MMXVIII AD: Scientiae hebdomas | Clàssics arreu!\n← Gimcana de les llegendes One Piece, un mar de mitologia →\n35 thoughts on “MMXVIII AD: Scientiae hebdomas”\nCarla Marín 1 de febrer de 2019 at 13:14\nEl llatinisme que han utilitzat a sigut “quid” es refereix al punt essencial d’una qüestió.\nEl que vaig fer al mural va ser un article sobre el arc roma amb dos companys mes. El meu company Pol va fer el dibuix amb un nen del c2.\nEl any que ve es podria ver sobre els noms del planetes.\nPaula Sorribes 2 de febrer de 2019 at 11:54\nEm sembla molt bona idea que l’any que ve la setmana de la ciència sigui sobre els noms dels planetes, és un tema molt interessant!\nBrenda Morilla 1 de febrer de 2019 at 13:15\nEl llatinisme que han utilitzat ha sigut: quid, que vol dir: “punt essencial d’una qüestió”\nLa part que vaig fer al mural va ser escriure un article sobre la cúpula, el qual el vaig tenir que fer amb dos companys. On van posar la definició, la història i algunes imatges de com era per dintre i per fora, ( les imatges les va posar el Pol ).\nPel que he observat l’any passat el van fer sobre instruments mitològics.\nEl any vinent es podria fer una exposició sobre com es deien les coses que utilitzaven per al seu dia dia en llatí.\nPaula Sorribes 2 de febrer de 2019 at 12:09\nMolt bona idea Brenda! És un tema molt interessant per la setmana de la ciència de l’any que ve.\nJordi Agraz Santos 1 de febrer de 2019 at 13:31\nPer mi ha sigut un treball per la setmana de la ciència molt bo, el dibuix dels meus companys Pol i Leo m’ha semblat molt ben fet, un mural molt ben elaborat i ben explicat per els voltants del dibuix. Jo tenia curiositat pel mite de Dèdal i Ícar, era un mite que ja havia escoltat parlar d’ell, però mai havia tingut tota la informació sobre ell. En conclusió, em sembla un molt bon treball i amb una informació molt ben buscada i ben treballada.\nMarina 7 de febrer de 2019 at 23:17\nSalve! Trobo molt bé que apreciis el treball, tan fet pels teus companys com per tu mateix. Molt interessant que haguéssis sentit a parlar del mite i que ara ja hagis pogut descobrir més sobre ell.\nOna Centella Pla 1 de febrer de 2019 at 13:35\nA mi m’ha agradat bastant aquest projecte perquè entre tots ho podem fer tot si tothom aporta una mica ho podem aconseguir i això es el que hem fet. Jo per exemple he aportat els tipus de pedra que hi havien en aquella època.\nEl vídeo crec que està molt be i molt treballat perquè alguna vegada he intentat de fer alguna cosa semblant i m’ha semblat bastant difícil.\npaulasorribes Post author 7 de febrer de 2019 at 17:54\nMoltes gràcies! Tens raó, si tothom treballa una mica, entre tots podem aconseguir fer moltes coses.\nTens alguna idea per la setmana de la ciència de l’any que ve?\nAlbert Girones 1 de febrer de 2019 at 13:37\nRecordo perfectament com es va elaborar el mural, el Pol Garduño i en Leo Ferrero.\nSetmanes abans la classe vam elaborar uns treballs, després van ser organitzats i exposats al mural.\nUna vegada acabat el mural vam fer unes exposicions davant dels companys.\nA mi em va agradar participar en aquest treball.\nDestacar el gran treball de Pol i Leo per la representació del mite.\nMarina 7 de febrer de 2019 at 23:20\nBona memòria! Està molt bé que hagis trobat interessant i que t’hagi agradat aquest treball. Tens alguna proposta per la setmana de la ciència de l’any que vemé? I el llatinisme, l’has pogut identificar?\nAina Camps 1 de febrer de 2019 at 13:38\n1. El llatinisme que han utilitzat és “quid”. És un pronom interrogatiu. El seu significat literal és “què?”. Significa l’element més important, més destacable. En el text adquireix el significat no literal, i diu que l’element més important del mural és el mite de Dèdal i Ícar.\n2. Jo vaig plantejar i vaig dur a terme tota la distribució del mural, juntament amb la meva companya Aida. Vam tallar el paper, vam plantejar la forma en la que distribuiríem la informació, vam decidir on aniria el dibuix de Dèdal i Ícar, on hauria d’anar el títol, i la resta.\nUnes altres companyes van explicar el mite de Dèdal i Ícar, el qual ara explicaré;\nDèdal i Ícar eren pare i fill. Dèdal va ser l’inventor i constructor del Laberint de Creta, on hi havia tancat el minotaure. Teseu va matar al monstre, però Minos va culpar a Dèdal de la mort del minotaure i el va tancar a ell i al seu fill dins del Laberint de Creta. Com que Dèdal era hàbil en recursos, va saber construir unes ales amb plomes d’ocells unint-les amb cera. Se les van posar a les espatlles i, abans d’enlairar-se, Dèdal va aconsellar al seu fill que no volés ni massa enlaire ni massa prop del mar. Ícar, cegat per la llibertat que ara tenia, no va fer cas i va volar massa prop del Sol. La cera de les ales es va fondre, i Ícar va caure al mar. Ara aquest mar s’anomena mar d’Icària.\n3. La setmana de la ciència de MMXV va tractar sobre les xarxes viàries creades pels romans i sobre la relació entre les lletres de l’alfabet grec i la ciència. La setmana de la ciència de MMXII es van preparar dues exposicions: una relacionada amb l’origen mitològic dels instruments explicats des de dos punts de vista (tècnic i mitològic), i l’altra relacionada amb ètims grecs relacionats amb el so.\nPaula Sorribes 2 de febrer de 2019 at 12:06\nMolt bon comentari! Has treballat de valent per comentar l’article i està molt ben fet!\nEs nota que has investigat sobre el mite de Dèdal i Ícar. La teva companya i tu heu fet molt bona feina també en la distribució del mural.\nTeresa Devesa i Monclús 8 de febrer de 2019 at 21:07\nTens bon ull, Paula. Coincideixo amb tu que l’Aina ha et un comentari molt elaborat Vull destacar que hagi comentat el llatinisme “in situ”, és a dir, exactament què vol dir en el text. És una llàstima que no ho hagi reblat amb una proposta original per al proper.\nClaudia Anselmo 1 de febrer de 2019 at 13:40\nEn Pol i en Leo han fet un bon treball, sincerament m’agradat molt, uns artistes!!\nDir que tambè m’ha agradat participar fent els morals amb els meus companys.\nMarina 7 de febrer de 2019 at 23:25\nBon comentàri, però per no fer-lo tan breu, podries haver fet ús del sugeriments de comentari, però ens alegrem de saber que t’ha agradat fer el mural i com de bé dibuixen en Pol i el Leo!\nENRIC GÓMEZ 1 de febrer de 2019 at 13:44\nM’ha semblat un mural molt bó i adequat per la semana de la ciència.\nJo no coneixia el mite de Dèdal i Ícar, hauré de mirar i investigar cosas sobre aquuest mite.\nEl dibuix es preciós i està molt treballat, es nota que els dibuixants saben el que estan fent i saben sobre el que estan dibuixant, felicitats als dibuixants!\nMarina 9 de febrer de 2019 at 13:37\nEstic d’acord amb tu, els dibuixants han fet una molt bona feina. Si investigues sobre aquest mite, ben fet! Sempre va bé aprendre coses noves.\nMarta Molina 1 de febrer de 2019 at 15:19\nJo no vaig tenir el plaer de poder treballar els temes de les tècniques de construcció i la biografia de Vitruvi ja que vaig estar fent, juntament amb l’Anna Ruiz, l’article de Tarraco MMXVIII.\nAl mural hi ha informació sobre els elements constructius d’un “arcus”, tècnicas de construcció, un resum del mite de Dèdal i Ícar, els tipus de formigó etc.\nEl dibuix està molt ben fet ja que es pot veure amb facilitat, és a dir, que la mida és l’adequada i molt ben situat ja que està al centre, on normalment va la visió.\nEl llatinisme utilitzat es “quid” que s’utilitza per dir que es el centre d’alguna cosa. En aquest cas es refereix a que en el centre del mural es situa el dibuix que representa el mite de Dèdal i Ícar.\nMarina 9 de febrer de 2019 at 13:41\nMolt bé Marta! El vostre article sobre Tarraco estava molt ben elaborat, bona feina. Sí, el llatinisme es “quid”, però no l’hem utilitzat per indicar el dibuix, però felicitats per haver-lo trobat!\nAnna Ruiz Solà 1 de febrer de 2019 at 15:27\nEl llatinisme que han utilitzat és “quid”. És un pronom interrogatiu. El seu significat literal és ”què” i es refereix al ”punt essencial d’una qüestió”. En el text no s’utilitza el significat literal, i s’interpreta que la part més essencial del mural és el mite de Dèdal i Ícar.\nJo no vaig poder participar en la creació del mural perquè estava fent un altre treball, concretament l’article sobre la sortida a Tarragona (Tarraco MMXVIII AD) però sí que vaig veure el resultat i les presentacions i ho van fer molt bé, sobretot el dibuix que van recrear en Pol i en Leo.\nA mi m’agradaria que el pròxim any de temàtica fos sobre mitologia o art.\nMarina 9 de febrer de 2019 at 13:43\nMolt bon comentari, Anna. Has respost a tots els suggeriments de comentàri. Les dades del llatinisme estàn molt bé, i bona idea, això de la mitologia i l’art!\nJúlia Ramos 1 de febrer de 2019 at 16:15\n·Trobeu un llatinisme que hem utilitzat i dieu-ne totes les característiques. Què significa en el nostre text?\nEl llatinisme utilitzat en aquest article és “quid’’ (pronom interrogatiu). El significat és: què? .\nPerò en l’article significa la cosa més important.\n· Expliqueu la vostra aportació al mural i una dels vostres companys que recordeu per l’exposició. Jo vaig haver de buscar informació sobre qui era Vitruvi, per què era important, què va fer… Va estar molt bé ja que amb aquesta informació he pogut saber molt més sobre arquitectura i art, en aquest cas. Jo crec que lo més important de Vitruvi era l’idea d’utilitzar les mesures humanes per fer estructures com edificis, etc. Un treball que em va semblar molt interessant va ser el del laberint en el que explicaven un mite sobre un bou que estava tancat allà.\n·Mireu els articles enllaçats d’altres anys i digueu quin era el tema que tractava l’exposició de cadascun. Us atreviu a proposar-ne un de nou per a l’any vinent? La setmana de la ciència de MMXIII van preparar unes exposicions: una relacionada amb ètims grecs relacionats amb el so i l’altre sobre l’origen mitològic dels instruments explicats des de un punt de vista tècnic i un mitològic. La setmana de la ciència de MMXV tractava sobre la relació entre les lletres de l’alfabet grec, la ciència i sobre les xarxes viàries creades pels romans. El dibuix del mural m’agrada molt, els dibuixants tenen molt talent i l’ article també m’agrada molt , la Paula i la Marina han fet molt bon treball, felicitats noies!!\nPaula Sorribes 2 de febrer de 2019 at 12:08\nMoltes gràcies Júlia! Tu també has fet un comentari molt bo i interessant.\nNo obstant, tens alguna idea per l’any que ve?\nMarina 9 de febrer de 2019 at 13:45\nSalve Júlia! Un comentàri super complert. La part de Vitruvi va ser molt interessant. Gràcies! I tens alguna proposta per l’any que vé?\nPablo Chinchilla 2 de febrer de 2019 at 9:38\nEl llatinisme utilitzat al text és “quid” , és un nominatiu singular neutre del pronom interrogatiu quis, el seu significat literal és “què?” .\nLa meva aportació va ser parlar sobre el formigó (Opus caementicium) , i ho vaig fer amb l’ajuda de l’Ona Centella i la Laia Garcia.\nVull destacar el treball d’en Pol i en Leo, crec que han fet un treball increïble i el dibuix està molt ben treballat.\nJo crec que l’any que ve podríem fer un moral dedicat a la mitologia romana i grega.