Crònica sentimental de la transició - Palma (Mallorca), Anys 70 - Un míting per l´Amnistia en el Polígon de Llevant\npobler | 19 Juliol, 2016 13:50 | Compartir:\nCrònica sentimental de la transició - Palma (Mallorca), Anys 70 - Un míting per l´Amnistia en el Polígon de Llevant -\nLes mobilitzacions enmig del carrer, les assemblees a fàbriques i facultats havien ajudat a ampliar l´àrea d´influència de l´organització. Fins i tot els militants més immersos en simples reivindicacions econòmiques aprenien a ampliar la seva visió de la lluita, a entendre que el combat per les llibertats polítiques era tan important com la vaga per l´augment de salaris. Tot el que havíem planificat abans de renunciar a pagar la fiança funcionava a la perfecció. Els companys que anaven a les reunions de la Plataforma Democràtica com a observadors havien pogut denunciar la deixadesa dels partits que eren socis fundadors. Exceptuant els carrillistes i els maoistes, totes les altres sigles, inclosa la del PSOE, eren simple ficció. No representaven res enmig del carrer. Pels comunicats que anàvem rebent, sabíem tot el que passava a l`exterior. Mateu ens ho resumia. Però estàvem al corrent de qualsevol acció. Un dia ens va fer arribar el document oficial del partit en el qual rebutjàvem els pactes de la pretesa oposició amb els hereus del Moviment i convocàvem un míting per l´Amnistia en el Polígon de Llevant. (Miquel López Crespí)\nMateu Ferragut i el Comitè de Direcció treien un bon rendiment polític de la nostra estada a la presó.\nD´aquell míting es publicaren alguns reportatges en el Diario de la Provincia. Els partits revolucionaris reunírem més de cinc-centes persones. Un èxit, si pensam que no es podia fer propaganda públicament i que encara érem vigilats de prop per la Social. Les forces repressives tenien ordres especials de barrar el pas als partits que no serien legalitzats per a les eleccions controlades que s´apropaven. A qualsevol grup integrat en la Plataforma Democràtica li era permès emprar cines i sales de reunió per a les seves activitats i, de seguida, els autoritzaven qualsevol acte polític. Però a nosaltres ens detenien enmig del carrer, de nit a casa nostra, sempre que volien i en el moment més inesperat.\nA la galeria, la rutina no variava. Els recomptes rituals cada parell d´hores, les passejades pel pati, les hores dedicades a les classes que teníem programades a la cel·la: història del Moviment Obrer, filosofia marxista i, ja que teníem un missioner entre nosaltres, Jaume Calafell ens donava una visió del paper del colonialisme europeu i de l´Església catòlica al Tercer Món. Això era al matí, després de berenar. Havent dinat, quan els funcionaris ens tornaven als nostres enfonys, teníem temps per escriure a la família i fer la migdiada.\nCap a les set, abans de sopar, comentàvem les informacions que ens arribaven de l´exterior, debatíem les nostres respectives línies polítiques i, quan s´accentuava la melangia, cantàvem algunes cançons.\nEls funcionaris ens deixaven tranquils, excepte quan no aturàvem de cantar L´Estaca i La Internacional, i l´aborronador repertori d´himnes de la resistència i els crits de protesta de Raimon, ressonaven arreu, poderosos.\nAleshores, els vigilants de torn compareixien davant les reixes que tancaven la galeria i, amb les claus de les cel·les, colpejaven el ferro amb totes les seves forces.\nEns fèiem els sords!\nRèiem dels desesperats intents de silenciar-nos. La música i les lletres combatives d´aquelles cançons ens feien sentir forts, invencibles i, enlloc de callar, augmentàvem encara més la força de la veu.\nNo sabien què fer. Eren conscients que no podien castigar-nos com als presos comuns. Alguns, els més sàdics, possiblement ens haurien tancat a una cel·la de càstig. Però no podien. Sortosament, el temps anava mudant imperceptiblement. S´havien d´acontentar a comparèixer davant la cel·la on cantàvem i ens feien aixecar del terra, formar al passadís. L´excusa era fer un recompte.\nNo aconseguien res! Una vegada havien acabat de contar-nos per enèsima vegada, en tancar les reixes, tornàvem a cantar fins a perdre la veu.