre, nosaltres som del Crist i el Crist és de Déu”. “L’any vinent ens veiem a Jerusalem”, deien els jueus. Els cristians diem: l’any que hem començat en el nom del Pare i del Fill i de l’Esperit Sant ens trobarem en la manifestació de Jesús el nostre Salvador, que tant és glossa afegida després del parenostre en la litúrgia, com el nostre referent vital. La manifestació, el descórrer el vel, el barrejar la nostra triada evangèlica: fe, esperança i amor. Viure teologalment és centrar-nos en Déu: en el Pare que ens ha afillat, en Jesucrist que dóna sentit transcendent en el nostre petit o gran camí, sabent en Ell d’on venim, on som i on anem; en l’Esperit Sant (que és company des de dins i interlocutor i amic que ens orienta, alena, que mai no ens deixarà, perquè és el tutor de la nostra filiació i fraternitat universal).\n“Fe és penosa lluita per l’avui i pel demà”: Fe esperançada és l’actitud de fortalesa, d’aguant, d’anar endavant, de donar valor a allò que aparentment sembla petit, potser cansat, però sempre esforçat, en un present que pressenteix que hi ha tot un demà, un futur en el cada dia, que no es vol perdre, avariciosos d’aprovisionar esperances. L’esperança és lluita, és brodar un present sense confondre’l amb somnis i miratges. És saber que el futur millor que desitgem per a tothom depèn del meu compromís en l’ara i l’aquí. El futur viscut irradia. Ja ens convé.\n“Fe és un cop de falç”: És l’anar a segar, perquè les messes són moltes i pocs els segadors-evangelitzadors. No es tracta de política, ara. Venim de pagès, gairebé tots. Tots recordem com anaven les filerades de segadors en un treball a mà, tan cansat. Com agabellaven i com deixaven les garbes per després portar-les a trillar-les a les eres. Era el temps d’ensacar la collita i veure si rajava o no...\n“Fe-esperança és donar la mà”: Si Déu és amor i estima entranyablement tothom, tot el creat, cal donar la mà. La mà és dels símbols i ritus humans que ho engloba tot, bé sigui el bo com el dolent. Mà que amanyaga i acarona, que ensenya a caminar, mà que forma part de la tríade més humana en xarxa: “ment, cor i mà”; mà d’enamorat, mà d’amistat, mà que dóna i que rep, mà que agafa el pes propi i el d’altri, mà de sardana, mà que saluda, mà que és operosa, que gesticula tots els sentiments. Allò de la comunicació no verbal, que, doncs, parla. “Mans a les mans...”\n“La fe-esperança que no és viure d’un record passat”: No fou, és. “Feu això que és el meu memorial”. L’Eucaristia és l’actualització permanent del que feu, fa i seguirà fent Jesucrist, aliment complet de la triada, Crist és el principi i el fi, l’alfa i l’omega de tota persona i cosa. És present i futur a la vegada. És el misteri que supera espai i temps. Massa entretinguts en Passions, Morts i Resurreccions passades, històriques. No ha de ser així: vivim de Presències, de futurs avançats.\n“No esperem el blat sense haver sembrat”: Atenció a la paràbola del sembrador. Cal que espongem la terra, que l’esterrossem. Mirem on sembrem (tota l’espiga és en el gra). Els principis bons auguren el futur de la collita. Sembrar evangeli, no futeses, ni coses sense substància. Cada dia n’és de sembra, atents\n“No esperem que l’arbre doni fruit sense poda’l”: Paràbola del vinyater. Déu i els entrebancs de la vida ens “poden” i purifiquen, perquè, arribat el temps, puguem donar fruits de vida eterna. Els mals poden ser ocasió de béns, no maleïm les dificultats, superem-les veient-t’ho tot des d’una major perspectiva. Llei de vida. Les dificultats vençudes “obren camins a l’esperança”. No hi ha redempció sense dolor. No cal buscar-lo; només cal afrontar-lo. No siguem doloristes ni victimistes.\n“L’hem de treballar, l’hem d’anar regant”: Entre sembra i sega hi ha l’exercici humà i espiritual i evangèlic. No cal buscar una vida dura, la mateixa vida ens portarà de l’esporga de tardor fins a la primavera amb la bellesa d’una primavera impensable de la vida nova. “Amb la constància salvarem les nostres ànimes”.\n“Encara que l’ossada ens faci mal”: Ens hem d’escarrassar. La vida amb sentit no està feta pels deixats, pels que no estant vetllant “sempre a punt”. Com els malabaristes que fan voleiar les tres pilotes (fe, esperança i amor) en harmonia , bellesa i eficàcia. Els cansats fan la feina, la gràcia hi acompanya. L’entrenament fa l’atleta. No, dia sí, dia no. Fins que amb l’hàbit hi trobem el goig.\n“No somniem passats que el vent s’ha emportat”: ¡Quina novetat no ens ha portat aquest nou papa Francesc! ¿Ja llegiu el seu pensament, ja gaudiu dels seus capteniments inusitats? El concili s’ha de reestrenar. ¿Us comprometeu a llegir la seva Exhortació Apostòlica Evangelii gaudium? Apa, que parla ara el nostre llenguatge: suggerent i entenedor. No tenim excusa: ja som adults en la fe. Canviem l’actitud: Siguem actors ,no només espectadors, llegim en propi, siguem proactius, inclusius, que es diu ara... ¡Hi ha tants analfabets en la fe, manca cultura religiosa!\n“Una flor d’avui es marceix just a l’endemà”: La percepció de la bellesa es dóna en un moment de gràcia. Millor que sigui així. Esmolem cada moment la sensibilitat per la flor d’avui, demà seria tard. Fem com diu “El monje que vendió su Ferrari” i que va guanyar la capacitat d’atenció, contemplació i el goig que se’n deriva. “El Cor de la rosa”: ¡excepcional! “Deu minuts de reflexió diària poden tenir un impacte sobre la qualitat de la teva vida. Quietud, silenci i contemplació”.\n“Cal que neixin flors a cada instant”: ¿Poeta, profeta? Calen esforç, saber que la bellesa, la bondat, la comunió, la veritat s’amaguen en la profunditat de les persones i de les coses. Fora presses; atenció, contemplació, quietud. Hi ha un altre món darrere el mirall d’Alícia, darrere les aparences. A estones podem tornar al paradís perdut... Tot és misteri: nosaltres, els altres, la natura, Déu.\n“Enterrem la nit, enterrem la por, apartem els núvols que ens amaguen la claror”: Sant Pau ens ho diu, avui. Jesús és l’antídot de la nit i de la por. És sol de ple dia, és satisfacció plena, és seguretat d’un món i vida millors, és confiança i és comunió amb Ell, que sempre ens saluda amb la pau. Defugim tota por com a contrària a la fe, l’esperança i l’amor de Déu en i amb cadascú. “No tingueu por. La pau sigui sempre en tots vosaltres”. La por és l’antievangeli. “L’amor, el goig, la pau ... són fruits de l’Esperit Sant”. La conresurrecció ens ha estat promesa, ja aquí. Res d’interferències a la indicació de Jesús (camí, veritat i vida) en el viure nostre i en el conviure. Darrere el núvol mai hi manca la claror. És qüestió d’elevació, d’anar amunt...\n“Hem de veure-hi clar”: Saber d’on venim, on som, amb qui anem, i on anem. Fa fe encoratja l’esperança il·luminant-ne el camí i el terme. Vivim amb la llum necessària per no ensopegar en el camí. Res d’il·luminacions, de claredats definitives. Som massa racionalistes. Si no ho veig no ho crec, ¡ai, Tomàs, Tomàs! ¡Quants deixebles tens! Recordem allò de benaurats els que sense veure creuen.\n“El camí és llarg”: No pensem en el cel llunyà, se’ns faria descoratjador. El Regne de Déu és a dins vostre. Redimint el dia a dia creativament, no veurem el camí pedregós, gaudirem del paisatge. I això ens donarà forces i coratge. Això és la fe viscuda des de l’esperança; això és l’esperança gaudida des de la fe.\n“I ja no tenim temps d’equivocar-nos”: Atenció a les cruïlles, als indicadors, són: l’evangeli, els signes del temps, la paraula de Déu que amara la dels homes. ¡Hem donat tantes voltes! Lampedusa. Caminar fent cercles i cercles... El nostre caminar és en espiral (Teilhard dixit). “Tot el que puja convergeix”.\n“Cal anar endavant, sense perdre el pas”: Malaguanyades rutines que ens fan parar, dubtar, tantes marrades, pensant que fèiem dreceres. No pensem en retornar, pensant que potser no és per aquí per on hem d’anar. No dubtis de l’essencial, això refermarà el teu camí cap endavant. “Amb la paciència guanyaràs la teva vida”.\n“Cal regar la terra amb la suor del teu treball”: “Els cansats fan la feina”. Estar sempre a punt no és fàcil. L’esperança no és per a mandrosos, per als que no tenen empenta, per als que no tenen fe en la gràcia i providència de Déu i dels germans, que tan sovint també aquesta última és gràcia d’intercessió i d’amor.\n“Cal que neixin flors a cada instant (bis)”: Creure i esperar fan que neixin les flors de l’amor, per més petit o gran que puguin semblar. En el caminar de la fe i de l’esperança s’hi amaguen el goig de la bellesa i la bellesa del goig. De “flors” n’hi ha gairebé sempre, cal però que ens n’adonem. N’hi ha sempre a punt d’esbadellar-se en el teu cor, si saps mirar, contemplar dins teu. Agustí ho va capir finalment. Desficiava cercant la bellesa fora de sí, egoistament, i va fer la descoberta que la bellesa sempre en primavera era dins del seu cor. Només així va aquietar el seva vida. “Oh, bellesa tan antiga i tan nova!”\nHem fet aquesta vegada una cançò de Llach “a lo divino” com es feia en els temps clàssics. Veure en la poesia natural, de terra, el cel que s’hi amaga. Que és, si no, això mateix, però millor el Càntic dels Càntics de la Bíblia.\nVoldria que l’Advent el vegèssim en perspectiva de tot l’any litúrgic. No sols com a preparació per al Nadal. El tot s’amaga en cada part. El tot l’Any litúrgic és present en cada celebració i en la vida dignificada per la litúrgia. Teilhard va fer la Missa sobre tot el Món. El món enter és una lloança i agraïment per la vostra glòria. Deia Casaldàliga: “Diguem la veritat contra la mentida. Cridem l’esperança contra la tristesa. Donem el missatge suprem de l’amor contra tot egoisme”.\n“Senyor, us esperem, / i aquesta esperança ens és vida; / vós sou per al mortal / la llum, la sendera i la guia. / Us esperem, Senyor! / us esperem, Senyor! Visquem plens d’esperança / que el Senyor ja és a prop.\nDiumenge I d’Advent, 1 de desembre del 2013 Sabadell\nPublicat per casal calassans a 8:31 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Homilia 01/12/2013\nHomilia del diumenge 24/11/2013 del P. Josep Mª Balcells\nRegne, Regnat del Pare en el Fill i per l’Esperit Sant. Estem en el disc dur del misteri de Déu Pare, manifestat en i per el Fill i portat a compleció per l’Esperit Sant; també misteri de l’Església i viscut en cada fidel. Així s’expressa en el document sobre l’Església, prenent peu de les expressions entre d’altres de l’evangeli de Joan. (“Mostra’ns el Pare i no ens cal res més. Qui m’ha vist a mi ha vist el Pare. ¿No creus que jo estic en el Pare i el Pare està en mi?”)\nLa primera part del Parenostre, diuen els entesos, que en el fons es pot resumir en el Regne-Regnat de Déu com a crida, aspiració de la nostra ciutadania, de tots, en Crist aquí a la terra com en el cel (“sigui santificat, vingui, faci’s”).\nJesús, sobretot, segons l’evangeli de Joan, és un Rei que regna als antípodes dels poders en ús. Ja li ho va dir explícitament a Pilat. Les seves manifestacions en vida són l’amor al Pare en primer lloc (“el Pare ijo som una mateixa cosa”), la proximitat en preferència als més necessitats, el tracte misericordiós amb tothom. La seva màxima, el seu programa es condensa en el servei amorós al Pare i als que anomena germans ( “No us dic servents o súbdits, sinó amics”) sempre amb un toc de sorpresa i de gràcia exultants, que tothom li agraeix, percebut com a do i regal; menys aquells manifassers que sempre volen “exhibir-se a les places” i seure ostentosament a la fila zero o dels “vips”. Parla del Regne talment com qui traboca allò que li regalima del Cor. Té una força que transmet pau, serenor, el goig en l’esperit, i que invita a seguir-lo (“el Regne de Déu està a prop, està en vosaltres”. “Tu segueix-me”). La seva lleva de deixebles són atrets per imantació de la seva persona i de les seves propostes que inviten a la interioritat i a trobar els sentits més pregons de la vida, allò incommensurable d’una vida nova. “Servir Déu és regnar”, diu l’Escriptura. El vivia el Regne essent i predicant, i ens envia a fer-ho semblantment.\nAvui que tanquen el cicle litúrgic ho fem més en funció del Regne que no pas –i no són pas diferents, sinó complementaris, adhuc són la mateixa cosa - del Rei, Jesús. Hi ha una, per a nosaltres, identificació total entre la finalitat (viure en Crist) i el procés entre les propostes de vida, en realitat de qualitat de vida nova i el qui és per definició: (Camí, veritat i vida). En Ell podem –deuríem- “viure, moure’ns i ser”, fascinats per la seva personalitat inigualable. Jesús de Natzaret és un Enviat, un Representant del Déu que es mostra com Amor, que aixeca el pols i el batec del viure, de tal manera que mai ningú no es podrà vantar de ser “algú”, si no viu referencialment a Jesús-Rei i Senyor, que és el Crist-Messies esperat, i des-esperat en un poble (jueu o no jueu) que no té la saviesa d’escrutar “els signes del temps”. El seu “aterratge” a la història la va balisar entre un “abans i un després”, la va fer en plenitud humana, contenint-se curosament perquè no es perdessin en les fondàries misterioses de la seva divinitat.(El volien fer Rei i Ell se n’escapolí) No ho podrien entendre..., potser menys que nosaltres avui, encara que l’afirmació pugui sorprendre... En vida va fer escasses irradiacions de ser el Fill de Déu. Va ser en la seva absència corporal quan van anar comprenent que Jesús, ja entès com a Crist, Senyor, els presentava un projecte de Vida que ells devien anar escampant, digues-li missió o evangelització: el Regne del seu Pare que era el seu mateix i que enviava –i segueix enviant- l’Esperit Sant perquè ens fos el “couching”, com diria Dolors Aleixandre, per tal d’anar entrant mica en mica en les excelsituds de qui era i del què deia (“ara no ho podríeu entendre” i menys viure-ho). Intèrpret l’Esperit, torsimany d’un alfabet, vingut de dalt que només es pot desxifrar en una Església en marxa i a breus becades. No donem per a més... Allò de sant Agustí: “font que com més sadolla, més set deixa en el desfici del viure segons l’evangeli”.\nCloenda, aquesta festivitat i aplec de la terra al cel, de l’Any de la Fe. Avui litúrgicament entrem en el cel – assistint a l’entronització que ens narra l’apocalipsi; “avui mateix estaràs amb mi al paradís”- per bé que sigui només per la fe que tenim en el Crist. “Jornada de portes obertes”, perquè obrim els batents de l’esperança d’un viure –i conviure- diferent, de cota altíssima que ens obri el delit de fer de tota vida a la terra un assaig, una pregustació i anticipació del que serà –aquesta és i serà la nostra fe i esperança-, i és ja el cel per als qui ja Déu ha omplert de la seva glòria. Qui no ho ha experimentat es trobaria descol·locat com a humà-adamita, terra en el sentit més original i originari del terme. Quan ens desmunten les coordenades d’espai i temps i ens aboquen a quelcom que agafa les arrels de la vida i ens diuen que el cel és una actitud ens quedem “embabiecats”... Sospitem, només; el cel és inimaginable tot i que se’ns dispara la fantasia com als infants. No cal escarrassar-s’hi massa. Som limitats, no podem abatre o traspassar les fronteres d’una experiència indescriptible, com ens ho diu Pau que ho va viure, però que no saber descriure, com donar-ho a conèixer i, en definitiva, acabem com els profetes a qui destraven la llengua i només en surt un ah, ah, ah! Descalcem-nos, com fan els musulmans, que la terra que trepitgem és terra sagrada per la presència del Déu que “ens és Vida”. Tot el creat “recapitulat” en Crist-Rei. Cadascú una part del\nTot i de tots s’ha de sentir Cos Místic del Crist Total, Cap d’aquest Cos que tot ho abraça, alimenta i glorifica. Ciutadans del cel, ambaixadors d’Ell a la terra concreta que cadascú habita. Regne que no fa esclaus, ni súbdits sinó hereus i amics de Déu. ¿Qui diu que no és una democràcia la vivència del Regne de Déu? “Demos” vol dir Poble i aquí Poble de Déu en marxa, la gran novetat subratllada en el document del Vaticà II sobre l’Església. Tots iguals en dignitat i diferents pels serveis i carismes que ens han estat donats: cadascú el seu propi. ¿Ho sabies que tu en tens un o més de reservats? Fes una introspecció al fons de la teva fe i de ben segur que hi trobaràs crides personals. Crides de creient i no de practicants... Som corresponsables, som comunitaris, hem de fer conèixer i viure i gaudir de la pertinença al Regne de Déu (Pare, Fil i Esperit Sant). Som trinitaris: “Si m’estimeu el Pare i jo vindrem a habitar en els vostres cors”. D’un Regnat, doncs, que s’obre al progrés de la interioritat de les persones tocades per l’Esperit i per una convivència joiosa, potencialment amb tohom, en “la Veritat i la Vida; en la Santedat i la Gràcia; en la Justícia, l’Amor i la Pau” (prefaci propi del dia de Crist Rei). Llàstima que ens veiem obsedits per la institució eclesial, massa humana i potser menys divina. La institució ve després del misteri. Naturalment compta la institució i els engranatges que sovint grinyolen... Però l’Església total és per damunt de tot, misteri.\nEl camí d’accés a la llibertat de la ciutadania d’esperit és la veritat – que és la que ens fa “lliures”- basada en les experiències sovintejades de sentir-se “homes o dones Nous i d’un Món Renovat”. Això és l’evangeli en essència. Tot, tot és gràcia, no ho oblidéssim mai, per tant tot és –ha de ser- agraïment. L’eucaristia n’és el moment culminant i únic, la celebració d’un reconeixement. “Vingui a nosaltres; vingui: desig, experiències de contemplació, portades a la pràctica pròpia de cada dia. És el desig, la urgència –diria-, compartits entre Jesús el Crist i cadascun dels creients. “El vostre Regne”, el Regne del Pare. Es tanca el cercle de Jesús, Alfa i Omega i nosaltres maldem per ser les lletres restants d’aquest abecedari nou i sorprenent del Regne. Una cursa amunt... com ho intuïa Teilhard. És el procés d’una humanització divinitzada.\n“Déu omnipotent i etern, vós heu volgut reunir totes les coses, en el vostre Fill estimat, Rei de l’univers. Feu que tota la creació, alliberada de l’esclavatge, us serveixi fidelment i us glorifiqui per sempre”. (Col·lecta) Caldria entretenir-nos a explicar i experimentar cadascuna d’aquestes expressions que ens defineixen, ens sol·liciten i ens donen a l’ensems el goig de Viure a la terra per després fer el salt qualitatiu en el cel. “Vingui a nosaltres el vostre Regne”. Diguem el parenostre amb delicadesa, més pausat que de costum, i intuint el què diem i resem.\nSolemnitat de nostre Senyor Jesucrist Rei de tot el món, 24 de novembre del 2013. Sabadell\nPublicat per casal calassans a 8:21 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Homilia 24/11/2013\nHomilia del diumenge 17/11/2013 del P. Josep Mª Balcells\nAIXÍ A LA TERRA COM ES FA EN EL CEL\nRecordeu que ja us vaig transcriure el títol del setè capítol de la Constitució sobre l’Església. Diu així –ho repeteixo tot gaudint-lo: “Caràcter escatològic de l’Església en marxa i la seva unió amb l’Església del cel. Així hauria acabat el document i era previst en un principi com a capítol conclusiu , però finalment hi varen posar un darrer i posterior capítol: “La benaurada Verge Maria, Mare de Déu, en el misteri de Crist i de l’Església” Passo a explicar-vos el perquè d’aquests dos finals. Té una explicació molt interessant: els pares conciliars estaven dividits. Uns volien un document a part per tractar el tema singular de la Mare de Déu. Altres –¡i la van encertar de ple!- el veien més com a capítol final del document sobre l’Església. La van emmarcar a Maria dins del misteri de Crist, el seu Fill amb una fidelitat exímia com només pot fer-ho una mare, i única com a deixeble per la seva fe, lloada per Elisabet. I també dins del misteri de l’Església, fent-ne la dona prototípica de fe, d’esperança -i no diguem- d’amor, que la va associar a la missió de tots dos, Crist i l’Església, el seu Cos místic, que és una de sola i la mateixa missió: fer propera, íntima la persona de Crist, el seu Fill, i de la seva missió per arribar a tots, creients i no creients, a tots els humans, tots fills de Déu i de Maria que coopera al seu engendrament fins a l’eclosió d’una filiació- fraternitat, essent punt i pont d’enllaç entre Déu i la Humanitat i com conclou el que definitivament serà el capítol vuitè, proclamant-la Mare de l’Església i “senyera d’esperança ferma i de consol per la poble de Déu en marxa”.\nTornem al capítol setè que signaríem tot ell com “la Història de la Salvació” viscuda litúrgicament, acompanyant-nos entre la Vida i Missió de Jesús, el Mestre i la vida i missió dels creients, els seus seguidors, de l’Església, en una paraula, i eixamplant aquest àmbit perquè hi càpiguen tots els humans i l’home concret dels quals no ens hem de sentir mai aliens, els cristians. “Res del que és humà me’n sento aliè”, que deia el clàssic...\nEstem a les acaballes de l’any litúrgic i seria interessant fer-ne una lectura que d’alguna manera és l’acabament del document com hem dit abans. Punt d’enllaç entre el cel i la terra.