\nMarina 9 de febrer de 2019 at 13:47\nEl llatinisme és aquest! Un comentàri complert i breu, i una molt bona proposta per l’any que vé, molt bon comentàri.\nAriadna Lorenzo 3 de febrer de 2019 at 20:58\n-Trobeu un llatinisme que hem utilitzat i dieu-ne totes les característiques? Què significa en el nostre text?\nUn dels llatinismes que he trobat ha sigut “quid”, un dels llatinismes de l’unitat 2.\n“quid ” és un pronom interrogatiu que literalment vol dir: Què?, en aquest text vol dir que la part més important del treball és el mite de Dèdal i Ícar.\n-Expliqueu la vostra aportació al mural i una dels vostres companys que recordeu per l’exposició.\nLa meva aportació al mural va ser explicar qui era Dèdal el constructor del laberint dels invents.\nVam explicar una mica per sobre l’historia del laberint ja que altres companyes nostres tenien com a tasca explicar perquè i com es va construir. Tambè vam explicar el mite de la vaca de fusta, un altre invent de Dèdal, el qual li va encarregar Pasifae per a poder tenir relacions amb el Toro.\nAlgunes de les meves companyes van explicar el mite de les ales que Dèdal va construir per a poder sortir del laberint.\n-Mireu els articles enllaçats d’altres anys i digueu quin era el tema que tractava l’exposició de cadascun. Us atreviu a proposar-ne un de nou per a l’any vinent? Així ajudeu els professors…\nEl tema de l’any 2015 va ser “Omnes viae Romam ducunt” és a dir ” tots els camins porten a Roma”, igual que nosaltres van fer un mural amb il·lustracions i explicacions sobre les estructures romanes com les carreteres.\nL’any 2013 el tema va estar més centrat en la mitología, més especificament, en els instruments mitològics.\nL’any que ve el tema podria estar relacionat en com apareixen alguns temes de la mitología grega i romana en algunes pel·lícules o series conegudes.\nMarina 9 de febrer de 2019 at 13:50\nFelicitats Ariadna, el teu comentàri està molt bé. T’has enrecordat del que hi havia al mural i de qui ho va fer, molt bé. Estic d’acord amb tu amb la idea de l’any que vé, molt original!\nSonia Ballestero 4 de febrer de 2019 at 18:50\nEl latinismo que se ha utilizado es “quid”, y lo hemos trabajado en la unidad 2 .\n“Quid ” es un pronombre interrogativo que literalmente quiere decir ¨que¨ en ese texto quiere decir que la parte mas importante es la del Mito de Dedal i Ícaro\nYo ayude en la confección del mural realizando los títulos y los subtítulos y otros compañeros se encargaron del dibujo que esta muy bien trabajado. De la distribución del mural se encargo Aina junto con Aida. Ellas decidieron la forma de distribución y decidieron donde poner el dibujo de Dedal i Ícaro.\nEn el año 2013 el tema del mural trataba sobre la mitología, sobre todo en sus instrumentos mitológicos\nEl año que viene podrían utilizar igual algunos temas de mitología o arte griega y romana.\nMarina 9 de febrer de 2019 at 13:53\nLa parte de los títulos y substítulos es muy importante y esencial en un mural, así que buen trabajo ya que quedaron muy bonitos. Muy buena idea la de la mitologia, veo que todos piensan igual!\nJúlia Martínez 8 de febrer de 2019 at 13:16\nTrobeu un llatinisme que hem utilitzat i dieu-ne totes les característiques? Què significa en el nostre text?\n-El llatinisme que he trobat ha sigut QUID, aquest llatinisme el vem utilitzar a la 2na unitat i és un pronom interrogatiu que vol dir: Què?. En aquest context no té aquest significat, vol dir que la part més important del treball és el mite de Dèdal i Ícar.\n-La meva aportació al treball va ser la busqueda de informació sobre el personatge Dèdal i alguns dels seus invents, i la presentació de la recerca de la informació. L’Ariadna i jo vem buscar informació sobre Dèdal i els seus invents i la companya Aya va buscar imatges. Jo vaig presentar el personatge i com va crear el laberint de els invents i l’Ariadna va explicar un altre invent, “La vaca de fusta”. Aquest invent li va encarregar Pesifae a Dèdal per poder tenir relacions sexuals amb el Toro, per això van tenir un fill mig humà mig toro.\n-L’exposició del alumnes de 4t de l’any 2015 tratava sobre les carreteres i l’estructura de Roma. El treball es deia “Omnes viae Romam ducunt” és a dir ” tots els camins porten a Roma”.\nL’any 2013 es va fer un treball basat en la mitologia, especificament els instruments mitològics.\nL’any que ve m’agradaria parlar sobre l’art i els personatges mitològics més coneguts que hagin sortit en pelíclules o algo per l’estil.\nMarina 9 de febrer de 2019 at 13:55\nBon comentàri, també. Es nota que t’enrecordes vé de com vas fer el mural, i a més la part que vau fer va ser molt bona. Una idea molt interessant per l’any que vé!\nLaia Torres 22 de febrer de 2019 at 13:42\n1.El llatinisme que he trobat és el de “quid” i significa vol dir que la part més important del treball és el mite de Dèdal i Ícar, tot i que hi ha un altre significat més comú que és el Què?\n2.La meva aportació va ser la mateixa que la vostra que va ser explicar el mite de Dèdal i Ícar. Ho vam fer amb una mena de còmic i jo vaig explicar la relació del text amb les imatges del nostre treball.\n3. M’agradaria que l’any vinent s’expliqués algun altre mite conegut i que s’expliquessin els personatges individualment, el mite, etc.\nPol Solanas 5 de març de 2019 at 20:42\nEl llatinisme utilitzat en aquest article és “quid” que fa referència al punt essencial d’una qüestió.\nTambé m’agradaria destacar el gran dibuix de Dèdal i Ícar que han fet el Pol Garduño y el Leo Ferrero.\nAl estar exposat el dibuix, vam fer unes exposicions davant d’ell i va ser una bona experiència.\nMarc Barrera 9 de març de 2019 at 23:26\nEl llatinisme ocult es ”quid”, que fa referencia al punt essencial d’ una qüestió.\nEncara que la meva aportació no va ser gaire significativa, que va ser retallar els marges per al suro, voldria recalcar el gran treball el dels nostres companys de llatí que van fer aquest dibuix per al mural del laberint dels invents amb la ilustració del mite de Dèdal i Ícar.


«Tant de bo algú m’hagués fet llegir aquest llibre gamberro i valent quan tenia setze anys», diu el crític Dwignt Garner del The New York Times. Caitlin Moran, nascuda al 1975 i periodista musical de professió, reivindica en aquesta obra la història de tota una generació. La generació X, els nascuts als anys 70 que van créixer al ritme dels acords de la nova música grunge i punk, que es van caracteritzar pel seu estil de vida inconformista i trencador.\nEl títol d’aquest llibre, Com es fa una noia, ens situa directament davant una novel·la iniciàtica, que marca la transició cap a l’edat adulta d’una adolescent grassoneta obsessionada amb el sexe que viu en un habitatge de protecció oficial al barri obrer de Wolverhamtpon. En aquest context gris i pobre, envoltada de nombrosos germans i d’un pare invàlid i alcohòlic, la Johanna prendrà una decisió cabdal: deixar els estudis a l’institut i adoptar una identitat fictícia per provar sort en el món del periodisme musical londinenc. Així començarà una etapa de recerca i construcció de la pròpia identitat, a partir de les coneixences que farà en aquesta nova realitat vital, com l’entranyable músic John Kite.\nCom es fa una noia és un llibre fresc, atrevit, àgil, de prosa amena, en què la narradora és la mateixa protagonista de la història (alter ego de l’autora). L’aparent senzillesa literària de l’obra (sense retòriques, sense artificis literaris) amaga en el fons l’excel·lent domini narratiu que té Caitlin Moran.\nSi, com l’autora, formeu part de la desapareguda generació X, us agradarà aquest llibre, us farà sentir com a casa. La seva lectura us retornarà, a glops de whisky i acords de Pixies, a la vostra joventut. Un passat que fa olor a marihuana i alcohol, amb la banda sonora grunge que es repeteix incansablement al reproductor de cd. Sense mòbils, sense sobreabundància de tecnologia, les relacions humanes en l’època en què s’ambienta la història eren diferents. En certa manera llegir-lo és un exercici de nostàlgia gamberro i divertit, sense caure cap moment en la vulgaritat.\nTot i que ha rebut nombrosos premis de periodisme i literaris a Gran Bretanya, a casa nostra tot just comença a ser coneguda gràcies a aquest llibre i el que es va publicar després, Com es fa una dona, tot i que l’havia escrit uns anys abans.


L’Ajuntament convida la ciutadania a participar en la definició i futura gestió dels horts municipals de Cova Solera — Ajuntament de Rubí\nSou a: Inici / Ajuntament / Sala de premsa / Notes de premsa / L’Ajuntament convida la ciutadania a participar en la definició i futura gestió dels horts municipals de Cova Solera\nL’Ajuntament convida la ciutadania a participar en la definició i futura gestió dels horts municipals de Cova Solera\nAquest divendres s’ha convocat una sessió de treball per recollir les propostes dels rubinecs sobre la gestió d’aquests terrenys de cultiu\nUn dels objectius que es persegueix amb aquest projecte és fomentar l’agricultura ocupacional\nL’Ajuntament de Rubí està adequant un solar municipal situat a la cruïlla entre l’avinguda de Cova Solera i el carrer de Luxemburg per a destinar-lo al cultiu. La gestió i ús d’aquests horts municipals, que ara s’ha de definir amb la col·laboració de la ciutadania, estarà oberta a diferents col·lectius de la ciutat: tant persones en risc d’exclusió social com persones motivades per l’agricultura ecològica de proximitat. Aquest divendres a les 19 h, l’Ajuntament ha convocat els rubinencs i les rubinenques a la Biblioteca Mestre Martí Tauler per recollir la seva opinió sobre la futura gestió d’aquests terrenys de conreu.\nPer concretar el model de gestió dels horts, aquest divendres es durà a terme una sessió de treball participativa, durant la qual es recolliran les propostes dels rubinencs i les rubinenques que ajudaran a definir de quina manera es formalitza la implicació de les entitats en l'ús i la gestió del projecte i quines activitats podran realitzar-se a l'hort que puguin respondre a les necessitats dels diferents col·lectius (formacions, oferta de productes, espais d'ús col·lectiu, etc), entre d’altres. “Des de l’Ajuntament volem que l’hort sigui un projecte en el qual es puguin implicar entitats i persones de Rubí, no només aportant-hi idees, sinó també proposant models organitzatius i implicant-se directament en el seu ús i gestió”, ha assegurat el regidor de Medi Ambient, Moisés Rodríguez. A banda de la sessió participativa, també s’ha habilitat un formulari al web municipal per recollir les opinions de la ciutadania i de les entitats. Aquest qüestionari es pot omplir fins l'11 de juliol.\nDurant el decurs dels treballs d’adequació del solar s’han hagut de dur a terme moviments de terres a causa de l’important desnivell del terreny. També s’està construint una nau d’uns 100 m2 que conté vestidors, banys i una zona de magatzem. En el marc d’aquesta actuació, que forma part del Pla d’inversions financerament sostenible 2014-2015, també s’està col·locant una tanca perimetral, es durà a terme la parcel·lació dels horts i s’executarà tant el sistema d’aportació d’aigua a goteig com l’escomesa elèctrica. La superfície de cultiu dels horts urbans serà d’uns 5.000 m2.


