«Cap civilització no pot viure sense compartir i intercanviar»\nMustapha Cherif dirigirà a partir del pròxim mes d'octubre el nou màster d'Estudis islàmics i àrabs que posa en marxa la Universitat Oberta de Catalunya. La tardor del 2006, Cherif va pronunciar la lliçó inaugural del curs 2006-2007 de la UOC, i unes setmanes més tard era rebut pel papa Benet XVI al Vaticà en una audiència privada durant la qual l'exministre d'Educació d'Algèria i actual professor de Filosofia de la Universitat d'Alger va transmetre al pontífex la seva convicció que l'islam no és violència ni intolerància, sinó raó i diàleg. En aquesta entrevista, l'especialista en diàleg intercultural i interreligiós defensa la necessitat de crear una nova civilització comuna per al conjunt de la humanitat i manifesta l'oportunitat excepcional que, a parer seu, representa l'elecció de Barack Obama com a president dels Estats Units. Un pensador musulmà rebut al Vaticà pel papa. Per què són tan poc freqüents els intercanvis interreligiosos o interculturals?\nLa responsabilitat és compartida entre el nord i el sud, entre el món musulmà i el món occidental. El món occidental creu que té l'únic model vàlid i el món musulmà es replega sobre si mateix davant del que considera una agressió externa. Davant d'això, no hi ha cap més alternativa possible que el diàleg. Diàleg és viure junts i el refús del diàleg és la confrontació. Els individus dialoguen als barris, a les ciutats, a les universitats… Ho fan cristians, musulmans i jueus, tot i que això no és gaire conegut. Doncs cal donar-ho a conèixer, perquè la gent cada dia descobreix que no pot viure sola, que té necessitat de l'altre.\nSegons el que ha dit vostè mateix, hem passat del «proletaris del món, uniu-vos» al «gent del món, sigueu solidaris». Abans el mal era el capital. I ara?\nAvui el mal és el rebuig del dret a la diferència. Es diu: «Sigues com jo o et detesto». El mal és la intolerància, la manca de moral, d'ètica en les relacions entre els pobles. No pots esclafar la gent amb el comerç; no pots impedir a la gent que circuli pel fet de ser diferent; no es pot aplicar la violència contra unes persones perquè no s'assemblen a nosaltres. Aquest és un mal profund. A tot arreu hi ha extremistes i fanàtics. Són una minoria, però impedeixen a la majoria de viure tranquils. Però cada cop més ciutadans al món són conscients que cal respectar el dret a la diferència.\n«No hi ha manera de progressar sense la mirada de l'altre». Aquesta frase també és seva.\nExactament, jo tinc necessitat de l'altre. Per a corregir els meus errors, la mirada de l'altre em permet comprendre'm a mi mateix i produir idees i avenços. És en relació amb l'altre que progresso. És amb la discussió que veig la llum.\nAliança de civilitzacions com a idea oposada a xoc de civilitzacions. Algú pot dir que vostè és molt optimista, veient com van les coses al món…\nL'aliança de civilitzacions és una cosa natural. No hi ha civilitzacions aïllades, només civilitzacions obertes. Si una civilització és tancada, deixa de ser una civilització. Així, doncs, l'aliança de civilitzacions és el futur compartit, amb intercanvis. Cap civilització no pot viure sense compartir i intercanviar. I avui dia és més greu: no hi ha civilitzacions modernes. Hi ha antigues tradicions, antigues civilitzacions, però la humanitat encara no ha sabut crear una civilització universal que sigui comuna per a tots. Això ens obliga a dialogar. L'aliança no s'ha fet perquè cadascú es quedi en la seva postura: s'ha creat per a fer una nova civilització que serveixi per a tots.\nVivim en una sola vila planetària, en un únic vaixell. Aquest problema es planteja per a tot el món. La pol·lució o la injustícia no tenen fronteres, estem confrontats amb la mateixa situació, som interdependents. Davant de problemes comuns calen solucions també comunes, i ràpid.\nFuncionarà la Unió per a la Mediterrània?\nEn la mesura que continuï la injustícia per al poble palestí, no hi haurà mai una Unió per a la Mediterrània. És necessari que la colonització israeliana s'aturi perquè s'acabi la violència. Els occidentals parlen sovint de reacció cega. És a dir, parlen dels efectes, però s'obliden de la causa del conflicte. Diuen als resistents de Gaza: «Atureu el llançament de coets»; però aquest poble està dominat, aïllat del món, colonitzat, oprimit, empès a la desesperació, què més pot fer? Passen fam, viuen en un camp de concentració, sotmès a l'apartheid: no tenen cap més alternativa! La violència cega és injustificable, inadmissible, però se n'han de buscar les causes. Cal que la comunitat internacional imposi les condicions perquè hi hagi dos estats sobirans, l'un al costat de l'altre. Tots els pobles de la regió, israelians i palestins, tenen dret a la pau i a la seguretat. I ara hi ha una injustícia greu.\nCreu que Israel té dret a existir o accepta la seva existència com un fet consumat?\nDes del 2002, els vint-i-dos estats de la Lliga Àrab han dit: «Reconeixem l'existència d'Israel i acceptem relacions diplomàtiques normals a condició que retorni els territoris que va conquerir el 1967». L'ONU va partir Palestina en dos el 1948, però Israel va prendre la part que corresponia als palestins, i continua la colonització. Israel té dret a existir, però els àrabs rebutgen de viure al costat d'un estat colonitzador que es considera al sud de la llei. I això no és possible. El problema no és dels palestins, sinó d'Israel, que força la gent a actuar de manera cega o violenta.\nHa dit que la política sionista forma part d'una estratègia d'Occident per a controlar l'Orient Mitjà.\nMolts intel·lectuals jueus consideren que el sionisme és una forma d'antijudaisme i antihumanisme, que és una ideologia parcialment nacionalista i colonitzadora. Constatem que la colonització i l'opressió del poble palestí continuen. Les insuficiències i les contradiccions del món àrab són conegudes, però des del 2002 la proposta àrab és clara: normalització i reconeixement a canvi de la terra colonitzada el 1967. No hi ha alternativa a la via diplomàtica. Però Israel rebutja per ara aquesta via. Aplica la llei del més fort.\nQuina influència poden tenir els nous mitjans de comunicació en el futur dels països musulmans que no disposen de règims democràtics?\nRepresenten una oportunitat. El debat permet progressar cap a una solució. Avui, els pobles i els països, sobretot els àrabs, pateixen una agressió: Palestina, Iraq… Estadísticament, les principals víctimes són els musulmans. Quants musulmans han caigut per les bombes dels extremistes? I quants occidentals? No hi ha punt de comparació! Les principals víctimes són els musulmans. És la prova que l'extremisme és l'antiislam! Avui no es poden trobar solucions sense la negociació, sense la discussió i sense el suport de l'opinió pública internacional gràcies als mitjans.\nSovint s'associa islam amb fanatisme i violència.\nDes de la caiguda del mur de Berlín, el sistema dominant consisteix a inventar un nou enemic. Bush ho va fer, ell i els seus van afavorir l'extremisme, la instrumentalització de la religió per part de la política, per crear un espantall que fes oblidar els vertaders problemes de la colonització i de la il·legalitat. Tots els grups extremistes que usen la violència alimenten aquesta propaganda. L'extremisme és el resultat de les contradiccions de la nostra època. La majoria de musulmans són oberts i es neguen a barrejar els afers polítics amb la religió i consideren que els problemes són només polítics.\nI Occident què fa?\nMolts occidentals són conscients de la situació i no barregen violència amb islam, de la mateixa manera que no tots els musulmans són cecs i no identifiquen Occident amb els agressors. Cal treballar perquè la majoria de ciutadans d'Occident i la majoria de ciutadans del món musulmà siguin solidaris i col·laborin a resoldre per la via pacífica els problemes del món.\nQuè pot aportar el màster que vostè dirigeix a la UOC?\nEl màster es crea per a difondre un coneixement objectiu, clar, que posi fi a la ignorància i a la confusió i que inventi valors nous per a un món millor.\nNo és una mica utòpica, aquesta idea?\nL'obligació de la ciència és anar més enllà de tots els límits humans. La ciència i el coneixement tenen l'objectiu d'assumir aquesta responsabilitat, igual que la tenen els polítics i els mitjans de comunicació. És una responsabilitat col•lectiva i individual. A Occident, alguns diuen que el problema és musulmà i que els musulmans han de canviar. Alguns musulmans diuen que el problema és occidental i que és Occident el que ha de canviar. Tots hem de canviar! Hem de canviar per a aprendre a conviure sobre la base del dret i de la diplomàcia, no sobre la base de la força.\nParli'm dels professors que participaran en el màster.\nSón els especialistes més grans que hi ha entorn de la Mediterrània en la seva especialitat. Hem optat per la diversitat, perquè no hi ha una manera única de pensar. Al mateix temps, hi ha una coherència i una unitat en el fet que l'única ideologia sigui la ciència. Necessitem el debat, la discussió, la comparació, la perspectiva, per a poder transmetre un coneixement que permeti arribar a punts de trobada. La paraula clau és interpretació. Cal ajudar els ciutadans del nord i del sud a interpretar, perquè no es deixin influir per tot el que veuen i senten. Cal que aprenguin a fer-se la seva pròpia opinió, a emetre els seus judicis. En això consisteix la ciència del coneixement. No es tracta d'imposar un punt de vista. La veritat és una perspectiva i ningú en té el monopoli. Una universitat oberta com ho és la UOC ofereix un espai privilegiat per a la creació i la crítica constructiva, perquè hi ha un mètode per a tot el grup, sense fer apologia ni denigrar. Crítica constructiva i respecte a la diferència.\nDemocràcia i progrés com a valors inseparables?\nSí, la democràcia i les condicions per al desenvolupament. Però ningú no té el model ideal. La democràcia és un tot. Consisteix en el que és bo, en el que és just, no solament a tenir eleccions lliures. Es tracta de posar fi a la violència econòmica, a la violència social, a la violència del coneixement que tracta de dominar. La democràcia és un concepte sense concepte, que pertany a tots els pobles. No és la invenció d'una sola cultura, d'una sola religió o d'una sola civilització. Pertany al conjunt de la humanitat.\nAixí, doncs, vostè manté la fe en el futur de la humanitat.\nSí, és en els moments difícils quan existeix la possibilitat d'obrir un horitzó que semblava tancat. Són moments de presa de consciència. Perquè no hi ha més alternativa, no hi ha cap altra solució que viure junts. Cal que ens acceptem amb les nostres diferències, sempre que ens posem d'acord entorn d'uns valors comuns.\nQuè representa el triomf de Barack Obama als Estats Units?\nUna oportunitat política excepcional per a reconduir el debat al centre dels problemes. El rebuig del debat i de la discussió ha fet fracassar la política unilateral. Obama és l'oportunitat del retorn al multilateralisme en comptes de la llei del més fort.\nHa estat ministre d'Ensenyament i fundador rector de la Universitat de Formació continua del seu país\nIslamòleg reconegut, autor d'un centenar d'obres sobre el diàleg entre civilitzacions\nVa assessorar el papa Benet XVI abans que visitès Turquia\nDirector de la nova àrea d'Estudis islàmics i àrabs de l'Institut Internacional de Postgrau de la UOC\nMàster d'estudis islàmics i àrabs