\nVoldria posar-vos el desenvolupament del document sencer perquè valoréssim ensems el text conciliar, l’any litúrgic i el procés que hem fet nosaltres durant tot un any, d’una Església en marxa. La marxa l’hauríem d’haver fet nosaltres pas a pas, des de l’Advent, preparació per viure l’Encarnació de Jesús, passant per la seva Vida Pública amb els seus ensenyaments, alternant-se evangelista per evangelista. Aquest any Lluc, l’altre, el següent, amb Mateu, passant pel punt culminant de Passió, Mort i Resurrecció, vinguda de l’Esperit Sant, ànima animadora de l’Església en marxa. Això ho fem seguint la trama de l’any litúrgic, que ara acabarem, passant de la terra al cel, Ell i nosaltres, quan sigui l’hora. Tot té la traça d’un naixement (el de Jesús, la seva entrada en la història humana, la nostra en concret), més el creixement i adultesa de Jesús en nosaltres (el llibre: “Adults en Crist”, que llegíem als anys seixanta); la identificació en mort i nova vida de Jesús, el Crist i de tots nosaltres fins a l’obertura del Cel per participar, a l’hora de la nostra mort-nou naixement, de l’entronització de Crist, Anyell lliurat per la salvació del pecat i de la mort (Apocalipsi 14, 1-7; i 19, 1-16; 21, 1-27; 22, 1-5); participació del convit del cel, prefigurat en l’Eucaristia a la terra. Amb raó, deia: de l’Eucaristia, sobretot dominical, a la del Cel. “Us lloem, us beneïm, us adorem, us glorifiquem, us donem gràcies, per la vostra immensa Glòria”. Unides les litúrgies de cel i terra. Això és el contingut del capítol setè: “Crist, assegut a la dreta del Pare, actua incessantment en aquest món a fi de portar els homes a l’Església i per ella unir-los més estretament i, nodrint-los amb el seu propi Cos i Sang, fer-los participants de la seva vida gloriosa... Per la fe som instruïts també sobre el sentit de la nostra vida temporal, mentre amb l’esperança dels béns futurs portem a terme l’obra del Pare que ens ha confiat en aquest món i realitzem la nostra salvació. Units, doncs, al Crist dins l’Església i segellats amb l’Esperit Sant, “que constitueix les arres de la nostra herència”, som anomenats fills de Déu, i, de fet, ho som, però encara no hem estat manifestats en plena glòria, en la qual serem semblants a Déu, perquè el veurem tal com és”. Tenint, doncs, per cert que “els sofriments del temps present no són proporcionats a la glòria que s’ha de revelar en nosaltres”, plens de fe “estem en expectació de la benaurada esperança i de la manifestació de la glòria del Gran Déu i Salvador nostre Jesucrist” que transformarà el nostre cos per fer-lo conforme al seu cos gloriós” i que vindrà “a ser glorificat en els seus sants i admirat en tots aquells qui hauran cregut”. “Tots els qui són del Crist, que tenen el seu Esperit, formen una sola Església i estan els uns als altres estretament units en Ell. Així, doncs, la unió dels qui encara són en aquest món amb els germans que s’han adormit en la pau del Crist no és de cap manera interrompuda, al contrari, segons la fe constant de l’Església, s’enforteix amb la comunicació dels béns espirituals. Perquè, pel fet que els benaurats estan més íntimament units al Crist, consoliden tota l’Església en la santedat amb més eficàcia, ennobleixen el culte que ella, aquí a la terra, dóna a Déu i contribueixen de moltes maneres a la seva més extensa edificació. En efecte, com que han estat rebuts a la pàtria i viuen a la presència del Senyor, per Ell, amb Ell i en Ell no paren d’intercedir per nosaltres prop del Pare... La seva sol·licitud de germans ajuda molt la nostra feblesa”. “Perquè així com la comunió cristiana entre els homes viadors ens duu més a prop del Crist, així el consorci amb els sants ens uneix amb el Crist, del qual brolla, com de la seva Font o Cap, tota la gràcia i vida del mateix poble de Déu. Aquesta nostra unió amb l’Església celestial es realitza d’una manera nobilíssima pricipalment quan a la sagrada litúrgia on la virtut de l’Esperit Sant obra damunt nostre per mitjà dels signes sagramentals, celebrem la lloança de la Majestat divina, compartint una mateixa joia tots. Així, és en celebrar el sacrifici eucarístic que té lloc la nostra més gran unió amb el culte de l’Església celestial... En efecte, tots els qui som fills de Déu i formem una sola família en el Crist, en unir-nos en un mateix amor mutu i en una mateixa lloança a la Trinitat santíssima, corresponem a la profunda vocació de l’Església i en un tast anticipat participem de la litúrgia de la glòria eterna”.\nJa perdonareu que tot plegat hagi constituït en un oferir-vos una lectura del document sobre l’Església que uneix cel i terra. Hem arribat a trobar el sentit de tota mort, sense les temences i pors que procedeixen més d’un plantejament no cristià, més aviat pagà on tot s’acaba, quan per contra per a l’evangeli en la mort es dóna la plenitud de sentit de la nostra vida, essent la mort –com deia Margall- una major i millor naixença. Cal reevangelitzar la mort, tenir-ne el sentit que es manifesta en Pau quan diu que morir seria per a ell tot un guany, però que si és per servir als germans està disposat a quedar-se en vida en bé d’ells. També sant Ambròs diu: “El Senyor acceptà la mort, perquè cessés la culpa; i, perquè el final de la naturalesa no tornés a ser la mort, ens ha estat donada la resurrecció dels morts. La culpa s’ha d’esvair en la mort i la naturalesa s’ha de perpetuar per mitjà de la resurrecció. Aquesta mort és el trànsit de totes les coses. I a tu et cal estar en trànsit perpetu: trànsit de corrupció a incorrupció, de mortalitat a immortalitat, de les pertorbacions a la tranquil·litat. El nom de la mort no t’ha d’inquietar, ans t’has de gaudir dels beneficis d’una bona mort. Perquè , ¿què és la mort sinó una sepultura dels vicis i una resurrecció de les virtuts”. I Gregori Nazianzè diu de i “per al seu germà traspassat, primícia de la nostra partença cap a Vós. I acolliu-nos també a nosaltres quan ens sigui l’hora, tal com heu governat en aquest món la nostra vida en quant fou governable; acolliu-nos certament disposats, però no pertorbats per la por,... joiosos perquè ens atansem amb prestesa a aquella vida benaurada i eterna, que és la que ens dóna Jesucrist Senyor nostre”...Llegiu el salm 102 i tindreu la serenor i confiança plena en el Senyor que és el que la fe ens ofereix en aquests moments de traspàs a una vida plena i lligant terra i cel: tot el que hem estimat a la terra i el que som estimats al cel. Comunió dels sants “així a la terra com es fa en el cel”.\nDiumenge XXXIII de durant l’any, 17 de novembre del 2013 Sabadell\nEtiquetes de comentaris: Homilia 17/11/2013\nHomilia del diumenge 10/11/2013 del P. Josep Mª Balcells\nNOVÍSSIMS O POSTRIMERIES\nSens dubte jo opto pel primer substantiu , precisament perquè el trobo més substanciós, més que no pas el segon. ¿Per què? Simplement per mor de fer-ne una lectura acurada –potser renovadora, més autèntica- de l’Evangeli. Som fills del catecisme els que tenim uns quants anys. Fixeu-vos que dic catecisme, no catequesi (recordeu que n’hi ha de familiar, de catecumenat, d’adults, etc.). La catequesi és més vital, més arrapada a la realitat de la nostra vida, viscuda en el concret de cada dia. En el catecisme ens feien preguntes i les responia el mateix que ens feia la pregunta. Nosaltres fèiem poc més que memoritzar, un llenguatge a voltes abstrús; poca cosa en quedava per a la vida pràctica, només un moralisme un xic ranci... En la catequesi ens fem nosaltres mateixos les preguntes i les respostes, tenint com a referència Jesús i el seu Evangeli i, d’altra part, tenim en compte les realitats que vivim en el concret quotidià. Allò que deia no recordo qui: en una mà l’evangeli i en l’altra el diari.\nNovíssims, doncs, ¡i tant! Retornats a una vida expectativament més plena en el viure concret de cadascú, tocant de peus a terra i tenint el cor al cel o, millor, tenint el cel dins del nostre cor. És allò que en diem la “novetat” de la vida cristiana, quan es viu en primera persona i amb un horitzó ampli, ampli...\n(Recordo que quan era novici escolapi amb quinze anys, en arribar a la Quaresma estant tota la colla de novicis, que aleshores no érem pas pocs, estant a l’església més aviat foscota, pobríssima de llum: de la necessitat –els temps no donaven per a més- en fèiem “ambient”. Del cor alt de l’església i amb una veu potent i aclaparadora sentíem com si fos més que advertiment una condemna les paraules d’un “baix” estremidor que cantava a tot raig les postrimeries: “mort, judici, infern i glòria, bon record per no pecar”, que suscitava esgarrifances: el cel sense explicitacions, l’infern ja l’imaginació poblava de flames i estridor de dents i com a teló de fons l’eternitat, com una mena de temps que s’anava allargassant, “per sempre” i no permetia via de retorn...\nSom fills, érem fills de la temença, de la por i l’esgarrifança i això creien que ens portava a no viure més que per escapolir-nos del(s) pecat(s). Mala, pèssima pedagogia. Està ben vist que aquesta pedagogia de la por, sense més, ens ha fet un dany, per a alguns irreparable. Desgraciadament ens mancava el goig i el poder immergir-nos directament en l’evangeli, llegit gairebé sempre en visió negativa i moralista, que no deixa respirar a fons amb l’evangeli clar a les mans i al cor...\nAmb tot, ara encara hi som a temps, tot i tenir present que els “hàbits” recargolats costen molt de refer-los, de canviar-los i més si és oposadament en allò que ens hi va el “sentit de la vida”, la que vivim en el concret de cadascú. Suposa un tenaç entrenament, una “de-construcció”, un buidar abans de poder omplir. Necessitem “Déu i ajuda” –mai tan ben dit- per obrir-nos a una pedagogia de l’amor i de la misericòrdia. Primer de tot a l’amor entranyable amb que som estimats personalment per Déu (tant de bo que això fos el principi general inspirador de la nostra relació amb Déu, sense tenir mai dubtes d’aquest fonament de la nostra fe, i tenint-ho ben experimentat per tal de poder viure després coratjosament de cara a la fraternitat universal (a partir de la proximitat, com ens recomana Casaldàliga) arrelada aquella en la filiació que tenim ancorada en l’amor de Déu: “Ara ja sou fills de Déu, però sols in crescendo, atansant-nos cada dia més al Déu que “no pot” deixar d’estimar paternalment aquells que va crear només per amor. Deixem-nos portar pels salms, ja veureu...\nNovíssims, doncs. L’evangeli és novetat de vida, és bona nova. La vida en Jesús i, per tant en nosaltres per participació ha vençut la mort sobretot en la seva passió i mort. Vençuda per tant en la pròpia i en la de tothom. Déu se’ns presenta a l’evangeli com a compromès a salvar tothom. No pot tirar-se endarrere, seria com negar-se ell mateix, per això tota la Bíblia, sobretot l’AT. es pot concentrar en aquesta expressió que se’ns hauria de posar endins del cor, de la ment i de la memòria: L’AMOR FIDEL de Déu en tu i en mi. I això sempre des que hem començat a tenir consciència fins al dia que joiosament farem lliurament del que som i tenim d’amor correspost en les mans de Jesús, perquè ell les posi finalment en les mans del Pare.\nNo tingueu por de res. De res; mai podran arrabassar-nos l’ànima, com diu Jesús. Cal reciclar-nos evangèlicament. Com més ho fem més pau irradiarem, de la què Déu ens donarà; més joia encomanarem de la què l’Esperit ens dóna esplèndidament.\nEl penúltim capítol de la Constitució del Vaticà II sobre l’Església porta per títol: Caràcter escatològic de l’Església en marxa i la seva unió amb l’Església del cel. Llegim pausadament ni que només sigui el primer número (és el 48) i ja entendrem que “El fin es mi principio” (llibre recomanable), o bé dit d’una altra manera: les postrimeries són els nostres novíssims. Ara es pot comprendre les meves preferències per aquest darrer terme, tot ell obert a l’esperança i al món nou i la terra nova, a un nou naixement a la vida de Déu per la fe i a tenir la mort com una “major naixença”. Vida i mort es donen la mà i comparteixen el mateix sentit de plenitud al què estem cridats avui, ara mateix, a no ser que encara estiguem sumits en l’ignorància de l’amor que tot ho lliga en vida i en mort.\nDiu el text conciliar: “El Crist, un cop enlairat de terra, atragué tothom cap a Ell; ressuscitat d’entre els morts va enviar el seu Esperit vivificador sobre els deixebles i per ell va constituir el seu Cos que és l’Església com a sagrament universal de salvació; assegut a la dreta del Pare, actua incessantment en aquest món a fi de portar els homes a l’Església i per ella unir-los més estretament i, nodrir-los amb el seu propi Cos i Sang, fer-los participants de la seva vida gloriosa. Així, doncs, la restauració promesa que esperem ja va començar amb el Crist, és portada més enllà amb la vinguda de l’Esperit Sant i continua per Ell en l’Església, en la qual per la fe som instruïts també sobre el sentit dec la nostra vida temporal, mentre amb l’esperança dels béns futurs portem a terme l’obra que el Pare ens ha confiat en aquest món i realitzem la nostra salvació”.\nHe llegit aquests dies un article de Gregorio Luri, pedagog, que em cau molt bé habitualment, però que aquí en l’article esmentat que es titula “Paraules davant la mort” fa un repàs del capteniment davant la mort de personatges que no estaven possiblement ungits per l’evangeli. Molts d’ells són decebedors, un nou reflex del tabú que encara és la mort quan no és vista i viscuda des de l’evangeli. Repasseu per favor les últimes paraules de Jesucrist a la creu i veureu la bellesa infinita que respira Jesús en morir, segons la versió que en dóna l’evangeli de Joan. A tots us desitjo una mort fruit madur d’una vida a calc d’evangeli. Així sia.\nLes lectures d’avui són ben entenedores. Les deixo a discreció personal de cadascú de vosaltres. Això hauríem de fer sempre abans i després de la proclamació que es fa a l’Eucaristia. El mestre vostre sou vosaltres mateixos. El millor mestre és aquell que a cadascú suscita la pròpia resposta. ¿Escoltar només o bé fer-se preguntes? Personalitzem, fem propi el que sentim, deixem-nos remoure dins, dins. Només així dirà la Paraula tot el que entranya. “Feliços els que escolten la paraula de Déu i la posem en pràctica”. ¡Bon pre-advent que suposen aquestes últimes eucaristies de l’any litúrgic! Novíssims, sí; no tant postrimeries.\nDiumenge XXXII de durant l’any, 10 de novembre del 2013. Sabadell\nPublicat per casal calassans a 9:16 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Homilia 10/1172013\nHomilia del diumenge 03/11/2013 del P. Josep Mª Balcells\nDE LA PARÀBOLA AL FET\nEnllaç entre els dos evangelis, el d’avui i el del diumenge passat. El protagonisme del publicà al temple, quasi bé en l’anonimat de la foscor, però amb el cor alleujat de la consciència de ser i reconèixer de ser un pecador, però sabent-se ¡perdonat! Avui a la litúrgia passarà de la paràbola que ensenya i amonesta en el sentit més ampli de “categoria” (aplicable a molts casos, a un tot de “classe”; avui el tema dóna vida personalitzada en un publicà amb nom propi i esdevé una “pàgina viscuda”, posant les concrecions d’un perdó similar al de la paràbola. Bé podríem dir que hi ha un enllaç directe entre ensenyament i realització De fet és Lluc qui ens parla d’ambdues coses amb un sentit de lligam entre paràbola i fet concretitzat. Així hi ha un punt d’enllaç ben clar entre la sentència amb que es clou la paràbola: “Qui s’humilia serà enaltit” i Zaqueu. Vegem-ho\nZaqueu té més que curiositat per veure Jesús que no passa desapercebut. La figura i el mestratge de Jesús “fa parlar” i suscita la sensació d’esdeveniment. No és estrany que el publicà Zaqueu tingui el desig i l’oportunitat de veure’l ni que només sigui una mica de lluny. És baixet i se les empesca pujant dalt d’un arbre per veure’l enmig de la gernació que el seu pas per la ciutat suscita. No passa en va Jesús, sempre arriba més enllà, si hi ha disponibilitats obertes en qui sigui. Jesús aprofita l’avinentesa i aixecant la mirada (oh, la mirada taumatúrgica de Jesús!) i com aquell que l’esperava li diu: “Baixa que avui vull hostatjar-me a casa teva” Agradable, sorprenent! No s’ho fa dir dues vegades. S’ha acomplert el seu més que desig. Predisposició, descoberta, viure un més enllà insòlit! “Serà enaltit” i de quina manera més impensada... Jesús es convida a dinar com no ho fa sinó per amistat prèvia o perquè es deixa invitar tot i saber que moltes vegades són invitacions enverinades per tal d’estudiar-lo de prop i saber de primera mà com es comporta, què diu, donant-los motiu per interpel·lacions i per murmurar d’Ell, ni que només sigui en els seus cors antitètics, que Ell coneix palesament. Cors de “classe”, on tot està regulat i com obligat, on tot es resumeix en una submissió legalista ple de formalitats, però buit d’estimació, ben lluny d’allò que deia la col·lecta del diumenge passat: “perquè puguem assolir els béns que ens prometeu, feu que estimem allò que ens maneu”.\nDe l’anonimat del publicà que pregava i demanava perdó al temple passem als fets que demostren l’enaltiment que se’n dedueix d’una actitud humil, continguda i plena de fe i d’esperança.\nVeieu com anem deixatant i cosint costures entre els darrers evangelis: “S’ha de pregar sempre (dium. XXIX); hi ha els dos extrems en la manera de pregar: la paràbola de les pregàries del fariseu i el publicà (dium. XXX); avui (dium XXXI) gaudim de les conseqüències de pregar que és tant com “atansar-se a Jesús”, Teresa en diu “tracte d’amistat”. Hi endevinem quelcom més que curiositat en el fet almenys curiós de pujar a un arbre, sotmetent-se al somriure sardònic dels fariseus. ¡què fa aquesta persona prou coneguda amb aquests sortida tan inusual i diríem que gairebé impròpia... ¡pujat a un arbre! Com se li haurà ocorregut?\nSegona escena insòlita: Ja asseguts a taula, Zaqueu s’alça (és un dir) i pronuncia en veu alta i més alta convicció la seva confessió-determinació: “Dono ara mateix la meitat dels meus béns, i a tots els que he defraudat els restitueixo quatre vegades més”. Ja ho veieu. Diametralment oposades les pregàries-respostes del fariseu envanit, pagat de sí mateix i Zaqueu que obre el cor a una confessió-satisfacció, ben definitiva i clara. Es considera pecador explicitament. Jesús, que segons la seva paràbola de l’ovella perduda, ha sortit al seu encontre, aprofitant una oportunitat de gràcia... Poc s’ho podia esperar Zaqueu , però la va encertar de ple. Jesús és un bon mestre i pastor. Sap aprofitar el moment propici, l’oportunitat que pot semblar casual, però que Déu ja havia disposat les coses per tal que sortissin rodones en benefici d’una ovella escarriada.\nEstem a les acaballes de l’any litúrgic i tot s’obre en l’horitzó de les postrimeries, del final de la cursa de la vida. Què serà? Què passarà? És just que aquests interrogants ens vinguin en ment. Hi ha diferents respostes o millor mitges respostes des de l’angle en què les veiem. Ens acompanyarà en aquests tres últims diumenges la segona carta de Pau als de Tessalònica. Avui l’encetem. Després de la salutació habitual en les epístoles entra de ple en el tema i en l’actitud gens plausible que va difondre’s entre alguns tessalonissencs sobre la imminència del final dels temps i sobre l’anunciat retorn del Senyor Jesús. Alguns ja havien pres resposta pràctica: per tan poc de temps que els queda, començaven a vagarejar, havien deixat de treballar i s’havien posat a esvalotar els germans. Amb una rotunditat completa Pau desautoritza aquells rumors o falses expectatives. Pel que fa a l’adveniment de Jesucrist, el nostre Senyor i la nostra reunió amb ell, us preguem, germans, que no perdeu el seny ni us alarmeu, encara que una suposada revelació de l’Esperit o una dita o carta que passés com si fos nostra anunciessin que el dia del Senyor és imminent. Ja ho seguirem els pròxims diumenges... Una desmentida en tota regla.\nÉs curiós que aquesta actitud d’aquests primers cristians contrasta amb la dita budista de que cada dia el puc considerar com l’últim. Els budistes diuen que en llevar-nos cada dia se’ns posa a l’espatlla a prop d’oïda un ocell que ens diu: pensa i obra com si avui, aquest dia, fos el de la teva mort. I així com una tornada existencial la sentirem repetir durant la jornada. És una invitació a no abaixar els braços, sinó a afermar els genolls, com es diu a les escriptures per tal d’obrar amb més intensitat i coratge.\nUs heu preguntat mai perquè ens fa tanta por la mort. Ben altra fou l’actitud de Pau, perquè en fa una lectura ben evangèlica. Jesús ens ha obtingut precisament d’una manera excelsa, cruenta però, el deslliurament del pecat i de la mort. Ens desficiem forçats per ensenyaments d’altres moments passats de subratllar que Jesús ens ha perdonat els pecats, centrats en el pecat d’una manera gairebé exclusiva, i –respirem fort!- ens oblidem que la mort, tota mort ha estat vençuda precisament per la mort de Jesucrist. Tot fa esperar que tindrem els cels oberts i que res ens hauria de portar a cap temença, ans al contrari. Tots serem enaltits, suposadament a que ens haurem sabut humiliar. Si sabéssim trobar les arrels de la humilitat, que vol dir moltes coses! Algunes se’m disparen: De Déu és tota iniciativa; Déu té la voluntat explícita de salvar-nos a tots; té en més l’atenció a la persona que no pas a les nostres defallences i pecats; que l’amor va vestit de gratuïtat; i encomana l’agraïment en els que saben veure i viure en la fe. L’amor de Jesús ha desfet l’esperó de la mort, de tota mort. Aquesta certesa de saber que hem estat salvats de la mort. Que la mort no és l’última paraula sinó la primera de l’abecedari de Déu. “Sigui la mort una millor naixença”. És així. Ens han enverinat el futur amb pors que no són evangèliques. És definitivament saludable deslliurar-nos-en. Fora pors a viure i a morir plenament. L’evangeli és dels que creuen que Déu està definitivament de part dels seus fidels, tot i ser tan febles que podem esgarriar-nos... Sempre hi haurà un “pastor” que ens cercarà fins al final de qualsevol esgarriament.\nRecordeu que cada instant pot ser el moment del cop de gràcia. Pregunteu-li-ho,si no, a Zaqueu que va passar possiblement d’una curiositat que avui faria potser riure de pujar a un arbre per poder veure passar Jesús. Jesús s’invita. ¿Ho veieu com porta sempre la iniciativa? Cal tenir sensibilitat evangèlica per albirar horitzons i àmbits desconeguts de gràcia i de profunditat. Recordeu que Jesús passa sempre prop de nosaltres i per dins, a més a més. No perdem el pas, estiguem atents perquè avui es poden fer més veritat en nosaltres les paraules que clouen l’evangeli, aquest passatge d’honor de Jesús i lluny de tota temença per part nostra, per qui va aprendre a captar “el bon moment” de salvació. “Avui s’ha salvat aquesta casa, ja que aquest home també és fill d’Abraham. És que el fill de l’home ha vingut a buscar i a salvar allò que s’havia perdut”.\nConfiança plena. L’última oració –la postcomunió- que també l’hem de rescatar perquè porta un altre ensenyament: “Deixeu-nos sentir cada dia més, Senyor, els efectes de la vostra gràcia i prepareu-nos a rebre les promeses de les quals ja són penyora els misteris que ens alimenten”. Ja ho sabem: “de l’Eucaristia al cel”.\nDiumenge XXXI de durant l’any, 3 de novembre del 2013. Sabadell\nPublicat per casal calassans a 12:57 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Homilia 03/11/2013\nPublicat per casal calassans a 9:34 Cap comentari:


Divendres 25 Setembre 21:30\nAmb alguns dels discos més importants per a entendre la música en espanyol i reconeixements molt rellevants, Kiko Veneno (1952, Girona) porta més de quaranta anys creant cançons per a si mateix i per a altres artistes. El seu primer disc (Verí 1977) al costat dels germans Amador, i la seua participació en “La Leyenda del tiempo” de Camarón (1982) suposen una fita que va marcar camí en una nova manera d’entendre com es pot mesclar-se el flamenc amb altres músiques i com pot interpretar-se.\nReconeixements: Premi Nacional de les Belles Arts, Premi Nacional de les músiques modernes; “Veneno” considerat el millor disc del segle XX a Espanya per diverses revistes especialitzades. “Échate un cantecito” considerat entre els 10 millors discos del segle XX per diverses revistes especialitzades…


Elter, el portal d'Osona - L'empresa concessionària del pàrquing lliura 100 entrades del Museu del Ter a Osona Turisme\nL'empresa concessionària del pàrquing lliura 100 entrades del Museu del Ter a Osona Turisme\nArola Cumeras | dijous 2 de març de 2017 10:06h\nEl regidor d'Urbanisme, Enric Vilaregut, diu que 'el pàrquing de la plaça té una funció en benefici del comerç'\nEl moment del lliurament de les entrades, una acció que constava a l'oferta feta per l'empresa\nManlleu, | L’empresa D’Ausa, Gestió i Neteja d’Aparcaments ha fet entrega aquest dimecres al migdia de 100 entrades del Museu del Ter de Manlleu a Osona Turisme. La idea és que aquests ens turístic les regali a usuaris d’allotjaments de proximitat i, d’aquesta manera, es pugui “influir en què la gent descobreixi Manlleu”.\nAixí ho ha explicat el responsable de l’empresa que gestiona la zona blava i el pàrquing de la plaça de Manlleu, Xavier Cervera. Ha afegit que “primer la descoberta es farà mitjançant el museu i després segur que aniran fins a la plaça i compraran als comerços”.\nMila Martínez, consellera comarcal de Turisme, ha considerat que “aquest és l’inici d’una gran col·laboració” i que pot donar vida “a una ciutat que ha de reivindicar el seu patrimoni i que està preciosa, ens interessa potenciar el comerç i que tiri endavant i crear cultura a partir del turisme”. En la mateixa línia, el regidor d’Urbanisme Enric Vilaregut ha dit que “el pàrquing de la plaça té una funció adjunta en benefici del comerç de Manlleu, de la promoció de la ciutat i potenciar l’atracció turística”.\nAquesta aportació anual de 100 entrades està recollida a l’oferta de l’empresa a l’hora d’optar a la concessió, que va aconseguir fer realitat la pròrroga del contracte de gestió. Segons Vilaregut, es va valorar aquest aspecte, entre d’altres com els descomptes creats per als clients de les botigues manlleuenques. Les entrades “són indicatives del foment de l’atracció que es vol aconseguir”, amb “cent persones que vindran i, a més del museu, segur que aniran a molts altres indrets”.\nXavier Cervera ha confessat que està molt influït també pels seus antecedents familiars, i “des d’un punt de vista personal i emotiu, d’homenatge” ja que el seu avi va treballar, des d’infant, en una fàbrica tèxtil d’Osona. El lema que surt a les entrades és “Il·lusió per Manlleu, compromís amb el territori”, que volen convertir en “un fet palpable”. Segons Cervera, “hi ha un gran equipament i s’ha de fer que sigui visitat”. Ha dit que “més enllà d’aquesta iniciativa, mirarem de dinamitzar la ciutat”.\n- Garantint la continuïtat d'empreses del territori ( 2 de març de 2017)\n- L'Oficina de Promoció Econòmica renova el seu compromís amb Reempresa ( 2 de març de 2017)\n- La DIBA destinarà 200.000 euros per reformar Can Puget ( 2 de març de 2017)\n- Ajuts per estimular la contractació en empreses del sector industrial ( 2 de març de 2017)\n- L'OPE contracta 35 persones d'arreu d'Osona gràcies al programa 30 Plus ( 2 de març de 2017)


