Una segona oportunitat per a aliments i persones\nLa crisi econòmica ha fet més evident i aguda la problemàtica del malbaratament d’aliments, una realitat global que té implicacions socials, ètiques, econòmiques i mediambientals. Les xifres que ha posat damunt la taula la FAO –l’Organització de les Nacions Unides per a l’Alimentació i l’Agricultura– són ja conegudes, però això no les fa menys impactants. Un terç dels aliments produïts per al consum humà acaba a les escombraries en tot el món –1.300 tones cada any–, mentre 800 milions de persones pateixen fam.\nEl Punt Avui, 4 juny 18\nLes pèrdues es produeixen en totes les baules de la cadena alimentària, des de la producció primària fins al consum. Parlem de les fruites que, ja d’entrada, es descarten perquè no tenen la forma o el color adequats, però també dels productes que no s’han venut i caduquen o del menjar que llencem a les escombraries de casa perquè s’ha fet malbé o l’hem deixat al plat. A Catalunya va creixent la conscienciació sobre aquesta problemàtica i, al marge de les iniciatives sorgides des de les administracions, col·lectius i entitats treballen per combatre el malbaratament alimentari.\nEn aquest context cal emmarcar la iniciativa debonprofit!, impulsada per les entitats sense ànim de lucre Nutrició sense Fronteres, Rezero, Fundació Banc de Recursos, Càritas i Formació i Treball. Totes cinc treballen conjuntament per obrir una botiga d’aliments aprofitats que crearà llocs de treball per a persones en risc d’exclusió social. Les entitats –cadascuna des del seu àmbit– hi han abocat la seva experiència en la matèria amb un objectiu compartit: reduir aquest desaprofitament i avançar cap a un model d’ajuda alimentària no assistencialista, en el sentit de desvincular les accions contra el malbaratament de l’atenció a la pobresa. Es tracta, en definitiva, de donar una segona oportunitat als aliments i també a les persones.\nEl projecte es va presentar el 9 de maig en el marc d’una jornada sobre l’alimentació a les ciutats i la cobertura de les necessitats bàsiques, organitzada per les mateixes entitats. Allà es van donar a conèixer algunes experiències innovadores pel que fa a l’aprofitament d’aliments a Europa. La iniciativa de Barcelona tot just comença a caminar i els impulsors estan treballant en l’estudi de viabilitat. “S’hi podran comprar aliments que, d’altra manera, haurien estat malbaratats; la idea és que els preus siguin molt reduïts i que l’oferta de productes sigui saludable”, explica la directora de projectes de Rezero, Marta Beltran. Serà, a més, una botiga oberta a tothom. Això vol dir que, a banda de cobrir les necessitats de persones que tinguin pocs recursos –promovent la seva autonomia–, hi podrà anar a comprar qui vulgui. “Volem evitar l’estigmatització; hi pot haver diferents motius per escollir aquesta botiga: pot ser pel fet de tenir-la a prop, per una qüestió de sensibilitat ambiental, per l’estalvi econòmic que pot suposar o perquè es valora la creació de llocs de treball per a persones en situació de vulnerabilitat”, afirma Beltran.\nLes entitats promotores veuen en el projecte debonprofit! una solució que genera oportunitats ambientals, socials i econòmiques. “No es tracta de fer negoci, sinó de crear llocs de treball alhora que s’evita llençar menjar a les escombraries”, diu la directora de projectes de Rezero. Recorden, però, que la prioritat és aplicar mesures per no generar excedents. “Evidentment, fem una crida a actuar des de tots els nivells de la cadena alimentària per reduir el malbaratament. És cert, però, que hi ha minves que són inevitables i, per tant, cal canalitzar aquests recursos perquè no acabin desaprofitats”, manté Beltran. En la mateixa línia s’expressa Mariona Ortiz, de la Fundació Banc de Recursos. “El que es qüestiona, en definitiva, és el nostre model de producció i consum, que no és racional; projectes com aquest permeten posar la problemàtica damunt la taula i contribueixen a conscienciar els consumidors”, diu.\nLa iniciativa debonprofit! obliga també a posar el focus en la normativa actual. “El projecte s’adequarà al marc legal existent, però seria convenient tenir-ne un que no contribueixi al malbaratament i que permeti aprofitar aliments segurs”, manté Beltran. Entra en joc aquí la data de consum preferent, ja que els productes que l’han sobrepassat acaben a les escombraries. Aquesta data, a diferència de la de caducitat, indica el moment fins al qual l’aliment manté intactes les propietats organolèptiques, com ara el gust, l’olor, la textura i el color. A partir de llavors pot perdre propietats, però continua sent segur i apte per al consum. “Hi ha països europeus amb normatives de seguretat alimentària molt restrictives que permeten vendre aliments un cop vençuda la data de consum preferent; no veiem per què aquí no es podria fer”, afirma Beltran. El febrer passat, precisament, el PSC va tornar a registrar al Parlament la proposició de llei per a la reducció del malbaratament alimentari, que fa passes endavant en aquest sentit. Ja es va presentar durant l’anterior legislatura, però va decaure amb la seva finalització. Ara, un cop hi hagi govern, es tornarà a tramitar.\nLes entitats que promouen la botiga d’aliments aprofitats ja fa temps que treballen per combatre el malbaratament i han posat en marxa diverses iniciatives. Rezero i la Fundació Banc de Recursos coordinen el projecte Pont Alimentari , adreçat a empreses de restauració o de distribució d’aliments al detall –supermercats sobretot– que volen reduir-ne el desaprofitament i donar els excedents a entitats socials. Juntament amb Nutrició sense Fronteres han impulsat també Remenja’mmm , una campanya que se centra en el sector de la restauració i vol normalitzar el fet que els comensals s’enduguin el menjar que han deixat al plat. Les tres entitats van impulsar, a més, la primera nevera solidària que es va posar en marxa a Catalunya. Ara ja n’hi ha cinc –la de la foto és la darrera que s’ha instal·lat , a Barcelona– i són obertes a tothom. Si a algú li sobra menjar pot deixar-lo a la nevera i qualsevol persona pot agafar-lo. Nutrició sense Fronteres, d’altra banda, té el projecte Barcelona comparteix el menjar . L’ONG ha implementat un procés per aprofitar el menjar cuinat que sobra principalment als grans hotels, que es congela i es posa a disposició d’entitats socials mitjançant un transport refrigerat que manté la cadena del fred.\nPel que fa al projecte debonprofit!, les entitats impulsores s’han fixat en altres experiències similars que ja estan funcionant a Europa. En certa manera, doncs, no parteixen de zero. A Dinamarca, l’organització DanChurchAid va posar en marxa el 2016 la iniciativa We Food , que ara té dues botigues. Aquí venen aliments amb la data de consum preferent vençuda o productes que tenen alguna imperfecció en l’embalatge, amb una reducció en el preu que oscil·la entre el 30 i el 50%. En aquest cas, les botigues estan gestionades principalment per voluntaris i hi pot comprar tothom. Un altre projecte és Le+O, impulsat per Càritas Viena el 2009. Tenen setze punts de distribució d’aliments aprofitats, destinats a cobrir necessitats alimentàries. En aquests espais, que obren un cop a la setmana i es troben en parròquies, es treballa l’autonomia de les persones vulnerables –respectant la seva capacitat de decidir què volen menjar– i dos treballadors socials els ofereixen orientació mentre es fa el repartiment.


Com queda ETA després de Salias de Bearn? - Indymedia Barcelona\nCom queda ETA després de Salias de Bearn?\nper Blai\t 17 oct 2004\nEl concepte de «pista d'aterratge» per als etarres sembla esvair-se de totes les agendes\nTONI STRUBELL . Bilbao\nL'operació policial de Salias (Bearn, al sud-oest de l'Estat francès), comparable en molts aspectes -s'ha dit- amb la que es va realitzar a Bidart l'any 1992 i que va suposar la desarticulació del col·lectiu Artapalo, ha aixecat molts interrogants sobre el seu abast i sobre el moment escollit per les policies francesa i espanyola per dur-la a terme. Podria ser la fi d'ETA? Cal mirar més enllà de les versions interessades -d'un signe i l'altre- per veure com queda el tauler després de la jugada. El que sembla més lluny que mai és la possibilitat d'una negociació que permeti una «sortida digna» per a ETA, la famosa «pista d'aterratge» que havia de permetre modular el final dels més de quaranta anys de lluita armada de l'organització.\nUn mínim de prudència i la necessitat d'anàlisis ponderades que vagin més enllà de les versions policials i polititzades dels esdeveniments són ingredients bàsics per fer-se una idea de la situació en què queda ETA després de l'operació de Salias. Lògicament, als mitjans de comunicació bascos, les darreres setmana ha estat dominada per les opinions -més que no per les dades- sobre el possible futur d'ETA. Juan Maria Ollora, militant del PNB que va tenir molt a veure amb l'acord de Lizarra, opinava fa uns dies a Radio Euskadi que una hipotètica substitució de la cúpula d'ETA, si és que es produïa -com tem- podria costar molt més que no les dels anys 80 i 90. Ollora apuntava a l'aparent paradoxa que per a un grup armat «prendre la decisió de desaparèixer només es pot fer amb una direcció forta i compacta». Expert en el procés de pau irlandès, va recordar que l'IRA només havia pogut fer-hi passos quan la seva cohesió interna era forta i la possibilitat d'una escissió, mínima. Ollora acabava avisant: «En situacions com aquesta, hi ha el perill que accedeixi al comandament gent jove que creu que la història d'ETA comença amb ells.» En canvi, sobre el paper exacte de Mikel Antza a ETA -si pacificador o bel·ligerant- les contradiccions entre els «experts» són més que notables.\nEl navarrès Jose Luis Uriz, alcalde socialista de Villava, expressava una inquietud semblant a la d'Ollora al diari Deia. «Ara no sabem qui mana a ETA», hi escrivia. A continuació expressava el seu temor que l'èxit policial porti ara a una estratègia que descarti del tot la via de la negociació i les sortides polítiques. Per altra banda, Uriz opinava que la situació produïda amb les detencions d'Antza i Aboto podria portar ETA a dur a terme una acció dura «per pal·liar la sensació de debilitat» que dóna. En aquest sentit l'opinió de molts comentaristes és que una organització amb quasi cinquanta anys d'història a l'esquena difícilment es decidirà pel camí de l'autodissolu\nció per culpa d'una operació policial dura, per molt debilitada que es vegi. El que és segur és que el concepte de «pista d'aterratge» -que alguns polítics ben intencionats empraven en relació a una possible «sortida digna» oferta a ETA- està avui condemnat a passar una bona quarantena.\nUn històric d'ETA\nPer a un històric d'ETA, ara del tot apartat de l'organització i que vol mantenir l'anonimat, també resulta difícil conèixer la situació exacta de l'organització armada després del cop de Salias. Opina que només ETA i la policia coneixen de debò la situació del moment ja que en moments com aquest «tot són interrogants». Respecte a la capacitat d'ETA de refer-se del cop, veu canvis significatius respecte al passat: «Abans un cop així se superava a mitjà termini perquè hi havia un capital de reserva: gent, voluntat política, confiança en el procés. Avui tot això ha quedat molt minvat.» I rebla el clau amb un condescendent «estan molt tocats». L'exactivista atribueix la deterioració al que anomena una «falta de maduresa i perspectiva real» dels etarres d'avui. Segons la seva anàlisi, hi hauria tres factors nous que diferencien radicalment la situació política d'avui respecte a la dels anys 80: «En primer lloc hi ha el pla del lehendakari Juan José Ibarretxe que, ens agradi o no, ha pres el protagonisme polític de mans de l'esquerra independentista.» Un altre factor que apunta és la irrupció del terrorisme integrista islàmic a l'Estat, factor que, segons diu, «introdueix tota una nova dimensió» al panorama de la violència política, ja que «desdibuixa el pes i l'impacte de les accions d'ETA». Un tercer factor seria -és clar- la il·legalitat de Batasuna.\nRespecte a aquest darrer factor -com abans Uriz i Ollora- l'exmilitant d'ETA hi veu una nova font de perills. «Tot i que sembli paradoxal -apunta amb preocupació- l'organització es podria veure reforçada pel fet que la militància independentista té menys sortides organitzatives. Posats a ser il·legals, alguns diran 'tant per tant, em faig d'ETA'. No els deixen altra sortida.» Opina que darrerament aquesta política ha portat molts joves a arxivar la kale borroka, per passar-se directament a ETA. Insinua que la disminució de la kale borroka en podria ser una conseqüència.\nPensa que la supervivència d'ETA avui depèn exclusivament de la seva capacitat per fer un gir profund, «prenent consciència de la realitat». Però és molt escèptic davant aquesta possibilitat: «No crec que les circumstàncies hi acompanyin gens.» L'històric d'ETA va acabar recordant una frase que va sentir a Antton Etxebeste: «Ja fa quinze anys avisava del perill d'encallar-se en la guerra militar i acabar perdent la batalla política.» Lamenta que no es fes prou cas d'aquell avís.\nDesprés de la ponderació sobre l'abast en si de l'operació del 3 d'octubre, una de les preguntes clau sembla per què s'ha realitzat l'operació precisament ara. El que sembla poder-se descartar a hores d'ara és la pintoresca versió policial francesa de primera hora que parlava d'una operació «casual». Tot i que no se'ns han aclarit els mètodes reals que s'han emprat per permetre l'operació, les versions ministerials francesa i espanyola parlen de mètodes molt «sofisticats» i d'una operació «llarga en el temps», detalls que resulten versemblants. L'excusa aportada per no abundar en la naturalesa exacta dels sistemes utilitzats és la necessitat de mantenir-hi certa «discreció». En tot cas, però, sembla poc probable que si realment eren tan sofisticats els mètodes, s'ignorés -com s'ha dit- si Mikel Albisu Antza i Soledad Iparragirre Anboto eren dins la casa en el moment de l'operació. Descartada, doncs, una operació provocada per un descobriment «casual», les especulacions s'han centrat en el perquè del moment escollit per realitzar-la. Si és veritat que les policies francesa i espanyola feia «mesos» que portaven un seguiment de Mikel Albisu i Soledad Iparragirre, sembla probable que els polítics n'hagin marcat el moment de l'execució.\nRe: Com queda ETA després de Salias de Bearn?\nper Periferia [R.D.P.]\t 17 oct 2004\n"El concepte de «pista d'aterratge» per als etarres sembla esvair-se de totes les agendes"\nEl PPsoE vol obstaculitzar com sigui la votació del Plan Ibarretxe, si cal burxant a una ETA que s'estava plantejant molt seriosament fer una treva indefinida.\nEl nacionalisme espanyol vol evitar com sigui una votació on es vegi clarament que la majoria social basca desitja superar el marc estatutari espanyol per Euskadi. Tenen por de la democracia.\nnomes deuen qdar els pikoletos infiltrats