Acció Social Escola Pia: 2017\nIII Trobada d'Acció Social de l'Escola Pia de Catalunya\nDavant un context migratori convuls com el que vivim, ens ha semblat interessant intentar entendre l’origen i el per què d’aquesta situació, a la qual ni societat civil ni administracions semblen capaces de donar respostes transformadores.\nEn Josep Mª Royo, investigador del Programa de Conflictes i Construcció de Pau de l’Escola de Cultura de Pau (UAB), ens donarà algunes claus amb la seva presentació:\n"Dilemes, causes i conseqüències de la política migratòria i de refugi de la UE i Espanya.\nQuè podem fer des de la societat civil?"\nPodrem debatre entre tots i totes sobre aspectes com: la lliure circulació de persones; el concepte mal emprat de "crisi de refugi"; les actuacions d'Espanya i la UE; la situació de refugi a nivell internacional; les respostes de la societat civil respecte aquest fenomen migratori, entre d'altres qüestions.\nSentiu-vos plenament convidats/des\nData: Divendres 28 d’abril de 2017.\nLloc: 2n pis, Ronda Sant Pau 80\nPublicat per Àngels a 7:47 Cap comentari:\nL'Ada Parellada visita l'hort de Benallar\nDimecres 21 març, l'Ada Parellada, cuinera del restaurant Semproniana, ha visitat l'hort que té la Fundació Benallar. L'Ada és molt sensible a temes socials, està implicada en la lluita contra el malbaratament d'aliments, entre d'altres causes. Si sou usuaris d'instagram, l'Ada ha penjat a la seva foto de perfil un video on surt l'hort i en parla breument. Gràcies per la visita!\nPublicat per Àngels a 4:28 Cap comentari:\nMarçal Fargas, educador de Sant Antoni, que ha fet estades a Grècia per atendre refugiats sobre el terreny, creu que "la crida de bona part de la societat per acollir és creïble, però ha de ser a llarg termini. Així la persona refugiada que pugui venir pot crear nous vincles aquí." Fargas opina també que "si els polítics realment deixessin entrar als refugiats la situació d'arribades no duraria més d'un any o dos." L'educador avisa que "la situació dels refugiats a Grècia és d'estancament. Ells volen seguir el seu viatge per anar a llocs on tinguin realment oportunitats. La majoria, per raons de contacte familiar, volen anar cap a Alemanya." En aquest vídeo de Youtube podeu veure tota l'entrevista que li hem fet.\nPublicat per EPC a 5:00 Cap comentari:\nLa Sara Camps, mestra de l’Escola Pia de Sitges i responsable de Pastoral, Lleure i Voluntariat de l’Escola Pia de Catalunya, ha passat tres setmanes als camps de refugiats de Grècia. Hi anava amb un propòsit: fer contactes per poder establir ponts que ens portin als educadors a treballar voluntàriament en projectes en aquell racó d’Europa. Torna amb la feina feta i una motxilla plena de noms propis amb accent sirià, paquistanès o afganès. Sara, què és per a tu un refugiat ara, que tornes de passar dues setmanes als camps de Grècia? Una persona que ha hagut de deixar casa seva, quan preferia quedar-s’hi, i ho ha fet amb l’esperança de donar una vida millor als néts, fills… i ara es troba instal·lat en la desesperança. La seva vida s’ha convertit en esperar. Quina contradicció! Esperar i desesperar. Quin futur li queda? No té res propi. Fins i tot han perdut el control sobre la seva vida: algú decidirà què ets i on. Aquesta paraula, refugiat, deu estar formada de molts noms propis per a tu… Ja no són estadístiques, no són cues a la frontera. Són persones concretes.\nEns en comparteixes algunes? La Sahida, té dos anys, és de l’Afganistan i ens vam passar una tarda fent xurros de plastilina. I vaig pensar que en aquell moment, en aquella hora, a qualsevol guarderia del món hi havia un nen fent el mateix. El Johannes, eritreu, fa classes d’art a un centre comunitari. Fa dos anys que espera saber què. Vam estar durant una estona parlant de pintura, com si estiguéssim en una galeria en una ciutat normal! La Vicky, una voluntària grega, que em va acompanyar i fer de guia per la zona de Veria. Com que era el seu aniversari, em va convidar a casa seva per celebrar-ho. El Sam, de pares sirians però nascut als Estats Units, coordina els camps per una ONG suïssa. El seu afecte, la seva preocupació, la relació oberta amb els refugiats… La Fàtima, una refugiada kurda que sí o sí va voler compartir amb mi el seu dinar. Se’m va trencar el cor quan em va dir… Ens veurem demà? L’Abu John, un refugiat kurd que era la persona de referència de la seva comunitat. Em va dir que ell seria l’últim a deixar el camp, quan tots estiguessin ja a pisos. La Nora, una alemanya molt compromesa que porta més d’un any vivint a Lesbos i coordina la vigilància nocturna al sud. Patrulla en una furgoneta per tota la costa amb termos de te calent i mantes tèrmiques per si arriba alguna barca. És molt vehement i a tots els qui arribem ens fa una xerrada molt pràctica de què fer si veiem arribar una barca amb refugiats. L’Onio, un bomber sevillà, fundador de PROEM-AID, em va obrir les portes de casa seva, em va portar aquí i allà com a membre del seu equip de rescat i em va explicar moltes històries i moments compartits amb refugiats arribats a la costa.\nCom descriuries la situació que has vist? Primer, dir-te que és molt diferent el que es viu al continent que el que es viu a Lesbos, el punt 0, el d’acolliment. Ningú està preparat per veure el que hi ha a Lesbos. És la desesperació absoluta. Persones que porten anys de camí, que han patit a Turquia l’inimaginable… somiant en Europa! I aquí, a l’illa, es troben amb la realitat. Trepitgen el nostre continent i creuen que d’aquí a poc se n’aniran a Suècia o Alemanya. I no és així.. Se senten detinguts, els fiquen a furgons policials, els rep l’exèrcit, els escridassen, viuen en aglomeració, en molt males condicions… Tots et demanen que no deixis d’explicar-ho, que s’ha de saber! Podria ser qualsevol de nosaltres el qui visqués aquest horror, però són ells. A les mirades no hi ha esperança: potser els tornaran a Turquia o al seu país d’origen. Al continent, els camps de refugiats estan actualment en procés d’evacuació perquè, literalment, la gent s’està morint de fred. Però aquí potser tenen un punt d’esperança: han passat per l’illa, l’infern, i ara veuen més a prop el seu destí, aconseguir l’asil. Ningú està bé però hi ha graus. Lesbos és el 0 i a partir d’aquí, hi ha l’1 o el 2 o… s’humanitza la seva situació una mica, al continent no els tracten com a bestiar. Una cosa és el que veus i una altra el que sents… Això no pot estar passant! Això és el primer que vaig pensar. Europa, 2017 i la gent morint-se de fred i posant la seva vida en risc creuant el mar. Incredulitat que dóna pas a la ràbia contra els polítics, les grans institucions. I al final, un pòsit d’impotència i tristesa: això no té aturada. És només el principi d’un gran drama. I ells, els actors d’aquesta pel·lícula de terror, quins sentiments han compartit amb tu? Quan arriben i s’adonen de com els tracta Europa, el seu paradís… se senten estafats, enfadats, amb ràbia. I després, alguns cauen en la depressió i deixen de sortir de les tendes. Dones i homes grans que s’abandonen: tristesa, cansament… Ja han vist tot el que havien de veure! En canvi, trobes joves que encara conserven un motiu d’esperança. Tenen força, han arribat fins aquí, s’han escapat. I tots, tots, mostren un agraïment colossal cap als voluntaris. Quin paper juguen aquests voluntaris? Ha estat un fenomen! Si no fos per molts d’ells, que fan petites coses però molt importants… Persones anònimes, que vénen des d’àmbits i edats molt diferents, han organitzat allò que dóna vida als refugiats. Per què n’hi ha tants? Perquè està passant a Europa, constantment surt als mitjans i està a tres hores de vol…\nEl teu viatge formava part d’un projecte. Un pas per veure què i com hi podem col·laborar els professionals de l’Escola Pia. Sí. I el fet d’anar-hi, de ser allà, ha facilitat contactes. Hem pogut avançar en aquest projecte que aquí s’estancava. La realitat és molt canviant: és important conèixer la gent que allà ens pot fer de pont! He vist oportunitats de voluntariat als centres comunitaris on persones i petites ONG ofereixen formació per a nens i adults, música, extraescolars… Treballar en un camp és difícil. Ho porta el Govern grec i exigeix molts permisos i paperam! El tema educatiu està molt embolicat: hi ha nens que van a l’escola grega –allà és obligatòria l’escolarització si tens menys de 15 anys- i d’altres, per raons d’espai, no hi poden anar. Llavors depenen dels centres comunitaris o dels voluntaris o professionals del Govern als camps. Hi ha nens que han nascut en trajecte i per tant no han estat mai escolaritzats: amb ells es treballa també la concentració, els hàbits. L’educació no formal ens ofereix moltes possibilitats i demanen educadors amb projectes artístics, musicals… no sols per fer classes de matemàtiques o llengua. Què has deixat allà i que te n’has emportat? M’emporto una vinculació amb els refugiats, sense importar els seus noms, que ja no puc trencar. Històries, mirades, somriures, un te, un dinar en què de diverses famílies en vam crear una de sola… i l’angoixa. Hem compartit coses importants. Què he deixat? M’agradaria pensar que esperança, però el que sí, segur, és el compromís que ho explicaria i que hi tornaria.\nPublicat per EPC a 5:43 Cap comentari:\nPublicat per EPC a 4:18 Cap comentari:\nPublicat per EPC a 4:38 Cap comentari:\nPublicat per EPC a 1:38 Cap comentari:\nPublicat per Àngels a 1:11 Cap comentari:\nPublicat per Àngels a 10:30 Cap comentari:\nPublicat per Àngels a 5:07 Cap comentari:\nSegons la Convenció de Ginebra es considera refugiat a "tot aquell que es troba fora del país d’on n’és originari, o bé resideix habitualment, a causa d un temor fonamentat de persecució per raons d’ètnia, religió, nacionalitat, pertinença a un grup social o opinió política, i que no pot o no vol reclamar la protecció del seu país per poder tornar-hi". Segons la mateixa Convenció de Ginebra (signada per tots els estats de la Unió Europea), els estats han de garantir tant l’accés al seu territori del refugiat com la seva protecció i unes condicions d’asil dignes. Segons l’ACNUR, els refugiats han de tenir els mateixos drets que qualsevol altre que sigui resident legal. Parlem d’aquest tema amb la Lorraine Leete, advocada dels Estats Units que treballa com a voluntària en el Lesbos Legal Center des de setembre de l’any passat. Aquest centre obre cada matí les seves portes a tothom qui ho necessiti per donar informació, assessorament i suport. No hi ha xifres oficials, però es calcula que a Lesbos hi ha actualment entre 6.000 i 7.000 refugiats (la població de l’illa abans de l'arribada massiva de refugiats estava al voltant dels 85.000 habitants).\nExplica la Lorraine que la majoria arriben amb un desconeixement absolut del llarg procés que els espera. Arriben pensant que estan de pas i hauran d’estar a l’illa durant mesos esperant que comenci el procés per ser reconeguts oficialment com a refugiats. Quan reben aquesta informació, sovint s’enfaden i es desesperen, són molts mesos de camí i de cop s’atura indefinidament. Que tinguin tota la informació però, és bàsic per tal que comencin a assumir com serà la seva vida en els propers mesos o anys i puguin prendre decisions. Des de la firma del pacte amb Turquia (20/3/16), els guardacostes turcs controlen molt més la sortida de Refugiats cap a les illes gregues, es calcula que hi poden haver més de dos milions de persones esperant a Turquia per creuar cap a Grècia.\nQuan un refugiat arriba a Lesbos és immediatament traslladat a Mòria on hi ha el Centre d’identificació i registre; aquí passem el que s’anomena registre simple, que no dona cap dret d’asil (casar-se, llogar un habitatge, treballar, reagrupament familiar...). Tot i que la regulació europea diu que com a màxim deu dies després de la seva arribada tot refugiat pot presentar la sol·licitud d’asil internacional la realitat és que el procés s’allarga mesos i fins i tot més d un any. Moltes de les persones que arriben porten proves de la situació que vivien en el seu país d’origen, però durant mesos ningú els escolta. El fet que Lesbos sigui una illa la converteix en una presó en ella mateixa, no hi manera de sortir i a partir de març d aquest any sembla que s’acceleraran les deportacions a Turquia. Les fronteres es tanquen, no es respecten els drets i cada cop hi ha menys confiança en Europa.\nPublicat per EPC a 2:16 Cap comentari:\nPublicat per EPC a 1:18 Cap comentari:\nAl centre de la ciutat de Mytelene, he trobat un espai molt especial: el Mosaik support center. La gent de Lesbos ha fet l'esforç d'acollir el que estan vivint, de conviure amb els que arriben. Encara que sembli que això és normal, no ha passat igual a totes les illes!\nEls voluntaris que treballen en aquest centre cultural han aconseguit crear un espai on es respira pau i tothom és benvingut. El centre ocupa una casa del segle XIX amb un pati agradable ple de tarongers que convida a passar l'estona quan no fa fred. El centre té una àmplia oferta d'activitats, des de classes d'anglés, àrab, grec i farsi a sessions de meditació, passant per tallers d'arts, música i costura. El millor però és que és un centre obert a tothom, refugiats i gent de l'illa, voluntaris i treballadors de les moltes organitzacions que operen a Lesbos.\nÉs potser l'únic espai on es trobaran estudiant grec en una mateixa aula un refugiat de Pakistán i l'advocada voluntària de Minessota que l'assessora en els seus tràmits per demanar asil o la mestra irlandesa que fa classes als petits del camp de Pipka amb un grup de joven afganesos de Moría. Durant una estona poden sentir que realment tots són iguals, compartir, aprendre i conviure.\nEl taller d'art de Mosaik està a càrrec del Johannes, un artista d'Eritrea que va arribar ja fa dos anys a Lesbos i segueix esperant resposta a la seva demanda d'asil. En Johannes ensenya als joves a treballar amb materials reciclats i de la seva feina en surten penjolls, arrecades i tapissos que desprès es vendran en el mateix centre.\nTé penjat un dibuix a llapis que em sembla impressionant, s'hi veu una mare amb el seu nadó a braços sobre un terra de flors. Em transmet amor, força i tendresa alhora: "és la Mama África" em diu en Johannes. Mama África, amorosa i acollidora....després de tot el que he conegut aquests dies no puc deixar de preguntar-me com dibuixaríem a Mama Europa. Com la dibuixaria en Johannes.\nPublicat per Àngels a 13:49 Cap comentari:\nAvui, he estat a les portes del Camp de Moria. Hi ha refugiats que només sentir-ne parlar, tremolen en recordar el seu pas per aquest lloc. Està militaritzat, envoltant de tanques i espirals de puntes, i la policia actua amb contundència quan ho creu necessari. Per aquí passen tots a registrar-se i hi viuen unes 5.000 persones. Els prenen les dades, han de mostrar els seus papers sinó els han perdut o potser no els volen ensenyar, els hi preguntenen què venen buscant i tothom respon: les intenten agrupar per nacionalitats perquè hi ha moltes barralles i violència entre ells. Acaben a l'hospital. O hi ha protestes que acaben en cops de la policia. Se'ls considera detinguts quan en realitat esperen el refugi o l'asil. M'ha fet pensar en Bòsnia, Palestina, Auswitz... La desesperança feta present.\nFa dos dies va morir un noi egipci. Els rumors corren: ha mort d'hipotèrmia, estava malalt i no va tenir atenció mèdica o es va suicidar. Qui sap. És vergonyós veure la quantitat de neu i les tendes. Ens passen fotos els que viuen dins. No tenen aigua ni llum. El menjar és mínim i per recollir-lo has de caminar per un passadís rodejat de puntxes i estret. Tot és inhumà i pensat per treure la dignitat de les persones.\nLa vida a Mòria és molt complicada. Hi ha gent que ha muntat petits negocis allà. Hi ha un cafè on alguns passen l'estona. Se t'acosten per explicar-te la seva història. La sensació és de tristor. Moltes persones arriben pensant que és el pas previ per anar a Alemanya. Això és un error. Els pot quedar un any aqui, després un altre camp de Grècia i després... qui sap on! No saben que els hi passarà. Trepitjen terra i pensen que estan salvats. I no és així!\nHe conegut un noi argelí, llicenciat en Dret, volant a Istanbul. La seva il.lusió és arribar a França. Veient les estadistiques, ho té dificil. Te possibilitats de ser deportat. La seva vida és esperar, que passin les hores, els dies... fins que es puguin moure. Ell portava vàrios mesos i segurament li queden molts més.\nDe la barca al furgó policial i d'allà a Moria. Com és? La imatge d'un camp de concentració... doncs això. La majoria poden entrar i sortir però hi ha una part que és pressó. Els que van a parar allà són els que provenen d'Argèlia, Marroc, Tunissia, Bangladesh i Nepal. Se'ls nega sortir. És ilegal discriminar algú per la seva nacionalitat però aquí ho fan. Cada cop arriben més persones del Nort d'Àfrica però avui es considera més perillós creuar de Líbia a Itàlia així que és més fàcil fer aquest llarguíssim viatge i acabar a Grècia.\nPublicat per Àngels a 5:38 Cap comentari:\nL’Escola Pia Nostra Senyora s’ha vinculat a la campanya Casa Nostra Casa Vostra, dins del projecte Mare Mortum, amb la realització de tallers i d’una exposició, “Rostres de la Mediterrània”, que s’inaugura aquest divendres. En ella han col·laborat alumnes d’ESO i de Batxillerat.\nRostres de la Mediterrània vol significar la diferència i la unitat. La diferència de cares que conformen territoris diversos banyats per unes mateixes aigües, el mediterrani. Una diversitat que enriqueix cultures i formes d’entendre la vida que hem compartit i que ens venen de molt enllà. Som mediterranis, més enllà de ser catalans, libis, grecs, siris, italians o egipcis. Ens uneix una cultura, la mediterrània, i ens separen unes fronteres que no tenen cabuda a la mar. Una mar per la que arriben fugint de guerres, d’abusos, de precarietats, de manca de prosperitat, famílies, infants i joves, cercant un futur millor. Rostres de la Mediterrània és un cant, un poema a la diferència dels pobles, sota una mateixa cultura. Per això aquesta exposició estarà acompanyada d’una activitat poètica i d’una performance final que ens parlaran dels migrats i dels refugiats, dels seus sentiments i de les seves il·lusions. Rostres de la Mediterrània és un cant a l’esperança de fer, entre tots, un món millor.\nPublicat per EPC a 4:46 Cap comentari:\nFa molt de fred i plou tot el dia. Aquest cel tan gris, aquesta pluja, tantes persones que no tenen ni unes botes, que van en xancletes sense mitjons... avui tot em provoca una sensació de desconsol.\nAhir dimarts vam visitar un nou camp, Kara Tepe, que significa turó negre en turc. A Grècia la majoria dels camps están militarizats però aquest es va organitzar per les autoritats de l'illa davant l'arribada massiva de refugiats. Ni la Unió Europea ni el mateix govern de Grècia estaven reaccionant davant la complicada situació que vivien. Així que els illencs es van posar en acció i així va néixer el 'Hospitality Centre of Kara Tepe'. Els refugiats que hi viuen poden entrar i sortir sempre que vulguin, però l'accés a visitants està molt restringit i només s'hi pot accedir amb el permís del director del camp.\nVam anar a portar una vintena d'estenedors i aquest fet, més la insistència d'algú que hi col.labora habitualment, ens va permetre entrar i fer una petita visita acompanyats per un treballador. Vam haver de registrar-nos i ens van fer la prohibició explícita de fer fotos fora de les zones comunes. En aquest camp hi viuen majoritàriament famílies, no hi ha nens o nenes sols ni homes solters.\nLa zona d'habitatge està formada per mòduls prefabricats on hi ha quatre llits i calefacció d'energia solar. Els banys i dutxes són compartits. Cada dia es reparteix esmorzar, dinar i sopar casa per casa perquè creuen que fer-los fer fila per recollir el menjar és una manca de respecte. Hi ha activitats per a nens, amb una petita escola inclosa. Vaig parlar amb les persones que porten els temes educatius al camp. Són dues dones gregues. D'entrada, van ser distants però després força amables. Seria complicat fer aquí d'educador voluntari. El govern grec ho complica, calen molts permisos... Les mestres també m'han dit que hi ha camps que necessiten més ajuda, altres illes que no tenen el focus internacional. Al camp criden l'atenció dos espais separats: un per homes joves i un per dones, on es poden trobar, xerrar i fins i tot veure la televisió només amb persones del mateix sexe. Suposo que això es fa per respectar les seves tradicions o cultura d'origen.També hi ha una petita escola de música on una voluntària ensenya a tocar el violí als petits del camp. Hi ha moltes nacionalitats diferents i els intenten ajudar a conviure, organitzant festes amb música oriental.\nLa normativa per accedir a Kara Tepe és estricta per a tothom, però molt especialment per aquelles persones que s'identifiquen com a periodistes; dues companyes basques volien parlar amb algun refugiat i se'ls ha prohibit totalment dins del camp. A més, els han recomanat que si parlaven fora no els donessin falses esperances.\nLa raó de les autoritats? Els mateixos refugiats estan farts de parlar amb la premsa i es poden posar en perill segons qui siguin i on es publiqui l'entrevista. Aquesta és la versió oficial. Però aqui corren d'altres com per exemple que no interessa que se sàpiga què passa realment dins dels camps i com es gestionen les ajudes que reben... No sabria dir quina és més certa. Fins i tot diuen que malgrat que Kara Tepe està considerat un camp de pas pels refugiats, hi ha molts interessos creuats i que potser algú vol que la gent no marxi... Ara, viuen 900 persones però tenen capacitat per a 1500.\nPerò enmig d'aquesta fredor, d'aquesta grisor, també hi ha color. Passejant pel camp vaig reviure la meva infància en un moment donat. Els nens i nenes adoren jugar a caniques. Quan la pluja donava treva, les zones comunes s'omplien de vida amb aquesta petita joguina amb la que tots hem jugat, aquí, a Barcelona o a Mexicali. Les caniques a casa nostra van i venen. Pots arribar a un altre pais, no parlar l'idioma i jugar a caniques. Enmig d'aquest no res, tan lluny de la meva realitat, vaig trobar un nexe d'unió, un punt al que agafar-me. Coses petites, coses significatives.\nPublicat per Àngels a 14:16 Cap comentari:\nEl petit camp de Refugiats de Pipka es troba a les afores de Mitelene i té capacitar per acollir un màxim de 100 persones. Després d'arribar a l’illa, tots els refugiats són enviats al camps de Moría on poden quedar-se o ser enviats a d altres camps. Pipka és un camp aparentment tranquil, gestionat per voluntaris grecs, està situat en el que era una zona de lleure i pícnic, plena de pins i a pocs metres del mar Egeu. Passejant pel camps pots sentir parlar àrab, farsi i urdú i també anglès, que s’ha convertit en la llengua franca que fins i tot els més petits s’esforcen per utilitzar. Pipka disposa d'algunes edificacions preexistents que fan que els refugiats tinguin accés a serveis bàsics d'higiene i cuina decents. També les tendes de campanya són de bona qualitat i fins i tot hi ha algunes cabanyes de fusta. La petita aula de l'escola es troba dins d un barracot prefabricat i entre voluntaris de diferents països han aconseguit donar-li un aire acollidor i amable, amb estores, colors i materials i llibres diversos que els han fet arribar.\nCada matí funciona com a escola bressol, i a la tarda com aula de reforç i de joc dels alumnes més grans que ara ja van a escoles gregues pel matí (després de una dura polèmica, ja que varies famílies de l’illa es van negar a que els nens i nenes refugiats s incorporessin a les aules del seus fills...). He fet els primers contactes per mirar d'establir una possible col·laboració que ajudi a millorar aquesta oferta educativa bàsica.\nAvui hem jugat amb plastilina, hem dibuixat, hem descobert el joc del billar en versió mini i hem plantat patates.... La Sajida, l’Adam, la Fátima, en Maní han pogut ser nens durant una estona, jugant, barallant-se i rient....tenen una molt bona professora. La Imelda, una mestra jubilada irlandesa amb aspecte d’àvia entranyable, que sap exactament com fer-los aprendre i sentir bé.\nPublicat per EPC a 1:43 Cap comentari:\nSi ahir em semblava intens... avui ja no sé com definir-ho! A quarts de vuit, la policia ha contactat amb nosaltres: ha arribat una barca. Els guardacostes l'han interceptada però no tenien mantes per donar a la gent, que arribava gelada i xopa. Les persones de la barca eren totes subsaharianes! Imagineu el camí que han fet? No vull pensar la volta, els perills que han hagut de passar per arribar aquí des dels seus països. Els hem donat roba i la policia se'ls ha emportat al camp de Moria, on per dir-ho d'alguna manera, 'els classifiquen'. Han passat de la fredor del mar congelat a la fredor dels furgons policials. És increible pensar que això pugui estar passant aquí i ara.\nDes d'allà hem anat al punt més al nord de l'illa, el que queda més a prop de l'altra costa, i on arriben més barques. Avui hi havia reunió de quatre dels grups que treballen a en aquesta costa: 'els rescatadors' es troben periòdicament per compartir experiències, animar-se i acompanyar-se. Es necessita realment! Fan una tasca increible i a més, ara, les temperatures tampoc acompanyen.\nDes d'allà, ens hem anat a Molyvos, un poblet a prop del qual hi ha el que s'anomena cementiri de 'xalecos' salvavides. Els meus companys diuen que no ho dramatitzi, que no l'anomeni cementiri... però és tan tètric! Allà s'acumulen muntanyes i muntanyes de salvavides que no salven, barrejats amb sabatilles, jaquetes... Impressiona molt perquè darrera de cadascun hi ha una persona, una vida, un drama...una guerra i un munt de desgràcies que creuen deixar enrera. Però no sé què pensar després de conèixer com viuen als camps, la rebuda que tenen a Europa si els atura la policia grega al mar... Si els reben els equips de salvament o els rescatadors, la primera rebuda és més acollidora: com a mínim, els esperen un somriure i una abraçada. Avui, davant de tots aquets mil·lers d'armilles em pregunto que està passant, què ens està passant. Tens les xifres al cap, diuen que entre 360.000 i 380.000 persones van intentar arribar a les costes gregues l'any passat. Avui, veient-los, crec que descobreixo les cares d'aquestes persones.\nPublicat per Àngels a 12:23 Cap comentari:\n"Tots junts". Aquesta és la pintada que rep els refugiats al camp de Pikpa, una mica d'esperança per a tots ells i per als voluntaris, que fan aquí una gran tasca. El meu primer dissabte a Lesbos ha començat a les 4 de la matinada, fent guàrdia amb els meus companys de Proem-Aid. Ens havien avisat que havia sortit una barca des de la costa turca: l'hem estat esperant amunt i avall, per la costa coordinats amb altres voluntaris i equips, però no ha arribat. Potser ha estat interceptada...\nA les 8, els meus companys s'anaven a fer pràctiques de salvament, com cada dia. Han d'estar preparats! M'han convidat perquè veiés de primera mà quina és la seva feina i conegués la sensació d'estar en una barca i la inestabilitat, en aquest pas que hi ha entre Turquia i Grècia. Hem parlat de la por, la incertesa i el fred que han de sentir en mig d'aquesta immensitat i de nit.\nPer la tarda, hem anat al camp de Pikpa. Ja us parlava d'ell ahir: des del principi em va interessar. Des de Barcelona ja n'havia sentit a parlar! Aquí acullen les persones en situació més vulnerable perquè durant la travessa han perdut part de la família i potser encara els esperen encara que el mar se'ls hagi empassat, persones amb alguna dificultat física o psíquica... És petitet i el porten voluntaris grecs amb ajuda de voluntaris internacionals. Hi ha un barracó que utilitzen com a escola pels nens i nenes que hi arriben. La porta una mestra jubilada irlandesa. He estat parlant amb ella per veure què fan i com ho fan i les possibiltiats de venir a col·laborar amb ells. M'han atès molt bé i volien saber en què consisteix la nostra tasca diària, el nostre projecte... Segurament dilluns i dimarts treballaré amb ells per conèixer de primera mà la feina i les dificultats que enfronten. Potser trobem espais de col·laboració!\nPublicat per Àngels a 16:00 2 comentaris:\nNo porto ni 24 hores i ja és súper intens. Ahir vaig arribar després d’un dia llarguíssim, des d’Atenes a Lesbos. Em van rebre un grup de bombers de Sevilla membres de Proem-aid, gràcies al Milton de Amb les Teves Mans. Em van acollir com una més, a casa seva. Però no només això! M’han incorporat a la seva rutina. Ahir, després de sopar, em van proposar anar a fer la guàrdia amb ells. Fan dos torns, de 12 a 4 i de 4 a 8, i tenen un campament amb d’altres persones. Allà passen les nits, atents per si arriba alguna barca amb refugiats. A l’estiu, en aquestes costes, es concentraven fins a 100 voluntaris esperant! Estem a prop de Mitelene, la capital de Lesbos, i a 16 kilòmetres de Turquia. Ahir nit feia fred, la mar estava tranquil.la i hi havia lluna però no va arribar cap barca. Aquest matí, hem anat a fer gestions per temes burocràtics. Els companys bombers m’han inscrit com a traductora de la seva institució al lloc que aquí coneixen com a Ministeri i on es porta la burocràcia. Hem fet una breu visita a un petit camp de refugiats, on arriben els més vulnerables. Ha sigut rapidíssima però segurament serà dels que mes coneixeré! Ja us faré arribar imatges i detalls. Tinc la sensació de portar molt temps… i no el porto! Des de l’avió, es veia només una illa com qualsevol altra, com una de les balears. Tot i que sabies que en aterrar, la realitat, el que et trobes, és molt diferent a la d'Atenes, Mallorca o Barcelona.\nPublicat per EPC a 5:03 2 comentaris:\nFa tot just un any, davant la greu situació dels refugiats a les portes d’Europa, vam demanar el suport de tota la nostra comunitat per acollir-los. La situació, lluny de millorar, ha empitjorat tant en l’arribada com en l’acolliment d’aquestes persones. Des de l’Escola Pia s’han donat passos, com fer-nos càrrec de la Fundació Benallar per treballar en la necessitat de pisos d’acollida, però ara volem anar més enllà. Hem estat en contacte amb diverses entitats que treballen en els camps de refugiats de Grècia per tal de poder proposar, als nostres mestres i educadors, la possibilitat de traslladar-se durant uns mesos a aquell país per col·laborar amb els refugiats. La institució té la intenció d'articular una proposta de voluntariat de llarga durada per a educadors i educadores sobre territori, tant a Grècia com a Mexicali.\nPer coordinar l'enviament a Grècia, la Sara Camps, membre de l'Equip de Govern, s'ha traslladat aquest dijous a aquell país per contactar amb les entitats presents als camps de refugiats. Durant tres setmanes visitarà, entre d’altres indrets, l’illa de Lesbos i els camps del nord de Grècia. En aquest blog podreu seguir la seva feina.\nPublicat per EPC a 3:10 Cap comentari:\nL'Escola Pia de Catalunya fa temps que ha pres una opció decidida per ser present en el sector social. La nostra missió, visió i valors ens porten a realitzar accions centrades en millorar la situació de la població en més risc d’exclusió. Aquestes accions cerquen que tota persona, sigui on sigui, pugui exercir la plena ciutadania i que, especialment els infants i joves en risc d'exclusió, pugui fer efectius els seus drets. Aquesta feina, en la qual tota la institució està fortament vinculada, necessita de la participació de tots els seus membres per tal que aquests esdevinguin protagonistes de la seva pròpia vida, i siguin actius en el canvi social. Aquest blog vol ser l’altaveu de totes les iniciatives d’Acció Social que endeguem des de l’activitat institucional i les nostres fundacions, però també una eina de relació i de comunicació amb tota la societat per oferir i per rebre informació. Benvinguts.\nPublicat per EPC a 1:48\nEtiquetes de comentaris: acció social, refugiats, solidaritat\nIII Trobada d'Acció Social de l'Escola Pia de Cata...