Ancient Thermal Bath | AIRE de Barcelona\nDl - Dj 41 €\nDv - Dg 49 €\nEndinsa't en un viatge de sensacions en un edifici històric i a la llum de les espelmes que consisteix en un recorregut termal lliure amb estades al Caldarium (Bany Calent 40ºC), Frigidarium (Bany Fred 16ºC i Bany Congelat 10ºC), Tepidarium (Bany Temperat 36ºC), Balneum (Bany de Mil Dolls), Laconicum (bany de vapor), Flotarium (Bany de Sal).\nViu una experiència única de relaxació total per al cos i la ment a través dels plaers de l'aigua en una atmosfera plena de màgia.\nEls efectes beneficiosos dels banys amb contrastos de temperatura ja eren àmpliament coneguts pels nostres avantpassats grecs, romans i àrabs. L'aigua calenta relaxa els músculs i la tensió de les articulacions, mentre que la freda reactiva la circulació sanguínia, tonifica la pell i té un efecte revitalitzant.\nEl teu cos és savi i sabrà indicar-te quan has de sortir de l'aigua per canviar d'un bany a un altre amb una temperatura diferent. Recorda que podràs accedir en qualsevol moment a la sala de relaxació on sempre tindràs a la teva disposició aigua freda i la nostra selecció especial de te AIRE per mantenir-te hidratat.\nBany de Vi\nGaudeix un bany de vi de 30 min, un massatge craniofacial de 15 min. i una copa de vi.\n30 Minuts Extra de Massatge\nIncrementa la teva Experiència AIRE amb 30 minuts de massatge envolupant extra per persona.\n15 Minuts Extra de Massatge\nIncrementa la teva Experiència AIRE amb 15 minuts de massatge envolupant extra per persona.