El dia 21, “gran corte de manga” | Junts per Castellar\nEl dia 21, “gran corte de manga”\ndes. 12, 2018 | General\nSi no hi ha sorpreses d’última hora, tot apunta que el proper divendres 21 els “grans jefes” de Madrid visitaran la reserva, o sia el govern espanyol vindrà a Catalunya a celebrar-hi el consell de ministres, o a recordar-nos qui talla el bacallà aquí, segons com es miri. No obstant, sembla ser que els indígenes de la reserva, els catalans, els respondrem amb un “gran corte de manga”, o gran botifarra, com se’n diu genuïnament en la llengua de la reserva.\nLa veritat és que, per molt extravagant que sembli el paràgraf anterior, si hom analitza els intents continus de l’Estat espanyol per sotmetre i oprimir Catalunya, aquesta actitud no s’allunya massa del tracte que reberen les comunitats indígenes en l’Amèrica colonial. De fet, tampoc ens hauria de sorprendre, sabent que hi ha un ministre del gobierno que considera que el genocidi indígena es va limitar a quatre indis. I el més greu de tot és que són els mateixos que governen al nostre poble.\nNo obstant, l’exercici de cinisme i d’ignorància -combinats amb mala baba- és tal que aquests mateixos són els que s’enduen les mans al cap quan es parla de via eslovena, ignorant que els eslovens no van iniciar cap guerra. Més aviat van venir a matar-los. La pregunta és: l’Estat espanyol seria capaç de tirar per la via sèrbia per preservar la sacrosanta unitat d’Espanya?\nDesprés d’unes quantes experiències s’ha demostrat que la violència ve de la mateixa banda, i no és la independentista precisament, a no ser que tallar una carretera o aixecar la barrera d’un peatge sigui violència. Certament, des de la seva perspectiva no seria d’estranyar, tenint en compte que hi ha presos polítics acusats d’una rebel·lió sense rastre de violència, membres de CDR que han estat acusats de terrorisme i que el material més perillós que se’ls ha confiscat ha estat una careta de l’estimat Jordi Cuixart… En fi, podríem allargar-nos molt més en la cadena de despropòsits de tota mena que l’Estat espanyol ha dut a terme per justificar la seva actuació repressiva.\nEl que està clar és que no ens podem quedar de braços plegats davant d’un atac com el que estem patint, amb presos polítics en vaga de fam des de fa més de setmana i mitja. Ara bé, fem-ho bé, a la nostra manera, la via catalana. Nosaltres no som violents, són ells els violents. Per tant, el 21 i els dies que calguin, hem de ser-hi, tossudament alçats, a cara destapada i pacíficament, però amb determinació.


Gàlia Dvorak cau a la primera ronda dels Jocs Olímpics | Mataró Ràdio\nDll, 08/08/2016 - 14:54\nGàlia Dvorak no va poder superar el seu primer partit als Jocs de Río i va caure eliminada de la competició després de perdre per 4 a 2 contra la brasilera Gui Lin. Amb el públic en contra, Dvorak ha tornat a no poder passar de la ronda – igual que a Pequin 2008 i Londres 2012. Després del partit, la palista del CN Mataró va reconèixer que va ser la manca de concentració el que va portar-la a perdre el primer joc per 11 a 1. També va afirmar que tot i estar físicament preparada, el fet d’haver-se classificat a última hora va perjudicar-la a nivell psicològic.\nDesprés de perdre el primer joc, la mataronina va poder refer-se i es va emportar el segon joc per 11 punts a 5, empatant d’aquesta manera el partit. Els dos següents jocs també se’ls repartirien: el tercer el guanyava la brasilera Guin Lin per 6 a 11 i el quart era per la mataronina per 11 a 3.\nNo va ser fins el cinquè i sisè jocs que el partit es trancaria a favor de la palista local. El cinquè joc finalitzava amb un ajustat 9 a 11 en favor de Lin, que disposava del primer joc de partit. Amb un 6 a 11 en l’últim joc, Gui Lin tancava el partit i deixava fora Gàlia Dvorak.\nD’aquesta manera s’acaba la tercera participació de Gàlia Dvorak en uns Jocs Olímpics –els primers en què competia de forma individual- que va aconseguir el dia 30 de juliol després que la francesa Carole Grundish es retirés per lesió.


Una nova promoció acaba el batxillerat dual! – Salesians Sant Vicenç dels Horts\nEstudiants que han obtingut el batxillerat dual\nLa promoció de la Lidia Castillo, la Claudia Delgado, l’Andreu Folqué, l’Anna Jones i la Carla Ollé és la 2a que acaba els seus estudis de batxillerat en modalitat dual gràcies al conveni entre Salesians Sant Vicenç dels Horts i la institució escolar nord-americana Academica Corporation.\nDes de 3r d’ESO, aquests nois i noies van iniciar els seus estudis de batxillerat dual. Això vol dir que durant 4 cursos, al principi cada divendres, però després de forma telemàtica, han anat avançant en les lliçons i les proves que els han permès obtenir alhora el batxillerat espanyol i el Highschool americà.\nUn esforç extra que els ha demanat constància, perseverança i esforç, però que han tingut sempre l’acompanyament de la figura d’un/a tutor/a que els ha anat acompanyant i orientant en tot el procés.\nAra, aquests estudiants tenen més portes obertes de cara al futur, ja que opten a estudis superiors tant a Europa com a Estats Units d’Amèrica.\nAquesta notícia ha estat publicada a BLOG-General amb les etiquetes Batxillerat dual, plurilingüe.\n← El projecte “Tecnologies Creatives a l’Aula” a la XIII Jornada de Programació i Robòtica Educatives\nBerta Rebanales entre les deu millors traductores del francès al català en el XXIè Concurs de Traducció de la UPF →


Fins a 450 milions de treballadors de l'economia submergida malviuen sense sou degut al confinament\nUn treballador immigrant dorm a la fàbrica tèxtil on treballava a Bombai. Francis Mascarenhas / Reuters\nBarcelona"A les colònies de barraques és impossible que el confinament s'apliqui bé: és un fals confinament. Per aturar la propagació del virus calia evitar grans concentracions de gent en males condicions higièniques, però això és exactament el que el confinament està aconseguint" a l'Índia, denuncia per telèfon des de Delhi Usman Jawed, un dels voluntaris de l'ONG local Workers’ Dhaba. Aquesta entitat reparteix aquests dies fins a 800 dinars cuinats diaris a tres colònies de treballadors pobres als suburbis de Delhi.\nEn el segon país més poblat del món, la principal mesura global per combatre la pandèmia del covid-19 –el confinament– s'ha revelat com una norma clarament elitista. Els treballadors d'empreses reglades, que formen part de les classes alta i mitjana del país, porten setmanes fent teletreball des de casa, i poden encarregar que se'ls porti menjar a casa –en els últims dies la policia ja no apallissa els repartidors com al principi del tancament, ens diuen des de Delhi–, però per a un gruix immens de la població, situada als graons més baixos de l'escalafó social, el confinament de 21 dies decretat pel govern és una altra història. Una quimera impossible i alhora un malson que durarà almenys dues setmanes més.\nNomés a Delhi, el govern regional ha habilitat ja 224 albergs i 325 escoles públiques per acollir temporalment sensesostre i els treballadors que s'han quedat sense feina pel tancament econòmic, molts d'ells immigrants que no han pogut marxar als seus pobles.\nL'Índia fa complir el confinament a cops de porra\nSegons càlculs de la policia local publicats per The Print, només en vuit d'aquests centres situats en un barri concret s'hi amunteguen ja de 5.000 a 10.000 persones, quan cadascun d'ells té capacitat per a 225. D'aquestes, només s'havia pogut distribuir aliments a entre 4.000 i 7.000.\nSi bé el coronavirus sembla que no ha arribat encara a aquests possibles focus de propagació -només s'ha detectat de moment un brot a un d'aquests suburbis, el de Bhiwandi a Bombai-, probablement serà la fam el que s'acarnissarà amb ells.\nWe are also enhancing capacity to make sure no one goes hungry during the lockdown\nUntil yday we were feeding 20k people in 224 shelters\nFrom today we will feed 2 L people through an addl network of 325 Delhi govt schools\nTomorrow onwards we will be able to feed 4 lakh people.\n— Arvind Kejriwal (@ArvindKejriwal) 27 de marzo de 2020\nEl govern indi calcula que al país hi ha més de 450 milions de treballadors en l'economia submergida.Tots ells (o la immensa majoria) s'haurien quedat ara sense feina per l'aturada econòmica i en molts casos, a més, sense cap seguretat de reprendre-la després. "Molts treballadors que estaven construint el metro de Bangalore, com que ho feien a través d'empreses subcontractades [en negre], s'han quedat ara al carrer i la persona que els va contractar ha desaparegut: han desconnectat el mòbil directament", explica a aquest diari Angarika Guha, membre del col·lectiu Maraa, que treballa des de fa 10 anys ajudant els treballadors immigrants del país.\nL'activista explica que molts ni tan sols han rebut l'últim salari i ara no poden localitzar els seus caps. També Human Rights Watch denuncia que moltes empreses occidentals de roba han deixat al carrer d'un dia per l'altre els seus treballadors en fàbriques tèxtils de l'Índia i altres països asiàtics "i han cancel·lat les ordres de producció sense assumir cap responsabilitat financera, fins i tot quan els treballadors havien acabat ja els productes".\n"Hem volgut aplicar una estratègia agressiva contra el virus", diu el govern indi\nEls mitjans del país ja parlen de "crisi humanitària" i l'Organització Mundial de la Salut (OMS) se'n fa ressò intentant posar en valor les promeses del govern de Narendra Modi, que ha aprovat ajuts per als treballadors pobres per 22.000 milions d'euros, racions de menjar gratis per a 800 milions de persones i gas gratis per cuinar a 80 milions de cases. Uns ajuts, però, que les organitzacions sobre el terreny no saben com arribaran, sobretot quan molts dels treballadors afectats no estan registrats oficialment com a tals.\nPer acabar-ho de complicar, si aquests treballadors surten al carrer a buscar-se la vida o demanar ajuda la policia els apallissa, el mètode que han adoptat les forces de l'ordre per fer complir el confinament a l'Índia. "Hi ha clarament un biax classista en la repressió policial, als que van en cotxe no els peguen, però depèn de l'aspecte que tinguin [si semblen pobres o immigrants, vaja], sí", explica Jawed.\nEls primers dies del confinament, la setmana passada, es van repetir les imatges de treballadors immigrants tractant de sortir de les ciutats massivament per tornar als seus pobles. Altres van intentar pujar a alguns autobusos que el govern va posar, després de dos dies, per alleugerir la situació. Però va ser pitjor el remei que la malaltia. En saber que hi havia busos, molts més immigrants es van presentar a les estacions i les multituds amuntegades (impossibles d'encabir als pocs vehicles disponibles) mostraven un retrat desolador que feia saltar pels aires qualsevol distància social.\nAra, els carrers tant de Delhi com de Bangalore, i d'altres ciutats del país, tornen a estar buits. Molts treballadors immigrants finalment han arribat a casa (alguns van caminar fins a tres dies seguits per aconseguir-ho), però molts d'altres han decidit quedar-se a les ciutats. Però el seu confinament, amuntegats tant en instal·lacions públiques, siguin escoles o mercats municipals, com en barriades de barraques als afores de les urbs, en lloc d'una mesura de prevenció pot ser més una bomba de rellotgeria per a l'expansió del coronavirus a l'Índia.\n"Dormen fins a 10 o 15 homes en una mateixa habitació, compartint el mateix lavabo entre desenes i bevent del mateix tanc d'aigua, un brot en alguna d'aquestes colònies de treballadors seria un complet desastre", alerta Guha. El mateix retrat desolador que fa Jawed dels barris de barraques al nord de Delhi, i que porta a creuar els dits en veure que l'Índia té encara només 2.800 casos i 73 morts registrades, per una població de 1.300 milions.\n"Més enllà del nom, no sabem què és el coronavirus", deia des d'un dels albergs públics una dona de 60 anys, Saholi, que parlava per al diari local The Print mentre portava un nadó en braços: "Jo l'únic que sé és que aquest nen no ha menjat. Li hem donat de mamar, però si les mares no mengen res, com poden alimentar els seus fills?"