6à edició del programa Accelera el Creixement, adreçat a empreses que vulguin créixer - CAN GAVARRA\n6à edició del programa Accelera el Creixement, adreçat a empreses que vulguin créixer\n3 d'abril de 2017 ActualitatPor Can Gavarra\nCan Gavarra informa de la 6à edició del programa Accelera el Creixement, adreçat a empreses que vulguin créixer.\nEns adrecem a vosaltres per informar-vos de la sisena edició de l’Accelera el Creixement, un programa de suport a empreses amb alt potencial de creixement promogut per la Diputació de Barcelona i PIMEC i, en el qual “Can Gavarra” participa com a agent referent del teixit empresarial del territori.\nExisteixen un conjunt de variables a complir per part de les empreses participants en el programa. No obstant, es portarà una valoració cas a cas de cadascuna d’elles per escollir aquelles que finalment participaran en el programa. Les variables són les següents:\nPetites i mitjanes empreses amb tres treballadors o més.\nEmpreses mb la matriu o el centre de decisió a la demarcació de Barcelona (exclosa Barcelona Ciutat)\nEmpreses amb una trajectòria empresarial igual o superior als cinc anys.\nEmpreses amb voluntat d’invertir en el propi creixement.\nLes 250 empreses que han participat en les cinc edicions anteriors que ja s’han dut a terme, han mostrat la seva satisfacció per estar dins el programa i creiem que val la pena que mireu aquests vídeos testimonials\nAquest programa està adreçat a empreses de la demarcació de Barcelona i se’n farà una selecció de les 50 amb més potencial de creixement. En cas de què la vostra empresa sigui seleccionada tindrà l’oportunitat d’accedir a més de 70 hores de formació i d’assessorament in company amb experts en temes com estratègia, finançament, innovació, internacionalització, entre altres, per tal d’abordar els vostres projectes de creixement. El cost del programa és de 5.200 euros per empresa, l’empresa solament paga 500 euros + IVA.\nPer conèixer amb més detall l’Accelera el Creixement, us recomanem mireu aquest Vídeo promocional.\nLes candidatures es podran presentar fins el 5 de juny de 2017 per correu electrònic, fax o en mà, a la seu o delegacions de PIMEC o a Can Gavarra mitjançant el Formulari d’inscripció.\nPer a més informació del programa, podeu consultar el díptic, el següent enllaç www.acceleraelcreixement.com o bé contactar directament amb Virtuts Saez, tècnic/a de Can Gavarra saeznv@ajpolinya.cat telèfon 93 728 11 10.\nCoordenades Google Maps per arribar a Can Gavarra: 41.562634, 2.161098 +41°33’45.48″, +2°9’39.95″\no amb l’Annabel Cuatrecases de PIMEC en el correu: acuatrecases@pimec.org o en el telèfon 934 964 571.\naccelera el creixementassessoramentcréixerdiputació de BarcelonaempresesformacióinvertirPIMECsuport