blocdenkbrota: El Lloc\nÍntims Produccions és una companyia jove de Lleida que te una proposta de teatre alternatiu i proper i amb aquesta proximitat vol aconseguir un contacte més íntim amb el públic i transmetre emocions més intenses. El Lloc, de Jorge Yamam-Serrano està en aquesta línia. És una obra que s'ha passejat força per Catalunya i a Barcelona ja s'havia vist amb anterioritat al Àtic 22; ara està a la FlyHard.\nQuatre amics —tres nois i una noia— s'han tancat al "seu local" per defensar-lo d'un imminent desallotjament: són okupes. No volen que aquest lloc que ha estat escenari de la seva amistat i el creixement com a persones (?) els sigui pres "injustament".\nEl problema de l'obra és que els perfils del quartet no estan ben dibuixats i costa molt aclarir les situacions, hi ha moltes coses que no acaben de quadrar, com que són amics, però sembla que a la noia se l'han emportat al llit tots, però alguns quan estava beguda. Home, fer l'amor amb una noia mig inconscient no és fer l'amor, és una violació, i això a una companya no se li fa. En general m'ha recordat aquelles pelis en que les coses no acaben d'encaixar per culpa d'un mal muntatge.\nHo acaba de complicar una trama paral·lela —atenció que les trames paral·leles són molt filles de puta— ja que aquell local, segles enrere havia estat una casa del call on un escamot de cristians van massacrar una comunitat jueva. M'ha semblat tot d'una complicació gratuïta i al final m'he quedat sense saber com eren i pensaven cada un dels okupes i que hi pintaven els jueus morts.\nUna altra cosa que a mi em posa particularment nerviós és que de sobte es fotien a cridar com a posseïts, cosa que ha perjudicat l'equilibri de l'obra, que ja portàvem amb dificultats. Penso que Yamam-Serrano que a més d'autor ha fet de director no ha sabut controlar —o potser no ho ha volgut— els decibels. La FlyHard plena; me n'alegro per ells.\nEtiquetes de comentaris: El Lloc, Íntims produccions, Jorge Yamam-Serrano, Sala FlyHard\nAnònim 17 d’octubre de 2014, a les 16:55\nets un bon imbècil, eh, kabrota...


Resum del ple de l'1 abril 2016 - GIC Castellcir\nResum del ple de l’1 abril 2016\ngicastellcir 12 d'Abril de 2016 15 de Desembre de 2018 Comentaris tancats a Resum del ple de l’1 abril 2016 4 min read\nAquest ple és el primer, després de que el govern municipal aprovés canviar la periodicitat a cada dos mesos.\n1.- Aprovació de l’acta del ple del passat 12 de febrer, amb algunes puntualitzacions.\nLa publicació de les actes dels plens al web de l’Ajuntament va amb retard, però no tant com pensàvem perquè ara es publiquen al portal de govern i transparència.\n2.- Aprovació del pagament dels imports pendents d’abonar de la paga de desembre 2012.\n3.- Propostes d’acord del Grup Municipal GIC\n3.1.- Proposta d’acord per espais de reunió i participació per a les entitats\n3.2.- Proposta d’acord per millorar gla gestió i el funcionament de l’Ajuntament.\n3.3.- Proposta d’acord de la riera Vall de Marfà\nD’aquestes tres propostes de resolució, us en informem amb més detall i de cadascuna d’elles per separat, perquè creiem que són la part més significativa del ple\n4.- Donar compte de la resolució d’Alcaldia sobre l’aprovació del Pla pressupostari 2017-2019.\nÉs el pla pressupostari que es demana des del ministeri, com a marc pressupostari. Aquest punt no cal votar-ho, és informatiu, però fem constar de nou la necessitat d’un procés únic per a tots els temes pressupostaris, per coherència. Destaquem el fet que, per exemple, per a l’any 2016 els valors que figuren en aquest pressupost no tenen res a veure amb els pressupostos per al mateix 2016 aprovats a l’octubre i sense que s’hagi aprovat cap modificació\nDemanem aclariments sobre alguns:\nnº 18/2016 sobre el decret de contractació menor a l’enginyer LARIX per la direcció i coordinació de l’obra del camí de La Penyora. El contracte l’ha de fer l’Ajuntament, no va inclòs en l’obra.\nNº 39/2016 decret de contractació menor per fer repàs de conservació dels carrers. Preguntem quin criteri es té per contractar uns o altres i la valoració homogènia de les ofertes. Se’ns informa que es fa bastant rotatori, els de les rodalies, Castellcir, Castellterçol, S. Quirze. I que no es fan pressupostos però si valoracions sobre el terreny i es fixen molt en la qualitat de l’obra que es farà.\n6.- Informacions de les diferents regidories.\nInformació sobre el campionat de tenis taula del Moianes, que va anar molt bé, hi havia gent de diferents poblacions.\nLa fira Agro-Natura del passat dia 27 de març va anar molt bé, amb força participació durant tota la fira. Hi van col·laborar persones concretes que amb el seu esforç ho varen fer possible. De la brigada municipal només es va poder comptar amb un treballador, però que la seva tasca va ser molt eficaç.\nInformació sobre el teatre de la tarda, unes 60 entrades venudes i es va proporcionar des de l’Ajuntament rebaixar el preu d’entrada a la meitat per als nens i gent gran.\nNo s’han fet les caramelles\nPoca assistència a l’aplec del dia 28 de març. El govern es podria plantejar si s’ha de tornar a fer.\nLa conferència sobre els residus va ser molt poc participativa, unes 8 persones.\n7.- Es van aprovar dues mocions:\nMoció de suport a les entitats del tercer sector social de Catalunya i rebuig a la gestió estatal dels fons procedents del 0,7% de l’IPF.\nHi havia tres mocions sobre el rebuig davant la signatura de l’acord entre la UE i Turquia en relació a l’acollida de refugiats. Votació: Per facilitar el consens, després de mostrar les preferències de cada grup, per unanimitat els set regidors donen suport a la moció de ERC amb petites modificacions.\n8.- Tema esdevingut per urgència\nRenúncia de l’adjudicació del contracte del servei de neteja de l’ajuntament de Castellcir i inici de nou l’expedient de contractació, per anomalia en la concessió del servei a l’empresa a qui es va adjudicar, ja que contenia un error en relació a l’obligació del contractista. Es vota per unanimitat la presentació de la nova versió del plec, la seva publicació al BOP i la composició de la mesa de contractació.\n9.- Precs i preguntes de control.\nJoaquim Mayol ressalta la necessitat de crear ponts entre nosaltres per tal de treballar més en conjunt malgrat les nostres diferències. Creant desconfiança, cada vegada la distància es fa més gran. Si tots plegats no canviem la manera que fem les coses, aquesta desconfiança no desapareixerà. El tinent d’alcalde Antoni Farran respon que ells no posen pals a les rodes perquè hi hagi entesa. A la qual cosa en Joaquim li diu que no és el mateix no posar pals a les rodes que fer accions decidides per a que sí que hi hagi entesa; i que ara el que cal és fer accions que ajudin a generar confiança mútua, i que el govern no les estava fent. El regidor Joaquim Mayol també va recordar que és responsabilitat del govern municipal i no de l’oposició prendre iniciatives i fer accions que fomentin l’entesa i la governabilitat del consistori.\nAgraïm la presència de la Montse Lloret a la sessió del ple.\nple ordinari preguntes del GIC propostes GIC\nPrevious Post Temes ambientals\tPropostes de resolució per al tema de la vall de Marfà\nNext Post General\tRebutjada la "Proposta per millorar gestió..."


El món de la cuina: de maig 2014\nAbans del teu naixement, arreu del món començaven a fer furor els camins de ferro i els països més avançats ja dibuixaven als seus mapes els llocs per on convenia fer-los passar, sempre mirant de facilitar el transport de les mercaderies i d'ajudar el món industrial que avançava a passes agegantades.\nCada país tenia els seus prohoms, i a Espanya el Marquès de Salamanca havia somiat el teu naixement per a gaudi de la reialesa. Així, construiria una via que aniria de Madrid al Palau Reial d'Aranjuez perquè la Reina Isabel II pogués desplaçar-se a la seva residència d'esbarjo primaveral amb més celeritat i sense perills.\nVolia que fossis el primer del país, i va tenir un atac de gelosia quan es va assabentar que a Catalunya un indiano ja estava enllestint una línia de ferro que facilitaria les relacions comercials entre Barcelona i Mataró. Un cop superat el disgust, va abocar totes les seves forces a fer del teu naixement l'esdeveniment més sumptuós i més espectacular que s'hagués vist mai.\nQuin goig que feies el dia de la inauguració, tot engalanat de banderoles i animat per una banda de música que va acompanyar amb les seves notes el seguici reial durant tot el viatge! I quina felicitat vas sentir quan et van concedir el privilegi que cap altre tren ha tingut mai al món: entrar al Palau mateix al so del teu xuc-xuc, xux-xuc!\nEl tren ideat pel Marquès de Salamanca aviat acabaria sent conegut pel nom del Tren de la Maduixa, perquè el seu recorregut passava per camps de maduixes que dibuixaven un paisatge tan bucòlic que hauria provocat l'enveja de tot l'Olimp.\nAvui us porto uns Pastissets de maduixa i nata que també haurien causat un plaer intens als mateixos déus de l'Olimp, tot i que les maduixes emprades són del Maresme, també conegudes per la seva qualitat.\nSi us han cridat l'atenció, i us agradaria fer-los, només cal que seguiu les meves indicacions i veureu com en només mitja hora teniu unes postres que us faran quedar com a reis.\n- Encenem el forn i el posem a 200º. Estenem la pasta de full a sobre d'una plata del forn i, amb l'ajuda d'un motlle, tallem 7 quadrats de 8x8cm.\n- Barregem el rovell amb unes gotes d'aigua i pintem la superfície dels quadrats. A l'hora d'introduir-los al forn, abaixem la temperatura a 180º, i els enfornem uns 12 minuts, o fins que veiem que han agafat un color daurat.\n- Posem la nata al congelador durant 15 minuts. Mentre, rentem i tallem les maduixes.\n- Muntem la nata amb la batedora elèctrica, hi afegim el sucre, i batem uns segons més. Posem la nata dins d'una màniga pastissera.\n- Un cop freds, tallem els quadrats pel mig horitzontalment, de manera que de cada quadrat obtenim dues parts. Omplim la part inferior amb rosetes de nata. A sobre, distribuïm les maduixes, i les cobrim amb una altra capa de nata. Finalment, tapem amb la part superior i l'empolsinem amb sucre mòlt.\nSi feu servir una làmina de pasta de full quadrada us sortiran més pastissets. Com jo n'he fet servir una de rodona, només me n'han sortit 7, però he aprofitat els retalls de les vores i he fet unes quantes Ulleretes.\nIngredients (per a 7 pastissets de 8x8cm):\n1 làmina pasta de full rodona\nQuè me'n dieu? No és temptadora aquesta imatge? Doncs creieu-me si us dic que m'he sentit tan orgullosa menjant-me aquests Pastissets de maduixa i nata com es devia sentir el Marquès el dia de la inauguració del Tren de la Maduixa.\nAvui, per acompanyar una recepta tan espectacular com bona i fàcil de fer, us recomano el llibre d'un gran autor valencià en què fa un viatge pels records de la seva infantesa. Joan F. Mira, El tramvia groc. Edicions Proa (Col·lecció A Tot Vent). Barcelona, 2013.\nPublicat per Margarida el 30.5.14 12 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Fruites, Pastes i Galetes, Pastissos, Postres\nPublicat per Margarida el 18.5.14 16 comentaris\nFeia set mesos de la mort de la seva mare però el Jaume encara no es veia en cor de fer neteja dels armaris. Buscava mil excuses per endarrerir aquella feina que considerava feixuga, però calia posar el pis en venda i no podia allargar l'agonia més temps.\nAmb el cor encongit va anar classificant tota la roba. A una banda, les peces que estaven en bones condicions i que gent necessitada podria aprofitar. En una altra, la roba que calia llençar perquè estava en males condicions o bé molt passada de moda. I en una altra banda, tot allò que, per motius sentimentals, s'estimava més conservar.\nCada peça, un record. Cada record, un somriure, una llàgrima o un sospir. I de sobte, com una rosella en un camp de blat, va aparèixer allà, ben plegat entre els jerseis vells de la mare, el pijama que li van regalar quan va fer deu anys.\nAquell pijama, que ara es presentava descolorit per l'ús i desgastat per tantes rentades, mostrava encara el dibuix de la figura que l'havia acompanyat quan el van operar d'angines, l'amic invisible en les llargues nits solitàries i l'heroi en qui emmirallar-se i que el faria fort.\nEra com si algú l'hagués guardat tots aquells anys amb la intenció que ell el trobés i pogués alleugerir la seva pena. Sens dubte era una picada d'ullet, un petó, un darrer gest d'amor maternal.\nHi ha qui no fa mai ús del pijama i considera que és una peça de roba totalment prescindible. Els llagostins, al seu hàbitat, no n'acostumen a portar però nosaltres a la cuina ens podem permetre certes llibertats i vestir-los com ens vingui de gust. Hi esteu d'acord?\nSi aquests Llagostins amb pijama us han cridat l'atenció i us agradaria fer-los, només cal que seguiu aquestes indicacions:\n- Traiem el cap i la pell dels llagostins. Eliminem l'intestí que hi ha a les cues, i les salem. Posem en remull les llavors de sèsam, es escorrem i les tostem lleugerament en una paella.\n- Piquem finament l'all i les fulles de julivert. Barregem ambdós ingredients amb l'oli, la mel, el conyac, el tamari i les llavors de sèsam. Hi afegim les cues dels llagostins i les deixem marinar durant 1/2 hora.\n- Tallem el porro longitudinalment de dalt a baix, i el rentem bé. N'agafem 8 fulles i les escaldem un minut en aigua bullint lleugerament salada. Les esbandim en aigua freda i les deixem escórrer.\n- Emboliquem els llagostins amb les fulles de porro, subjectant-les al final amb un escuradents.\n- Escalfem la planxa. Reguem els llagostins amb un filet d'oli i els saltegem 1 minut per banda.\n- Els podem servir acompanyats de canonges o una barreja d'enciams.\n- En aquesta recepta només utilitzem la part blanca del porro, perquè és més tendra i dolça. La part verda, rica en clorofil·la, la guardem per fer un caldo.\n- Amb el cap i la pell dels llagostins podem fer un fumet i congelar-lo. Ens anirà molt bé per donar gust a una paella de peix.\n8 llagostins frescos de Sant Carles\n1 cullerada de conyac de bona qualitat\n1 cullerada llavors de sèsam\nHi ha qui sempre guardarà a la memòria la imatge d'aquell pijama que el va acompanyar en innombrables aventures. Pijames amb el dibuix del nostre heroi preferit, pijames que ens feien més sexis o pijames que ens abrigaven les nits gelades d'hivern.\nPer acompanyar aquests Llagostins amb pijama us recomano el llibre de John Boyne, El noi del pijama de ratlles. Editorial Empúries (Col·lecció Narrativa, 296). Barcelona, 2007.\nPublicat per Margarida el 6.5.14 14 comentaris