La Colònia Bausili o un dels últims vestigis populars del barri de la Marina - Línia Nou Barris\nLa Barcelona desconeguda|2020-09-07T14:45:01+02:007 setembre 2020|Sants-Montjuïc|Línia Nou Barris\nParal·lel al passeig de la Zona Franca i amagat darrere d’una benzinera hi ha un petit passatge de vianants amb molta història. Es tracta de la Colònia Bausili, que va ser una antiga barriada d’un únic carrer de només 22 habitatges que encara guarden el caràcter històric i industrial. Passejar per aquest indret és retrocedir noranta anys en el temps en un dels pocs vestigis populars que queden al barri de la Marina.\nAquest grup d’habitatges es va construir al lloc del vell prat d’indianes anomenat el Prat Nou, que al principi del segle XX va esdevenir la fàbrica de teixits Brugarolas. Amb la mort del seu propietari, la fàbrica va passar als germans Teresa i Marià Bausili Sanromá. Aquest canvi de mans va constituir la fi de l’activitat del Prat Nou.\nSobre una part del solar de l’antiga fàbrica, pels volts de 1928 es va aixecar un grup d’habitatges de 60 metres quadrats fets a dos nivells. L’accés a la planta superior es fa per un corredor en voladís i una escala que es projecta pel davant de la primera planta, solució que dona una forma molt singular i característica a tot el conjunt.


E.13.02 / ART / E.13. Art urbà\nIntervenció mural al pati de l'escola\nEn aquesta activitat els estudiants treballaran cooperativament en la realització d'un mural, en una experiència que els permetrà deixar la seva empremta en el centre i alhora contribuir a consolidar la identitat de l'escola.\nA més de treballar continguts del currículum, ens endinsarem en el procés que suposa traslladar la creativitat al mur. Aquesta acció ens permet fer pedagogia apropant l'art urbà als més joves i al mateix temps crear consciència des de l'escola sobre quin és el paper d'aquesta tendència artística en l'entorn de la nostra ciutat.\nEs realitzaran 3 sessions amb un total de 10 hores.\nEl material està inclòs amb l'activitat.\nActivitat dirigida a educació primària.\nL'horari és a convenir amb el centre.\nLloc de realització: El centre educatiu.\nActivitat dirigida i gratuïta.\nPer a més informació podeu contactar amb Gracia de Juan Lliteras al telèfon 697 785 413 o al correu electrònic graciadejuan@gmail.com\nO podeu contactar amb la Regidoria d'Educació i demanar per Apol.lònia Mora al telèfon 971 449 406 o al correu electrònic amora@palma.es


Inauguració nova Seu Fundació BarcelonActua\nEl passat dijous 26 de novembre vàrem inaugurar la nova seu de la Fundació BarcelonActua.\nMés de 100 BACs ens vàrem aplegar al carrer Santa Creu, 3, a tocar de la Plaça de la Virreina de Gràcia, per viure un vespre ple de caliu i germanor.\nLa Laia Serrano, Directora de la Fundació, en un discurs molt emotiu i proper, va voler agrair la implicació de tots aquells que, d’una manera o altra, han fet que possible que BarcelonActua hagi arribat fins aquí: Voluntaris i coordinadors, que s’impliquen i fan possible les diferents activitats d’acció social de BarcelonActua en els diferents barris de la ciutat. BACempreses i socis, que amb les seves aportacions econòmiques i regulars, fan possible la sostenibilitat de la tasca social de la Fundació. Empreses que col·laboren en espècies, fent possible el bon desenvolupament de les activitats. Entitats socials amb les que anem de la mà desenvolupant activitats de forma conjunta o que col·laborem de forma més puntual. Els membres del patronat de la Fundació i l’Equip BAC.\n“Sense tots vosaltres, avui no seríem aquí, no en tingueu cap dubte”. Va acabar dient la Laia, tot just abans d’alçar les copes i brindar amb cava gentilesa de les Caves Juve Camps.\nA més, al llarg del vespre vàrem poder posar a prova els nostres coneixements BAC, jugant al BACòmetre! D’entre els participants, es varen sortejar 5 samarretes BAC, dissenyades per la Carme Loza, i 5 ampolles de vi Jean Leon, gentilesa del Grup Torres!\nA més, els assistents vàrem anar escrivint a la “Llibreta dels somnis” en quina Barcelona somiem, alhora que ens anàvem fent fotos en un divertit i suggerent Photocall BAC.\nUn gran vespre, amb grans persones, unides per una gran causa: BarcelonActua.\nGràcies per ser-hi família!


Cerca totes les ofertes d'hotels a Nove Entrada:\n1 ComentarisLe Nove Hotel...Habitacions per nit per només116 EUR Més zones a Nove (Vicenza)\nNove és el lloc perfecte per explorar les fascinants atraccions i llocs culutrals de Nove (Vicenza). Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Una destinació d'innegable popularitat , Nove ofereix una escapada memorable amb els seus famosos llocs i bon menjar. Estalvii temps i diners fent la reserva amb Agoda.com, que us promet les millors opcions d'hotels a Nove i molts més àrees a Nove (Vicenza). Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Vegi les ofertes d'hotels més ben qualificades a Nove insertant les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Nove, Nove (Vicenza)\nAquest hotel està situat a poca distància amb cotxe de Bassano del Grappa i disposa d'un restaurant...\nTots els hotels de Nove (Vicenza)\nHotels a Nove: Le Nove Hotel


Vacances - WikiLingua.net\nLes vacances (o vacación), és un terme usat per a denominar els dies dintre d'un any en què persones que treballen o estudien prenen un descans total o el receso de la seva activitat en un període de temps, exceptuant feriados denominat per festes nacionals, tals com nadal o dies representatius d'una nació com la celebració de la seva independència. Existeix principalment per a prevenir estrès o altres patologies, a més de segons el criteri de l'estat o govern local, per a incrementar la productivitat en la resta de l'any. Existeixen generalment dos tipus de vacances, les vacances d'un treballador o estudiant que li corresponen legalment, com les vacances que s'autogestiona una persona per un temps més perllongat de temps, anomenat any sabático.\nEls països independentment defineixen en el seu calendari un període el qual per a la majoria de la població es considera com vacances, aquests generalment són els mesos de juliol-agost per als països de l'hemisferi nord, com gener-febrer per als països de l'hemisferi sud. A pesar que els treballadors segons el país ocupen entre 7 a 45 dies, els estudiants tenen vacances un període més perllongat de temps, en moltes ocasions, ambdós mesos i fins i tot tres (la meitat dels mesos confrontants o el mes sencer posterior o següent).\nEn certs països, com no, l'empleador d'un treballador pot definir els dies de vacances dels seus empleats, com també la possibilitat de l'acumulació de dies si un any no es prenen o es prenen parcialment. Pel general, mentre l'empleat es troba de vacances, els dies que s'absent del seu treball són remunerats, aquesta remuneració pot ser la seva paga habitual com parcial.\n3 Vacances legals en el món\nPer costum, qui prenen vacances ocupen tal temps per a realitzar activitats recreatives, generalment allunyats de les ciutats on viuen. No obstant això qui no poden sortir de la seva ciutat per problemes de dependència tal sigui com problemes d'índole familiar (cura de majors o nens), la realització de tràmits o per no tenir els recursos econòmics necessaris, igualment es recreen en les seves ciutats, en les quals, i si són grans ciutats, els governs locals preparen activitats perquè aquests puguin recrear-se.\nPer a qui surten de les seves ciutats pel general ho fan a Destins Turístics atractius, tant dintre com fora dels seus països (segons la seva situació econòmica), com balnearis o platges, atraccions turístiques, centres d'esquí , hotels, creuers, resorts i turisme aventura entre uns altres.\nPer a qui no s'allunyen de les seves ciutats de treball o residència, el govern pot com no generar instàncies addicionals de les quals ja hi ha perquè els seus habitants puguin ocupar de manera recreativa tals dies, aquests per exemple són l'ús de piscines, parcs, parc d'atraccions, entre uns altres.\nLes vacances són un mig excel·lent per a superar l'ansietat i deixar enrere tensions estresantes. Per a això, el destí que es triï, per al període, ha de ser adient. Avui estem en els inicis del segle XXI. Fa un segle els metges escollien curosament les vacances per als seus pacients, tal vegada com en general es fa amb els medicaments.\nSón moltes les persones que argumenten que consideren indispensable la solitud, i el tranquil aïllament que poden brindar-los les vacances, arrencant-les de la barahúnda de les ciutats. Sense molta cura s'embarquen en grups de ritme agitat per al seu descans i quan acaben amb el seu agitat viatge retornen més tibants i cansats que quan van partir.\nVacances, és sabut, s'origina en el terme llatí vacatio. Aquest vocablo significa a un temps vaciamiento i suspensió de les activitats normals. Per aquest motiu, est retiro hauria de ser un serè adentramiento en la profunditat del nostre ésser, lluny del tráfago que com remolí ens envolta tot l'any, desgastant-nos somática i físicament.\nÉs indispensable prendre una vacación de les nostres rutines, preocupacions i responsabilitats quotidianes. Per a ells no és menester que el període sigui llarg: el repòs es pot aconseguir caminant un parell de dies en lloc tranquil, en un parc serè, al costat d'un riu o un mar, en la campiña propera...\nMolts pensen que les vacances, conceptualmente, estan identificades amb un llarg viatge. Tal vegada no encerten a trobar el camí per a practicar-la en casa en el curs de la vida de tots els dies. Pascal es va referir a això quan va dir que la infelicidad de l'home se cimenta en què no ha pogut aprendre a gaudir de la pau de la seva habitació.\nTal vegada la millor forma de gaudir de les vacances seria prendre-les en breus períodes, diverses vegades en l'any. Sofriríem menys trastarnos i perturbaciones mentals i físiques si prenguéssim les nostres vacances en lapsos curts i freqüents. Vacances breus i reiterades proporcionen una espècie de cura o convalecencia natural. Els japonesos combinen una extremada taxa de malalties vinculades a l'estrès amb el més reduït registre mundial de dies de vacances.\n[editar] Vacances legals en el món\n24 dies laborals\n14 dies correguts (si va treballar durant més de 6 mesos) o 1 dia per cada mes que va treballar (per a períodes inferiors a 6 mesos en l'any). Augmenten els dies en l'any sobre la base de l'antiguitat:\n+ de 5 anys d'antiguitat corresponen 21 dies correguts + de 10 anys d'antiguitat corresponen 28 dies correguts + de 15 anys d'antiguitat corresponen 35 dies correguts\nNo és obligatori, però 4 setmanes és l'habitual\n5 setmanes, per a empleats antics: 6 setmanes\n2 setmanes després d'un any d'ocupació, 3 setmanes després de 5 anys d'ocupació\n20 dies, pagament preferencial\n20 dies laborals\n2 setmanes, determinats pel govern local\n15 dies hàbils explicats de dilluns a divendres (és a dir, tres setmanes fins i tot si la jornada laboral és de dilluns a dissabte). S'agrega un dia hàbil addicional per cada 3 anys posteriors al compliment de 10 anys de servei en l'empleador actual i empleadores anteriors.\n15 dies laborals acordats amb l'empleador, remunerats en la seva totalitat.\n10 dies laborals\n15 dies naturals de manera general, però dependrà de l'empresa on es labore\n5 setmanes (25 dies laborals)\n15 dies laborals\nIncloent l'absència per malaltia, són 10 dies sense dret a paga\nOficialment, 5 setmanes en reacció al problema de karoshi (mort per excés de treball).\n6 dies laborals pel primer any treballat, augmentant 2 dies cada any fins a arribar a 12 dies laborals (quart any treballat). A partir d'aquí s'incrementen 2 dies laborals cada cinc anys, és a dir, del cinquè al novè any són 14 dies laborals, al desè d'incrementen a 16, el quinzè a 18, el vintè a 20, etc.\n30 dies naturals. Si es va treballar menys d'un any corresponen vacances proporcionals, o sigui, 1 dia lliure per cada 11 laborados.\n4 setmanes i un dia (25 dies laborals)\n30 dies calendari per cada any de treball\n20 dies més 8 addicionals segons tipus de treball\n21 dies naturals\n12 dies laborals\n30 dies laborals\n4 setmanes, més en algunes ciutats\n15 dies laborals el primer any + un dia laboral addicional per cada any de treball en l'empresa, fins a un màxim de 30 dies. Si es canvia d'empresa torna a començar en 15 per al primer any.\n15 dies cada 6 mesos\n↑ Adreça del Treballo Jornada de treball, descansos i vacances\nCategories: Estacions de l'any | Turisme | Ecoturismo | Dret laboral\tViews\nAquesta pàgina va ser modificada per última vegada en 23:30, 12 may 2008 per Usuari MarcBehrens de Wikipedia. Basat en el treball d'Usuari(s) Matdrodes, Jarisleif, Fidelbotquegua, Afragala, Raystorm, Macarrones, Endurer, MILO, Manwë, Edmenb, PoLuX124, PIERRE26, Hèctor Guido Calvo, Botons, SieBot, Cantero, JEDIKNIGHT1970, Loveless, Càntir, Dfranganillo, JorgeGG, Davidrosas, RoQ, David f rios, Pro2ce, Thijs!bot, Mapcho, Ecemaml, Doreano, Aolmedo, Exitocoastal, Beto29, .Sergio, Mahadeva, Icvav, CEM-bot, Javadane, YurikBot, RobotQuistnix, Alhen, Yrbot i Antoine de Wikipedia i Usuari(s) anònim(s) de Wikipedia.\tContingut disponible sota els termes de la Llicència de documentació lliure de GNU (vegi's Drets d'autor).