Rottweiler – Orchid Queen INFO\nEl rottweiler és una raça de gosmolós. La femella pesa al voltant de 40 kg i mesura entre 56 i 63 cm fins a la creu, i es considera òptima una alçada entre 60 i 61 centímetres. El mascle pesa al voltant de 50 quilograms i mesura entre 61 i 68 cm, sent desitjable dins de l’estàndard que mesuri entre 65 i 66 cm, capaç de generar una força en la seva mossegada del voltant de 150 kg-F en el radi de la seva boca.\n. . . Rottweiler . . .\nTot i ser una raça versàtil que s’utilitza en els últims temps per a molts propòsits, el rottweiler és conegut principalment com una de les més antigues races de pasturatge. Es tracta d’una reunió de múltiples facetes i d’un gos de protecció de valors, és capaç de treballar tota mena de bestiar en una varietat de condicions.\nL’origen de la raça es troba probablement a l’Imperi Romà. En aquells temps, la legió romana va viatjar amb gossos de treball per reunir el bestiar necessari per alimentar l’exèrcit. Els avantpassats principals dels primers rottweilers durant aquest temps es creu que és el gos romà de pasturatge.\nAquesta regió es va convertir en una àrea important de bestiar, i els descendents dels gossos de bestiar romans van demostrar el seu valor en la conducció i en la protecció dels bovins dels lladres i dels animals salvatges. Els rottweilers han estat utilitzats pels carnissers que viatjaven entre els mercats durant l’edat mitjana per protegir les bosses de diners lligades al voltant dels seus colls. No obstant això, com els ferrocarrils es van convertir en el principal mètode per viatjar, la raça va disminuir molt i va estar a punt d’extingir-se.\nLa preparació per a la Primera Guerra Mundial va provocar una gran demanda de gossos policia, i que va conduir a un ressorgiment de l’interès en el rottweiler. Durant les Guerres Mundials I i II, els rottweilers van ser posats en servei de diversos papers, incloent com a gossos missatgers, ambulàncies i de guàrdia.\nDeutscher Rottweiler-Klub (DRK, Alemany Rottweiler Club), el primer club del rottweiler a Alemanya, va ser fundat el 13 de gener del 1914, i seguit per la creació de la Süddeutscher Rottweiler-Klub (SDRK, sud d’Alemanya Rottweiler Club), el 27 d’abril del 1915 i amb el temps va esdevenir l’Irk (Internacional Rottweiler Club). El DRK va comptar amb al voltant de 500 rottweilers, i el Rottweiler SDRK 3000. Els objectius dels dos clubs eren diferents. El DRK és destinat a produir gossos de treball i no a destacar la morfologia del rottweiler.\nEls diferents clubs alemanys del rottweiler es van fusionar per formar l’Allgemeiner Deutscher Rottweiler Klub (ADRK, el general Alemany Rottweiler Club) el 1921. Això va ser registrat oficialment en el registre de clubs i associacions en el tribunal de districte de Stuttgart el 27 de gener del 1924. El ADRK és reconegut mundialment com el club d’origen del rottweiler.\nEl 1931 el rottweiler va ser reconegut oficialment per l’American Kennel Club. El 1936 el rottweiler es va exhibir al Regne Unit a Crufts. El 1966 un registre separat es va obrir per a la raça. De fet a mitjans del 1990 la popularitat del rottweiler va arribar al seu punt més alt, ja que era el gos més registrat per l’American Kennel Club.\nLa longitud del tronc segons l’estàndard de la Federació Cinològica Internacional no hauria de superar l’alçada en més d’un 15%. Aquesta es mesura des de l’estèrnum fins a la protuberància isquiàtica.\nLa morfologia del cap és determinant en l’avaluació d’un exemplar. Segons l’estàndard alemany, la longitud del crani des de la punta de l’occipital fins a la cantonada interior de l’ull ha de ser de 8,5 a 13 cm en les femelles i de 9,5 a 15 cm en els mascles. A més, la proporció entre el crani i el morro ha de ser de 6 a 4 o, dit d’una altra manera, el 60% de la longitud total del cap ha d’estar ocupada pel crani, deixant el 40% restant pel musell.\nNo obstant això, l’estàndard de la Federació Cinològica Internacional de l’abril del 2000 evita entrar en xifres, definint el crani com “de longitud mitjana, ample entre les orelles. Vista de costat, la línia frontal moderadament arquejada. L’os occipital ben desenvolupat, sense exageracions. Stop ben definit, “continua aquest estàndard sobre la regió facial”, nas ben desenvolupat, més ample que rodó, amb fosses nasals relativament grans. Tòfona sempre negra. El musell “en relació amb el crani no hauria de semblar ni curt, ni allargat. Pont nasal recte, ample a la base, moderadament afilat.”\nSeguint amb l’estàndard de la FCI els llavis del rottweiler han de ser “negres, fortament adherits, cobrint la cantonada de la boca, la geniva ha de ser el més fosca possible.” Sobre les mandíbules “superior i inferior han de ser fortes i àmplies”, sobre la dentadura “forta, completa (42 peces), amb tancament en tisora, els incisius superiors tanquen cobrint els inferiors”. Per a les galtes exigeix un “arc zigomàtic desenvolupat”. Els ulls han de ser “de mida mitjana, amb forma d’ametlla, de color castany fosc, tancant les parpelles completament units.” I les orelles han de ser “de mida mitjana, caigudes, triangulars, molt separades i d’inserció alta. Amb les orelles elevades i avançades, el crani ha de semblar més ample.” El coll ha de ser “fort, de longitud moderada, ben musculat, lleugerament arquejat, net, lliure de papada i sense pell penjant a la gola.”\nSeguint l’anterior estàndard sovint se’ls talla la cua quan són cadells, deixant només una o dues vèrtebres, encara que l’estàndard de l’ADRK i de la FCI prohibeix l’amputació de la cua des del 2000, excloent el concurs d’exemplars sense cua en exposicions. No obstant això, cal aclarir que països com el Canadà i els Estats Units segueixen tenint en el seu estàndard l’amputació de la cua.\nDins d’aquesta raça podem trobar dues línies de criança, l’europea, considerada l’original i l’americana. La línia americana es caracteritza per exemplars de major alçada i amb cossos més estilitzats, en canvi, els gossos de la línia europea presenten un cos més compacte i robust amb una menor alçada.\nEncara que el rottweiler és una raça que s’ha fet servir per a tasques de defensa, el seu treball i tipicitat requereix que siguin descrits com amistosos, alegres, tranquils, fidels, obedients i amb disposició al treball. En els últims estudis sobre l’agressivitat de les races de gossos aquesta no estava entre les deu primeres més perilloses. A més el gos rottweiler es troba dins dels deu gossos més intel·ligents, són gossos de gran confiança i amabilitat, pot estar segur que complirà l’objectiu desitjat.\nPrevious post Lliga catalana de bàsquet LEB\nNext post Alteració dels minerals\nPrevious post:Lliga catalana de bàsquet LEB\nNext post:Alteració dels minerals