Organització d'esdeveniments per a empreses, institucions i actes privats\n15 Aniversari MPS amb la Gala Desitjos Enlaire\nL’entitat, que acull les famílies d’infants afectats per les malalties lisosomals com les Mucopolisacaridosi i síndromes relacionades, va celebrar el passat divendres, a Sesoliveres, una Gala benèfica per commemorar els quinze anys d’història i al mateix temps poder recaptar fons per a la recerca. L’esdeveniment va aplegar, familiars, científics, metges, amics, autoritats i col·laboradors de MPS. El fil conductor de tot l’acte van ser els dels desitjos i l’ambientació, relacionada amb els globus. Durant la gala es van commemorar els 15 anys de l’entitat, ubicada a Igualada, recordant activitats, serveis i suports oferts a les famílies i recursos i projectes impulsats per la recerca, i també es va aprofitar per donar reconeixements a empreses, entitats i persones que s’han implicat amb MPS.\nPer culminar els actes d’aniversari, el dissabte en el vol del matí de l’European Ballon Festival es va poder col·locar una pancarta amb la imatge de l’entitat, en el globus de l’empresa Ultramagic. D’aquesta manera es visualitzava l’homenatge a MPS.\nLa Ruta de Woody\nHem creat aquest original i ambiciós Projecte per a l’Associació de les Mucopolisacaridosis i síndrimes relacionats MPS.\nL’objectiu d’aquest projecte és doble. Por una banda es vol fer un reconeixement a les famílies (en especial a les mares) afectades per les MPS, per la seva imprescindible dedicació, treball i esforç diari, i per altra banda al important i transcendent paper dels metges i investigadors en el tracte i en la recerca de tractaments i millores per les MPS. També es pretén donar a conèixer i normalitzar aquestes malalties i les seves síndromes relacionades.\nLes malalties lisosomals, com les Mucopolisacaridosi són un conjunt de malalties -dins de les catalogades com a malalties rares- que són genètiques, greus i degeneratives que impedeixen el correcte funcionament de les cèl·lules dels afectats, causant diferents simptomatologies.\nI per dur a terme el projecte "PORTA'M A CASA, comparteix el viatge amb mi", s’ha comptat amb figura de l’entranyable Woody. Un personatge animat de ficció, molt conegut i que transmet una imatge divertida, positiva i propera, que encaixa a la perfecció amb la idea d’aquest projecte.\nEs tracta de que 15 Woodys viatgin cadascun per una comunitat espanyola diferent durant un any. Cada dia visiten una família de la mà dels més petits de la casa perquè pugui compartir el seu missatge. Cada ninot porta una motxilla equipada amb: Llibre amb una breu història en primera persona de les vivències de les malalties en positiu de per a llegir i ser compartit per cada família a la qual visita, un passaport per deixar constància de les famílies visitades i una guia del projecte.\nEl Sopar dels Miralls neix amb éxit\n«El sopar dels miralls» és l’oportunitat de compartir taula amb aquesta persona que tant admires i amb qui et desitges emmirallar. Una ocasió única acompanyada d’una causa benèfica, en un espai emblemàtic i singular. Una cita fruit de la l’ambició dels qui en formem part, que alhora esdevé un bé comú.\nL’Institut d’Investigació Biomèdica de Girona (Idibgi) i Desig Esdeveniments s’uneixen per crear aquest esdeveniment social, amb un principal objectiu benèfic: convertir-se en una plataforma per a recaptar fons pels projectes que porta a terme Idibgi en matèria d’investigació en ciències biomèdiques i salut pública.\nMés de 200 persones van participar ahir en el Sopar dels Miralls, que va tenir lloc a Mas Marroch, de Vilablareix, amb l’objectiu de recaptar fons per a l’Institut d’Investigació Biomèdica de Girona (Idibgi). Vint-i-cinc personalitats del món de la ciència, la política, la cultura i l’empresa van fer d’amfitrions de l’esdeveniment.\n50 Aniversari B-GRUP\nB-Grup és una empresa d'àmbit nacional que té els seus inicis l'any 1968. Des de la distribució i comercialització de begudes ha anat ampliant la seva gamma de productes igual que s'anava expandint en superfície d'explotació, arribant a distribuir tot tipus de productes per a l'hostaleria i l'alimentació a gran part del territori estatal.\nEls hem ajudat a organizar el 50è aniversari amb tot el personal a les delegacions de Sevilla, Cartagena i a la seu Central de Vilanova del Camí. Un exemple de gran empresa familiar i propera.\nDes de la seva creació Desig Esdeveniments n’ha portat la secretaria tècnica, coordinació i suport.\nRSS © Copyright 2020 DESIG ESDEVENIMENTS. All rights reserved. | | Disclaimer | Login


Les Falles de 2016 s’acomiaden a Sueca – RiberaTV\nLes Falles de 2016 s’acomiaden a Sueca\nLa capital riberenca ha estat l’escenari escollit per celebrar l’acte anual d’homenatge a les Juntes Locals i les Falleres Majors de 2016 de tot el territori valencià\nSueca, 26/09/2016. Sueca ha estat l’amfitriona del món faller, este diumenge, en l’homenatge anual a les Juntes Locals i a les Falleres Majors del passat exercici. La capital riberenca ha tingut l’honor d’acollir enguany este acte per primera vegada, una cita que es celebra cada any en una ciutat diferent i que ha servit per tancar el cicle faller de 2016.\nLes màximes representants de la festa fallera han acomiadat així, en una jornada de germanor a Sueca, tot un any ple de vivències i experiències inoblidables. La jornada ha comptat, a més, amb l’assistència de Sofia Soler i Alicia Moreno, les Falleres Majors de València, que tot just van acomiadar el seu regnat la nit anterior, en l’acte d’elecció de les Corts d’Honor de les Falleres Majors de València de 2017, al Pavelló de la Font de San Lluís de València. Les màximes representants de la festa han presidit l’acte al costat de Sara Roselló, la Fallera Major de Sueca de 2016, i les seues respectives Corts d’Honor.\nLes juntes locals de les diferents poblacions valencianes que hi han assistit, junt amb les seues màximes representants, han sigut rebudes també pel president de la Junta Local Fallera, Vicent Llopis i demés membres del col·lectiu; l’alcaldessa de Sueca, Raquel Tamarit; el primer tinent d’alcalde, Salvador Campillo; el regidor de Festes, Pau Roselló i el regidor de Cultura, Vicent Baldoví. La cita també ha comptat amb l’assistència d’una nombrosa representació de la corporació municipal i altres alcaldes de localitats veïnes. També hi han fet costat als fallers el diputat a les Corts Generals, Joan Baldoví i la diputada provincial de Turisme a la Diputació de València, Pilar Moncho.\nA primera hora del matí, els representants de les comissions suecanes, representants de les juntes participants i autoritats s’han concentrat a la Plaça de l’Ajuntament de Sueca per compartir un desdejuni i agafar forces per afrontar una jornada ben completa. Tot seguit, les Falleres Majors de València han deixat la seua empremta al llibre d’or de la ciutat convidades per l’alcaldessa, a qui han agraït la invitació per assistir a la capital de la Ribera Baixa i participar en este emotiu acte.\nDesprés de la sessió de fotos oficials, tots els participants han recorregut alguns dels carrers més cèntrics de la localitat, en cercavila, fins arribar al Centre Cultural Bernat i Baldoví, on ha tingut lloc l’acte central.\nL’alcaldessa de Sueca, Raquel Tamarit, ha volgut aprofitar esta ocasió, en què s’han donat cita els màxims representants del món faller, per mostrar el seu suport a la candidatura de les Falles per ser declarades Patrimoni Immaterial de la Humanitat per la Unesco. Tamarit ha destacat també l’autenticitat d’esta festa, una festa que ha afirmat “ens fa molt especials als ulls de la resta perquè és única al món” i ha incidit també en l’esforç del col·lectiu faller, qui la fa possible cada any. “Els fallers representeu un poble alegre, treballador, entusiasta, valent i emprenedor que valora i reconeix els seus artesans, músics, artistes, perruquers, pirotècnics, indumentaristes…” ha conclòs la màxima representant del consistori.\nEn la mateixa línia, el president de la Junta Local Fallera de Sueca, Vicent Llopis i la vicepresidenta de la Junta Central Fallera, Merche de la Guía, s’han sumat també al reconeixement d’esta festa, la festa per excel·lència dels valencians, i han cridat també a “fer pinya” i a demostrar la vàlua de la festa fallera en esta recta final de cara al veredicte de la Unesco.\nLa jornada ha comptat també amb les actuacions de les Muixerangues de Sueca i Torrent i la Societat Unió Musical de Sueca, que ha interpretat dos peces del cèlebre compositor suecà José Serrano, en un acte que ha estat marcat també per l’homenatge a este il·lustre suecà, enguany que es commemora el 75 aniversari de la seua mort.\nEn finalitzar l’acte, els participants han acabat la festa en un dinar de germanor en una sala de celebracions de Sueca.\nLes Falles de 2016 s’acomiaden a Sueca added by Ribera Televisió on 26 setembre, 2016


SorroBloc: de desembre 2008\nAcabem l'any amb alegria i bon humor\nAquest anys que s'acaba ha estat un any difícil i crec que la millor manera d'acabar-lo i encarar el nou any és amb una mica d'alegria i bon humor.\nPer això la Família Sorrosal-de Luna ens hem posat a ballar, i fins i tot amb els gatets, la mixa i la isis....\nApa, doncs, Feliç Any Nou a tothom...!!!\nPosted by Salvador a les 19:49 1 comentarios\nEtiquetes: Any Nou\nLa Rioja (05) - Calahorra\n(La sèrie comença aquí...)\nA la tarda del segon dia, el nostre objectiu era visitar Calahorra i en especial la seva catedral.\nCapital de la comarca de la Rioja Baja destaca por su producción agrícola y su antigüedad. Es sede de la diócesis de su mismo nombre desde los siglos IV-V, que en tiempos pasados llegaba hasta el Cantábrico. Fue importante ciudad romana, la Calagurris Iulia Nassica, con ceca que mantuvo hasta la edad media.\nEs la segunda ciudad de la Comunidad Autónoma de La Rioja en importancia y población tras la capital, Logroño.\nLa catedral de Calahorra sorgeix del martiri dels legionaris romans Emeterio i Celedonio, decapitats, segons la tradició, vers l'any 300 en aquest mateix indret. La veneració per aquest martiri explica el seu emplaçament a extramurs de la ciutat, a la seva part baixa, i a la riba del riu Cidacos.\nEn aquest lloc al segle IV existeix ja un baptisteri i més tard una església, destruida pels àrabs. Amb la reconquesta de la ciutat es construeix un temple d'estil romànic i a finals del segle XV comença la construcció de l'edifici actual. Les obres van durar més de dos-cents anys, motiu pel qual en ella han quedat reflectits els gustos i les formes dels segles en que es va construir.\nLa portalada principal té forma de retaule barroc, però la que destaca per la seva major qualitat artística és la portada lateral de Sant Jeroni que trenca amb l'austeritat decorativa barrejant els estils gòtics i renaixentistes.\nL'interior de la catedral és d'estil gòtic i es va construir entre els anys 1484 i 1526, obres començades per Juan de Arteaga i Pedro Sánchez de Lequeitio, i foren acabades per Pedro i Juan de Olave. Del mateix estil però amb clares influències renaixentistes és el presbiteri construït entre 1565 i 1577 per Juan Pérez de Solarte i el seu fill. Aquest darrer comença la construcció de la girola el 1595 i l'acaba de construir Andrés de Ibarra el 1612. Finalment, Juan de Urruela realitza les capelles radials a partir del 1623. Dins la catedral es poden admirar fins a 16 capelles amb els seus retaules corresponents, realitzats des del s.XVI.\nEn la nau central destaca el Cor amb un impressionant cadirat ("silleria") d'estil plateresc, tallada entre el 1532 i 1538 per Guillén de Holanda. I amb una reixa de tancament construïda per Pedro Lazcano el 1620.\nCal fer esment, també, del magnífic orgue muntat en una caixa rococó del 1757.\nQuedava encara per veure la magnífica sagristia anomenada "dels miralls", que sorpren per la seva amplitud i decoració, és del s.XVIII i d'estil rococó. Conté peces d'art molt interessants com brodats, llibres, pintures i orfegreria, destacant la\ncustòdia coneguda com "el ciprés" d'estil gòtic, realitzada per Jahns Delas el 1462, una de les més antigues d'Espanya.