“M’estimo més plànyar-me de la meva fortuna que avergonyir-me de la meva victòria” (Quint Curci a “Història d’Alexandre el Gran)\nEn el seu assaig sobre “L’hora perillosa dels parlaments” Montaigne recorda que la guerra té naturalment molts privilegis raonables en perjudici de la raó, i per això recorda la cita de Ciceró segons la qual “ningú hauria de fer res dirigit a aprofitar-se de la ignorància d’un altre”.\nEls que ens trobem al mig de la confrontació entre la determinació independentista i l’immobilisme governamental ens hem de limitar a deixar constància, de moment, de l´ús que les parts en conflicte fan dels respectius privilegis, que des d’un determinat punt de vista poden semblar raonables, en perjudici de la raó, aprofitant tots els subterfugis que l’astúcia (de moment només l’astúcia) els proporciona enfront dels arguments interessats o directament ignorants i tergiversats.\nEn la fase final del procés l’independentisme ha afegit al privilegi raonable del principi de l’autodeterminació democràtica la ignorància decidida i la desobediència directa de la llei vigent, de manera que el seu objectiu no es pot aconseguir sobre la base de qualsevol parlament sobre la reforma constitucional, un parlament (sinònim de disposició al diàleg) que han exclòs d’antuvi per considerar-lo sumament perillós per als seus interessos. La normativa alternativa que proposa l’independentisme necessàriament ha de prescindir del concurs dels qui reconeixen la vigència de la norma constitucional encara que sigui per reformar-la.\nPer la seva banda, l’immobilisme governamental, emparant-se en el biaix de l’alternativa excloent de l’autodeterminació, va decidir de bon començament ignorar qualsevol matís de contingut polític associat al requeriment independentista per refugiar-se exclusivament en el privilegi raonable de l’imperi legal i jurisdiccional.\nAssistim a l’enfrontament bel.licós de dos privilegis en principi raonables, la determinació democràtica i el principi legal ordenador de la convivència, que s’han activat sense donar-se un mínim marge de correcció en benefici de la raó. Haurà d’arribar un moment en què l’hora dels parlaments no es podrà considerar perillosa per als privilegis de les dues parts sinó necessària per complementar la raó comuna, si volem sortir d’aquest atzucac. Per això caldrà la renúncia als privilegis exclusius i trobar les bases de l’interès comú.\nAmb el blindatge de les posicions més dures i la manipulació del Parlament per aprovar una reforma legal (del Referèndum i de Transitorietat) que contradiu els principis estatutaris, prescindint dels dictamens del Consell de Garanties i del parer del seus propis assesors jurídics, el govern de la Generalitat voldria convèncer a propis i estranys que la millor manera de guanyar la independència és esprémer fins on calgui la ignorància política del govern del Pp, si convé portant fins a les últimes conseqüències subversives la mobilització de les masses al carrer.\nEl govern central, pel seu cantó, dona mostres de voler arribar fins a límits dubtosament raonables amb el recurs abusiu a l´ús del privilegi legal. Així es desprèn de l’amenaça (a través del Delegat Sr Millo; se li va escapar la tonteria?) de convocar directament eleccions autonòmiques, que no tenen cabuda en cap previsió constitucional ni estatutària, i que en el supòsit de convocar-se augmentarien el grau de confrontació amb la riota complaent de l’independentisme. Com també resulta poc raonable tolerar que en aquest moment es barregi l’operació judicial del 3% amb una excursió de membres de la guàrdia civil i de la Fiscalia al Palau de la Generalitat i al Parlament. Sent molt benèvols podríem pensar que un excés de zel jurisdiccional de part del magistrat del 3% s’ha traduït en una imatge esperpèntica amb desconeixement del govern central.\nL’espera obligada de la guàrdia civil i del fiscal a les cotxeres de Palau és la millor metàfora de l’ús i abús dels privilegis respectius en perjudici de la raó. No m’hauria agradat gens ni mica ser un d’ells, ni haver de tapar-me la cara als passadissos del Parlament. Els que estem al mig, dins i fora del Parlament, patim una altra espera, veient com de moment només podem assistir impotents a l’espectacle perillós de la manca de raonabilitat que traspua l’enfrontament. Mentrestant ens hem de convèncer nosaltres mateixos i pensar que potser tenim raó, que, com deia Alexandre el Gran segons la cita de Quint Curci al mateix assaig de Montaigne, val més plànyar-nos per la mala fortuna que ens toca passar que avergonyir-nos de la victòria que podríem assolir si ens adheríssim a qualsevol d’aquests privilegis exclusius. Per sort, la victòria no serà de ningú, i espero que la vergonya tampoc.


Un Rigoletto metamòrfic | Maika Casalí\nElektra. Bestialitat i la justa desmesura\n9 La Mercè també és Arts de Carrer\n10 Cent anys després de la Revolució d'Octubre\nEl passat dimarts 21 de març, el Gran Teatre del Liceu va estrenar la producció de Rigoletto, de Verdi. En el repartiment, hi havia Carlos Álvarez, en el paper principal, Javier Camarena debutant en el rol de Duc, Désirée Rancatore, encarnant Gilda, i Ante Jerkunica com a Sparafucile. Ricardo Frizza és qui dirigeix en aquesta ocasió l’Orquestra del Gran Teatre del Liceu, i Conxita Garcia, el Cor del Gran Teatre del Liceu. La direcció escènica va a càrrec de Monique Wagemakers.\nRigoletto|Foto: Javier del Real\nGiuseppe Verdi va escriure Rigoletto, amb llibret de Francesco Maria Piave, basant-se en Le Roi s’amuse de Victor Hugo. La història de l’òpera és una aventura en si mateixa: la situació política va fer que s’enfrontés amb els censors, que estaven en contra del retrat d’un governant immoral. Això va fer que l’obra patís diversos canvis argumentals substancials, com ara canviar el rei de França pel duc de Màntua. L’òpera es va estrenar a La Fenice l’any 1851, i es va representar 250 vegades en els deu anys següents.\nA l’òpera s’estableix una tríada entre el Duc de Màntua, Gilda i Rigoletto, i en la funció de dimarts dos d’aquests personatges van complir amb escreix del seu paper. Carlos Álvarez, com a Rigoletto, va fer una actuació espectacular. Va lluir una veu sòlida, profunda i versàtil, i un timbre molt bonic i metamòrfic, adaptant-se a l’expressió de la psicologia del personatge. Va demostrar que a més d’un gran cantant també és un molt bon actor, emocionant i emocionant-se.\nJavier Camarena va començar amb alguns petits desajustos amb l’orquestra i uns greus correctes, però de seguida va despuntar per la qualitat dels seus aguts. Ben aviat es va posar al nivell al qual ens té acostumats, amb una tècnica acurada, bon gust musical i un timbre molt clar. Va superar amb èxit els obstacles que li posava la direcció escènica, com va ser el cas de “La donna è mobile”, que va haver d’interpretar estirat a terra, com si llegís i escrivís un text, coartant d’aquesta manera l’expressió que hagués pogut oferir vocalment. Es va mostrar sensual i juganer, atributs que van manifestar-se encara amb més gràcia quan Ketevan Kemoklidze va entrar en escena, actuant com un suport perfecte.\nDésirée Rancatore, al paper de Gilda, va començar bé però aviat va mostrar problemes vocals, especialment en la potència i els aguts, així com en l’afinació. Tampoc va destacar per la seva musicalitat: un dels exemples va ser la interpretació de la famosa ària “Caro nome”, que les exigències de la direcció escènica, que demanaven que la cantés estirada en unes escales, tampoc li van facilitar.\nEntre els personatges secundaris, l’Sparafucile d’Ante Jerkunica va ser musical i potent, amb uns greus sorprenents i molt a l’alçada de la partitura. Gianfranco Montresor, com a Monterone, també va fer una bona actuació, convincent i amb presència. En el paper de Maddalena, Ketevan Kemoklidze es va mostrar completa tant en l’àmbit vocal com en el dramàtic: amb uns greus potents i bonics, va convèncer gratament tot i la curta durada del seu paper.\nPel que fa a la part orquestral, la lectura que Ricardo Frizza va fer de l’obra va ser discreta, amb alguns moments especials en què vam sentir l’agrupació rugir. Sobretot va destacar per la seva eficiència acompanyant els cantants. El cor, dirigit per Conxita Garcia, va ser una vegada més un dels punts forts de la producció.\nL’element que va generar més controvèrsia va ser la posada en escena, que emfasitzava l’abús d’una manera explícita. La proposta de Monique Wagemakers es construeix en una tríada de colors: el vermell, lligat a la cort i la perversió, el blau, vinculat amb Gilda i la innocència, i el negre, emprat quan els cortesans o el Duc decideixen dur a terme una mala acció. Sparafucile i Maddalena van vestits de blau metàl·lic i verd, respectivament. D’aquesta manera, els colors van apareixent en escena per emfasitzar elements de l’acció, com la mofa dels companys del Duc envers Rigoletto, o bé els canvis psicològics d’aquest. En aquest context, els moviments dels personatges no sempre tenen sentit ni afavoreixen el cant, fet que planteja la qüestió de si fan justícia a la perceptística teatral que tant cuidava Verdi.\nL’òpera transcorre al voltant d’una plataforma mòbil il·luminada que, en alguns moments, és molt eficient, com ara quan Rigoletto és humiliat i tothom qui se’n riu està assegut al seu voltant, com si es lamentés dins un ring. No obstant això, altres vegades el seu ús és forçat, com en el cas de la casa del bufó, o al final de l’òpera. El més exitós del muntatge és la il·luminació i l’element fotogràfic: el canvi d’espais deixant caure una tela, l’ús del cor com a element del decorat, i el millor exemple, la simetria de l’acció entre les parelles al tercer acte.\nFinalment, cal donar l’enhorabona a l’elenc de grans músics que fan honor a l’obra mestra de Verdi, que sempre és meravellós sentir.