El Consell de Mallorca comença les gestions per a protegir el bust de l'emperador August\nAquesta mesura ha estat acordada durant la reunió que ha mantingut la comissió de Patrimoni Històric després d'examinar l'informe tècnic lliurat el passat 25 d'agost pel servei de Patrimoni Històric del Consell\n2 min. Palma 09/09/2014 16:29\nEl Consell de Mallorca ha anunciat avui l'inici de l'expedient per a declarar Bé d'Interès Cultural el bust de l'emperador August trobat en el jaciment romà de Pollentia (Alcúdia) amb el propòsit d'evitar que l'escultura surti fora del territori espanyol.\nAquesta mesura ha estat acordada durant la reunió que ha mantingut la comissió de Patrimoni Històric després d'examinar l'informe tècnic lliurat el passat 25 d'agost pel servei de Patrimoni Històric del Consell i que reconeix la rellevància històrica i artística d'aquesta figura.\nEl Consell de Mallorca ha afegit que d'aquesta manera "pretén assegurar la protecció del bust en funció de les disposicions que marca la legislació de Patrimoni Històric de les Illes Balears, i evitar, en aquest sentit, que la figura pugui ser traslladada fora del territori espanyol".\nEl bust va ser trobat durant el segle XVI i des del XVIII està al Casal Can Pueyo, de Palma, formant part de la col·lecció dels marquesos de Campofranco.\nEs tracta d'una figura cronològicament situada entre finals del segle I abans de Crist i inicis del segle I després de Crist i la seva qualitat no té paral·lelisme amb cap altra escultura romana que hagi estat trobada a l'illa fins ara, segons indica l' tècnic.\nAquesta figura que prinformeesenta a l'emperador romà August està feta en marbre blanc i va sortir dels tallers itàlics especialitzats.


Grup de budisme secular – dharma.cat\nGrup de budisme secular\nEl grup de budisme secular va néixer el febrer de 2015 arrel del blog budismosecular.org. Es buscava un enfocament basat en la praxis, no en creences, amb una actitud crítica amb la tradició però també disposada a que les ensenyances del budisme desafiessin les nostres formes de pensar i viure. Així, és budista perquè es fonamenta en les idees i pràctiques meditatives que tenen origen en Gotama, el Buda, però la majoria no s’identifica com a budista o no se’n preocupa. I és secular perquè intenta explorar aquestes ensenyances des de i per al nostre segle (saeculum).\nEl grup és obert i organitza trobades semanals, on es pot venir de manera puntual o regular, amb l’objectiu d’ajudar a mantenir la pràctica viva durant el dia a dia. En aquestes sessions comencem meditant 30′, amb una mica de guia, i després conversem de la nostra pràctica o de temes que escollim i anem seguint. Aprofitem per practicar la generositat aportant un mínim de 2€ per sessió per a l’ús de l’espai i per a poder organitzar altres activitats.\nLes trobades semanals són els dimarts a les 19:30h a la mini-gompa de la Casa del Tibet Bcn (pis de dalt), guiades per Bernat Font. El grup també organitza un taller o retir de cap de semana aproximadament anual. Les activitats s’anuncien en aquesta web.


La justícia madrilenya confirma que els "riders" de Deliveroo són falsos autònoms\nL'empresa hauria de pagar 1,2 milions d'euros per les cotitzacions a la Seguretat Social endarrerides de 532 treballadors\n23/01/2020 - 21.58 Actualitzat 23/01/2020 - 22.26\nCop al model laboral de Deliveroo. El Tribunal Superior de Justícia de Madrid sentencia que els 532 repartidors de Deliveroo a Madrid són falsos autònoms, tal com denunciava Inspecció de Treball.\nL'empresa podria recórrer, ja que hi ha altres tribunals de la mateixa instància que han dit coses diferents, però segons una portaveu, encara no saben segur si elevaran la qüestió al Suprem.\nDeliveroo hauria de pagar 1,2 milions d'euros corresponents a les cotitzacions a la Seguretat Social d'aquests treballadors que no va pagar.\nEl Tribunal Superior de Madrid ha desestimat els recursos plantejats per l'empresa davant d'una sentència dictada pel jutjat social número 19 de Madrid, el juliol passat, que apuntava en la mateixa línia i considerava els repartidors com treballadors de Deliveroo.\nSegons el TSJM, la vinculació de l'empresa amb els repartidors té característiques "pròpies d'una relació laboral", perquè treballaven habitualment per a l'empresa i depenien de les seves instruccions per organitzar-se.\nLa sentència posa l'accent en el fet que el repartidor només pot realitzar l'activitat si s'integra en l'operativa de Deliveroo, la seva estructura i la plataforma que posa en contacte "riders" amb restaurants i clients.\nLa sentència afecta més de 500 "riders" que van repartir comandes de Deliveroo entre l'octubre del 2015 i juny del 2017.\nDesprés, va canviar el model de contracte, tot i que, com la resta de plataformes de repartiment a domicili, la filosofia és la mateixa. Les plataformes defensen que els "riders" són autònoms que, en teoria, tenen flexibilitat per elegir quan i amb qui treballar.


Consello d'a Fabla Aragonesa - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Fuellas)\nConsello d'a Fabla Aragonesa és una associació creada a Saragossa el 1976 i reconeguda legalment el 1978 amb la finalitat de defensar, promocionar i estendre l'aragonès en tots els seus aspectes: història, literatura, gramàtica, lèxic, toponímia, folklore, consideració social i legal, pedagogia, didàctica, etc., amb especial èmfasi en l'estudi, protecció i desenvolupament de totes les seves variants locals i comarcals, les quals són la base de l'aragonès comú o estàndard. Les activitats del Consello es basen en tres principis:\nActitud respectuosa a la realitat trilingüe d'Aragó.\nNo adscripció col·lectiva a cap associació política, sindical o religiosa.\nLlibertat ideològica de les persones que el formen.\nEls òrgans de govern del Consello són l'Assemblea General (Asambleya Cheneral) de consellers i la Junta Directiva (Chunta Direutiba), la composició de la qual i atribucions estan reglats en les Ordinazions d'o Consello. El president actual (des de 2004) és Chusé Inazio Nabarro i vicepresident Rafel Vidaller Tricas. Des de la seva creació, el Consello ha treballat en la dignificació de l'aragonès, contribuint a crear un estat d'opinió favorable entorn d'aquesta petita llengua romanç i difonent el seu coneixement a través de diverses publicacions, com Fuellas. És de fet l'associació de referència de la llengua aragonesa dintre d'Aragó, sent l'òrgan de consulta obligat per part de les institucions en qüestions de normalització de l'aragonès.\nS'ha encarregat de l'edició del Diccionario Aragonés, de Rafael Andolz, i de la Gramática de la lengua aragonesa, de Francho Nagore Laín (primer president del Consello) el 1977, i de la celebració a Osca el 1987 del I Congreso ta ra normalización de l'aragonès. El 1998 inicià els Cursez Internazionals d'estiu de lengua aragonesa i el 1999 va crear la Beca de rechira lesicografica Mosen Rafael Andolz Canela.\n2 Luenga & Fablas\nFuellas d'informazión d'o Consello d'a Fabla Aragonesa o Fuellas (fulles en aragonès) és la primera i més veterana revista realitzada completament en aragonès. Des de 1980 és de publicació bimestral, amb aproximadament entre 30 i 44 pàgines per nombre. La seva directora és, des 2014, la periodista d'Osca Amaya Gállego Lamarca.\nSe centra en la informació d'actualitat sobre l'aragonès i la cultura realitzada en aragonès: literatura, mostres, publicacions, política lingüística, textos populars, activitats, etc. Admet recensions d'altres publicacions, textos curts de creació literària i alguns treballs d'investigació que se centrin en el lèxic, la gramàtica o altres aspectes de l'aragonès.\nLuenga & Fablas[modifica]\nLuenga & Fablas és una publicació anual científica de filologia aragonesa i en aragonès editada des de 1997 a Osca (Aragó), amb estudis d'investigacions, treballs i documentació sobre l'aragonès i la seva literatura. Sol tenir 200 pàgines. Hi ha diferents apartats: Treballos e rechiras, Creyazión literaria, Decumentazión y Rezensions. Al número 10 (2006) es recullen els índexs dels treballs publicats en els deu primers nombres. El seu director és el filòleg Francho Nagore.\n↑ Consello d'a Fabla Aragonesa a Gran Enciclopèdia Aragonesa online\n↑ «El Consello d"a Fabla Aragonesa reivindica su lengua en Marsella» (en castellà). Diario del Alto Aragon, 11-11-2014. [Consulta: 3 maig 2015].\n↑ «El Consello d'a Fabla, también denuncia la Ley de Lenguas» (en castellà). El Periódico de Aragon, 16-03-2013. [Consulta: 3 maig 2015].\n↑ Fuellas a Gran Enciclopèdia Aragonesa online\n↑ «zagueras portaladas d'a rebista Fuellas» (en aragonès). Fuellas. Arxivat de l'original el 2008-03-23. [Consulta: 15 gener 2012].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Consello_d%27a_Fabla_Aragonesa&oldid=26126591#Fuellas»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 gen 2021 a les 11:27.