\nI finalment el nostre guia, que ens feia unes explicacions potser massa exhaustives i entusiastes, no en va era un prevere de la mateixa catedral i d'una certa edat, ens mostrà el claustre d'estil gòtic-renaixentista,\ni que actualment s'ha convertit en Museu diocesà dels tresors de la mateixa catedral i de les esglésies de la regió, i on podem trobar fantàstiques obres d'art religiós de tota mena, pintures, escultures, talles d'imatges, etc. de diversos estils.\nUs adjunto alguns petits exemples...\nI amb aquesta petita mostra de l'art religiós tan esplèndid que tenim al nostre país, donem per finalitzada la nostra visita a la Catedral de Calahorra, situada en un bell indret a la vora del riu Cidacos...\nDesprés vam anar a trepitjar una mica la ciutat de Calahorra. Poca cosa vam poder veure a part del centre. La visita a la catedral s'havia allargat més del previst i era pràcticament de nit, a més feia un fred de mil dimonis i la curta passejada va acabar en una confortable cafeteria prenent un cafè amb llet i una pasta per refer-nos del fred i esperar l'hora de tornar a l'autocar.\nÉs dura la vida del turista...\n➢ la història continua aquí… (06)\nPosted by Salvador a les 0:05 0 comentarios\nEtiquetes: art religiós, Calahorra, La Rioja\nLa Rioja (04) - el regne de les cigonyes blanques\nEl segon dia de la nostra estada a la Rioja el vam dedicar a conèixer algunes de les peculiaritats de la localitat que ens acollia, Alfaro.\nI sens dubte la més notòria és la de tenir la colònia urbana de cigonya blanca coneguda, més gran del món. Aquest espectacular fenòmen es dona al damunt de la seva Església-Col·legiata de Sant Miquel d'Alfaro.\nLa col·legiata és el monument històric artístic més representatiu de la Rioja, atès el seu gran tamany, ja que les seves teulades tenen més de 3.000 metres quadrats de superfície, i és on hi ha instalada aquesta colònia de cigonya blanca.\nLa Col·legiata de Sant Miquel, va ser declarada Monument Nacional el 1976. Es va trigar més de cent anys a construir-la (segles XVI-XVII). Es va pretendre donar-li un caire catedralici i els cànons clasicistes són els que van determinar la seva estructura. Tota la construcció està feta únicament de totxos (o maons), fet que li dona el seu aspecte singular. Té una façana de 45 metres de llarg amb triple accés i un arc triomfal. Les seves torres són de quatre cossos i 50 metres d'alçada. Obra mestre del barroc aragonès.\nLamentablement ara està en restauració i no vam poder accedir al seu interior on hi ha elements força interessants com poden ser el baldaquí del retaule major amb la imatge de Sant Miquel de Gregorio Fernàndez. I també cal destacar el Cor dels canonges, tallat en fusta de noguera, delicada obra del mestre Rubalcaba, amb un minuciós detall en les talles dels seients superiors.\nEs dóna la circumstància que aquesta grandiositat, la converteix en el temple més gran de la Rioja, i alhora ha esdevingut la residència d'aquesta enorme colònia de cigonyes...\nAixò fa que la població d'Alfaro viu molt pendent d'aquestes aus, tant és així que fins i tot tenen un mirador per contemplar aquest fenòmen que cada any es reprodueix, en especial durant la temporada de cria i quan els exemplars joves comencen a fer els primers vols fora del niu, això fa que l'espectacle de fins a gairebé 400 cigonyes volant sobre la població sigui d'allò més impressionant. Amb un afegit ecològic important, ja que aquestes aus es mostren com uns inestimables plaguicides ecològics pels cultius agrícoles dels voltants, per això els alfarenys tenen un gran respecte i estimació per les seves cigonyes...!!\nEl matí el vam completar amb la visita al Centro de Interpretación de la Reserva Natural, al davant mateix de la col·legiata. On vam poder veure i escoltar les explicacions de la guia i un parell de\nvideos sobre els Sotos d'Alfaro i sobre\nles cigonyes. Molt ben muntat i molt didàctic.\n➢ la història continua aquí… (05)\nPosted by Salvador a les 12:12 0 comentarios\nEtiquetes: Alfaro, cigonyes, La Rioja, Sotos de Alafaro\nLa ruta del vi - La Rioja (03)\nEl parèntesi de les festes de Nadal, i els dos concerts amb les corals en les que hi participo, ha fet endarrerir la continuació de la meva crònica del viatge a la Rioja.\nDesprés de visitar el nucli dur de la Rioja, on es concentren la major part de les bodegues importants, Haro i Briones, ara tocava anar a la capital, Logroño. Allà vam dinar en un restaurant típic on ens van donar unes patates a la Riojana molt ben fetes que ens van refer del fred que portàvem a sobre...\nDesprés de dinar ens tocava visitar unes bodegues. L'escollida va ser les Bodegues Ontañon, una bodega - museu. Ja que en un local molt ben cuidat, amb vitralls de colors que gairebé semblava un temple, amb obres d'art i escultures del déu del vi, Dionisio ó Baco, ens va rebre un jove enòleg que ens mostrà les caves i ens va explicar tot el procés d'elaboració dels vins de l'any, dels criança, dels reserva i dels gran reserva. Després hi hagué la típica degustació d'uns vins de reserva, molt bons, per cert, i qui va voler va poder comprar alguna ampolla. La visita fou agradable, interessant i profitosa.\nSortint de les bodegues ens traslladem al centre de la ciutat per visitar algun dels seus monuments, començant per la Concatedral de Santa Maria la Redonda. Són molts els elements de l'interior de l'església que criden la nostra atenció: el cor amb silleria del s.XVI i una magnífica reixa del s.XVIII; l'orgue del s.XVII;\nel retaule major amb una talla de la Verge de finals del s.XV; les capelles laterals de Ntra. Sra. dels Àngels i la del Sant Crist en la girola, amb una petita obra d'art, un calvari atribuït a Miquel Àngel.\nLes torres de Santa Maria la Redonda són l'element dominant del paisatge urbà de la ciutat i emmarquen la portalada principal, que ara estava en obres...\nDesprés, aprofitant el poc temps que ens quedava, la M. i jo ens vam desplaçar a veure l'església de San Bartolomé (Monument Nacional), que és un temple romànic del s.XII, posteriorment modificat, però amb una impressionant portalada monumental del s.XIII.\nL'església molt austera és de planta basilical, amb tres naus de dos trams i la capçalera romànica.\nLa torre va formar part dels sistema amurallat de defensa de la ciutat, i la part inferior és de silleria romànica del s.XII.\nI la tercera visita que realitzem és a l'església de Sant Maria de Palacio (Monument Nacional), que és un dels símbols de la ciutat. La seva fundació es remunta a mitjans del s.XII amb una donació d'Alfons VII "El Emperador" a l'orde del Sant Sepulcre de Jerusalem per la seva fundació a Espanya. L'església fou erigida com a residència de la Jurisdicció de l'Orde i casa mare en el Regne de Castella. Sens dubte la seva "Agulla" del s.XIII, és l'element més singular de l'edifici. És una llanterna gòtica octogonal sobre la que s'aixeca una estilitzada piràmide que reprodueix una corona imperial.\nEn l'interior destaca el claustre i la capella de Santa Maria de la Antigua que fou l'església dels cavallers del Sant Sepulcre.\nEl retaule major de Arnao de Bruselas és una de les joies del manierisme.\nUn xic marejats de veure tant d'art en tant poc espai de temps, retornem a l'autocar que, en poc més d'una horeta, ens retornarà, mig endormiscats després de l'activitat frenètica del dia, cap a l'hotel a sopar i dormir, per seguir a l'endemà la nostra ruta per la Rioja\n➢ la història continua aquí… (04)\nPosted by Salvador a les 10:46 0 comentarios\nEtiquetes: La Rioja, la ruta del vi, Logroño\nBon NADAL - 2008\n"BON NADAL 2008"\nA tots el que em llegiu habitualment, us desitjo un Bon Nadal i un millor Any Nou ple de salut i esperança\nPosted by Salvador a les 0:02 3 comentarios\nAhir i abans d'ahir vaig fer els dos concerts de Nadal amb les dues Corals en les que hi participo com a membre actiu.\nJa coneixeu la meva afició a cantar, tal com vaig explicar fa temps (vegeu aquí), i per això, en arribar aquestes dates es multiplica la feina i els assajos per tal de poder oferir els millors resultats en un petit Concert de Nadal.\nPoso aquí una petit mostra dels dos concerts de Nadal que he realitzat aquests dies...\nAhir va ser amb la Coral Espígol i va tenir lloc al CAT (Centre Artesà Tradicionarius) de Gràcia, on assagem habitualment. Fou un concert compartit amb la Coral Catasons de Sabadell.\nElls van fer una primera part amb cançons variades, i nosaltres la segona part amb nadales tradicionals exclusivament.\nPoso aquí una petita mostra d'una de les cançons que vam interpretar:\nTau garçó la durundena\nAbans d'ahir, dilluns 22, va ser el concert de Nadal amb el Cor Drassanes i va tenir lloc al Museu Marítim de Barcelona, a les drassanes, on ho fem habitualment des de fa ja vuit anys. Vam cantar primer una Missa d'Eugene Butler, molt maca, i a la segona part nadales, però incloent-hi tres nadales de sudamèrica que van tenir molta acceptació entre el públic assistent, en especial la darrera que vam cantar que té un ritme molt animat, i de la qual adjunto també aquí una petita mostra en una gravació que va fer la Marta. Es diu: Festejo de Navidad, i és del Perú, composada cap al 1932 per Herbert Bittrich.\nVeieu aquí la interpretació que vam fer del\nQue gaudiu de la música i tingueu un Bon Nadal... !!!\nPosted by Salvador a les 8:33 1 comentarios\nEtiquetes: Cor Drassanes, Coral Espígol, Nadal, nadales\nLa ruta del vi - La Rioja (02)\nLa segona visita del primer dia de la nostra estada a la Rioja ens porta a visitar Briones, una de les localitats més belles d'aquesta zona. A Briones s'acumulen una quantitat molt important de bodegues, entre elles destaca la de l'Heretat dels Vivanco, una mena de "Falcon Crest" a la Riojana, amb museu del vi incorporat "El Museo de la Cultura del Vino"..., però no la visitarem, serà a la tarda que anirem a Logroño a visitar una altra bodega.\nÉs un poble que conserva encara un aire medieval amb unes casones molt ben conservades i on destaquen especialment les dues esglésies, l'Ermita de San Juan o del Santo Cristo, exemple encantador de la "canteria riojana" del segle XVIII,\ni l'Església de Ntra. Sra. de la Asunción, que és d'estil Reyes Católicos i Renaixement, construïda en el s.XVI\nté planta de saló (tres naus de la mateixa alçada dividides en cinc trams), i les creueries estrellades són particularment boniques. Al seu interior trobarem molts tresors amagats.\nComençant pel retaule major que constitueix no solament\nl'obra classicista més monumental de tota la Rioja,\nsinó també l'exemplar més significatiu dels que van sortir\ndel taller de Cabredo durant el segle XVII.\nVa ser acabat de construir el 1650.\n"Los prodigiosos relieves que lo constituyen reproducen bellísimas escenas religiosas referidas a la Vida de la Virgen María y a la Vida y Pasión de Cristo, imágenes de los Santos Evangelistas así como otras de santos con especial devoción en la villa. En el módulo central del segundo cuerpo podemos contemplar la imagen de la Asunción de la Virgen María, a cuya advocación está consagrado el templo, flanqueada por iconografías de San Bartolomé y San Andrés".\nLa sagristia és especialment interessant, va ser acabada de construir al 1680, i el seu interior està decorat amb pintures al fresc realitzades al 1791 per Juan Gallardo. Hi ha una magnífica talla de l'Asunción de la Verge, i un interessant quadre del "Cristo tras la flagelación" que ocupa la part central del retaule de la sagristia, atribuit a Mateo Cerezo, la firma del qual "Mateo de Cerezo fecit" figura també en la part del "Nacimiento" del retaule major.\nMareja una mica el fet de veure tant d'art acumulat en una sola església, i malgrat això no podem deixar de contemplar l'estructura interior de l'edifici on destaquen les magnífiques voltes del sostre, les creueries, i l'escala que accedeix al cor superior...\nI de manera mol notable també, el magnífic orgue...\n"El órgano de la iglesia de Santa María de Briones fué construido en 1630 por Francisco de la Plaza. Transformado posteriormente por los maestros Francisco de Olite y Diego de Orio y finalmente remodelado por el maestro italiano Andrés Gasparini. Juan Manuel de Betolaza, en 1826, rediseña el órgano nuevamente para dejarlo en su actual configuración."\nEl poble de Briones no te l'acabes en un dia... casones i palaus, com aquestes...\nAquesta és la casa-palau dels "Marqueses de San Nicolàs", avui l'Ajuntament de la Vila, feta construir per don Esteban de Francia, segon marquès de San Nicolás, i finalitzada el 1755 i és obra del mestre d'obres Ignacio de Elejalde.\nI també les restes del seu castell, donarien per una visita més intensa i perllongada, però les hores del dia no donen per més i encara tenim molta feina a fer.\nCom que ara és l'hora d'anar a dinar, abans de sortir de Briones,\nval la pena parlar del vi de la Rioja i de les seves varietats.\nCom que aquest poble és dels que concentra un major nombre de bodegues, és oportú que ens referim, doncs, a les set varietats de vi pròpies de la comarca que són aquestes que podeu "degustar" a través d'aquest enllaç...\n"Si desea conocer con detalle las características de los distintos varietales de vides cultivadas en Briones, acompañadas de fotografías de gran calidad, solo tiene que pulsar AQUI."\n➢ la història continua aquí… (03)\nPosted by Salvador a les 0:10 0 comentarios\nEtiquetes: Briones, La Rioja, la ruta del vi\nBroquils again... (nova trobada dels broquils)\nLa ruta del vi – La Rioja (01)\nPausa, trifulques informàtiques, respir i Nou viat...