La Seguretat Social incorporarà 6.250 treballadors de la llar gironins que no estaven donats d'alta - El Gerió Digital\nEls empleats tenen fins el 30 de juny per regularitzar la seva situació i la intenció és fer aflorar treball submergit\nDijous, 1 de desembre de 2011 15:11h\nJordi Mont, Francesc Francisco-Busquets i Dolors Bassa © ACN\nEl decret llei aprovat pel consell de ministres el novembre estableix que els treballadors de la llar s'integraran a la Seguretat Social perquè els seus drets laborals s'equiparin als de la resta d'empleats donats d'alta i també per fer aflorar una part de l'economia submergida. La secretària general de l'UGT a les comaques gironines, Dolors Bassa, ha assegurat que d'aquesta manera els treballadors de la llar cotitzaran, podran demanar baixes laborals, tenir atur o optar a una pensió de jubilació més elevada.\nUn dels canvis principals és que ja no existirà distinció entre treballadors a temps complet o els que treballen només per hores perquè tots els empleats domèstics hauran d'estar afiliats. Abans, només ho estaven els que prestaven serveis més de 16,6 hores. Fins ara, el treballador es pagava la seva quota de la Seguretat Social. A partir de l'1 de gener, el titular de la llar familiar és qui haurà de donar d'alta el treballador. El director de la Tresoreria General de la Seguretat Social, Jordi Mont, ha explicat que això serveix tant per a al família que té un empleat cada dia com per a la que en té un per hores. Així, ha detallat Mont, si un empleat de la llar treballa a tres cases diferents, els tres empleadors l'hauran de donar d'alta per les hores que hi dediqui.\nEl termini és fins el 30 de juny. En el cas que els treballadors discontinus -els que van per hores i en més d'una llar- no modifiquin la relació labora els donaran de baixa. La situació és diferent per als que treballen en una sola llar, a partir del 30 de juny els donaran d'alta i els incorporaran al rang més elevat de cotització.\nLa majoria dels treballadors de la llar, el 90%, són dones. D'aquestes, el 63% són d'origen estranger. Per això, l'UGT creu que aquesta regulació de les relacions laborals permetrà que puguin justificar més fàcilment que tenen una feina i un contracte laboral. La majoria de les empleades domèstiques són procedents d'Hondures, 930, seguides per les d'origen marroquí, 265 treballadores, i les bolivianes, 391 treballadors. En total, a les comarques gironines hi ha actualment 4.750 treballadors domèstics. D'aquests, uns 2.700 treballen en una sola llar i uns 2.000 són treballadors discontinus.\nDe moment, no s'integraran en el règim general de la Seguretat Social, sinó que han creta un règim especial. L'equiparació serà progressiva i la previsió és que el 2019 ja estiguin incorporats del tot. El seu sou mínim interprofessional no serà de moment el general, sinó el que hi ha estipulat per a treballadors eventuals i temporers, per tant, un mínim de 30,39 euros per jornada legal d'activitat.


Opositors de la taxa sobre els gossos estudien una ‘gran’ acció pública de rebuig - Altaveu el diari digital d'Andorra\nOpositors de la taxa sobre els gossos estudien una ‘gran’ acció pública de rebuig\nCol·lectius animalistes i propietaris de cans s’organitzen a través de diversos canals i plantegen protagonitzar una manifestació o una concentració per mostrar el refús al nou tribut que pretenen aplicar alguns comuns\n06/11/2020 (11:45 CET)\nLa qüestió de la taxa sobre els gossos està generant diversos 'memes'. ARXIU\nCol·lectius animalistes i, sobretot, ciutadans ‘anònims’ propietaris de gossos s’estan organitzant a través de diversos canals per mirar d’impulsar un gran acte de rebuig a la taxa sobre la tinença dels cans que com a mínim tres comuns tenen decidit aplicar i que només de forma clara Escaldes i Encamp han assegurat que no implantaran. L’oposició al tribut té molts adeptes. Fins i tot persones que no tenen animals consideren que la taxa pot ser contraproduent i que pot comportar que fins i tot aquells ciutadans que són cívics i vigilen que les seves mascotes no embrutin poden deixar de tenir aquesta actitud.\nMolts propietaris de gossos, amb suports diversos, estan avaluant la possibilitat de dur a terme alguna manifestació o, en el cas que no fos possible davant l’actual situació sanitària i amb la Llei de seguretat pública a la mà, mirar de promoure algun tipus de concentració en un espai obert, gran, però cèntric i públic, on tot respectant les mesures de distanciament i seguretat per evitar la propagació del virus quedi també clara la rotunda oposició al tribut que de ben segur els comuns d’Andorra la Vella, Sant Julià i Ordino ja han assegurat que volen impulsar a partir de l’any que ve.\nLa campanya contra la taxa sobre els gossos recobra força i supera les cinc mil adhesions\nLa qüestió està molt candent. La campanya de signatures virtuals a través de la plataforma change.org ja està a prop d’aconseguir sis mil firmes de rebuig i són molt nombrosos els ‘memes’ que s’estan fent sobre la qüestió. No és una problemàtica gens fàcil. Caldrà veure si alguna organització de defensa dels animals finalment decideix posar-se al capdavant del clam contrari al tribut. Els ciutadans ‘anònims’ creuen que en part això seria bo, igual com buscar el suport d’alguna formació política (el PS està generalment en contra de la taxa). Però també hi ha dubtes sobre que un excés de politització de tot plegat resti credibilitat a la indignació ciutadana.


Enric I. Canela » Blog Archive » La FNEC: una demostració de seny i esperit universitari\nLa FNEC: una demostració de seny i esperit universitari\nNo puc més que felicitar a la FNEC per aquest comunicat que demostra una posició assenyada i ajustada als problemes que planteja l’actual procés de convergència europea dins l’àmbit de l’ensenyament superior. Reprodueixo el seu comunicat.\nLa Federació Nacional d’Estudiants de Catalunya, organització estudiantil present en els claustres de la majoria d’universitats catalanes, davant els fets ocorreguts arran del desallotjament de la “Tancada contra Bolonya” del rectorat la Universitat de Barcelona , manifesta:\n1. La FNEC dona suport al rectorat de la Universitat de Barcelona en la decisió de desallotjar els estudiants que, des del 20 de novembre de 2008, havien ocupat l’edifici històric de la UB a Plaça Universitat. Tal com ja havíem manifestat en d’altres ocasions, la “tancada a la central” havia degenerat en una ocupació sense sentit, que negava qualsevol tipus de negociació que no passes per la paralització de l’Espai Europeu d’Educació Superior (EEES), decisió que no és competència de les pròpies universitats sinó del Comissionat d’Universitats i del Ministeri d’Educació. A més, aquesta “tancada” havia anat perdent el suport de bona part de les organitzacions que en el seu moment van defensar-la, i actuava al marge de l’esforç que la majoria de la comunitat universitària estava fent per reconduir la situació i intensificar les vies de diàleg. Des de la FNEC un cop més reivindiquem el paper que tenim els representants dels estudiants escollits democràticament en unes eleccions, i que actuem com a interlocutors vàlids i legítims dels estudiants en els òrgans de govern de les universitats.\n2. Acceptem tota forma pacífica de protesta i oposició a l’aplicació de l’EEES, però creiem que la fórmula d’ocupar sistemàticament espais públics de les universitats, no aporta cap solució al debat sobre el Pla Bolonya. Des de la FNEC, un cop més apostem per la via del diàleg, sigui a través de les institucions i els espais establerts per fer-ho, o a través d’altres vies que d’una manera consensuada, hi pugui participar la majoria d’estudiants, i aportin solucions i millores reals a la complicada implantació de l’EEES.\n3. Condemnem rotundament la violència desproporcionada, arbitrària i gratuïta emprada pel cos de policia dels Mossos d’Esquadra. La repressió violenta de les manifestacions pacífiques del moviment estudiantil anti-Bolonya, no són pròpies d’un estat democràtic on hauria de prevaler la llibertat d’expressió, i no aporten res positiu al conflicte, ans al contrari, provoquen una radicalització de les protestes i n’allunyen les vies de solució. Les situacions de persecució gratuïta que es van viure ahir per alguns carrers de Barcelona, d’estudiants que es manifestaven de forma pacífica i que no es trobaven dins dels puntuals nuclis violents que hi podia haver; no està inclòs dins el protocol d’actuació dels Mossos d’Esquadra i, per tant, demanem la dimissió del Conseller d’Interior, Joan Saura, com a primer responsable polític dels lamentables fets ocorreguts. De la mateixa manera, demanem que es depurin responsabilitats dins del cos policial, per evitar així, que es tornin a repetir situacions similars.\n4. Expressem la nostra solidaritat amb els estudiants, que manifestant-se de forma pacífica, van ser detinguts o bé van resultar ferits i contusionats durant de les càrregues policials. De la mateixa manera, també expressem el nostre suport a la trentena de periodistes que mentre exercien la seva professió, van resultar ferits per les agressions dels Mossos d’Esquadra. El dret a la informació no es pot coartar sota cap concepte. Així doncs, la nostra organització es posa a disposició de tots els afectats.\n5. Finalment no podem obviar que els fets ocorreguts s’emmarquen dins de les protestes per l’aplicació del Pla de Bolonya. Per això, exigim al Govern de la Generalitat, que malgrat la situació d’espoli fiscal que pateixen els Països Catalans, s’inclogui en els pressupostos públics el finançament necessari perquè les universitats catalanes, puguin continuar oferint aquest servei públic amb la qualitat que es mereix, i no es vegin abocades a dependre de finançament aliè; a l’hora que demanem als diferents equips rectorals que denunciïn i en facin ressò a l’opinió pública, de la precària i endèmica situació d’endeutament que pateixen les Universitats Catalanes. Aquesta situació és, per nosaltres, la principal causa de desavinença amb l’aplicació del Pla Bolonya a les nostres universitats, ja que en molts casos aquesta s’està desenvolupant amb una completa manca de recursos i transparència, no preveu un bon model de finançament públic, ni un bon sistema de beques que garanteixi la igualtat d’oportunitats, i l’accés a una educació superior pública i de qualitat a tothom.\nBarcelona, 18 de març de 2009.\n4 respostes a “La FNEC: una demostració de seny i esperit universitari”\na 19 març 2009 a les 11:11 Meius\nPer fi trobo un text assenyat amb el qual puc estar d’acord. S’han dit ( i fet) massa bestieses, aquests últims dies. Ja era hora, com dius tu, però s’havia de fer bé, també.\na 19 març 2009 a les 11:19 enriccanela\nLa situació ha degenerat masa per una sèrie de gent que busca la desestabilització. El PLa de Bolonya té molt problemes que no es resolen amb actutuds com les d’aquesta gent desallotjada. S’havia de veure allò.\nLa FNEC com també Estudiants en Acció, amb matisos diferents, han optat per posicions de diàleg sense negar la necessitat de solucionar els problemes que planteja el procés.\nFa molts anys que he vist sempre en la FNEC una manera de ser constructiva i universitària.\na 20 març 2009 a les 12:33 alumne\n“puguin continuar oferint aquest servei públic amb la qualitat que es mereix”… això suposaria que ara mateix estem oferint-lo amb la qualitat que es mereix, cosa que dubto bastant. I no només em refereixo als dies lectius que s’han de tancar les portes de les facultats per culpa d’uns pocs.\na 20 març 2009 a les 12:42 enriccanela\nNo, gramaticalement no. Jo llegeixo “puguin continuar oferint aquest servei públic” i es complementa amb “amb la qualitat que mereix”. No prejutja que es dongui amb qualitat sinó que ho demana.\nActualment hi ha de tot, però és francament millorable.