Rigor en l’anàlisi de la situació per afrontar el futur - comunicació21\nJoan Maria Corbella|2019-11-22T11:15:43+01:0022 novembre 2019|Comunicació21\nFa vint anys va començar l’aventura de Comunicació 21, i tot i que ja s’entreveia que el desenvolupament d’internet afectaria de ple el sector dels mitjans i serveis de comunicació, la magnitud dels efectes ha superat infinitament totes les previsions, fins i tot les dels experts amb més imaginació. En aquells temps, Amazon era una llibreria electrònica prometedora, Google tot just engegava, Facebook no era ni un projecte i Apple encara no havia estrenat el revolucionari projecte iTunes. Mentrestant, es van produir alguns experiments empresarials espectaculars però que fracassaren ràpidament en la unió entre internet i corporacions mediàtiques: la fusió d’America On Line (el navegador Netscape) amb el grup Time Warner, la de Vivendi-Universal-Seagram-Canal+ o la irrupció de Telefónica a internet amb Terra (compra de Lycos) i a l’audiovisual (compra d’Endemol, després d’engegar Via Digital el 1997).\nAquestes pinzellades il·lustren el perfil del paisatge i els trets que fonamenten el que ha estat l’evolució del mapa comunicatiu al món en el que portem de segle XXI, i al qual s’han hagut d’adaptar –agradi o no– els mitjans. La característica central és que se succeeixen les operacions empresarials de gran dimensió, que intenten articular la seva apropiació de la innovació tecnològica (més i millors serveis) amb l’apropiació que en fan els usuaris (canvis en els seus hàbits i pràctiques comunicatives), tot salvant els entrebancs de la regulació per part de les autoritats públiques. Tot això, a més, ha obligat a una recerca i experimentació de models d’explotació que mantinguin viable la indústria comunicativa, quan els canvis se succeeixen a un ritme trepidant. Així, en pocs anys hem passat de fórmules que justificaven amb entusiasme l’encert o la importància del finançament publicitari dels mitjans i serveis, a la sublimació actual de la necessitat que els usuaris i usuàries es corresponsabilitzin del cost dels seus consums comunicatius, quan la publicitat s’escapa del clos dels mitjans tradicionals.\nÉs innegable que vivim temps convulsos, complexos i crítics per al sistema comunicatiu, amb dificultats per entendre cap on s’ha d’anar, què cal fer i com, per a la supervivència d’unes estructures vetustes (els mitjans) a les quals convé alguna cosa més que recobrir amb maquillatge antiedat. Però en aquest marc, en què hi haurà encerts i errors com sempre, em ve al cap reiteradament un dubte: estem identificant adequadament el que està passant? O potser ens abracem amb ànsia als indicadors més favorables per justificar que no tot va tan malament, no tot està perdut i hi ha esperança per poder mantenir la situació?\nEl dubte es genera quan es detecta un doble discurs. Per un costat, s’accepta que els mitjans i serveis tradicionals –en general– mantenen el quadre d’indicadors d’activitat en una evolució irremissiblement a la baixa (ingressos, audiència). Per l’altre, s’argumenta que –malgrat tot– encara hi ha molta vida per endavant per a qui sàpiga fer les coses bé, qui sàpiga mantenir-se com a referent comunicatiu útil per a la societat o per a una part de la ciutadania.\nTot i que és possible que les dues apreciacions siguin correctes alhora, vull assenyalar amb alguns exemples (n’hi hauria molts més) l’amenaça que ens equivoquem a l’hora de seleccionar els indicadors que fem servir per avaluar la situació. Perquè si errem, corregir més endavant potser serà ja impossible.\nPrimer. Els milers o milions d’usuaris únics mensuals de la premsa digital. Adoptar aquest indicador per avaluar la salut d’un títol de premsa digital quan qualsevol accedeix diàriament a desenes de webs i aplicacions és una mala praxi, i enganya si no es complementa amb altres mesures com la durada de l’exposició al mitjà, la reiteració i el nombre de visites d’un mateix usuari i altres elements que identifiquen apropiadament l’atenció real al títol. Això sí, alimenta el màrqueting i la vanitat dels editors, a la vegada que el culte a aquest indicador esdevé estímul del groguisme a la premsa/periodisme digital.\nA més, la generalització de resultats positius en l’evolució del nombre d’usuaris únics mensuals, juntament amb les escasses barreres d’entrada a la premsa digital, pot haver contribuït a l’actual inflació de l’oferta informativa. Però ni la publicitat ni els ajuts públics poden sostenir-la i els usuaris tampoc estan disposats a pagar-la per molt que els editors insisteixin, segons estudis com el Digital News Report 2019 (del Reuters Institute for the Study of Journalism). En conseqüència, se’ns presenta un panorama futur basat en propostes editorials molt menys riques comunicativament que les velles publicacions en paper.\nSegon. La difusió de la premsa en paper, sense distingir els exemplars que arriben al públic de forma gratuïta i els que paga l’usuari. Malgrat que l’OJD especifica als certificats d’auditoria les xifres d’uns i altres, els resultats s’emmascaren sovint, com si la distribució gratuïta no aportés un grapat de lectors i lectores que són recollits i apreciats a les onades de l’Estudio General de Medios sobre l’audiència de cada títol.\nAmb la premsa digital es fila molt prim amb l’explotació de les dades que proporcionen els algoritmes i verificadors diversos, mentre que amb el paper –que encara aporta la major part dels ingressos als editors tradicionals– s’aboca tot a una xifra única. Alhora, cada cop en més països es busca una xifra agregada (però separable) entre la difusió en paper i l’accés a aplicacions i formats PDF, per demostrar que la lectura dels títols dels editors tradicionals (i la publicitat que inclou) ha tingut una cobertura notòria i que la premsa no està en reculada. Més que mai, és fonamental no enganyar-se amb les xifres digitals.\nTercer. El lideratge televisiu d’acord amb la quota de pantalla mensual. A Catalunya, la CCMA encapçala el rànquing televisiu amb una quota del 10-11% per a TV3. És certament positiu, però és una xifra que emmascara que prop del 85% del temps de consum correspon a programació de fora de Catalunya. Una diagnosi acurada de la situació televisiva ha de tenir en compte també l’audiència acumulada diària i setmanal dels diversos canals, sobretot perquè una part molt significativa de la població, i que s’amplia dia a dia, opta cada cop més per a alternatives audiovisuals a la carta, procedeixin o no de corporacions televisives. I el mateix val per a operadors públics i comercials d’arreu.\nAquesta situació obliga a revisar la política audiovisual de tots els països, basada encara en el pluralisme públic-privat a la televisió nacional i en el paper de les corporacions públiques en el foment de l’activitat del sector audiovisual privat. Quan els nous gegants de l’audiovisual estan forçant la màquina per arribar a un únic mercat global, esclafant el model històric de presència internacional en base a múltiples mercats nacionals, cal plantejar amb molt realisme les perspectives per als Paisatges Audiovisuals Nacionals. Això passa per acceptar la importància de les economies d’escala, de la capacitat ingent de promoció dels grans gegants, de l’entusiasme que genera en molta gent l’opulència d’oferta i també que el sector públic ja no té capacitat per mantenir-se com l’actor central de l’audiovisual nacional, per molt que s’entesti a crear serveis de vídeo a la carta com a França (Salto) o al Regne Unit (Britbox) conjuntament amb els operadors nacionals comercials. Només sobre una anàlisi molt realista de la dominació dels paisatges nacionals pel paisatge global que es va obrint pas hi ha alguna possibilitat que es mantingui el servei públic de televisió amb les seves funcions essencials d’oferir pluralisme a la informació i a l’oferta audiovisual.\nQuart. El joc de l’audiència acumulada de la ràdio. La ràdio ha pogut resistir l’embat de la digitalització del “menú comunicatiu” millor que la premsa i la televisió perquè ha jugat amb costos controlats i uns ingressos més estables (però baixos) que els altres grans mitjans, però també perquè ha usat sempre com a indicador de referència l’audiència acumulada al llarg d’un període (programa, dia). D’aquí els programes inacabables del matí a totes les cadenes, que generen el gros de l’audiència i dels ingressos publicitaris. Ben al revés de la televisió, aquí quasi ningú té en compte la quota de mercat d’audiència (part del total del consum) que pertoca a cadascú. Però en la mesura que es vagi popularitzant el consum de ràdio a la carta (en webs, aplicacions mòbils, podcast de les emissores o independents) es podrà exigir una mesura més refinada de l’audiència, i amb molta més segmentació, posant el mitjà en la mateixa tessitura que la televisió des que es mesura minut a minut, o de la premsa des que podem saber l’audiència de cada article.\nNo cal allargar més aquest article amb exemples, però es podria abordar l’univers de serveis digitals en què els propis proveïdors “certifiquen” les audiències i després han de reconèixer els errors, quan als mitjans tradicionals s’exigeix que la mesura la facin organismes independents. Però aquests mateixos mitjans hi col·laboren, ja que necessiten alimentar i engrandir les seves xifres, i tots els usuaris són benvinguts, ben o mal mesurats.\nFinalment, sorprèn també que es reclami la importància de l’estudi “científic” o “acadèmic” de la comunicació, però a l’hora del treball real ens acontentem tots –investigadors, experts, empreses i administracions públiques– amb un nivell de dades molt elemental, que no pot tenir un altre resultat que unes conclusions superficials i amb una probabilitat de biaix gran. Es reconeix sempre que els fenòmens comunicatius estan sotmesos a moltes variables, però a l’hora de la veritat se segueix basant el discurs en un conjunt d’indicadors molt escàs.\nPer poder entendre el que ha de venir cal adoptar unes eines d’anàlisi més riques i complexes, i això no vol dir forçosament mètodes quantitatius i algoritmes. Cal fer les preguntes adequades al context de canvi que percebem i buscar respostes amb els mètodes més adequats en cada cas. El sistema comunicatiu ha sobreviscut, igual que Comunicació 21, al canvi radical que han comportat vint anys d’avenços amb internet i les telecomunicacions, que han modificat l’ús dels mitjans i serveis i les actituds dels uns vers les altres entre els usuaris i les empreses mediàtiques. Ara pertoca avaluar què cal i es vol mantenir de les estructures tradicionals dels mitjans, i què cal renovar, acceptant que l’edat d’or dels mitjans o de la comunicació de masses s’allunya.


Aprovació unànime al Ple del Protocol marc de dol en cas de feminicidi a la comarca | Consell Comarcal del Baix Llobregat\nEls feminicidis són l’expressió més extrema de les moltes violències que pateixen les dones a les societats patriarcals per raó de gènere.\nDurant l’any 2019, van morir 55 dones assassinades a mans de la seva parella o ex-parella a l’Estat espanyol, 9 d’elles a Catalunya, i 3 d'elles al Baix Llobregat. A principis d’aquest any, s’ha produït malauradament un nou feminicidi a la comarca.\nDegut a la gravetat d'aqestes dades i davant la necessitat d’abordar aquest àmbit, el SIAD del Consell Comarcal del Baix Llobregat ha elaborat una proposta tècnica de Protocol marc de dol en casos de feminicidi a la comarca del Baix Llobregat, que suposa un pas endavant en la lluita contra la violència masclista, i vol establir un pla precís i detallat per actuar en els casos de feminicidis íntims (de dones assassinades a mans de la seva parella o ex-parella). Una inicitiva sorgida de la Comissió de violència masclista del Consell Comarcal del Baix Llobregat, en la reunió celebrada el 29 d’octubre de 2019. Un cop elaborat el document, es va obrir un període d’aportacions pels ajuntaments de la comarca i els serveis implicats en aquest protocol.\nA la primera reunió de la Comissió de violència d’enguany, es va consensuar el document, i es va comptar amb la presència de Cristina Guiu, de l’Àrea de Violències Masclistes de l’Institut Català de les Dones, que va presentar el Servei d’intervenció en crisis greus, el qual presta atenció psicològica immediata en casos de feminicidis i agressions físiques i sexuals greus; i amb la presència de Laura Martínez, de l’Oficina d’Atenció a la Víctima del Delicte de Ciutat de la Justícia, que va explicar el funcionament d’aquesta oficina, el Servei d’Acompanyament a Judici per dones víctimes de violència masclista, així com els recursos que es poden activar des de l’Oficina d’Atenció a la Víctima del Delicte en casos de feminicidi.\nEl dilluns 20 de gener, es va aprovar de forma unànime al Ple del Consell Comarcal, el Protocol marc de dol en casos de feminicidi a la comarca del Baix Llobregat, amb l’objectiu de posar-lo a l’abast dels municipis de la comarca i facilitar a totes les víctimes un procés de reparació i recuperació de les conseqüències traumàtiques del que ha succeït.