A PEU: Caminant a poc a poc s'observa millor la vida: La vella fulla\nRelat acabat de publicar al número especial dedicat a la TARDOR de la revista LA LLUNA EN UN COVE - Revista de Relats en Català.\n----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------S’ho veia venir. Feia molts dies que aquella fulla del vell plataner sentia que se li estaven acabant les forces i una espècie de tristor, barrejada amb la fatalitat de qui se sent finalitzant un cicle, rondava pel seu cap. Quedaven lluny aquells dies de primavera en què, poc a poc però amb força, cada dia obria una mica més els ulls a una nova vida, amb una alegria esperançada que ningú semblava poder parar.\nSemblava que ja havia arribat el moment i ja veia que res no seria igual. Que canviava el temps, el paisatge, la temperatura, els colors, la llum, el món sencer. Se n’havia d’anar fent càrrec i n’havia de ser ben conscient. Ara només calia que busqués la manera de morir dignament. Sabia que no era res més que una petita fulla dels milions i milions de fulles que hi ha als arbres i que, arribades en aquest moment, comencen a morir. Era ben conscient que formava part d’aquesta gran fàbrica d’aliment que és la natura, que havia fet molt decentment la seva funció i que, un cop acabada, havia de deixar pas a un altre cicle, a unes altres fulles, a unes altres plantes, a uns altres arbres que farien el mateix que han fet tots ells durant aquest temps. La roda del temps girava i girava i girava...\nHa arribat definitivament la tardor, els dies es fan cada cop més curts i la llum és cada vegada menys intensa. És d’aquesta manera que els arbres “saben” que s’han de preparar per l’hivern, un temps en què no hi ha suficient llum i aigua per a fer la fotosíntesi. Per això descansaran i viuran de les reserves acumulades a l’estiu. Ha arribat el temps de tancar la fàbrica de menjar i acomiadar aquest fidels treballadors, que són les fulles. Una llàstima, però ja sabia que aquest era el seu destí. Des que va començar a créixer a la primavera ja es va anar preparant per a la tardor. Ella coneix prou bé la seva pròpia naturalesa i també sap que a la seva base hi ha una capa de cèl·lules especials anomenada capa d'escissió o separació. Durant tot l'estiu, sentia que aquests tubets que passen a través d'aquesta capa –com una espècie de venes plenes de sang i de vida- li han anat portant aigua i extraient l'aliment produït cap a l'arbre. Una comunicació intensa i molt fructífera. Arribada la tardor, les cèl·lules de la capa d'escissió comencen a créixer i formen un material semblant al suro, reduint i finalment tallant el flux entre la fulla i l'arbre. Li havia arribat aquest moment. Ho sentia. La glucosa i els productes de rebuig ja no circulaven, i sense aigua fresca, la clorofil·la començava a desaparèixer. Notava com una espècie de tap que, a mesura que es feia més gros, feia que les cèl·lules de la capa d'escissió comencessin a desintegrar-se. Només li quedaven ja uns filets que la sostenien. Prou que mirava d’aferrar-se tan fortament com podia, però notava que les forces li minvaven d’un dia per l’altre.\nAra només quedava procurar morir dignament i procurar que la caiguda no fos massa traumàtica. Podia esperar un cop de vent fort o una simple brisa per acabar-ho tot. Si badava gaire, en qualsevol moment el simple efecte de la gravetat s'encarregaria de fer-ho perquè ja no li restaven forces per a res més. Podia triar la seva fi. S’estimava més triar-la. I va decidir aprofitar una tarda de marinada per despenjar-se suaument, dir un adéu nostàlgic a les seves germanes fulles i al seu pare arbre, i deixar que el vent se l’emportés cel enllà…\n"LLEUC" 57, especial "Tardor"\nPublicat per Jaume Pubill Gamisans a 23:19\n▼ 21 d’oct. (1)


Gossos arreplegats: Ressucitat\nNo em refereixo al blog, no, tot i que estava mig mort i potser sí que aquest nou post és l'inici de la seva resurrecció. Però sóc jo que, mica en mica, estic ressucitant.\nFa uns mesos el veterinari va diagnosticar-me un càncer de fetge, i vaig anar perdent forces, pes, pèl, ... fins a quedar convertit en una mena d'esquelet que amb prou feines podia moure's. Em feia sang quan em gratava i havia d'anar embolicat per no fer-me més mal. Vaja, que entre les benes i els meus moviments lents, semblava realment una mòmia.\nEls amos, però, veien que, tot i el meu estat, tenia petites alegries diàries, que em motivaven, com sortir a prendre el sol del migdia davant la porta de casa. Van decidir que, si no em veien patir, anirien allargant la meva estada amb ells. I així van anar passant els dies. Alguns, però, van ser difícils. Recordo un dia que l'amo va asseure's al meu costat i va dir-me "Nervi, tú no pateixis. Si vols marxar, fes-ho quan vulguis, que nosaltres t'estimarem sempre". Al matí sentia parlar l'amo i la mestressa, valorant el meu estat, i confessant-se mútuament que els sorprenia haver-me trobat viu al matí, perquè creien que aquella nit els deixaria.\nPerò m'han cuidat molt, m'he sentit molt estimat i, finalment, he decidit quedar-me més temps. Així que m'he engreixat, he tornat a posar pèl i torno a rondinar com abans quan els altres entren esbalotats a casa i m'atabalen.\nNo sé si ha estat alguna d'aquestes plantes que ara menjo per aquí fora, o el pa que fa l'amo que és la única cosa que menjava quan estava tan malament, .... però alguna cosa m'ha fet reviure. Ara sóc un gos vellet però no pas un gos moribund com he estat durant tants dies.\nAixí que, rebenvinguts al meu blog!! Segueixo aquí, no sé si per molts anys, però sí que per bons moments.\nTroy ha dit...\nMolts ànims Nervi and family! Continua així de valent i animat i fijo que encara dones moltes alegries i bons moments als teus amos!\n16 d’agost de 2011 a les 10:17\nMe n'alegro molt, Nervi!!!\n7 d’octubre de 2011 a les 8:56


Any nou… Pilates! – I Believe in Dreams\nAny nou… Pilates!\nI és que hi ha tantes persones que han començat a fer Pilates i m’han dit “m’ha canviat la vida”, que, en aquest cas, em sembla molt adient substituir el vida nova per aquesta disciplina. Cada vegada hi ha menys gent que ho pregunta, però, fa uns anys, era com una espècie d’obsessió… “I què és això del Pilates? la gent ho escoltava a la tele, ho feien les famoses de Hollywood, se’n parlava, es deia que feia meravelles… però ningú en tenia gaire idea del que realment era.\nLlavors van començar a vendre vídeos amb les revistes, a fer-ne classes a tot arreu i l’esvalotament es va calmar amb les opinions que van sorgir: és com estiraments, buf! és molt avorrit, a mi em va de conya, jo em relaxo moltíssim… etc… I, fet i fet, sense saber-ne gaire més que uns anys enrere, el tema va deixar de ser interessant en quan el vam poder classificar com: activitat per a dones en malles sobre una màrfega.\nJoseph Hubertus Pilates va néixer a alemanya el 1886 i de petit va patir diverses malalties. Us poso aquest vídeo que és prou interessant, sobretot, perquè les imatges són reals i la història entretinguda.\nCom a disciplina física, és innovació pura. Pel que he pogut descobrir aquest any passat sobre aquest terme, puc afirmar rotundament que Pilates és innovació en l’entrenament al 100%:\n– Relaciona conceptes associats a disciplines diferents i els uneix perquè es posin en pràctica a la vegada\n– La seva màxima finalitat és que els exercicis es posin en pràctica cada dia, a cada moment, no només durant la classe, Pilates no és teoria, és pràctica diària\n– Suposa una ruptura per al 99% de persones que ho proven en la manera de concebre l’exercici, l’esforç i, sobretot, la respiració\n– Va directe al CORE del teu cos i canvia com s’ha comportat fins ara i com s’ha relacionat amb la resta d’òrgans i extremitats\n– Necessita que totes les parts del cos s’impliquin per fer possible aquest canvi. És un canvi de mentalitat\nI llavors… què és Pilates?\nÉs una manera d’organitzar les contraccions musculars i la respiració del cos cada vegada que es mou per tal d’optimitzar el seu ús. No fer massa esforç, ni fer-ne amb músculs que no toca, ni bloquejar la respiració… perquè així el desgast de les articulacions sigui menor i la nostra qualitat de vida millor durant més temps. A partir d’aquesta base Pilates, que es basa en la combinació de molts dels exercicis que ell mateix havia practicat en boxa, dansa, gimnàstica, tai-txi, etc, estableix que el centre del cos, el CORE (musculatura abdominal, genital i dorsal (a grans trets!)), és el primer que s’ha d’activar a l’hora de fer qualsevol moviment, és el que aguanta el cos i el que conté la base de l’energia.\nA partir d’aquí va crear una sèrie d’exercicis que ajuden a prendre consciència de tot això i que són el punt d’inflexió en el qual la gent s’hi enganxa o diu que és avorrit. Tot depèn de la predisposició a descobrir noves sensacions del propi cos… A terra, amb màquines, tot ve a ser el mateix amb diferents nivells de dificultat.\nPodeu buscar exemples per la xarxa, però aquí us deixo un vídeo divertit de l’època on es repassen els moviments més coneguts.\nCom volem començar l’any? Quins propòsits tenim? Doncs podria ser una bona manera plantejant-nos si fem el suficient pel nostre cos. Si el tenim suficientment en compte cada dia. Com deia el capità enciam “els petits canvis són poderosos” i en l’entrenament i la millora de la nostra qualitat de vida, aquesta frase és encara més certa.