Josefina Cambra i Giné : Edu21\nosefina Cambra i Giné és degana, des del 1993, del Col·legi de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències de Catalunya, i actualment és presidenta del Consejo General que aplega els col·legis professionals de llicenciats en lletres i en ciències de tot Espanya.\nÉs actualment membre del Consell Escolar de l’Estat com a personalitat de reconegut prestigi en el camp de l’educació i de la renovació pedagògica i forma part del consell de redacció de la Revista del Ministerio de Educación.\nÉs membre del consell Assessor del Centre d’Estudis Jordi Pujol.\nHa estat Diputada al Parlament de Catalunya, VII Legislatura, eleccions del 16 de novembre de 2003 per la Federació de Convergència i Unió.\nHa estat membre del Consell Social de la Universitat de Barcelona, organisme on ha exercit la funció de representant dels col·legis professionals, membre del Consell Escolar de Catalunya i membre del Consell Superior d’Avaluació del Sistema Educatiu de la Generalitat de Catalunya.\nLlicenciada en Ciències per la Universitat de Barcelona, té una llarga trajectòria de dedicació a l'activitat docent, tant en l'àmbit de l'escola secundària com en el de l'educació universitària i la investigació educativa. Va organitzar la delegació espanyola que va participar en la constitució del Primer Parlament Europeu dels Joves el 1988, i la que va intervenir en les sessions del 1989 i 1990, l'última de les quals va tenir lloc a Barcelona.


Jiménez Losantos insulta Gabriel Rufián: «Xarnego, porquet, mamarratxo»\nEl periodista ha carregat contra el portaveu d'ERC per la polèmica amb Beatriz Escudero\nper Redacció diumenge, 14 d’octubre 2018 - 19:38h\nCrítiques a l'actitud de Gabriel Rufián | CatalunyaDiari.cat\nGabriel Rufián suma més detractors que amics en el món de la política. Els discursos del republicà l'han convertit en el blanc de totes les crítiques i d'entre aquestes, les més sonades i repetides tenen nom i cognom: el periodista Federico Jiménez Losantos.\nL'escriptor aprofita l'espai del portal 'La otra crònica LOC' de 'El Mundo', per desfer-se en insults i provocacions cap al diputat. Aquesta vegada, ha agafat com a motiu la picabaralla de Rufián amb Beatriz Escudero durant la comissió d'investigació, on el portaveu d'esquerra no va dubtar en titllar-la de «palmera».\nEscudero no es va quedar enrere i va contestar ràpida i contundentment el seu adversari polític: «No em facis l'ullet, imbècil», va etzibar-li. No obstant aquesta resposta, Losantos ha considerat necessari donar el seu punt de vista a la discussió, aprofitant per insultar també Rufián.\nLosantos a Rufián: «Repugnant, xarnego, porquet»\nFederico Jiménez Losantos carrega contra Gabriel Rufián | CatalunyaDiari.cat\nNo és la primera vegada que Federico Jiménez Losantos té una enganxada d'aquestes característiques amb Gabriel Rufián. Fa tan sols unes setmanes, el periodista va comparar el polític amb «Carmen de Mairena» i va acabar dient-li «gras», després de la compareixença de José María Aznar al Congrés.\nEn aquesta ocasió, Losantos no s'ha quedat enrere i ha relatat que «Beatriz Escudero, veterana diputada del PP, té l'indubtable honor d'haver batejat definitivament Rufián», a qui va qualificar com «un dels éssers més repugnants del Parlament».\nEscudero estava al costat de Casos a una d'aquestes comissions d'investigació que només serveixen per sortir a La Sexta quan el 'cipayo' xarnego va dir-li «palmera», agressió tolerada per aquell canari invertebrat anomenat Pedro», recull el text de Losantos.\nEl periodista, no content amb això, recorda la frase que li «va etzibar Beatriz»: «No em facis l'ullet, imbècil». Va considerar que estava feta «en un espanyol fonèticament perfecte» i que descrivia completament el «porquet del Llobregat».\nFinalment, l'escriptor afegeix que dins del «firmament polític» es va celebrar l'«ovació que va sonar». «Per fi algú ha donat amb la paraula exacta per definir el mamarratxo», concloïa Federico Jiménez Losantos, deixant així totalment desconfigurada la imatge de Rufián.\nCaldrà veure ara, davant l'esquarterada feta pel periodista, si el portaveu d'Esquerra Republicana aprofita la seva posició per carregar contra Losantos. Gabriel Rufián no es caracteritza per ser una persona que es quedi amb la boca tancada, així que podríem esperar una resposta en les pròximes dates.\nL'inesperat aliat amb el qual el Govern vol pactar els pressupostos\nDuríssim cop per Junqueras després de la decisió de la Fiscalia sobre la seva acusació


Pasqual Flores 14 de juny 2020 5 minuts de lectura\nCom a responsable de marketing d'una empresa tecnològica dedicada a serveis B2B, gestiones la realització de webinars?\nSi ho fas, sabràs que la realització de webinars és una fantàstica forma de guanyar visibilitat, aportar valor i estar en contacte, tant amb els teus clients habituals com en nous contactes interessats en l'assumpte tractat.\nTambé és cert que és una tasca complexa, que requereix molt esforç per part de l'equip de marketing i de tots els actors implicats. Per tant, ens hem d'assegurar de fer-ho amb la màxima eficiència i retorn.\nEn aquesta ocasió ens centrem en el cas d'estudi d'una integració entre BritghtTalk i Hubspot.\nA continuació detallarem els següents punts:\nTu com a responsable de marketing d'una empresa de serveis tecnològics B2B, ja feia mesos havies apostat per BrigthTalk com la teva plataforma per emetre webinars.\nUn dels punts forts era que BrigthTalk, a més a més d'oferir-te la plataforma professional per emetre webinars, deixava el webinar gravat a la seva base de dades. Aquest punt era clau, perquè t'obria la porta a obtenir nous contactes qualificats a sumar a la teva base de dades corporativa.\nAquests nous contactes podrien arribar al webinar ja sigui perquè ells mateixos buscaven webinars similars al teu a BrightTalk, o bé gràcies als sistemes de marketing de BrightTalk, els quals recomanaven i recomanen els webinars més similars a les preferències dels usuaris (com si es tractés d'un Netflix o un Youtube).\nHi havia diversos punts en contra, per un costat tu indicaves als teus contactes corporatius que per tal d'accedir al teu fantàstic webinar s'havien de registrar a BrightTalk. Així doncs, pel que fa a percepció, els "empenyies" fora de la teva plataforma corporativa, i pitjor un cop s'havien registrat a BrightTalk, donat que entraven en la seva base de dades, començaven a rebre "spam" d'altres webinars.\nA més, cal no oblidar que el registre dels teus assistents al webinar estava succeint en una plataforma externa al teu CRM, per tant això implicava posteriorment accions manuals per centralitzar les dades al CRM Hubspot, amb la consegüent font d'errors i duplicitats.\nDit tot l'anterior, sospesant pros i contres, els pros sortien guanyant. Fins que un dia...,\nTot va començar, com solen succeir aquests temes. Amb una suma de diversos factors, per un costat la teva CEO et va demanar una revisió de costos i, per l'altre, ja havíeu rebut alguna queixa dels assistents als webinars per la recepció posterior al registre a BrightTalk del que ells entenien com spam en la seva bústia de correu.\nCap problema, tu com a responsable de marketing digital, saps que el món digital funciona així. Avances deu passes, en deixes caure un parell, en corregeixes tres, i fas una altra iteració. I és que així funcionen els processos de millora contínua.\nAixí doncs, sense perdre temps, poses fil a l'agulla, objectiu:\nEvitar les queixes dels usuaris\nTot i que comences a intuir, que potser la història no acaba exactament com sembla, ...\nSeguint les bones pràctiques del marketing digital, abans de començar a actuar, contrastes la teva opinió amb un altre expert digital. En aquest cas, confies com ja és habitual amb la teva agència de Marketing Digital.\nEl primer pas que treballes amb el teu consultor és posar números:\nQuin cost té BrightTalk ?\nQuants contactes nous t'ha aportat fins ara la plataforma?\nQuant de temps us consumeix les accions manuals necessàries per transferir les dades al teu CRM Hubspot ?\nQuantes queixes heu tingut ?\nPosar números sempre t'ajuda a fugir de les percepcions, i ajuda a tangibilitzar objectivar l'escenari a resoldre.\nUna mica, el que observeu és:\n1. Quin cost té BrightTalk ?\nTens un paquet bàsic de BrightTalk que costa uns 350€/mes. El trimestre et costa 1.050€\n2. Quants contactes nous t'ha aportat fins ara la plataforma ?\nDels tres últims webinars heu obtingut una mitjana de 21,5 nous contactes de bona qualitat.\nDesprés de passar pels teus funnels de marketing, pots preveure que almenys un 1% acabi convertint-se en client, així doncs, cada tres mesos pots acabar convertint dos clients.\nA un tiquet mitjà de 75k que teniu a la vostra empresa de serveis tecnològics.\nDesprés amb calma, sumaràs el cost de BrightTalk al CAC i revisaràs si mantens un bon rati de LTV:CAC. Així i tot, ja comences a entreveure que els números no t'estan sortint tan malament.\n3. Quant de temps us consumeix les accions manuals necessàries per transferir les dades al teu CRM Hubspot ?\nAquesta dada et costa una mica més d'aconseguir. Hi ha diversa gent involucrada, per començar, tu mateixa que fas la petició, el teu tècnic que realitza l'exportació de BrightTalk i posteriorment ho importa a CRM Hubspot, i tu finalment que tornes a revisar que les dades siguin coherents.\nIdealment us haguéreu autoregistrat el temps dedicat a aquesta tasca concreta, però no ho heu fet.\nAcordeu, el següent:\nPer un costat ser pràctics, feu una estimació aproximada, i decidiu que entre els dos dediqueu a aquesta tasca unes 4 hores per webinar.\nEn segon lloc, sabeu que el camí per guanyar eficiència passa per mesurar i automatitzar. Així doncs, procediu a la vostra eina d'imputació d'hores corporativa (Billage) a incloure un tag "Tasques manuals susceptibles de ser automatitzades", d'aquesta manera a partir d'ara anireu identificant, no només aquesta sinó altres tasques que pugueu automatitzar. D'aquesta manera podreu dedicar més temps a la vostra feina de valor, en el teu cas analitzar i prendre decisions, i no tant a tasques administratives.\n4. Quantes queixes heu tingut ?\nRealment de moment només heu rebut dues queixes, però sabeu per experiència, que no tothom es queixa. Així que agraïu els usuaris que s'han molestat a informar-vos de com estaven vivint ells la seva experiència, i els hi comuniqueu que ja hi esteu treballant que, tan aviat ho resolgueu, els hi comunicareu, i els animeu a continuar informant de qualsevol altra acció que puguin fer per millorar l'experiència d'usuari.\nAra ja tens la foto clara, és moment de passar a l'acció. En una fulla, torneu a escriure els objectius inicials:\nAra per cada objectiu escrius les accions que acordeu executar.\nDesprés de revisar el CAC i la ràtio actual de LTV:CAC decidiu mantenir la inversió en BrightTalk. Aneu per bon camí.\n2. Resolució queixes dels usuaris\nEn aquest punt, doneu una volta completa a la situació, així doncs procediu a integrar BrightTalk dintre la vostra pàgina corporativa de forma que l'usuari sempre percep que es troba dintre el teu espai corporatiu, no s'adona que està emprant BrightTalk.\nD'aquesta manera de cop-i-volta, guanyeu els següents punts rellevants:\nPercepció. L'usuari percep que en tot moment es troba dintre el vostre espai corporatiu. Des del moment en el qual es registra en el web corporatiu als correus electrònics que rep, tot controlat per tu.\nEliminació "spam". Això et permet parametritzar el registre d'usuari de forma que ja no accepta rebre publicitat d'altres webinars. D'aquesta manera mates d'arrel les queixes al respecte.\nEn el moment d'escriure aquest article, porteu ja dos mesos amb el nou escenari, i la valoració és altament positiva.\nNo, només heu agafat control dels costos, heu aconseguit millorar la percepció de l'usuari i heu eliminat les seves queixes, sinó que, a més a més heu aconseguit:\nRecepció contactes nous. Gràcies al fet que el webinar continua publicitat a la plataforma de BrightTalk, i gràcies als seus processos de marketing al respecte, continuem rebent contactes nous.\nAutomatització. Gràcies a haver integrat BrightTalk i Hubspot, heu:\nguanyat almenys 4 hores cada mes (més d'una setmana de feina anual)\neliminat els errors i duplicitats habituals, que succeeixen quan exportes i importes manualment, amb tot el desgast que això comporta\ntambé heu automatitzat accions que abans feia BrightTalk, com un correu electrònic a l'usuari un cop s'ha registrat, o l'habitual correu electrònic de recordatori, un dia o una hora abans. Ara tot sota el teu control i amb la teva imatge corporativa.\nTrackeig. Donat que ara ja tot succeïx dintre el vostre entorn corporatiu, teniu tota la traça de l'usuari a Hubspot des de que es registra al webinar a si assisteix, o el veu de forma asíncrona; i fins i tot el seu comportament en el vostre lloc web i la interacció amb el mateix.\nReporting. Gràcies a l'automatització, ara heu pogut dedicar temps a crear un Dashboard de seguiment a Hubspot, ja no dediqueu temps a exportar/importar i corregir errors, dediqueu temps a analitzar la informació rebuda per prendre millors decisions.\nTopics: Marketing B2B per empreses tecnològiques