MANIFEST A FAVOR D’UNA CONFERÈNCIA NACIONAL DEL SOBIRANISME | Catalans reaccionem ( Carpe diem)\nJuliol 18, 2010 a 6:16 pm\nTenim la força i la convicció, ens falta el lideratge amb coratge.\nJuliol 18, 2010 a 6:56 pm\nEstic amb tu Magi, però fins que és decideixin COLLONS! al menys que estiguin UNITS…que ja té pebrots la cosa!!!\nJuliol 18, 2010 a 7:53 pm\nNo és que pràcticament no hi hagi federalistes a Espanya, és que no existeixen, així de clar, el PP és un partit centralista i en el PSOE dominen els jacobins. Un Estat federal sense federalistes és una impossibilitat total.\nAra que el TC ens ha deixat clar que no volen una Espanya federal i que nosaltres no hi cabem en la seva concepció d’Estat, per si algú no ho sabés ja fa temps ara els dubtes que pugués tenir qualsevol al respecte, crec que la sentència ens ho ha deixat ben clar. Ara cal que els nostres representants polítics prenguin nota i actuin, saben que ha dit el TC i van escoltar el clam dels catalans el dia 10, ara els toca als nostres representants polítics fer allò que els ciutadans els vam reclamar.\nJuliol 22, 2010 a 10:31 am\nSrs.Laporta i Carretero,vostés son al meu parer la única alternativa que vol de debó la nostra independencia.treballin units ,moltissima gent els votarem.\nJuliol 22, 2010 a 2:07 pm\nSords no ens van escoltar,\ncecs no ens van veure,\nllàstima que no estiguin muts,\ni que ara ens vulguin justificar\nque fan el contrari del que ens van prometre.\nEls nostres polítics són uns barruts.\n« ¿ a quien extraña la corriente independentista ?\nNomés tenim futur com a Països Catalans… »


Un total de 33.000 consumicions són les que es van fer durant el cap de setmana del 17 i el 19 de juny en el marc de la segona edició de la Fira Gastronòmica i de la Cervesa Artesana. Així ho ha informat en un comunicat el Gremi d’Hostaleria i Turisme de Mataró i el Maresme que assegura que, conjuntament amb les empreses de cervesa artesana Molta Malta, Biir i Piris han valorat molt positivament la fira.\nLes xifres parlen per si soles. I és que, tot i la pluja del dissabte 18 de juny, s’han triplicat el nombre de tastets respecte de l’edició del 2015. Aquest any s’han consumit 24.000 tastets de menjars i 9.000 de cerveses.\nAparador de ciutat\nDes del Gremi feliciten a tots els participants per la predisposició, les ganes, l’energia i el treball aportat per la posada en marxa d’aquesta segona edició de la fira. Una oportunitat, diuen, ”d’aparador per mostrar als visitants de Mataró i el Maresme de què disposem els restaurants, bars i botigues” per saber “on poder gaudir, comprar, menjar i passejar”.


Bases del Concurso | Jóvenes talentos musicales a escena\nEl diari LASPROVINCIAS (Federico Domenech S.A) posa en marxa el projecte Jóvens Talents Musicals a Escena entre juny i desembre del 2019, com a organitzador del mateix. El projecte compta amb el patrocini Bankia.\nArticle – PARTICIPANTS\n1.1 -Podran participar en aquest concurs totes les persones que estiguen realitzant en l’actualitat estudis musicals, matriculats/des en qualsevol Conservatori de Música o Centre autoritzat d’Ensenyances de grau professional i grau superior o en escola de música homologada dins de la Comunitat Valenciana.\n1.2.- Aquells participants que no complisquen la majoria d’edat, hauran de realitzar la inscripció a través del pare/mare o tutor legal facilitant la informació que es requereix en els camps d’inscripció i amb l’acceptació de les bases del concurs.\nArticle – CATEGORIES\nS’estableixen 2 categories en funció del nivell dels participants en els seus estudis de música en l’actualitat:\nArticle– INSCRIPCIÓ I PARTICIPACIÓ GRATUÏTES\nLa inscripció al concurs s’efectuarà de manera gratuïta e individual i només a través de la plataforma online https://talentos-musicales.lasprovincias.es\nEl participant haurà de registrar-se completant els camps requerits en la plataforma. La inscripció en cas de no complir amb la majoria d’edat, la realizarà obligatòriament el pare/mare o tutor acceptant les bases i els drets d’explotació i difusió de continguts gràfics i audiovisuals per part de l’organització.\nUna vegada realitzada la inscripció, el ja usuari haurà de pujar un vídeo seu tocant una peça musical d’un màxim de 2´ sense acompanyament orquestal.\nArticle – DATES DEL PROJECTE\nLes dates per fases del projecte són:\nDel 1 de juny al 31 de agost de 2019 – Fase d’inscripció de participants i pujada de vídeos.\nDel 15 de juliol al 15 d’octubre de 2019 – Fase de votació popular on line.\nDel 16 d’octubre al 1 de novembre de 2019 – Fase de valoració del jurat professional triat per l’organització.\nCelebració del concert final del projecte. – Data a determinar entre desembre de 2019 i febrer de 2020.\n* El Concert Final serà dut a terme per aquells/es premiats/des que el Jurat ha seleccionat prèviament. La data de celebració es comunicarà als triats amb antelació per a la selecció de peces, assajos i supervisió necessàries per al correcte funcionament del mateix.\nArticle – TIPUS DE JURAT Y VOTACIÓ\nS’estableixen per al present projecte dos grups de guanyadors:\nGuanyadors de la votació del Jurat Popular (universal): seran triats per la votació oberta del públic en general en la web. Resultaran guanyadors els 3 vídeos més votats i seran premiats amb un xec per valor de 200 €. El sistema de votació online permetrà que cada 24 hores, cada usuari puga votar fins a un màxim de 10 vídeos distints. S’introduirà un mecanisme de “Captcha”per a evitar la votació massiva. L’organització es reserva el dret de desqualificar per a este premi a qualsevol dels participants si sospita d’un ús fraudulent de la ferramenta.”\nGuanyadors de la votació del Jurat Professional: Seleccionats per el jurat professional, participaran en el concert final. El Jurat professional del concurs estarà format per professionals en ensenyança musical i membres de l’organització. Es triaran 30 guanyadors, que a més de participar en l’actuació final, rebran un xec de 200 €.\nArticle – CESSIÓ DE DRETS I DIFUSIÓ DE CONTINGUTS\n6.1 Els concursants o els seus representants legals reconeixen i accepten expressament que, respecte als vídeos realitzats com a conseqüència de la seua participació en el concurs Jóvens Talents Musicals a Escena, o sobre les imatges o vídeos que es produïsquen com a resultat de l’actuació final, estos s’han produït automàticament a favor de LASPROVINCIAS (FEDERICO DOMENECH S.A). Una cessió en exclusiva de tots els drets d’explotació sobre les mateixes (i, en particular, els drets de reproducció, distribució, comunicació pública i transformació) en les condicions referides en el paràgraf següent.\n6.2 La cessió dels drets d’explotació a favor de LASPROVINCIAS (FEDERICO DOMENECH S.A.) sobre els dits vídeos o fotografies es produirà per tot el temps que tals drets substituisquen d’acord amb el que preveu la legislació de propietat intel.lectual en cada moment vigent, amb un abast territorial il.limitat i per a la seua explotació a través de qualsevol suport i/o medi de difusió, periòdic o no, com ara, RRSS, a mode enunciatiu, valles, premsa escrita, ràdio, televisió, difusió per Internet o qualsevol altre tipus de reds informàtiques, etc. Així mateix, el medi podrà cedir la difusió de aquests arxius d’àudio i vídeo de manera directa o indirecta a qualsevol empresa o a tercers vinculats o no a LES PROVÍNCIES.\nArticle – PROTECCIÓ DE DADES\nD’acord amb el nou Reglament Europeu de tractament de dades i a la Llei orgànica 15/1999, del 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, LASPROVINCIAS (Federico Domenenech S.A), com a responsable del tractament de les dades personals demanats en ocasió del present concurs, informa de que els mateixos seran inclosos en un fitxer de dades de caràcter personal als fins del present concurs. Es garanteix l’exercici per l’interessat dels seus drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició, en els termes que preveu la dita Llei.\nPer a qualsevol consulta pot contactar amb nosaltres en: organizacion.eventos@lasprovincias.es


About: Steve Irwin\nStephen Robert "Steve" Irwin (22 de febrer de 1962 – 4 de setembre de 2006), més conegut com a El caçador de cocodrils (The crocodrile hunter en anglès), va ser un naturalista australià i una celebritat televisiva. N'Irwin es va fer especialment conegut pel programa de televisió The Crocodile Hunter (El caçador de cocodrils), una sèrie documental poc convencional sobre naturalesa salvatge. La personalitat d'Irwin i les seves actuacions estrafolàries en la sèrie el van dur a la fama internacional. També era propietari i director del Zoo d'Austràlia a Beerwah, Queensland.\nSteve Irwin, el 2005.\nStephen Robert "Steve" Irwin (22 de febrer de 1962 – 4 de setembre de 2006), més conegut com a El caçador de cocodrils (The crocodrile hunter en anglès), va ser un naturalista australià i una celebritat televisiva. N'Irwin es va fer especialment conegut pel programa de televisió The Crocodile Hunter (El caçador de cocodrils), una sèrie documental poc convencional sobre naturalesa salvatge. La personalitat d'Irwin i les seves actuacions estrafolàries en la sèrie el van dur a la fama internacional. També era propietari i director del Zoo d'Austràlia a Beerwah, Queensland. L'any 1992 es va casar amb la naturalista Terri Irwin, amb qui va tenir dos fills la Bindi i en Bob. El 4 de setembre de 2006, Irwin mor a causa de la picada d'una escurçana mentre filmava un documental a la Gran barrera de corall, prop de Port Douglas. L'agulló de l'escurçana de cua curta va perforar la part frontal esquerra del pit d'Irwin causant-li ferides mortals, segons els metges que van certificar la serva defunció. Aquesta espècie d'escurçana sovint puja la seva cua com un escorpí quan se li acosten. Encara que l'agulló conté verí, aquest no és letal. S'especula que la causa de la mort podria ser el tall de l'artèria aorta o una punció al mateix cor, combinat amb el verí injectat per l'animal. Encara que el conservacionista i animador televisiu va ser evacuat a l'hospital de Cairns, Austràlia, va ser declarat mort tot just després d'ingressar en el centre assistencial. (ca)\nStephen Robert Irwin (ca)\nStephen Robert "Steve" Irwin (22 de febrer de 1962 – 4 de setembre de 2006), més conegut com a El caçador de cocodrils (The crocodrile hunter en anglès), va ser un naturalista australià i una celebritat televisiva. N'Irwin es va fer especialment conegut pel programa de televisió The Crocodile Hunter (El caçador de cocodrils), una sèrie documental poc convencional sobre naturalesa salvatge. La personalitat d'Irwin i les seves actuacions estrafolàries en la sèrie el van dur a la fama internacional. També era propietari i director del Zoo d'Austràlia a Beerwah, Queensland. (ca)\nSteve Irwin (ca)