Apartment in Kassandra Complex Nessebar Bulgària - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAl visitar Sunny Beach, vosté es sentirà com a casa a Apartment in Kassandra Complex, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Sunny Beach. Aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, habitació familiar, restaurant, servei de bugaderia són només algunes de les comoditats que fan que Apartment in Kassandra Complex sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana per satisfer els clients més exigents. Piscina exterior de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartment in Kassandra Complex no troba competidors en cap categoria.


Jugant entre les vinyes del Penedès, la natura li va ensenyar que les petites llavors poden arribar a ser grans ametllers. Que el temporal s’ho pot endur tot menys la fortalesa de tornar a començar. Si de petita va escoltar com el mestre de música li deia a la seva mare que no servia per cantar, Marina Rossell, amb la guitarra de cartó que s’havia fabricat, va seguir endavant. Creient en ella, igual que els pagesos creuen en la terra. Han passat els anys i la Marina ara explica que s’identifica amb el porc senglar. Perquè és un animal que s’alimenta de les arrels, de les llavors, i no ataca si no se sent amenaçat. Aquesta és la seva actitud: observar-ho tot des de la distància del respecte. “Tot és possible i tot és permès”, li cantava a Moustaki. Ara, amb Les cançons de resistència s’ha cavat la pròpia trinxera. Per seguir lluitant, amb la veu i la guitarra, des de la primera línia dels records.\nResistir és la forma de no oblidar?\nÉs la forma de no oblidar ni jo mateixa el que significa l’infortuni de les guerres.\nT’has apropat al dolor de la guerra, l’has recollit i a través de la cançó te l’has fet teu.\nÉs una imatge molt potent la que dius. Si aquest disc serveix per a això, ja és un gran regal. Perquè fer-se càrrec del dolor de les guerres, del que significa que els refugiats en fugin, és crear resiliència. És saber curar les ferides perquè no es repeteixin.\nSi tens un dolor i no te’l saps reconèixer no te’l curaràs mai.\nT’hi has d’enfrontar. És aquesta la idea.\nPotser és per què no ens hi hem enfrontat, que es repeteix?\nEls polítics no han sabut gestionar el dolor. Els civils, sí. Potser les guerres convenen perquè tenim un gran business armamentista. Qui reconstrueix una població és qui potser l’ha destruït. Tot això són preguntes que em faig. Perquè repetir una guerra és el gran fracàs de la humanitat. En aquest moment en què tenim a l’abast un aparell petit que ens permet comunicar-nos a qualsevol racó del món, no ens podem posar a parlar abans de tornar a matar? La resposta d’Hollande ha de ser la mateixa que han fet els talibans? Funcionem amb l’ull per ull? La població civil que ha mort ha França està feta de la mateixa fusta que la població que Hollande ha matat a Síria.\nVivim en un moment hipòcrita?\nMolt hipòcrita i delicat. Igual que ho és que al partit que vam veure del Barça Madrid, mentre feien un minut de silenci, uns portessin la camiseta d’Emirates i els altres de Qatar. Quan fins i tot la Merkel ha reconegut que possiblement siguin els qui financen l’Estat Islàmic.\nPer què creus que fa por desobeir?\nSi no desobeeixes, la humanitat no evoluciona. Les dones que no podien votar van desobeir. Per evolucionar hi ha d’haver una locomotora que travessi sense por el que està establert. Lili Marleen és una cançó que va travessar aquesta desobediència. Diu la llegenda, que quan als camps de batalla sonava, els dos bàndols paraven el combat, s’apropaven, es liaven un cigarret, fumaven i després es tornaven a matar. Paul Valéry ja ho deia: “La guerra la fan homes que no es coneixen per ordre d’homes que sí que es coneixen”. Fixa’t que aquesta cançó sonava encara que Goebbles, que era el cap de propaganda nazi, l’hagués prohibit perquè deia que els debilitava.\nEls debilitava o potser els feia més humans.\nNo tots els alemanys eren nazis. En aquest disc ens trobem amb la cançó Camp dels deportats: la van fer els alemanys que, per estar en contra del règim nazi, els van deportar a un camp de treballs forçats.\nHi ha tendència a generalitzar.\nEn aquest moment polític que vivim no hi ha matisos. I jo estic pel matís. No pot ser tot blanc i negre, hi ha d’haver el gris al mig. El matís està fet de molts colors. Ara és un moment pels matisos, per l’empatia, per posar-se d’acord.\n“És el poble qui governa des del fons de la ciutat”. Què ens falta per ser iguals?\nQue no hi hagi corrupció, que tinguem empatia amb la gent que no té res, no permetre que hi hagi aquestes bosses de pobresa que hi ha en una ciutat com Barcelona. Ens falta consciència i governants que tinguin consciència. Pensa que hi ha hagut corruptes que s’han emportat pressupostos sencers que podrien haver anat a cultura, a menjadors, a parcs per a nens. Necessitem més consciència de ciutadania.\nI no veure el poder tan lluny?\nSí, per això sóc partidària que s’incorpori al poder gent d’una altra generació. I que es barregi amb gent bona de generacions anteriors. Igual que ho faig jo: convido els Manel però també al Paco Ibáñez. Convido el Muntefusco però també el Josep Tero.\nQuan eres petita i vivies a la Gornal, entre vinyes i boscos, contra què et rebel·laves?\nAllò va ser el paradís. Més endavant, als setze anys, quan vaig venir a Barcelona, sí que em vaig trobar amb dificultats per posar petites columnes a la meva vida. Però la infància va ser el període més feliç de la meva vida. Perquè era el contacte directe amb tota l’evolució del camp. Primer anar a collir el raïm, després anar a podar. Els troncs que abans havien donat fruit eren els troncs amb què el meu pare feia foc.\nA través de la natura vas aprendre què és la vida.\nSobretot què és la paciència i l’adversitat. Una pedregada s’ho pot emportar tot. Pot fer que no hi hagi raïms ni cireres. S’ha de fer girar la roda i t’adones que tot sempre depèn d’un fil molt sensible. Que el vent no s’emporti les llavors o les flors dels cirerers o dels ametllers perquè si no s’enduu el fruit. Vaig aprendre molt. L’esperit més salvatge i primitiu de jugar al carrer, de veure com passejaven els primers gitanos que es quedaven al poble i feien els faquirs. Era brutal. Els veremadors que venien de molts llocs diferents. Tot això per a mi era desconegut. Va ser la primera vegada que vaig escoltar el castellà. Per això no tinc tírria a cap llengua.\nÉs ben fotut tenir-ne.\nJo no la tindré mai. Perquè quan tenia vuit o nou anys una senyoreta, la Josefina Pros, venia caminant des de l’Arboç, camp a través, i l’anàvem a rebre perquè ens ensenyava el castellà en català: això es diu luz, això es diu mesa.\nLlavors estimaves aquesta nova llengua.\nClar. Ens feien cantar el Cara al sol, però només em semblava una cançó. Ho explico amb tots els matisos, perquè allò era un poble. Els dissabtes ens feien resar el virolai i el rector per explicar-nos la Santa Trinitat, que no hi havia qui ho entengués això, anava a la vinya i ens deia: mireu, això és un cep i hi ha tres branques, el pare, el fill i l’Esperit Sant. Ell era dels requetès però a mi no m’ho va posar a dins això, perquè totes les cançons de les caramelles eren en català. Les cantàvem per les cases i amb els cèntims que fèiem vam anar amb autobús a Montserrat.\nPotser per això has tingut aquest respecte per la cançó d’arrel.\nSí. Ho vaig aprendre així. A més a més, la meva mare mentre rentava la roba al safareig anava cantava Per tu ploro i després la Llevantina. Era natural. Vaig aprendre llatí perquè el rector ens el feia cantar a les misses de difunts. He crescut amb tota aquesta barreja surrealista perquè aquest rector era requetè, del franquisme, però no ens ho va transmetre, per això li tinc agraïment. Potser a unes altres generacions sí, però el meu record és aquest.\nDe petita vas escoltar com el mestre de música deia a la teva mare que no malgastés els diners, que tu no servies per cantar.\nVa ser una gran adversitat. Perquè jo tenia una atracció molt forta per la música. Em xuclava. M’havia fabricat una guitarra amb unes cordes elàstiques i una capsa de cartó, tenia una tonalitat. Llavors acompanyava la meva germana perquè un músic de la Gornal li ensenyés les cançons que eren obligatòries al batxiller. Jo també vaig voler estudiar música i recordo que, una vegada, aquest músic va venir a casa un diumenge a la tarda per parlar amb la meva mare. Vaig obrir la porta i em vaig quedar al darrere escoltant com deia que no malgastés els diners amb mi perquè jo no servia per estudiar música. Van ser les meves primeres llàgrimes amargues. Però això em va fer més forta i vaig pensar: doncs no és veritat. Ell sap de música i jo no, però seguiré estudiant música. Al Vendrell vaig anar amb el senyor Ventureta, que em va ensenyar els primers acords de guitarra, piano, harmonia, solfeig i ell em va dir que jo servia. Això em va ensenyar el que aprenen els pagesos: a vèncer l’adversitat. Ve una pedregada i s’ho emporta tot, però nosaltres tornarem a sembrar i tornarem a llaurar, per tornar a començar.\nSaps prescindir del que et diuen?\nNo en sé prescindir perquè em queda i em fa pensar. Ho escolto tot i ho mesuro, però jo segueixo amb el meu instint de porc senglar. Cap endavant. Res podrà amb nosaltres. Jo sóc un porc senglar. Perquè me n’he trobat i et quedes sense respiració quan els veus. Però ells no t’ataquen si no se senten amenaçats i s’alimenten de les arrels. Aquí tenen molta mala fama: ens destrossen els cotxes! Però què els hi feu vosaltres? Si baixen a buscar menjar, és perquè nosaltres arrasem els seus territoris. És el meu animal.\nVist així, també seria el meu.\nEls veig molt primitius. L’altre dia em van convidar a menjar carn de porc senglar i vaig dir que a mi, per principis, no m’hi veurien pas. Jo ho sóc i el Xavi Lloses també. A més a més, mengen herbes, arrels, aglans. El reivindico com a símbol, com a actitud. La immersió lingüística és el gran tresor que tenim: que no ens ho toquin perquè llavors sí que ens hi encararem i farem com el porc senglar que trenca el cotxe, simbòlicament.\nDe jove, quan encara es respirava la repressió franquista, com a dona et vas desmarcar del que era més convencional: casar-se i tenir fills.\nSóc una cantant de la Transició. Quan va morir Franco tenia 21 anys, hi havia seqüeles, però jo ja em vaig apuntar com a cantant al costat de l’alliberació feminista, que llavors va sortir a la llum, encara que a la clandestinitat també feien moltes coses.\nPerò se t’ha respectat aquesta decisió?\nJo crec que hi ha moltes persones que tenen infelicitat perquè s’han vist obligades a seguir les vies del tren de les convencions. Persones que es veuen obligades a tenir fills perquè s’hi troben. Sobretot ho he vist en homes. Després veuen que això els ha tallat la seva carrera i han tingut mala relació amb el fill i després amb la dona. I per què has tingut fills? Perquè m’hi he trobat. Les convencions sempre van contra la felicitat. Jo ho respecto tot: els transsexuals, els gais, les lesbianes, els d’aquí, els d’allà, els okupes. Els pobres que han sortit de la roda de la vida i s’han quedat en un racó del carrer. Tots els barris n’estan plens. Un dia li vaig preguntar a un que vivia dins la Caixa al costat de casa meva: vostè per què està aquí? I em va dir que havia treballat en un banc a Navarra. Investigant em van explicar que abans havia estat capellà. I ara portava deu anys sent indigent. Cada dia, tot d’una, marxava. Vaig pensar: què deu fer? A on va? El vaig seguir i vaig veure com entrava en un bar del passeig de Sant Joan, demanava aigua i no li cobraven; després anava al Raval a dutxar-se i a canviar-se la roba i aleshores va tornar al nostre barri. Llavors el vaig saludar i em va dir que anava a casa seva, que era el banc. La curiositat l’he heretada del meu pare, que fins als noranta i pico anys, sempre va voler anar més enllà.\nTens curiositat però no jutges.\nAixò ho he après de la religió. De quan anava a doctrina: no jutgis i no seràs jutjat. Llavors, de petita, jo no entenia què volia dir jutjar, però de més gran ho he vist clar: qui ets tu per jutjar una persona? Tot això no ho explico mai, però, ostres, tu ets la néta del doctor Farré.\nEll va cuidar la meva pobra mare. Ell venia a casa a prendre-li la pressió. Tenia una estilogràfica més maca! Jo era petita, no n’hi havia d’això. Era molt diferent la nostra vida, només vèiem llapis. Encara recordo el primer bolígraf que vaig veure, el va comprar el meu pare perquè la meva germana estudiava el batxiller. El teu avi portava una estilogràfica que semblava una joia. El recordo primet, ben vestit. Un personatge.\nEstimava el que feia.\nEn tinc un record preciós. Perquè són persones que han acompanyat les nostres vides. A tu per la sang i a mi pel meu imaginari. Veies la cultura, la saviesa, la bondat. Això commou. Em va donar uns valors. Saps què és això per a una nena petita? Et crea unes columnes. Això és més que estudiar una carrera. Amb la seva actitud va enriquir la meva vida de nena i d’adolescent.\nL’amor és el que fa girar la roda de la vida. Sense l’amor no existeix res. Seríem fòssils. L’amor és el que ens impulsa, el que ens fa sentir. L’amor a la música, a les persones, a la sensualitat. És el cor de l’ésser humà i el que ens distingeix de les pedres.\nSempre dius que el que busques amb la música és arribar al cor dels qui t’escolten. Com s’hi arriba, al teu?\nÉs el mateix camí. El que jo dono és el que rebo. M’alimento de les cançons, dels concerts, de la literatura, de les persones més humils i sòbries, de les sofisticades intel·lectualment. Dels cants més primitius i dels més refinats. La vida són passes que es comuniquen. És la reciprocitat: donar per rebre i rebre per donar. Si no, què som? Per això hem de lluitar tant contra el verí de la humanitat: l’ambició i l’egoisme personal. Ens hem de netejar cada dia. I demanar perdó si ens portem malament.\nLa traïció és el que fa més mal?\nEl que et destrossa són les persones que t’han traït, els abandonaments emocionals. Perdre la confiança en una persona en qui creus. Existeix el mal i els nazis ho van demostrar. Hannah Arendt va avisar-nos: compte amb la banalització del mal. Jo estic en contra que s’utilitzi el nazisme en va. Quan diuen: el ministre de cultura és un nazi! No: el Wert és un desgraciat, en el sentit etimològic de no tenir gràcia espiritual. Es volia carregar el més preciós que tenim que és la immersió lingüística. Però no és un nazi. No es pot banalitzar el mal, perquè quan ho fas, el mal ja no té força. I té una gran potència, igual que la té el bé. Si dius que aquest noi és un nazi, els nazis serien unes bellíssimes persones.\nÉs donar valor a cada paraula.\nÉs molt important buscar les paraules idònies. Perquè cada paraula expressa tot un món.\nMoustaki era un guardià de les petites coses. Quines són les que procures cuidar més?\nTot allò que encara es manté pur. Els valors més amagats. Els qui m’ensenyen què és la curiositat, l’elegància natural, la sobrietat. També intento valorar molt els altres, els meus músics: el Xavi Lloses, el Nico Roig, persones que m’ajuden a créixer, a construir. Ens tanquem en un estudi de gravació, ens potenciem al màxim per crear una atmosfera on res se’ns escapi i on siguem guardians del talent dels uns i dels altres. Perquè el disc té aquesta intenció: anar a buscar sempre el que és inesperat.\nEt deixes seduir pel que és inesperat?\nL’inesperat és el més bonic. Fujo de l’obvietat, del que l’orella ja s’espera musicalment. Vull sorprendre’m.\nQuan reses on vas?\nA l’essència de l’esperit. I això ho faig quan em dutxo. Que l’aigua s’ho emporti tot. Demano perdó per totes les coses dolentes que he fet, per si m’he portat malament i que també em perdonin a mi. Que l’aigua s’ho emporti tot. Renéixer.\nOn van les persones quan moren?\nOn t’agradaria que fos?\nA un lloc de pau. Aquí és on espero que estiguin tots els meus morts. Que res els destorbi el son.\nAssump Desembre 3, 2015 10:52 pm\nGràcies pels teus mots, Marina.\nRosaf Agost 13, 2016 12:44 pm\nSempre és un plaer escoltar-la, ja sigui cantant o parlant, reflexions coherènts amb si mateixa.\nRespon a Rosaf Cancel·la les respostes