La Cursa Popular de Sant Vicenç espera més de mil atletes\nRedacció 16:26 09/01/18\nEs consolida el model de dues carreres de 5 i 10 km\nmés Sant Vicenç atletes Popular mil\nMoment de presentació de la XIX Cursa\nLa primera tinenta d'alcaldia, Mireia Dionisio, i el director tècnic del Club Atlètic Mollet, Rogelio Vega, van presentar dilluns la XIX Cursa Popular Sant Vicenç 8è Memorial Jordi Solé Tura que tindrà lloc el pròxim 28 de gener emmarcant-se dins la Festa Major d'Hivern. De nou, en aquesta edició, també hi haurà una cursa de 5 km, al marge de l'habitual de 10 km. A les dues curses s'espera que hi participin uns 1.000 atletes, tot i que el sostre d'inscripcions està en 1.500. L'any passat es van apuntar 800 corredors a la cursa de 10 km i uns 220 a la de 5 km.\nPel que fa als serveis, se n'oferiran de guarderia infantil, guarda-roba i massatges i dutxa a les pistes d'atletisme.\nDiumenge 14 i 21 gener hi ha entrenaments gratuïts i per a tots els nivells a les 10 h a les pistes d'atletisme i amb el recorregut dels itineraris de la cursa.\nPer la seva banda, Rogelio Vega, ha volgut agrair "a les empreses i comerços patrocinadors i molt especialment al centenar de voluntaris i voluntàries que de forma desinteressada ens ajuden a organitzar la cursa, fins i tot a aquells que ja no mantenen cap vincle amb el club i que aquest dia s'ofereixen per ajudar".\nLes inscripcions per internet www.camollet.cat es tancaran el dimecres 25 a les 8.00 h o quan s'arribi als 1.500 participants.\nEl Recanvis Gaudí Mollet B supera la prova contra el Parets\nQuarta derrota seguida del CF Mollet UE


Santa Maria l’Antiga, una església amb una llarga història.\nBrowse: Home / 2021 / desembre / 14 / Sota fulla d’heura\nrondaller / 16 octubre 2021 / 2 Comments / Troballes artístiques, Vallès Occidental\nDiu la tradició que l’any 1621 algú va trobar sota una heura una petita talla de la Verge que van batejar com a Mare de Déu de l’Heura. La col·locaren damunt un altar i més tard li construiren una capella actualment coneguda com a Santa Maria l’Antiga a Santiga (Vallès Occidental).\nEl títol d’aquest article fa esment al poema que Santiago Ventura Mallofré va escriure el 1934 dedicat “A la Mare de Déu de l’Heura”.\nPer començar, el paratge de Santiga ha estat molt sol·licitat ja des de temps prehistòrics, ara deu fer uns set mil anys que déu-n’hi-do. Ibers i romans també s’hi van trobar a gust i van deixar la seva petjada.\nPerò potser es pot afirmar que la història més o menys documentada comença al segle IX amb una torre de guaita que amb el temps donaria pas a un recinte format, per un castell, l’església, la casa rectoral i diversos habitatges.\nEl castell passaria per un munt de mans nobles fins a acabar actualment com a restaurant. D’altra banda, l’església, aixecada cap al segle IX damunt del qual havia estat una gran vil·la romana, ha patit mil canvis i ampliacions que li han donat l’aspecte actual.\nLa senzilla portalada renaixentista ens dona la data d’una d’aquestes reformes realitzades al segle XVI. Observa els quatre caps que la decoren a manera de capitells. Hi ha dos rostres d’homes barbuts i dos de més joves, un dels quals és un àngel. Caldria més informació per saber què simbolitzen.\nAbans d’entrar, crida l’atenció el calvari damunt la façana, element poc habitual pels nostres verals. Observa que dues creus tenen forma de T, mentre que la central té el pal més llarg que les altres dues.\nSegons les escriptures, a Jesús el van clavar i li col·locaren una inscripció al damunt, mentre que la tradició diu que els altres dos ajusticiats només els lligaren i per tant les creus podien ser més curtes.\nNomés traspassar el portal ens trobem en un petit espai amb el sostre baix. S’anomena sotacor per la raó que al damunt es troba el cor alt, lloc on es col·locaven les persones que ‘cantaven’ l’ofici religiós.\nDins la litúrgia el cor és un element important que enriqueix la celebració i serveix de guia als assistents.\nEn aquells temps llunyans, el sotacor era on se situava la gent amb menys ‘distinció’, és a dir, la púrria o també els qui arribaven tard. És un element que en catedrals o esglésies més grans se solia situar damunt o darrere de l’altar major.\nA la clau de volta un relleu circular mostra la imatge de la Mare de Déu de l’Heura, titular del temple.\nCada cantonada del sotacor està decorada amb quatre figures dels evangelistes que es coneixen com a Tetramorf, que significa la representació de quatre elements.\nCada evangelista es troba esculpit sota unes imatges al·legòriques que, com aquí, acostumen a ocupar les quatre cantonades: un lleó, un brau, una àliga i un àngel -o un home-. Per què?\nA les escriptures, el profeta Ezequiel descriu quatre criatures que més tard tornen a aparèixer al llibre de l’Apocalipsi.\nAl segle IV el teòleg Jeroni d’Èstrid -sant Jeroni, entre nosaltres- va arribar a la conclusió que cada un d’aquests éssers corresponia a un evangelista.\nL’home simbolitzaria Mateu, perquè el seu evangeli comença amb la genealogia humana de Crist. El lleó seria Marc, ja que el seu text s’inicia mencionant Joan Baptista com a la “veu que clama al desert” (Mt 1.3) i es considerava que el lleó vivia al desert.\nLluc és el brau perquè aquest és un animal ofert als sacrificis i el primer que parla el relat és el sacrifici de Zacaries.\nConsiderat un animal savi i clarivident, l’àliga representa Joan, ja que es diu que va escriure l’evangeli més abstracte que ’s’eleva’ pel damunt dels altres.\nEl tetramorf apareix en l’art a partir del segle V, quan el llibre de l’Apocalipsi és inclòs a la Bíblia i es manté durant prop de nou-cents anys, fins que a partir del segle XIII el judici final es converteix en ‘top trending’.\nA l’interior de l’església de Santa Maria l’Antiga hi ha una breu inscripció en un mur. En ella s’esmenta una obra realitzada el 1627 mentre era rector en Nicolau Gavaldar. També apareix el nom de Nicolau Mallol de qui diu que era obrer i clavari.\nEn aquells temps, un clavari era el funcionari encarregat de les finances del Consell Municipal que s’anotaven als ‘llibres de clavaria’.\nLa curiositat rau que aquest Nicolau Mallol va denunciar un fet ocorregut dos anys abans.\nResulta que un veí, que mira tu per on, era el batlle de Santiga, va atacar el seu fill de deu anys donant-li cops per haver-li robat raïm. El nano va quedar ben baldat.\nFinalment, sense saber-ne la raó, el pare del nano va decidir perdonar l’agressor, segurament a canvi d’una recompensa.\nL’església es coneix des del segle X com a Santa Maria l’Antiga, d’on ha derivat el topònim de l’indret. El que no queda tan clar és d’on deriva l’adjectiu Antiga. Hi ha qui diu que el mot es referiria a una imatge anterior.\nPerò el cas és que podria tenir relació amb santa Prisca, personatge venerat en aquesta església des de ves a saber quan. Traduït del llatí, el nom de Prisca ve a ser ‘la primera’, ‘arcaica’ o també ‘antiga’. Però, qui va ser Prisca?\nLa primera màrtir\nDiu el relat, que Prisca era una nena de tretze anys, adulta segons la llei romana. Va ser detinguda durant una batuda, juntament amb un grup de cristians.\nL’emperador va pensar que seria fàcil convèncer una nena i li va dir que fes una ofrena a Apol·lo, cosa que ella rebutjà.\nT’estalvio la col·lecció de martiris que suposadament va patir Prisca abans no li tallaren el cap.\nSegons la tradició, Prisca va ser enterrada en unes catacumbes que des de llavors s’anomenaren Priscil·la, que pel que diuen que és el mateix nom, tot i que ja veus que en són de diferents. Això va motivar confusions amb una altra dona del mateix nom.\nSegons unes fonts, Prisca va ser un personatge llegendari que va viure al segle I (segons unes altres al III). El nom, probablement va ser posat més tard per donar a entendre que va ser la primera -prisca- dona màrtir.\nDes del segle XVIII té lloc una festa dedicada a santa Prisca com a protectora dels llamps. No em queda molt clara la relació que aquesta màrtir té amb els llamps.\nPotser té a veure el fet que diversos turments que va patir estan relacionats amb el foc.\nEl cas és que el segon diumenge de setembre, els pagesos de Santiga ofereixen farina amb què es preparen uns panets per demanar que santa Prisca protegeixi els sembrats.\nSegons la tradició, la protecció contra els llamps era efectiva conservant tot l’any el panet a casa.\nTemps era temps que per Santiga passava un ‘camí reial’ anomenat així perquè unia dues possessions del rei i estava protegit pels seus soldats. Per tant, era una bona via pel comerç, transportant mercaderies de manera segura.\nEn aquest cas, el camí unia Sabadell i Santa Perpètua de Mogoda, tot i que seguia més enllà, fins a Montserrat per una banda i fins a Granollers i Girona per l’altre.\nSeure en el record\nDins el temple cal parar atenció als bancs, alguns dels quals tenen un nom pintat, detall que té la seva història. Durant el despropòsit de la Guerra Civil tot va quedar destruït. Després de tres anys per arreglar l’edifici, el rector va demanar ajut al veïnat de Santiga per posar nous bancs.\nCada cap de família que va col·laborar, va inscriure el seu nom com a símbol de pertinença. De fet, si una família arribava tard a missa, les persones que havien ocupat el seu banc s’aixecaven per deixar seure els propietaris.\nA causa del seu mal estat el 2011 van ser restaurats. Falten alguns, ja que n’hi havia que no es va poder recuperar i van ser fets de nou.\nLa mort és jove\nCreat durant el segle XIX, el minúscul cementiri adossat al temple conté un parell de nínxols que et fan venir calfreds. El de la Carme, qui va morir el 1875 amb només divuit anys i al damunt el seu germà Jaume, qui la va seguir tres anys després, quan tenia vint-i-set.\nQuè devia passar? Un accident? Una malaltia? Les epidèmies de grip i febre groga feia temps que havien passat. L’única dada que he pogut deduir és que una tercera germana, Antònia Umbert, en aquells temps era la propietària del mas de Can Font, situat a poc més de mil metres riera avall.\nAproximació a la història de Santa Maria l’Antiga, per E. Canyameres\nPrisca de Roma: wikiwand.com – es.catholic.net\nEls senyors de Santiga i la seva relació amb Provençana, per M. A. García-Carpintero\nCan Font: patrimonicultural.diba.cat\nLa restauració dels bancs, del pedestal de la creu i del reclinatori, per J. Vinyals\nEl camí reial: patrimonicultural.diba.cat\nProtecció dels llamps: patrimonicultural.diba.cat\nL’ornamentació a Santa Maria l’Antiga, un secret al descobert, per Ll. Pocostales\nSobre el sotacor: El otro centro del laberinto. Consideraciones sobre el sotacoro…, per P. Moleón\nFuncions del cor: periodicoelmensajero.blogspot.com\nEl Tetramorf: museunacional.cat\nEl Tetramorfo, per I. González\nSobre l’agressió: Gent que va alçant-se des del fons dels segles, per P. Giner, pàg. 17\nEsglésia de Santa Maria, Barberà del Vallès\nEsglésia de Sant Nicolau, Sabadell\nEtiquetes: església, Prisca de Roma, renaixentista, Santa Maria l'Antiga, Santa Perpètua de Mogoda, Santiga, sotacor, Tetramorf, Vallès Occidental\n6qsite / 12-14-2021 / ·\nCom sempre és admirable la barreja d’amenitat, erudició i bon gust. Gràcies per descobrir-me nous racons a cada post. Aquest petit calvari de davant de l’església em recorda els que hi ha en moltes esglésies de la Bretaña francesa. Ja fa temps en vaig fer un llibre de fotos digital. Si t’interessa donar-hi un cop d’ull l’enllaç és aquest: https://es.calameo.com/read/0009178250b3240d569fc\nMarededéu, quina meravella de fotos les que vas fer! Jo només vaig veure el calvari de Guimiliau i quasi que caic marejat de tanta bellesa. No sabia que hi havia tants per allà! M’anoto com a pendent tornar a visitar la Bretanya. Moltes gràcies per l’aportació.\n← Baixador al no-res\nAiguat de justícia →