Cucorba: «Seguirem recuperant la cultura popular i la llengua catalana»\ndijous, 15 de novembre de 2018 17:46h\nUn moment de l'actuació d'aquest dissabte de Cucorba en el marc de la II FirONA celebrada a Can Alcover.\n15-09-2018 | dbalears\nCucorba nasqué a Muro l'any 1977 i és el grup de música que ha fet ballar més mallorquins, un conjunt musical amb una trajectòria de més de quaranta anys, amb una qualitat excepcional i un nivell artístic excel·lent. El grup està integrat per Francesc Aguiló Serra, Jeroni Cerdó Cladera, Gabriel Gamundí Ramis i, des del disc Mamballetetes, Gemma Palà. Com a forma de reconèixer la seva carrera, dBalears li ha lliurat el premi Primera Plana.\n-Què vos sembla haver rebut el premi Primera Plana de dBalears?\n-Ha estat tota una satisfacció. El dBalears és un mitjà amb el qual compartim esperances i anhels. Compartim la seva tasca de normalització del català i també la seva defensa de la llibertat d'expressió. El premi ens ha fet molta il·lusió, precisament perquè som lectors d'aquest mitjà amb qui compartim afinitats.\n-Donada la situació actual, com veis aquesta qüestió de la 'llibertat d'expressió'?\n-La situació és terrible. Tots els casos que sabem de 'persecució' dels artistes per qüestions de llibertat d'expressió són esfereïdores després de 40 anys de democràcia. Controlar els artistes és patètic. Els artistes han de ser 'irreverents', 'transgressors' i no poden fer servir les seves eines creatives si senten tot el temps a damunt seu l'espasa del poder que els coarta. Desitjam que el Govern de l'Estat derogui la Llei Mordassa d'una vegada per totes.\n-Com valorau la vostra trajectòria després de tants d'anys sobre els escenaris?\n-Valorem la nostra carrera d'una manera molt positiva. Ja fa 42 anys que actuam com a Cucorba i estem molt contents de poder seguir fent el que ens agrada més: cantar i fer divertir els infants. El nostre públic ens dóna molt suport, encara omplim les places i els nins ens estimen. La situació i la vida dels nins ha canviat amb els anys, ara entren a la preadolescència molt més aviat. Això ha fet que els infants que venen a les actuacions siguin cada vegada més petits i hem hagut de canviar algunes formes de joc. Amb tot, seguim endavant amb la mateixa empenta!\n- Quins projectes de futur teniu? Traureu nou disc?\nMalauradament no tenim previst treure cap disc més. Els modes d'escoltar la música han canviat molt avui dia i fer un disc resulta molt costós. Les nostres cançons es poden trobar a internet, la majoria de manera gratuïta. Amb tot, tenim un total de 14 discs (2 d'ells en col·laboració amb altres artistes) i continuarem innovant els espectacles. El projecte immediat que tenim és seguir fent feina engrescant els nins, normalitzant la llengua catalana i recuperant la cultura popular. Seguim en actiu.


Ens convertim en imatges on submergir-se | La Porta BCN\n1. Laboratori de moviment centrat en l'exploració de:\na) La utilització del cos en la seva càrrega metafòrica, emocional i identitària.\nb) El micromoviment i l'experiència del detall.\nc) El moviment com a mitjà per experimentar canvis d'estat físics i emocionals.\nd) Atenció a la pausa, al silenci i a l'exploració d'altres maneres d'estar en escena.\ne) Permetre l'ambigüitat i la pluralitat de lectures: amb l'obertura del moviment a espais poc comuns, amb l'exploració dels múltiples estats de l'intèrpret.\nf) La relació del moviment amb l'espai: l'ús de l'espai com a generador de diàleg i de construcció de relats.\ng) Articulació dels canvis de l'espai escènic.\nh) La relació entre el moviment i la càmera: utilització de la camera com a objecte i també com a mirada, generant discursos i perspectives en el moviment i el cos.\ni) La relació entre el moviment i la música: la música serà una part més en el procés de creació. La música i el moviment són elements en un procés de creació compartit.\nj) La relació entre el moviment i el material gràfic\n2. Creació i posada en escena\n[articulació dels diferents elements en temps - espai]\nEl moviment, la dansa i la presència de l'intèrpret.\nLa dramatúrgia i el desenvolupament de l'acció escènica.\nLa proposta d'un espai escènic coherent però dialogant.\nLa dimensió audivisual: quin paper juguen la càmera i la projecció en la construcció de l'acció i de l'espai escènic, i com poden proporcionar un diàleg personal, particular, paral•lel (i fins i tot autònom).\nEl material gràfic: com construeix l'espai escènic i quines lectures aporta a l'acció escènica.\nLa creació de materials de documentació que donin suport al procés de treball. Aquests materials no es treballen sinó que es mantenen com a productes en brut. La documentació es durà a terme fent ús dels següents suports:\nEl mitjà audiovisual: enregistrament dels assajos i del treball, de les converses entre l'equip i de l'equip amb el públic.\nLa fotografia: (similar a l'audiovisual)\nEnregistrament amb una gravadora de so dels diàlegs i els sons que es produeixen en els assajos.\nLa transcripció i la documentació escrita: transcripció de les reflexions i de les preguntes entorn i al llarg del procés, així com també aquells textos més metafòrics i lliures.\nProjecte final / projecte dut a terme\nL'encontre amb el coreògraf portuguès João Fiadeiro, en el marc del taller de C.T.R. i les sessions de coaching que formen part del Cicle Duplo Sentido organitzat per la Porta i dut a terme a La Caldera (26 setembre - 5 d'octubre 2008), em provoca una reflexió en relació al meu treball que serà clau en el desenvolupament del projecte Ens convertim en imatges on submergir-se. Aquesta reflexió es concreta en dos reconsideracions bàsiques alhora d'atacar el treball de creació:\n1. La necessitat de distanciar-me del significat i del concepte: abandonar el desig de control i de significació.\n2. Simplificar, reduir la proposta: reconèixer la imatge / l'acció / la idea detonant i permetre que aquesta marqui la direcció del treball.\n- El procés de creació\nProposa la diferenciació i separació dels elements i de les idees. També, hem evitat que l'anàlisi i la creació de significats siguin el motor del procés de creació. Hem treballat a través de la insistència i profunditzant en la proposta en si mateixa, de manera que és aquesta qui va proposant una coherència interna i una dramatúrgia.\nA. Una reflexió de base: El fet / acte d'habitar un espai de representació.\nAquell que habita\nAquell que és habitat\nAquell que és generat en l'acte d'habitar\n* Aquesta reflexió pot extrapolar-se a la vegada a qualsevol altre espai i a tot fet / acte d'habitar.\nB. El laboratori de moviment i creació: Una imatge i una acció / situació concretes a partir de les quals començar a treballar.\nL'espai habitat :\n- fils de niló cadascun amb una pinça metàl•lica, que pengen del sostre.\n- papers blancs, mida A0, que pengen de dues de les pinces.\nLa manera d'habitar l'espai / dues presències :\n(*1) : (una dona) de principi a fi present en l'espai, aquell qui habita.\n(*2) : (un home) que entra i surt de l'espai, aquell qui construeix i canvia el paisatge d'aquest espai escènic.\n- Creació i posada en escena\nA. La dimensió escènica:\nTreballar amb l'espai escènic és aprendre a tractar amb un instrument de representació, amb un espai de ficció. Aquest espai, a diferencia d'altres espais comuns, té el poder d'igualar a subjectes i objectes a una mateixa qualitat d'imatge: fer del subjecte objecte i de l'objecte subjecte. Aquesta característica específica fa possible que ens emancipem, per una estona, de la condició i de la lectura utilitària de l'espai. L'escena també és un espai predeterminat, però recrea una distancia que permet l'observació i el diàleg amb les lectures predeterminades.\nAriadna Estalella, reflexions després d'un assaig, 21.11.08\n• El moviment, la dansa i la presència de l'intèrpret: El moviment com a mitjà per experimentar canvis d'estat físics. Atenció a la pausa, al silenci i a l'exploració d'altres maneres d'estar en escena.\n• L'articulació coreogràfica.\n• La dramatúrgia i el desenvolupament de l'acció escènica. La relació del moviment amb l'espai: l'ús de l'espai com a generador de diàleg i de construcció de relats. Articulació dels canvis de l'espai escènic.\n• La proposta d'un espai escènic habitat. El treball amb materials i amb una construcció escenogràfica com un element dramatúrgic.\nB. La dimensió / l'aproximació gràfica:\nEn l'equip de treball-creació hem contat amb una artista gràfica, Ariadna Serrahima. Les aportacions particulars d'aquesta artista en el terreny escènic han estat enriquidores i, curiosament, molt útils (tenint en compte que els llenguatges escènic i gràfic treballen de manera molt diferent).\nL'aspecte clau del treball en comú amb l'Ariadna Serrahima s'ha dut a terme en paral•lel a la creació escènica.\nElla ha articulat els materials de documentació generats al llarg del procés de creació, continguts teòrics, reflexions i documents que donen suport al procés de treball i que constitueixen gran part del projecte. La seva feina consisteix en donar visibilitat a la part invisible del projecte.\nAquí hi integrem:\nLa fotografia: fotografies dels assajos i de les mostres obertes, la fotografía com a suport / llenguatge per treballar conceptes I propostes de treball paral•leles a la creació escènica.\nLa transcripció i la documentació escrita: transcripció de les reflexions i de les preguntes entorn i al llarg del procés, textos més metafòrics, bibligrafia i referències, dibuixos, notes, etc.\nValoració pròpia: per Ariadna Estalella\nEns convertim en imatges on submergir-se és un projecte de creació i a la vegada una recerca, una reflexió.\nAl llarg del procés de creació un dels aspectes més importants és el diàleg al voltant les idees, de les imatges i dels elements de partida i el com aproximar tot aquest ideari a la proposta escènica: un treball que es desenvolupa en temps-espai. Partíem d'una proposta inicial molt complexa, que volia integrar diferents elements i llenguatges i és precisament aquesta complexitat el que ens mou a engegar un diàleg previ. Ens sembla necessari questionar les idees i els elements de la proposta inicial.\nL'encontre amb el coreògraf João Fiadeiro, en el context del taller de C.T.R. i les sessions de coaching emmarcades dins del Cicle Duplo Sentido organitzat per la Porta, em proporcionen unes eines fantàstiques per prendre decisions referents al projecte. L'experiència a través del taller i el coaching serà molt útil alhora de trobar la direcció i acotar la proposta escènica.\nLa premissa és molt clara: comencem a treballar a partir de només un dels elements, d'una de les imatges. La reflexió implícita en aquesta decisió és que un projecte que integra una pluralitat de llenguatges i d'elements necessita que cadascun d'aquests sigui treballat en profunditat i amb coherència. És necessària l'escolta i el rigor per tal de trobar una coherència entre els diferents llenguatges / elements, si no, hi ha el risc de que el treball sigui més ambiciós que interessant, que els elements finalment no siguin ben utilitzats, i resultin superficials en relació a la proposta de dramatúrgia. Teníem tres grans condicionants: el temps, recursos limitats i poca experiència; raons de pes per reconsiderar el projecte.\nEncara que sensibles a la proposta inicial, treballem a partir d'una imatge, d'un element i tractem d'entendre qué és i quina direcció proposa. Aquesta actitud d'escolta activa envers una decisió concreta, ha estat el més interessant del projecte. Treballar d'aquesta manera és una opció que ha condicionat el sí del projecte, la metodologia de treball i la peça resultant.