Aquest cap de setmana, tot l'equip de rem del Reial Club Nautic de Tarragona ha participat en la Confrontacio Catalana, la primera regata de l'any que se celebra a l'estany de Banyoles i amb notables resultats aconseguits pels remers i les remeres del club.\nLa jornada de dissabte va estar marcada per la tranquilÂ·litat meteorolÃ²gica fins entrada la tarda quan va caure un bon ruixat que no va ser capaÃ§ d'apagar les ganes i l'empenta del club. SituaciÃ³ contrÃ ria el diumenge, ja que de bon matÃ un banc de boira va obligar a aturar i endarrerir les regates dues hores i trenta minuts, per deixar pas a un dia radiant amb sol i temperatures molt agradables.\nEn les categories d'alevÃ, infantil i mÃ ster, s'han disputat durant els dos dies les regates en el format clÃ ssic de les competicions d'aquest tipus, amb diferents mÃ negues i una taula general amb els temps ordenats de tots els bots de cada modalitat. Mentre que en les categories cadet, juvenil i sÃ¨nior, s'han realitzat nomÃ©s les modalitats d'skiff i dos sense (en categoria masculina i femenina) amb una classificaciÃ³ per temps dissabte, i les finals el diumenge. Obtenint els seguents podis:\nCampions/es - 1a PosiciÃ³\n2x MF: Coia Vilallonga - Andrea Mazzanti (03:57,77)\n4x AM: Didac Garreta - AdriÃ Veciana - Ivan Pascual - Pau MaÃ±Ã© (02:02,55)\n1x MF: Andrea Mazzanti (04:14,14)\n2- CF: Celia FernÃ¡ndez - Joana PÃ mies (06:11,63)\n4x MF: Coia - Andrea - Maria - GlÃ²ria (03:46,83)\nSubcampions/es - 2a PosiciÃ³:\n2x MF: Maria Targa - Anna AguilÃ³ (04:12,31)\n1x AF: Judit Trilla (02:26,18)\n2x MF: Coia Vilallonga (04:17,72)\n2- CM: Jordi Acosta - Jan SentÃs (05:38,45)\n1x AM: AdriÃ Veciana (02:17,67)\n4x MF: Lourdes - Anna - Judit - Luci (04:04,18)\n2- JF: Laura GascÃ³ - Carla Mesa (08:33,18)\n2- SM: Marc Franquet - Pau Franquet (07:04,34)\n2x IF: Mar Veciana - Mireia PÃ©rez (04:16,59)\n1x CM: Pablo Moreno (06:02,87)\n2- CM: Pepe Porres - Gerard SuÃ±Ã© (05:39,75)\n1x AM: Pau MaÃ±Ã© (02:27,35)\n1x JM: Dani MÃºgica (07:45,73)\n2- JM: Xavi Morera - AdriÃ¡n Cobo (07:34,05)\nEls resultats han acompanyat als mÃ©s de 80 remers de la secciÃ³ que han participat en la competiciÃ³, on ja finalment s'han pogut confrontar amb els remers dels clubs catalans en el camp de regates per excelÂ·lÃ¨ncia del territori catalÃ , on ja han comenÃ§at a destacar alguns bots.\nFelicitem el gran esforÃ§ que han realitzat TOTS els remers i tÃ¨cnics en les diferents competicions, per la progressiÃ³, l'esfoÃ§ i el sacrifici entregat en totes i cada una de les regates.


15 propostes per al primer cap de setmana de l'any\nEls Pastorets es representen a moltes ciutats de Catalunya\nL'activitat no s'atura arreu de Catalunya per celebrar les vacances de Nadal\nRedacció 30 de desembre de 2021 13:00\nÉs temps de vacances nadalenques, i les activitats al voltant d'aquesta temàtica s'estenen arreu de Catalunya. Activitats per gaudir-ne en família, carregades de tradició, de les quals es pot gaudir també el primer cap de setmana de l'any.\nTot seguit, en destaquem una quinzena, però no deixeu de consultar les agendes municipals, ja que hi ha propostes a gairebé tots els municipis del país.\nEn plenes vacances de Nadal, i ja a punt de rebre l'any nou, segueixen les representacions de pessebres vivents arreu de Catalunya. Entre molts altres, fins al 2 de gener es pot gaudir del Pessebre vivent de Jesús a Tortosa, del Pessebre vivent de Premià de Dalt o del Pessebre Vivent de la Pobla de Lillet, fins al dia 9 del Pessebre Vivent dels Prats de Rei, o fins al 27 de gener del Pessebre Vivent de Sant Feliu de Llobregat.\nPodeu consultar més pessebres vivents en aquest enllaç.\nTambé, en època nadalenca, no hi poden faltar les representacions del clàssic Els Pastorets. Aquests dies es poden veure representacions a Mataró, a Balsareny, a Girona, a Súria, o a Igualada, entre molts altres.\nFires de Nadal arreu del territori\nSón moltes les fires de Nadal i Reis que es poden visitar aquests dies arreu de Catalunya, i també els parcs infantils i les activitats de Nadal que s'organitzen a molts municipis. Com a exemple, fins al 4 de gener se celebra el Viu el Nadal a Cervera, s'organitzen les activitats de Nadal a Palamós, hi ha Mercats de Nadal a Lleida, i Concerts de Nadal a Santa Cristina d'Aro, i la proposta Viu el Nadal a Lliçà d'Amunt, entre moltíssimes altres activitats.


“Quan es gestiona malament, qui perd?”. | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » a-ultimesnoticies » “Quan es gestiona malament, qui perd?”.\nSILVIA PERALTA/TRIBUNA. A la liquidació del pressupost 2016 presentada en el passat Ple de març per part del govern municipal, ens vàrem assabentar que l’Ajuntament disposa d’un romanent per sobre de 4 milions d’euros.\nAixò, què significa? Segons va dir l’interventor municipal, que tenim més diners al banc, més fons líquids, en definitiva més diners públics, de tots i totes els veïns i veïnes de Sant Quirze que paguem els nostres impostos, per gastar en allò que el poble necessita, que no és poc.\nL’any passat el govern municipal de Junts per Sant Quirze i IC ja ens va sorprendre deixant de comptabilitzar 500.000 euros que tenia per inversions, i que es van quedar sense executar, però aquest any és encara més greu.\nQualsevol gestor públic et dirà que un romanent positiu, és a dir, un superàvit als comptes municipals, és bo, però un romanent excessiu és una mala gestió, o més ben dit, ÉS NO GESTIÓ. Què fan els diners al Banc? El diner públic s’ha d’executar en polítiques públiques, en millores del poble, s’ha de gestionar de manera que s’aprofiti fins l’últim cèntim per cobrir les necessitats del veïns i veïnes de Sant Quirze.\nEls partits polítics ens presentem a les eleccions municipals amb uns programes electorals que hem de complir i no hi ha excusa, havent-hi una bona solvència econòmica de l’Ajuntament, a no realitzar les inversions i millores que el poble necessita. Us convidem a llegir el pla d’actuació municipal que aquest govern va elaborar i ens podem preguntar: on està la construcció de la nova escola bressol municipal a Les Fonts, on està el projecte de gestió i construcció d’una residència i centre de dia per Sant Quirze, on està la construcció d’un nou auditori cultural??? Doncs tot això està al banc, el més beneficiat d’aquesta manca de gestió.\nQuan es gestiona malament qui surt perdent és el poble!\nSílvia Peralta, portaveu del Grup Municipal PSC-CP\nAgrupació del PSC de Sant Quirze del Vallès ajuntament de Sant Quirze del Vallès Diari Sant Quirze News SQ Sílvia Peralta\t2017-04-27\nSi no hi han descomptes per comissions, no hi han inversions.\nEs el que fa la lluita contra la corrupcio.


'Revisiting the Eames', amb Curro Claret i Studio Animal, a l'espai Vitra - arqxarq\nUs deixem la nota de premsa a continuació:\n«La propera sessió ‘Revisiting the Eames’ assaja una forma d’anacronisme, un terme actualitzat per Didi-Huberman on s’observa la intrusió d’una època en una altra, un collage temporal i geogràfic a l’espera d’afinitats inesperades. Enric Llorach introduirà breument la feina de Charles i Ray Eames, dissenyadors cabdals per a Vitra. Studio Animal exposarà un projecte de recerca sobre la Case Study House #8 dels mateixos Eames i l’eventual continuitat o influència en la seva pròpia obra. Més tard Curro Claret parlarà ja només de la seva obra amb arribades puntuals a l’obra dels Eames. Després conversarem amb la participació del públic.»\nPlaces molt limitades. Es prega confirmació a ana.espinas@vitra.com


L'esport va marcar el primer cap de setmana de les festes d'agost 2012 de Cabanes\nLes activitats esportives van marcar el primer cap de setmana de les festes d'agost de Cabanes, que el municipi va celebrar del 4 al 12 d'agost en honor a Sant Joan Baptista i Sant Roc.\nLa Marxa a peu nocturna organitzada pel Club Running Cabanes va congregar a més d'un centenar de persones, que van recórrer diversos paratges del terme municipal fins a sopar en el Mas de la Cova, amb unes condicions climatològiques magnífiques, que van animar a moltes persones a participar.\nMentrestant, el diumenge va ser una jornada intensament esportiva, amb la XX Marxa Mountain Bike, organitzada pel Club Ciclista Cabanes, i amb eixida des de la Plaça dels Hostals i a la vesprada, la van celebrar la III edició de la Carrera Infantil, promoguda pel Club Running Cabanes.\nLes organitzacions i associacions esportives del municipi es van implicar en esta edició de les festes, col·laborant per a completar un programa a què als actes més tradicionals festius, com a bous, parcs infantils, el Pregó de Festes o la processó en honor dels patrons, es van unir esdeveniments esportius que van donar a les festes de Cabanes una major projecció.\nDes de la regidoria de Festes, que presidix Cèsar Bellés, s'ha agraït a les associacions participants l'esforç realitzat per a completar el programa i la col·laboració que han prestat en esta edició de les festes.


Zarco doblega els favorits en la primera sessió de lliures\nMOTOCICLISME GRAN PREMI DE PORTUGAL\nÀlex Márquez arranca divuitè a l'últim Gran Premi de la temporada\n© Àlex Márquez durant la primera sessió d'entrenaments del Gran Premi de Portugal.\nJohann Zarco, amb una moto de l’any passat, la Ducati Desmosedici GP19, va doblegar ahir els rivals a la primera sessió d’entrenaments del GP de Portugal de MotoGP, en la qual el pilot lleidatà Àlex Márquez va ser divuitè. Zarco va acabar líder amb un registre d’1:39.417, al davant de Maverick Viñales (Yamaha) i Aleix Espargaró (Aprilia), en una primera jornada en què els deu primers van acabar en menys de mig segon. Fabio Quartararo, Brad Binder, el campió del món Joan Mir i Andrea Dovizioso van completar els primers cinc llocs. Àlex Márquez va estar al top 15 al matí, però no va poder millorar el temps a la tarda i va acabar el dia registrant el divuitè temps, a menys d’un segon del capdavant. El rookie va aprofitar la jornada per adaptar-se al traçat i a la moto, ja que el lleidatà només va fer un dia de tests a Portimao el mes d’octubre i amb l’Honda RC213V-S.\n“Quan véns aquí amb una MotoGP és completament diferent. Tots els marcadors de girs i frenades són nous. Hem passat gran part de l’FP1 treballant per trobar la línia correcta perquè no teníem referències. És un circuit divertit, amb alguns trams difícils de dominar, però he gaudit. Amb quatre opcions de pneumàtics davanters i quatre del darrere, hi ha molta feina a fer, però em sento bé, fins i tot si la nostra posició no és la millor. Per a la segona jornada hem de fer un pas endavant al matí”, va manifestar Àlex després de la sessió.\nEn Moto3, el gironí Albert Arenas va enviar un missatge als rivals pel títol. El líder va marcar un 1:47.987, rebaixant en més d’un segon el seu crono de l’FP1, de manera que va terure un avatatge de dos dècimes a Jeremy Alcoba i de gairebé quatre a Tatsuki Suzuki. Arenas arriba a aquesta última cita del Mundial amb vuit punts d’avantatge sobre Ai Ogura i onze sobre Tony Arbolino. El japonès va ser novè a sis dècimes del gironí i Arbolino va acabar en vuitena posició.\nEn Moto2, també amb el títol en joc, hi ha quatre aspirants. El millor d’ells va ser Luca Marini, el tercer en la contesa amb 18 punts menys que el líder Enea Bastianini, que ahir va ser cinquè. Sam Lowes va acabar segon al davant de Lorenzo Baldassarri.