Entrega dels premis de la 12a edició del festival 48h Open House BCN - Blog de Cafur\nEntrega dels premis de la 12a edició del festival 48h Open House BCN\nEl dijous 25 de novembre es va celebrar l’entrega de premis de la 12a edició del festival 48h Open House BCN a la Fundació Miralles. Es va fer entrega del premi Open Foto – Premi Josep Llobet, el concurs de fotografia professional; premis de l’Opengram, concurs d’imatges per Instagram; premis de l’Open Sketch, sorteig de dibuixos a mà alçada realitzats durant el festival; i finalment l’entrega del premi del sorteig de l’enquesta de valoració del festival.\nL’acte va començar amb una visita guiada a la Fundació Miralles i després es va procedir a entregar tots els premis:\n2n. Montse Montserrat Peroy (MUHBA OLIVA ARTÉS)\n3r. Angel van Beek (TORRE URQUINAONA)\nPremi: Gràcies al suport de Cafur, Regina Lahoz (a la imatge de dalt, a l’esquerra) va fer entrega de la foto guanyadora impresa a gran format; el regidor de Cultura de Sant Joan Despí, Àlex Medrano va obsequiar el guanyador amb el gerro de JM. Jujol, i Revelab Studio, de la mà d’Adrián Romero, que va entregar un pack de fotografia analògica als guanyador i als dos finalistes. Agraïm al jurat del concurs, Antonio Navarro Wijkmark, fotògraf oficial del festival, i Elisenda Bonet, directora del festival 48h Open House BCN.\nTexte: 48H OHB https://www.48hopenhousebarcelona.org/entrega-de-premis-ohb21/\nBlog Cafur, S.A. 25 novembre, 2021 2 desembre, 2021 Cafur per dins\n← El Tribunal Constitucional declara nulo el cálculo de la plusvalía municipal


L'Ebre posa en marxa la campanya electoral pel 21-D, enmig d'un clima de protesta | Aguaita.cat\nL'Ebre posa en marxa la campanya electoral pel 21-D, enmig d'un clima de protesta\nEste dilluns la nit, els candidats ebrencs d'algunes de les llistes van fer la tradicional enganxada de cartell que dona el tret de sortida a la campanya\nRedacció, Tortosa | 05/12/2017 a les 10:15h\nArxivat a: Política, PSC, campanya electoral, 21-D, eleccions Parlament 2017, Junts per Catalunya, CUP, ERC\nImatge de la penjada de cartells de Junts per Catalunya a Tortosa, encapçalada per Mònica Sales | Cedida\nLa campanya electoral per a les eleccions parlamentàries del 21 de desembre ja està en marxa al territori. I ho fa enmig d’un ambient de protesta, amb concentracions als ajuntaments per la llibertat dels presos polítics, arran de la notícia que el Tribunal Suprem manté la presó sense fiança per Junqueras, Forn, Sànchez i Cuixart. En este context, ahir a la nit, els candidats d’algunes de les llistes que s’hi presenten van fer la tradicional enganxada de cartells que dona el tret de sortida oficial a la campanya per unes eleccions que tornen a estar marcades pel procés sobiranista.\nDes de Tortosa, Mònica Sales, primera ebrenca a la llista de Junts per Catalunya i Presidenta del PDeCAT a l’Ebre, va encetar la seua campanya qualificant el moment d’”agredolç”, pels presos polítics. “Nosaltres som la llista del president Puigdemont i tenim un objectiu molt clar que és tornar al president al lloc que li pertoca, a la Generalitat. I també volem destituir totes les institucions catalanes que han estat intervingudes per este 155, defensat per un tripartit que l’únic que vol és reprimir-nos com a poble”, ha defensat Sales en declaracions als mitjans.\nA l’hora de descriure la seua candidatura, Sales ha fet un símil amb la Via Catalana, per la seua transversalitat: “hem creat una llista de la mateixa característica: en hem donat les mans amb un únic objectiu que és el president Puigdemont, i Catalunya”. També ha aprofitat per dirigir-se a la gent del territori i demanar-los-hi “màxim compromís” per tal de “ser capaços, democràticament, amb estes urnes que ens imposen, de demostrar el nostre suport per Catalunya i per este procés que volem seguir tirant endavant”.\nUna cinquantena de militants i candidats ebrencs de la coalició ERC - Catalunya Sí van fer l'enganxada de cartell d’inici de campanya a la plaça de l’Ajuntament de Tortosa Foto: Cedida\nAcompanyats d’una cinquantena de militants i càrrecs del partit, els candidats ebrencs de la coalició Esquerra Republicana de Catalunya – Catalunya Sí van fer la tradicional enganxada de cartell d’inici de campanya a la plaça de l’Ajuntament de Tortosa.\nLa candidata Irene Fornós va defensar que ‘esta és una campanya anormal perquè continuem tenint presos polítics, i entre estos el nostre cap de llista Oriol Junqueras”. “Hi ha una voluntat expressa per part dels defensors de l’Art.155 de perpetuar esta situació per tal que les eleccions vagin a favor d’ells i no d’aquella gent que lluitem per la independència de Catalunya i fer República’, va afegir.\nFornós va subratllar que “encarem una campanya amb moltes ganes, farem actes a tots els pobles de les quatre comarques i sortirem a guanyar perquè com a país i com a Terres de l’Ebre ens ho juguem tot. Només guanyant podrem treure els presos, recuperar les nostres institucions, fent república i fer Terres de l’Ebre”.\nEls cupaires ha elegit fer una acció simbòlica davant dels jutjats de Tortosa, amb la cara tapada i la boca tancada Foto: Cedida\nPer la seua banda, la CUP-CC ha engegat la campanya electoral a les Terres de l’Ebre amb el missatge “DEMPEUS”, que han escollit per “manifestar la ferma voluntat d’avançar cap a la República Catalana i iniciar el procés constituent des de la base per construir una societat més justa, solidària i feminista”.\nDe manera simbòlica, els cupaires ha elegit fer una acció simbòlica davant dels jutjats de Tortosa, amb la cara tapada i la boca tancada, “per denunciar que són unes eleccions il·legítimes convocades contra la voluntat del poble de Catalunya i en un context d’estat d’excepció que fa dubtar de les garanties democràtiques que necessiten unes eleccions lliures”. En una nota de premsa, la candidatura popular ha explicat que “no ha volgut participar de les clàssiques enganxades de cartells al començament de la campanya perquè no volem transmetre que estes siguen unes eleccions normals”.\nLa portaveu de la CUP-CC Terres de l’Ebre i número 3 per la demarcació de Tarragona, la canareva Èrica Bel, va insistir, en l’acte d’ahir a la nit, en denunciar que són unes eleccions convocades “amb presos polítics”, amb una justícia que “està al servei del govern central i no garantix les llibertats individuals i polítiques”. Bel va destacar, també, la importància d’estes eleccions per garantir la futura República Catalana i va assegurar “que la CUP-CC serà la garantia perquè el futur govern de la Generalitat obeïsca el mandat popular de l’1O”.\nLa candidatura PSC-Units per Avançar van enganxar el primer cartell a la plaça de l'Àngel de Tortosa Foto: Cedida\nEls socialistes, que presenten la candidatura PSC-Units per Avançar, també han triat la capital de les Terres de l’Ebre, Tortosa, per encetar la seua campanya. En concret, la plaça de l’Àngel, on van enganxar el primer cartell. A l’acte, van participar els candidats ebrencs Joan Caballol, Bibiana Porres, Manel De la Vega i Dolors Bel, acompanyats d’un grup de militants.\nSegons Caballol el motiu d’escollir esta plaça responia a la voluntat de visualitzar que “des de la candidatura treballarem per tothom, no només per a una part de la societat”. També per considerar-la el centre neuràlgic del petit comerç: “és important baixar el to de les declaracions i escoltar-nos més. El problema de la ciutadania és el seu dia a dia, com tirar endavant, obrir les portes dels seus comerços cada matí”. Caballol va afegir que “tenim molta feina, hem d’aconseguir reconciliar a la societat, no podem seguir en la situació en que ens trobem degut a l’immobilisme d’uns i per la sortida dels marcs legals dels altres”.\nPer la seua banda Bibiana Porres es va mostrar esperançada d’aconseguir uns bons resultats per a la candidatura, tant a les Terres de l’Ebre com a la resta del país i va defensar que Miquel Iceta és “l’únic que proposa solucions per aconseguir més inversions per al territori i la recuperació de tot el que se’ns ha estat retallant en serveis bàsics durant els darrers 7 anys”.\nEl PP vol "que es dixen d'ocurrencies"\nPel que fa al PP, el candidat a les Terres de l'Ebre, Tomàs Castells, ha manifestat que "volem ser les veus de l'Ebre al Parlament. Volem dir a Barcelona que a les nostres comarques necessitem polítics que ens facen millors hospitals, no polítics que posen en risc la nostra economia ni polítics que, presumptament, ens facen avergonyir amb gravacions que treuen els colors a qualsevol persona". "I és que", segons Castells, "hem d'allunyar l'hospital Verge de la Cinta, i tot el nostre sistema sanitari, de polítics independentistes i negocis poc clars que venen d'altres ciutats". En este sentit, el candidat ebrenc ha recordat que "l'any passat es va tancar amb un augment en les llistes d'espera de Terres de l'Ebre, amb més de 4.000 persones pendent d'operar-se".\nEl número 2 de la llista del PP per Tarragona de cara al proper 21D també s'ha referit al sector agrícola, assenyalant que "a les Terres de l'Ebre no ens podem permetre que Puigdemont pose en risc temes tan bàsics com la PAC amb una proposta de referèndum per sortir de la Unió Europea". "Sent l'agricultura un sector tan important a les nostres comarques, demanem que es dixen d'ocurrències", ha finalitzat Castells.