\nEns convertim en imatges on submergir-se ha estat un treball d'escolta, d'insistència i d'aprofundiment per una banda, i un exercici de contenció per l'altra. Contenció a la tendència al control de les lectures i dels significats, i de la sobre-significació de l'intèrpret. També ha estat un treball al voltant de la manera com abordem l'ideari, el teixit abstracte, conceptual, intuïtiu contingut en la proposta, i la manera com ens relacionem amb tota aquesta informació prèviament a l'inici del treball i també durant el procés de treball en si.\n/Creació sense títol/, és la peça escènica fruit dels tres mesos de treball en el projecte Ens convertim en imatges on submergir-se. És una creació en certa manera finalitzada pel que fa el treball de moviment i en l'aspecte dramatúrgic, però encara incompleta en els aspectes tècnics, d'estructura escenogràfica i de mise-en-scène.\nPer tal de completar la creació és necessària una segona fase de treball. La peça proposa un espai íntim on moviment, dramatúrgia, il·luminació i instal·lació escènica són elements d'un mateix paisatge, sempre en diàleg. No hi ha jerarquia entre els diferents elements, cap s'imposa a l'altre. Proposen cadascun una dimensió del treball.\nPer tal d'arribar a aquest punt és necessari el temps i l'espai perquè es puguin fer propostes i contemplar-se diverses opcions. En aquesta primera fase de treball de dos mesos i mig no ha estat possible aprofundir en els aspectes tècnics i més relacionats amb la producció. Tampoc ho permetia el pressupost amb el què comptàvem. Així doncs, per tal de completar la creació és necessària una segona fase de treball.\nPel que fa l'aspecte econòmic, la dificultat principal amb la ens trobem al llarg del procés és que el pressupost s'havia fet previ a l'inici del treball i aquest no s'adaptava a la forma que anava prenent el projecte. Així, a mesura que aquest s'anava definint, ha estat necessària una nova actualització del pressupost. S'ha estat capaç però de compensar les noves despeses i variacions de cost al pressupost disponible i finalment el total de les despeses es manté pràcticament igual al pressupost entregat inicialment.\nObservacions de futur\nPer tal de completar la creació és necessària una segona fase de treball en la que es desenvoluparien els següents aspectes:\n- Definició dels aspectes tècnics de la /creació sense títol/ : il•luminació i mise- en scène.\n- Creació de l'aspecte sonor – musical per a la peça.\n- Assajos tècnics amb l'objectiu d'obtenir gravacions i fotografies professionals que serviran per l'elaboració del dossier i material de presentació de la peça.\n- Elaboració d'un dossier del treball / material de presentació que ens faciliti la introducció en els circuits professionals (campanya de comunicació).\nEn aquesta línia es fa una sol·licitud de residència i de suport econòmic al programa de La Caldera Residències 2009, que ha estat concedida. L'espai i el període de treball s'utilitzarà per desenvolupar els següents aspectes:\n- Possibilitat d'experimentació amb les llums per tal d'arribar a la concepció del disseny d'il•luminació.\nMise-es-scène i escenografia\n- Treball conjunt per tal de definir l'estructura i els materials de la instal•lació escenogràfica per tal que aquesta sigui més sòlida.\n- elaborar un plànol prototip de l'escenografia i materials perquè sigui reproduïble en diferents espais d'exhibició.\nMaterial de presentació i documentació del treball\n- Sessions d'enregistraments per tal de produir un bon dossier de presentació i material de documentació del treball.\nD'altra banda està previst:\n1. Fer la sol•licitud als Fons 2009 de la E.A.D.C. per a la producció.\nAmb aquest suport econòmic es desenvoluparien aquells aspectes tècnics, escenogràfics ja esmentats. A més, es duria a terme la creació Sonora-musical de la peça, que no s'ha pogut treballar en aquesta primera fase del procés de creació, conjuntament amb artistes sonors/ musicals.\n2. Contactar l'organització Suïssa Pro-helvetia, així com alguns festivals d'arts escèniques a través d'en Pierre-Yves Diacon, un dels co-creadors del projecte, de nacionalitat suïssa. Amb aquest propòsit estem treballant en el material audiovisual recollit per el•lorar un primer DVD de presentació.\n3. Paral•lelament, les artistes Ariadna Serrahima i Ariadna Estalella estan treballant conjuntament en la creació d'una peça gràfica que documenti i reculli els diversos materials generats al llarg del procés de creació, les reflexions conceptuals i artístiques que acompanyen la creació, imatges, etc.\nAquesta peça gràfica acompanya i dóna suport al projecte de creació escènica Ens convertim en imatges on submergir-se. Però ha anat prenent forma pròpia i s'ha d'entendre com una creació diferenciada, un nou projecte en sí mateix. Projecte que proposa de nou la col•laboració entre llenguatges. Un cop finalitzat, hi ha la intenció de presentar el projecte/ peça als Premis LAOS de disseny gràfic.\nEl projecte Ens convertim en imatges on submergir-se es va presentar amb la peça /Sense Títol/ en el marc del festival LP'09.\nCreació: Ariadna Estalella, Pierre-Yves Diacon i Ariadna Serrahima\nIdea, direcció i interpretació: Ariadna Estalella\nPerformance i suport dramatúrgic: Pierre-Yves Diacon\nConcepció gràfica i col·laboració conceptual escenografia: Ariadna Serrahima\nSuport tècnic i il·luminació: Anna Rovira\nUna producció del Paraigua Artístic: Itineràncies\nAquest pojecte ha comptat amb el suport de espais còmodes de col·laboració de La Porta i de la E.A.D.C. Generalitat de Catalunya i la Cie. Mondes Transversaux (Suïssa)


UNA FLETXA, UNA VIDA: WILLIAM JOHN "CHIEF" COMPTON; EL TERCER AVENTURER\nWilliam John "Chief" Compton és el primer caçador amb arc d'ascendència europea.conegut a Nebraska. Aquest gran entusiasta de l'arc va néixer a Flint, Michigan el 28 de setembre de 1863. La seva familia es va traslladar a Norfolk, Nebraska quan Compton tenia la jove edat de set anys. En aquest indret va ser "adoptat" pels indis Sioux que li van ensenyar els seus mètodes de caça i com fer arcs i fletxes.\nVa caçar el seu primer cérvol a l'edat de 14 anys tal i com va escriure molts anys després "El primer cérvol que he matat amb l'arc fou en 1877 ...". Tot i que encara sent adolescent va caçar vint cérvols, quatre antílops, dos ants i un búfal amb l'estil indi a cavall\nEll va conduir el primer càrgament en grup de transport de mercaderies en Laramie, Wyoming en 1881. Compton es va traslladar a Medford, Oregon, en 1894 quan tenia 29 anys, on va treballar al taller del mestre Bowyer F.S. Barnes. En aquest taller va aprendre a fer l'arc de teix a l'estil anglès, així com tallar arbres i la temporada del nord-oest de teix per al seu ús com a fusta per a fer arcs.\nEn 1913, després de l'última malaltia de Barnes, Compton es feu amb "un subministrament interminable de teix" i es va traslladar a Califòrnia. Allà va conèixer i es va fer amic de Dr. Saxton T. Pope i Ishi, l'últim indi salvatge dels Estats Units. Compton va ensenyar a Pope l'estil anglès de tir amb arc, que Pope va aprovar en lloc dels mètodes que havia après abans de Ishi.\nFou en 1915, en una galeria de tir amb arc japonès a l'Exposició Panamà-Pacífic a San Francisco, quan Compton es va reunir amb Art Young. Compton fou el mentor de Art Young a qui va ensenyar l'art de disparar amb arc per a introduir-lo després dins el petit grup de bowhunters (caçadors amb arc) que formaven juntament amb Pope i Ishi. Dins del grup, Compton va ser anomenat afectuosament "Chief" (Cap o "Jefe") a causa del seu parentiu amb els Sioux de Nebraska i el seu paper com el líder del grup. En 1916, l'any següent, els quatre ja caçaven junts i fou poc més tard quan Ishi va sucumbir a la tuberculosi va morir.\nDurant els anys següents Pope, Young i Compton van seguir caçant i matant junts. Compton va portar a Pope i Young en la seva primera cacera de cérvols amb arc i fletxa, una cacera en la qual els tres es jugaven un dòlar. Es van endur peixos, aus, caça menor, linxs, lleó de muntanya, cérvols i l'ós negre.\nEn la dècada dels anys 1910 la caça amb arc i fletxa va viure un creixent interès. Es va formar un gremi de arquers per proveir d'andròmines la creixent demanda de tir amb arc. En aquesta organització William John "Chief" Compton va ser designat com el "Master Archer" (Mestre Arquer). Com a fundadors de Members of The Guild (Membres del gremi) s'inclouen Saxton Pope, Art Young, Cassius Estyles i diversos fabricants reconeguts d'arcs i fletxes.\nMentre Compton estava content i satisfet de quedar-se a casa, donant conferències sobre el tir amb arc i promoure l'esport, els seus companys Pope i Young es van aventurar de cacera a Wyoming per capturar als óssos bruns i per l'Àfrica per abatre lleons i altres animals. Young també va anar a Alaska i va caçar l'ós bru, cabres salvatges, cabra de muntanya, i ants amb l'arc i més tard va abatre l'ós polar i la morsa a Groenlàndia.\nSaxton Pope, en els seus escrits sobre els tirs a les aus en vol i cérvols corrent fins a 75 iardes, defineix a Compton com "un mestre en la mesura de la distància i la velocitat de dirigir la fletxa" i també com la "millor oportunitat dels tres", com el millor caçador, i com abatre la majoria dels cérvols que va caure davant dels seus peus..\nEn 1926, als 51 anys, Saxton Pope va morir de pneumònia i en el 1935, als 52 anys, Art Young va morir d'una ruptura de l'apèndix. El 16 de maig de 1938, el primer i de major edat del trio de tir amb arc, Compton, morí d'un atac de cor als 74 anys. Era l'últim supervivent dels tres homes aventurers de l'arc, de que es parla en el llibre del Dr. Pope com a "Chief", Doc i Art.\nA més de Pope i Young, com a estudiants i aprenents de Compton s'inclou una llista interminable d'altres arquers alhora vells coneguts. Després de la mort de Compton, Ray Hodgson va escriure, "Compton va infondre en el seu tir amb arc convertint-lo en un amor per la caça. Compton mai va entrar en la publicitat. En silenci va ajudar els altres. Era un gran instructor i conferenciant apassionant. Estàvem tots els seus alumnes i tots nosaltres, antics principiants, parlem de Compton com a responsable de tot".\nTambé, en 1940,Cassius Styles va escriure sobre els tres amics caçadors amb arc. "L'amistat, real i molt profunda, ha estat sempre l'ànima del tir amb arc en els seus capítols heroics ... era l'amistat del trio abundant, Will Compton, Saxton Pope i Arthur Young, que van fer de la seva punta de caça una arma de caça major reconeguda. Mai vaig sentir a un dels tres companys parlar de qualsevol dels altres, sense estar il·luminat per radiant felicitat ... Will Compton era de fet un pioner, de pedra foguera resistent com mai en vaig veure un, De fet, aquest arquer imponent encantava a tothom. "\nEl 1947, l'organització d'arquers més important de caça i camp de mitjans del segle XX, la National Field Archery Association (NFAA), va crear el seu premi més alt, la Compton Medal of Honor, en memòria de les contribucions de tota una vida de William John "Chief" Compton fetes cap aquest esport.\nAl maig de 1999, a Omaha, Nebraska, durant el cap de setmana del Pope and Young Club Banquet, arquers tradicionals de tot Amèrica es van reunir informalment. El motiu, recaptar afiliacions per establir les bases per a una nova organització nacional per als tradicionalistes. Aquesta organització va esdevenir la Compton Traditional Bowhunters, anomenada així en memòria del Bowman pioner de Nebraska que va ser l'arrel i la font per al camp de tir amb arc i la caça als Estats Units.\nJa en l'any 2010, quan feia 140 anys després de la seva arribada a Nebraska i els seus humils començaments en el tir amb arc, Will Compton, el Sant Patró de tots els arquers de Nebraska, va ser honrat com el primer nou membre en el tir amb arc i caça amb arc del Saló de la Fama de Nebraska.