Haredim - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Haredí)\nInfants haredim amb un rabí\nJewish denomination (en)\nEls kharedim (nom plural, en hebreu: חֲרֵדִים; singular חֲרֵדִי '"els qui temen Déu") són els practicants ultraortodoxos del judaisme. Les seves creences es basen en una visió literalista de les sagrades escriptures i un manteniment dels costums històrics del poble jueu, sovint en contradicció amb els valors considerats moderns per Occident. Aquesta concepció del món els porta a viure en barris propis, aïllats per a viure la fe.\nEls orígens dels barris kharedim estan en els guetos de les darreries de l'edat mitjana i el Renaixement, barris segregats on podien practicar la seva religió. Quan l'antisemitisme va recular i es va permetre la integració dels jueus amb la població local, alguns grups religiosos la van rebutjar per por a la contaminació de l'estil de vida gentil i van romandre com a grups separats.\nEls haredim es basen en l'observació estricta dels 613 manaments o mitsvot continguts a la Torà (Pentateuc). Aquesta xifra té un simbolisme especial, ja que és la suma de les 365 prohibicions, una per cada dia de l'any, i les 248 prescripcions, corresponents als òrgans tradicionals del cos (segons Maimònides). Altres corrents afirmen que "beTorah" (a la Torà) té un valor numèric de 613, reforçant el simbolisme de les normes. Aquestes normes s'haurien instituït en temps de Moisès i els haredim afirmen ser el poble que les ha continuat observant sense ruptures temporals, enfront d'altres grups del judaisme que ells perceben com apartats o desviats.\nPer als debats ètics que puguin sorgir, per tractar-se de situacions no recollides a les normes, s'encoratja la consulta al rabí local i obrar segons els precedents de les lleis jueves (halacà), que busquen respectar la tradició i es basen en un sistema de precedents per justificar qualsevol innovació.\nDeterminats grups haredim rebutgen les noves tecnologies, basant-se en una interpretació rigorista de l'halacà, mentre que d'altres les han adoptat. El rebuig, però, no és tan acusat com en el cas dels amish o altres tendències religioses similars.\nEl centre de la vida dels haredim és la família i la comunitat, dedicada a debatre, estudiar i obeir les lleis religioses. Les dones tenen molts fills i porten una vida de castedat i recolliment. Els homes es distingeixen exteriorment pels vestits negres, per qüestions de pudor, i les seves barbes i pentinats. S'agrupen en barris propis, per por a la temptació que suposa l'estil de vida dominant, amb crides a l'individualisme i a apartar-se dels preceptes divins. Aquests barris tenen poblacions importants a Israel, Estats Units, França i Holanda. La vida en els barris haredim es regeix per les normes internes, ja que els jueus ultraortodoxos rebutgen les institucions polítiques externes, la democràcia o qualsevol poder terrenal (per això han mantingut discussions constants sobre l'Estat d'Israel o el sionisme). Igualment, es mostren escèptics davant els postulats científics del racionalisme, perquè argumenten que l'única veritat prové dels textos revelats i a més a més la història demostra que els fets acceptats com a coneixement provat s'abandonen amb l'evolució del pensament (i per tant no compensa estudiar un error probable).\nGrups de haredim[modifica]\nUn agent de policia arrestant un jove haredí que es manifestava contra el reclutament per l'exèrcit israelià d'estudiants de la ieixivà\nEl moviment haredí no és homogeni. Es divideix en dues grans tendències, els hassidim (jueus hassídics), i els misnagdim ("els contraris, els oponents"). Els hassidim exploten les emocions i el misticisme per aconseguir la màxima unió amb Déu a la vida terrenal i estan dirigits per un rabí, sovint hereditari, que actua com a líder de la comunitat. Hi ha diversos subgrups hassidites. Els mitnagguedim consideren que només l'estudi i la vida intel·lectual poden apropar l'home a la divinitat i porten un estil de vida molt més auster. S'agrupen al voltant dels caps de la ieixivà (pl.: ieixivot) o escola d'estudi i mantenen una línia d'actuació molt similar malgrat les distàncies geogràfiques.\nS'aprecien diferències entre els haredim d'origen asquenazita (la majoria) i els d'origen oriental i sefardita, considerats més progressistes. Els orientals recolzen més la implicació en la vida política, especialment la d'Israel, arribant fins i tot a crear partits propis, com el Mizrahí.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Haredim\n↑ Gad Barzilai, Karine Barzilai-Nahon, "Cultured Technology: Internet and Religious Fundamentalism" The Information Society 21\n↑ Ilan Greilsammer, Israël, les hommes en noir, Presses de la Fondation Nationale des Sciences Politiques, 01/1991,\n↑ segons xifres del lloc oficial Kjvoice Arxivat 2005-08-26 a Wayback Machine.\n↑ Ilan Greilsammer, Israël, les hommes en noir, Presses de la Fondation Nationale des Sciences Politiques, 01/1991\n↑ Gershon Weiler, La tentation théocratique, Calman-Levy, 1991.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Haredim&oldid=27075726»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 1 maig 2021 a les 02:51.


El Grupo Hefame decideix digitalitzar la gestió de les seves despeses corporatives per eliminar les tasques manuals associades a aquest procés. Després d’implantar DevoluIVA, no només s’automatitza aquesta gestió, sinó que a més tots els treballadors estalvien temps i l’empresa recupera l’IVA i augmenta el seu cash flow.\nDino és una distribuïdora de productes i articles de neteja, higiene i manteniment industrial formada per 26 empresaris independents. Dino identifica processos de facturació ineficients que afecten la relació amb els clients i franquiciats. Així ha estat la digitalització de la distribuïdora Dino i els seus franquiciats a través de baVel.


Llista: Tot el que puc fer i el que no amb la fase 0.5 a Catalunya\nQuè es podrà fer i què no durant la fase 0.5 a Barcelona\nCaldrà esperar l'aprovació del Govern espanyol per entrar en aquesta nova fase\nper Andrea Garcia divendres, 15 de maig 2020 - 14:50h\nBarcelona i Madrid podrien passar per una fase intermediària abans d'entrar a la fase 1 | CatalunyaDiari\nEl Govern català va demanar al Ministeri de Sanitat que les regions de Lleida, Girona i la Catalunya Central passessin a partir del proper dilluns a la fase 1 de la desescalada. Ara, la consellera de Salut, Alba Vergés, ha proposat que Barcelona i la seva àrea metropolitana puguin passar a la «fase 0 avançada», una fase intermèdia abans d'entrar completament a la fase 1.\nAquesta opció s'ha ofert també a la Comunitat de Madrid, però encara falta que el Govern espanyol ho aprovi per tal que aquesta proposta pugui entrar en vigor el proper dilluns 18 de maig.\nAquesta «fase 0,5» de la desescalada aixecaria algunes restriccions. Veiem quines són:\nObertura dels comerços sense cita prèvia\nEls consumidors podran assistir a les botigues de menys de 400 metres quadrats sense necessitat de demanar cita prèvia. L'aforament seguirà sent del 30%, s'hauran de preservar les distàncies de seguretat i també es mantindran els horaris d'atenció preferent als ancians.\nMercats ambulants a l'aire lliure\nEls mercats ambulants a la via pública també podrien tornar, complint les condicions de distanciament entre unes parades i altres i delimitant l'aforament per tal de garantir la seguretat dels clients. Les autoritats de cada municipi fixaran les condicions que considerin adients.\nObertura dels centres de culte\nTot i que només es permetrà l'entrada a un terç de la seva capacitat, els centres de culte com els museus també podran obrir les seves portes de cara al públic. Les biblioteques podran oferir el servei de préstec de llibres.\nServeis socials i centres educatius\nLes oficines de serveis socials podrien tornar també a la seva activitat en aquesta fase intermèdia. Els centres educatius, però, obririen novament però només per realitzar tasques administratives i de desinfecció.\nVetlles als difunts\nLes vetlles als difunts també es podran celebrar per un nombre limitat de familiars. En cas que se celebrin a l'aire lliure es permetran fins a quinze persones. Si pel contrari es fan en espais tancats, el màxim serà de deu.\nAquest tipus de reunions estaran permeses amb un màxim de 30 persones.\nAlgunes instal·lacions esportives com el Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat tornaran a rebre als seus interns. Els gimnasos de moment no obriran, però sí que s'habilitaran algunes zones per fer esport de manera individual.\nQuè no estarà permès encara?\nEntre les activitats que sí que estan permeses a la fase 1 però que en aquesta fase intermèdia encara no es podran dur a terme es troben l'obertura de bars, terrasses i hotels, els actes culturals de més de 30 persones en espais tancats o de més de 200 en recintes oberts, i les trobades de fins a 10 persones tant dins com fora dels habitatges.\nUn espanyol reconeix un detall essencial sobre Wuhan, epicentre del coronavirus\nUrgent: Fernando Simón confirma un dels principals rumors de la desescalada\nBarcelona Sanitat Madrid Salut Govern Espanyol Govern Català


5 regles clau per actuar amb seguretat en cas d’avaria – Infotrànsit\n10 Juliol 2019 10 Juliol 2019 InfotrànsitLeave a comment\nActiva els llums d’emergència i, si és de nit, amb poca visibilitat, també els de posició.\nLes revisions periòdiques i el manteniment òptim dels vehicles són fonamentals per evitar patir un ensurt a la carretera durant les esperades vacances d’estiu. Així que abans de sortir de viatge cal revisar uns elements bàsics, entre ells la pressió i l’estat dels pneumàtics, el nivell de l’oli i el líquid dels frens, la bateria, els llums i els intermitents. Les revisions preventives són bàsiques per a la seguretat viària així com la reparació de desperfectes que poden comportar riscos greus a l’hora de circular tant per a un mateix com per a la resta d’usuaris.\narmilla reflectora, avaria, cotxe avariat, segruetat viària, triangles