Cmp Woman Polo Rosa comprar i ofertes a Trekkinn\nBouganville Melange Bouganville Melange Bouganville Melange Bouganville Melange Bouganville Melange Bouganville Melange\nCmp - Roba dona - Polos\nDescripció Cmp Woman Polo\nJersei estirat Melange:\nEl tractament antbacterial garanteix benestar i confort en totes les situacions.\nVols conèixer quins altres productes té a la venda la marca Cmp ara mateix? A trekkinn pots comprar tots els articles que necessites per complementar la compra de Polos. Equipa’t amb el millor material i troba-ho en un sol lloc i sense complicacions. Cmp Woman Polo té el millor preu online i està en estoc! Fes la compra en un entorn totalment segur i el pagament amb total confiança.\nCaracterístiques Cmp Woman Polo\nSostenibilitat Cmp Woman Polo


'Dolphin Man' és el Documental del Mes de juliol, subtitulat en català - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\n'Dolphin Man' és el Documental del Mes...\nEl DocsBarcelona del Mes de juliol subtitulat en català és Dolphin Man, un documental sobre la vida del bussejador, Jacques Mayol, el primer capaç d’arribar als 100 metres de profunditat sense respiració artificial. L’històric bussejador va revolucionar el busseig per apnea mitjançant la introducció de tècniques de ioga i zen. Un retrat íntim de la seva vida que revela com “l’home-dofí” va forçar els límits del cos i de la ment, no només per batre rècords sinó també amb l’esperança de descobrir l’afinitat més profunda entre els éssers humans i el mar.\nDocsBarcelona del Mes és una iniciativa de l'empresa Parallel 40, que compta amb el suport de la Direcció General de Política Lingüística del Departament de Cultura per a la subtitulació en català.\nTrobareu informació sobre la programació en català al Portal de cinema en català, al Facebook Cinema en català i a @cat_cine.


Caixaimpulse 2018 | Convocatòries | IRBLleida\nData límit per enviar mostra d'interès: Divendres, 13 de abril de 2018\nData límit de presentació a l’IRBLleida: Dijous, 25 de abril de 2018.\nTipus: Projecte de Valorització\nAgència finançadora: Fundació bancaria "La Caixa".\nLa convocatòria per presentar Projectes al Programa Caixaimpulse ja està oberta. El programa està dirigit a investigadors que desitgin explotar i comercialitzar resultats protegits o protegibles de la seva recerca i que requereixin de validació i desenvolupament.\nEls interessats en presentar-se a aquesta convocatòria hauran d'enviar un correu a la direcció projects(ELIMINAR)@irblleida.cat amb la seva mostra d'interès abans del dia 13 de abril.\nEl dia 20 de abril haurem d'haver rebut els pressuposts de los projectes per a poder revisar-los.\nEl text complet de la sol·licitud i els documents complementaris per a presentar-se a la convocatòria cal haver-los rebut a la direcció projects(ELIMINAR)@irblleida.cat, de forma improrrogable el dia 25 de abril.\nEl fet de no respectar aquests terminis implicarà que l'Oficina de Gestió no garantirà que es pugui presentar el Projecte.\nLes candidatures s'han de presentar en anglès.\nEl programa Caixaimpulse inclou:\nRecolzament financer pel desenvolupament d'un pla de valorització que inclogui comercialització i implementació comercial.\nMentors que t'acompanyaran en el desenvolupament del projecte.\nContacte amb empreses, emprenedors i inversors per a validar els plans de valorització y generar oportunitats de negoci.\nEl programa recolzarà projectes d'àrees de Ciències de la vida, Mèdiques i de la Salut, basats en béns protegits o protegibles resultants d'activitats de recerca i/o innovació.\nSe consideraran projectes dins dels següents camps:\nCiències Mèdiques i de la Salut: Ciències clíniques, epidemiologia, medicina forense, medicina ocupacional, medicina interna, ciències nutricionals, patologia, farmacodinàmica, farmacologia, medicina preventiva, psiquiatria, salut pública, cirurgia i toxicologia.\nL'entitat beneficiaria haurà de designar dos individus a càrrec dels plans de valorització i comercialització/negoci, que hauran de ser capaços d'assistir al Programa:\nEl Investigador o líder del projecte (Project Leader).\nEl Project Leader podrà ser, o no, el director del projecte de recerca generador dels actius. Serà l'individu que liderarà el projecte de valorització i la transferència de los béns al mercat.\nAquest Project Leader haurà de dedicar-se de forma exclusiva o casi exclusiva al projecte de validació pel que fa a la idea de negoci o la transferència al mercat.\nCal que assisteixi, almenys, al 80% de les activitats del Programa. En certes excepcions, quan el Project Leader no pugui assistir degut als seus compromisos professionals, podrà ser representat por un leader delegat. No obstant, aquestes substitucions no podran superar el 20% del total d'esdeveniments obligatoris.\nUn representant del Beneficiari (Transfer Team Representative).\nSerà algú que sigui part de la oficina de transferència de la entitat beneficiaria que estigui directament implicat en el Projecte. Es altament recomanable que el Transfer Team Representative assisteixi a les activitats del Programa, però no es obligatori.\nL'import sol·licitat podrà ser d'entre 50.000€ i 100.000€:\nUna concessió de 50.000€ s'ha de sol·licitar en el moment de presentació de la sol·licitud.\nUna concessió extra d'entre 20.000€ i 50.000€ es pot sol·licitar després que s'hagi revisat el Pla de Valorització durant la primera meitat del Programa. Aquesta concessió extra l'ha d'aprovar la Comissió Executiva de Caixaimpulse basant-se en la justificació clara de necessitar aquest increment i el feedback del tutor.\nPara més informació, podeu consultar la pàgina web de la convocatòria:


La moda upcyc ling torna a Barcelona de la mà del Po st Industrial Fashion Show 13 d´octubre | CATACULTURAL\nLa moda upcyc ling torna a Barcelona de la mà del Po st Industrial Fashion Show 13 d´octubre\n25 septiembre, 2018 ActualitatCatacultural\nLa moda upcyc ling torna a Barcelona de la mà del Po st Industrial Fashion Show\nLa segona edició del PIFS mostrarà a la passarel·la nous dissenys d’avantguarda fets amb materials reutilitzats. Els assistents gaudiran d’un espectacle diferent amb música en directe i podran conèixer els dissenyadors a l’espai d’exposició i networking.\nLa globalització i la irrupció del model fast fashion han canviat el ritme de distribució i producció de la moda. Aquest model implica una producció tèxtil socioeconòmicament injusta, així com impactes ambientals negatius com el malbaratament de recursos i la generació de residus.\nEl concepte Post Industrial Fashion vol ser una alternativa viable a aquest model i reconeix l’upcycling (reutilització creativa de materials a través del disseny) com una eina per impulsar un canvi cap a una economia circular i una nova societat més respectuosa amb el medi ambient i les persones.\nEl dissabte 13 d’octubre el Post Industrial Fashion Show (PIFS) torna a la Nau Bostik, un esdeveniment gratuït i obert a la ciutadania impulsat per l’associació sense ànim de lucre Post Industrial Community, amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona, Ecoembes i Cafès Novell que mostrarà una forma innovadora i responsable de dissenyar moda. Durant tot el dia hi haurà una exposició de maniquins que lluiran dissenys upcycling i recycling, gràcies a la col·laboració amb Atrezzo Barcelona i Odos Visual Merchandising.\nEl PIFS començarà a les 19h amb una desfilada, presentada per Sustainable Man, dels dissenyadors upcycling, entre els quals destaquen: AU-RA, Back to Eco, Creativvo, YNHOIA, Zortziak bat, INTO, Anna Trash, Del Través y Virginia Rondeel Upcycling Collection amb la participació especial de Maria CleLeal patrocinada per Ecoembes\nEls dissenys es lluiran en cossos reals, models de diferents edats i procedències acompanyats de la música en directe de la ma de Gadson&LaCroix. Igualment durant la desfilada s’intentarà sensibilitzar el públic amb imatges i missatges d’altres problemes ambientals i socials que comporta el sector de la moda.\nQui vulgui conèixer més sobre el moviment Post Industrial Fashion, en finalitzar la desfilada, a les 20h, tindrà lloc el Meet the Designers un networking-còctel amb els dissenyadors i representants de la Post Industrial Community per conèixer de primera mà les seves creacions i filosofia.\nA més el mateix dia la Nau Bostik acull altres activitats complementàries al PIFS com l’’Eat Street: a street food playground’, on poder degustar diferents especialitats gastronòmiques o la cinquena edició de la ‘Bienal de Fotografia artística y Documentada’\n___respect, rethink, reset, recycle, repair, recharge___\nInfo: Post Industrial Fashion Show (PIFS)\n← HBO España estrena MANIFEST, producida por Robert Zemeckis, este martes 25 de septiembre\tEl proper 4 d’octubre L’Auditori inaugura la temporada de Sampler Sèries →


Waltz of the Wizard\nAldin ha estat a l'avantguarda de la revolució VR des de principis de 2013, desenvolupant productes de programari innovadors a les principals plataformes VR per a mercats de PC i mòbils (Trial of the Rift Drifter, Asunder, Twisted Realms i Waltz of the Wizard). El conjunt d’anàlisi Ghostline VR d'Aldin és va utilitzar en el desenvolupament de Waltz of the Wizard per garantir una experiència d’ús atractiva i polida.\nLa seva pàgina web és :www.aldin.io\nWaltz of the Wizard és una experiència de realitat virtual que us permet sentir el que és tenir poder màgic. Combina els ingredients arcans en un calder bullent amb l’ajut d’un antic esperit atrapat en un crani humà. Descobriu la màgia creativa o destructiva en un món virtual completament interactiu. Viatgeu a llocs nous, trobeu-vos en circumstàncies misterioses plenes de detalls i en un ambient inoblidable.\nLa pàgina Oficial del Joc és: www.aldin.io\nOpinions dels Jugadors i on comrar-lo\nLes valoracions són del 97% positives de 1,137 ressenyes. Les ressenyes negatives són una mica a broma, és queixen de que el joc no esta en espanyol i suposadament et graben els moviments que fas per tindre una estimació de que agrada més i que agrada menys. Per la resta de jugadors estan encantats amb el joc.\nPer a comprar el Joc el pots comprar-ho a la plataforma de Steam: store.steampowered.com/app/436820/Waltz_of_the_Wizard


Articles | Quim Arrufat\nEl Procés que obri tots els panys\nPublicat el 21 Octubre 2013 per quimarrufat\nUna plaça de les Neus plena de gom a gom va escoltar dijous passat la proposta del Procés Constituent. Esther Vivas i Teresa Forcades van explicar, amb paraules planeres, la necessitat de convertir el procés d’independència en la porta oberta a un procés de disseny radicalment democràtic de la nova república de Catalunya. Proposta, doncs, imprescindible per a tothom que vulgui impulsar canvis polítics i socials substantius en aquesta situació actual de manca de drets democràtics, vulneració dels drets socials més bàsics i negació dels drets nacionals dels i les catalanes a decidir lliurement el nostre futur. D’absència, en definitiva, de sobirania popular front a mercats i Estat Espanyol.\nL’assistència massiva a l’acte és només comparable, salvant distàncies, amb la munió de gent que les darreres Marxes de Torxes per la Independència o la Via Catalana van convocar a Vilanova i la Geltrú, o amb les mobilitzacions de les vagues generals o amb la revolta democràtica del 15M a la Plaça de la Vila. Una vegada i una altra, el poble mobilitzat en defensa dels drets socials, els drets democràtics i els drets nacionals. Aquest és, amb els matisos que vulgueu, el programa polític de les classes populars catalanes, també a Vilanova i la Geltrú. Continua llegint →\nDisseccionar el deute, per saber què ha passat…\n…i què està passant i què passarà previsiblement. I en conseqüència què hem de fer.\nEl deute –el públic en primer terme, però també el privat- s’ha tornat els nostres dies una qüestió clau per entendre l’economia i la política dels nostres temps. Hores d’ara, i llevat dels desequilibris fiscals que caracteritzen els paupèrrims pressupostos públics als Països Catalans, el deute suposa el major traspàs de rendes de les classes populars cap a una minoria –una immensa minoria- d’inversors capitalistes.\nEl nivell d’endeutament de les institucions municipals (d’un nombre considerable d’elles), de les institucions autonòmiques (la Generalitat de Catalunya ho està tant que ja no té crèdit als mercats) i a l’Estat Espanyol (que d’ençà de la crisi ha passat de deure el 40% del seu PIB a deure pràcticament el 100%) converteixen aquestes institucions en instruments inútils per a pensar, planificar i executar els canvis necessaris cap a un nou model econòmic. Ras i curt, l’enorme dependència dels mercats es tradueix, a la pràctica, en una intervenció dels mercats financers sobre les institucions públiques. Avui per avui, qui dicta la política, amb el beneplàcit dels governs, és el mercat financer. Continua llegint →\nPublicat dins de Articles\t| Etiquetat com a deute\t| Deixa un comentari\nPublicat el 7 Octubre 2013 per quimarrufat\nEls i les catalanes, com d’altres pobles i sensibilitats culturals i polítiques, tenim un romanç multidisciplinar amb Europa. En som alhora centre i perifèria, actors i espectadors, segons l’època i el tema. Europa ha estat vista quasi sempre com a sinònim de llibertat i progres, front a la dictadura i l’endarreriment econòmic i cultural d’una Espanya tantes vegades distant.\nPer això segurament parlar de qualsevol cosa que tingui a veure amb Europa té d’entrada el biaix d’un posicionament clar i majoritari de la societat catalana: som i serem europeus. Però l’Europa que amb tant d’encert i originalitat descrivia George Steiner al seu discurs “La idea d’Europa” és l’Europa cultura, l’Europa història, l’Europa política, l’Europa geogràfica. Res a veure amb l’artefacte institucional i financer anomenat Unió Europea i construït hàbilment sobre l’europeisme. Continua llegint →\nUna independència on hi capiguen TOTS els projectes polítics\nLa Transició Espanyol va ser una i no cinquanta-una. Des d’on la visqué cadascú dóna molts relats i experiències polítiques ben diferents –i dures. Però el resultat, finalment, en fou un, que és el marc legal –i la llei d’amnistia de tots els crims del franquisme- que coneixem i suportem. En aquest marc, dit constitucional, no hi és permesa l’autodeterminació, no hi és permesa la reunificació, no hi són permeses les nacionalitzacions, no hi és permès, en realitat, el gruix del projecte de l’esquerra independentista: la independència, el socialisme i els Països Catalans.\nLa Transició fou una reforma ordenada del franquisme per traspassar poders i control de l’aparell estatal a una nova generació, a uns nous temps, a un nou marc econòmic i polític del qual Espanya havia quedat desfasada amb el franquisme. Com va resumir Fernández Miranda, president de “las Cortes” en aquell moment: “el cambio de régimen se dio de la ley a la ley”. Maria José García Cuevas, diputada del PP, ho va deixar clar a la darrera Comissió d’Afers Institucionals: “la actual democràcia no se fundamenta en el antifranquisme, Franco murió en la cama. Si bien hubo un antifranquisme militante” el canvi es va donar des de l’estat de forma pactada i pautada. Constituïda la nova realitat, el pacte incloia desactivar les forces socials, sindicals i polítiques que havien lluitat per la ruptura i que feien perillar el pesat consens sobre la virtuositat del nou marc “atado y bien atado”. Continua llegint →\nSobre la pregunta o preguntes del dret a decidir\nPublicat el 2 Octubre 2013 per quimarrufat\nA aquestes alçades del procés, ningú amb dos dits de front no es planteja que la pregunta de la consulta o referèndum contempli cap pregunta que no parli d’independència o d’estat independència, i que a més delimiti la resposta a una solució binària. O sí, o no. Qualsevol altra pregunta o proposta de combinació de respostes només pot ser obra de qui no vol que es voti sobre la independència de Catalunya, perquè en realitat prefereix la imposició que la resolució democràtica del conflicte polític que enfronta la voluntat popular dels i les catalanes amb l’Estat Espanyol. Parafrasejant Ovidi, és la mateixa gent que en realitat no vol que es voti, així en general, en cap equació els resultats possibles de la qual impliquin canvis que qüestionin privilegis.\nPer tant, allargar o permetre que s’allargui el debat a cops de rodes de premsa no ens du enlloc. A nosaltres no ens du enlloc. Tot el temps que inverteixen alguns i alguns altres, per alguna cosa serà, en donar voltes a allò que és obvi i que és de justícia s’estalvien molt temps –per dur-ho simpàticament- a abordar l’extensió democràtica del dret a decidir. És a dir, la revolta democràtica dels i les catalanes comença i acaba amb el referèndum? O comença pel referèndum i continua amb la definició, participativa i democràtica, de com volem que sigui la realitat política posterior? Continua llegint →\nPublicat dins de Articles\t| Etiquetat com a dret a decidir, pregunta, referèndum\t| Deixa un comentari


Notícies :: Notícies xct :: Estudiants de la URV examinaran les opcions jurídiques de custòdia\nEstudiants de la URV examinaran les opcions jurídiques de custòdia\nDivendres 16\tNovembre 2012 - 13:18\nA la xct ens sembla interessant que la temàtica dels acords de custòdia es tracti dins aquest màster que és de referència, i en un format tant innovador com és la clínica jurídica. Els alumnes de l'assignatura es divideixen en diversos grups i treballen sobre un cas que els planteja un client real. La xct ha realitzat a un d'aquests grups l'encàrrec d'estudiar les opcions jurídiques (contractes) de custòdia identificades i a la pràctica actualment, i fer-ne una proposta de priorització i millora normativa.\nEl Master Oficial de Dret Ambiental de la URV també inclou una sessió sobre custòdia del territori que impartim cada curs des de l'àrea jurídica de la xct des de 2007. La xct i la Facultat de Ciències Jurídiques de la URV també han col·laborat l'any 2006 en la organització de la Jornada sobre contractes de custòdia del territori (2n Seminari de seguretat jurídica), que va tenir lloc a Vic el 3 d'octubre d'aquell any, els materials del qual van ser publicats a la revista La Notaria (LNot 35-26, nvembre-desembre 2006).\nEl treball dels estudiants de master el fan en paral·lel a les deliberacions del Grup de Treball de Dret Civil i Custòdia del Territori, per la qual cosa suposaran un feed-back interessant i enriquidor de la tasca d'aquest.\nL'àrea jurídica de la xct té la necessitat constant de consultar i contrastar els documents i propostes jurídiques que genera. Amb aquest objectiu, coordina un grup de correu de juristes voluntaris al qual us convidem a participar.\nMés, sobre...: acord de custodia , seguretat juridica


El conjunt femení campió de lliga. Foto: Cedida\nEl passat cap de setmana fou tot un èxit per a la part femenina del Futsal Mataró, i és que el juvenil femení i el sènior femení del club es van proclamar campions de lliga. El juvenil va fer bons els pronòstics i va guanyar 1-12 al camp del cuer de la categoria, el Club Alpes de Barcelona. Mentre que el sènior va aconseguir el títol de lliga sense jugar, ja que dissabte el segon classificat va perdre i les mataronines matemàticament es van proclamar campiones, tot i això l'endemà no van afluixar i van celebrar el títol de lliga guanyant 1-11 a la pista del Racing Pineda.\nDesprés de dos anys quedant subcampiones de lliga, a la tercera ha estat la vençuda i el juvenil del Futsal Construccions 9 Team Mataró s'ha proclamat campió de la Divisió d'Honor Juvenil Cadet Femenina, títol que dóna accés a jugar el Campionat d'Espanya de clubs que segurament es celebrarà el primer cap de setmana de juliol. Després de 23 jornades de lliga el conjunt mataroní només ha cedit una derrota i un empat i és l'equip més golejador de la categoria i el menys golejat. Nou èxit d'una generació de jugadores que en categoria Femení Base ja es van proclamar campiones de lliga i subcampiones d'Espanya. Ara, el pròxim cap de setmana, tancaran la competició rebent a casa la visita del CN Caldes.\nPLANTILLA: Gloria Salido, Meritxell Ribas, Maria Espinar, Maria Rius, Anna Munné, Irene Garcia, Cristina Vázquez, i Marta Collado. Cos tècnic: David Rivera i Jordi Pitarch.\nEl sénior femení de l'Aliança també es proclama campió


El diàleg en Ramon Llull: l'expressió literària com a estratègia apologètica :: Libelista\nEl diàleg en Ramon Llull: l'expressió literària com a estratègia apologètica\nRamon Llull és una figura cabdal en la història del diàleg literari a Europa. La vintena de diàlegs que el mallorquí va escriure en català i en llatí, com ara el Lli-bre del gentil e dels tres savis i el Liber Tartari et Christiani, forma un dels models més consistents de literatura dialògica a l?Edat Mitjana. Hi trobem interlocutors com els savis musulmans i jueus, l?ermità Blaquerna i el mongol, o el mateix Ramon, pres per la ira. Analitzats de prop i amb els mètodes de la crítica literària, són exemples d?un gènere literari complex que se situa entre la ficció narrativa i l?argumentació teòrica. Forneixen el marc per a una plasmació del jo i dels altres, tan particular que converteix aquests petits mons dialògics en un univers en miniatura.\nLa fraseología del desa... Giovanna Ángela Mura


Eriçons de mar com a organismes model (de reproducció). | Drupal\nTots els mamífers produeixen gàmetes. Els òvuls i espermatozoides dels eriçons de mar són similars als nostres i per tant aquests animals han estat estudiats ja en el segle XIX com a organismes model en la biologia del desenvolupament.\nAtès que els seus embrions són fàcils d'observar, poden proporcionar informació valuosa sobre la fertilització i el desenvolupament que s'aplica a tots els organismes, des de les meduses fins als humans. També poden servir com a organismes indicadors en els estudis ambientals per ex. poden assenyalar la presència de contaminació de l'aigua a agències mediambientals.\nDurant el taller hem fertilitzat diversos lots petits d'òvuls i observat alguns passos de la seva fertilització sota el microscopi acompanyant amb xerrades i sessions teòriques les bretxes de temps entre les diferents etapes.\nEl taller es va establir com a model de referència per a definir la diferència entre fertilització, fertilització in vitro i clonació. El projecte “K-9_topology” de Maja Smrekar: ART_els meus” (2017) també va servir com a model de referència de juxtaposició. Maja i els seus col·laboradors van realitzar una situació in vitro perquè una de les cèl·lules reproductives fos substituïda per una cèl·lula somàtica no humana amb la finalitat de produir una cèl·lula híbrida, conservada en estat congelat com a escultura molecular.