\nSovint, des dels patis i galeries on romanien tancats els altres presos, sentíem aplaudiments. No volia dir que estiguessin d´acord amb el contingut de les cançons. O potser sí. El que volien de veritat era solidaritzar-se amb nosaltres: gent d´altres pisos que tenia el valor de desafiar les ordres dels vigilants.\nDes d´un punt de vista polític semblava que la decisió de no pagar la multa havia estat un gran èxit. Però en els moments de soledat em preguntava si hi seríem a temps, d´evitar la desfeta de les idees republicanes, socialistes i d´independència per a la nostra nació. Malgrat l´embranzida de les lluites populars d´ençà de les grans vagues d´Astúries dels seixanta; malgrat l´èxit de les mobilitzacions generals a molts d´indrets de l´Estat, el cert era que la implacable maquinària de la reforma avançava arreu.\npobler | 19 Juliol, 2016 12:43 | Compartir:\nLes secretàries, sotssecretàries, responsables d'àrea i jo que sé quantes coses més m'adverteixen que, per "despeses diverses", es quedaran un trenta-cinc per cent de les vendes. Prov d'explicar que de primer he de demanar els corresponents exemplars a l'editor i saber si ell hi està d'acord. Insisteixen que no deixen el local amb cap ànim lucratiu. Perfecte! No tenen cap ànim de lucre però els has d'abonar una bona grapada de duros. No els passa per la imaginació dir: "properament inclourem el seu nom en un cicle de conferències sobre literatura i ingressarem al seu compte corrent cent mil pessetes per la dissertació". No. Això, mai. Demanar doblers a qui no en té; vet aquí el seu ofici. La "desinteressada preocupació" per la literatura de la qual presumeixen. No entenen que l'autor no té cap poder damunt d'obra una vegada que l'ha lliurada al propietari de l'editorial. No comprenen res del que fa referència als problemes dels escriptors. Em dóna un número de telèfon i el nom d'una de les nombroses "responsables d'àrea". Organitzar la venda d'alguns exemplars de la novella... )porta tant de marruell? (Miquel López Crespí)\nEm truquen d'una altra de les innombrables seccions de la Casa de Cultura. Totes les allotes que hi treballen sembla que tenen el mateix to de veu ensucrat. Sempre el mateix fil musical des d'una etèria llunyania. Em demanen si he de vendre llibres el dia de la presentació. "És el costum", contest. Algunes vegades, aquests exemplars són els únics que l'autor arriba a vendre. A Ciutat, en el poble més petit de l'illa, hi ha gent amb capacitat adquisitiva per a anar a veure un partit de futbol o de tennis a qualsevol part del món, fer-se un xalet de cent milions, adquirir cotxes de deu milions de pessetes... Tot el que es pot aconseguir amb diners, és a l'abast de l'habitant de la nostra illa. Ben diferent és pensar que algun dels nombrosos nou-rics que proliferen com a bolets entri a una llibreria a comprar les obres completes de Ramon Llull o una novella de Jaume Vidal Alcover... Seria demanar massa, creure en miracles. Talment contemplar el naixement d'un altre sol a l'espai que ens circumda o creure que, en lloc d'una Lluna, són tres els satèllits que donen voltes a la Terra.\nLes secretàries, sotssecretàries, responsables d'àrea i jo que sé quantes coses més m'adverteixen que, per "despeses diverses", es quedaran un trenta-cinc per cent de les vendes. Prov d'explicar que de primer he de demanar els corresponents exemplars a l'editor i saber si ell hi està d'acord. Insisteixen que no deixen el local amb cap ànim lucratiu. Perfecte! No tenen cap ànim de lucre però els has d'abonar una bona grapada de duros. No els passa per la imaginació dir: "properament inclourem el seu nom en un cicle de conferències sobre literatura i ingressarem al seu compte corrent cent mil pessetes per la dissertació". No. Això, mai. Demanar doblers a qui no en té; vet aquí el seu ofici. La "desinteressada preocupació" per la literatura de la qual presumeixen. No entenen que l'autor no té cap poder damunt d'obra una vegada que l'ha lliurada al propietari de l'editorial. No comprenen res del que fa referència als problemes dels escriptors. Em dóna un número de telèfon i el nom d'una de les nombroses "responsables d'àrea". Organitzar la venda d'alguns exemplars de la novella... )porta tant de marruell?\nEn els propers dies aniré descobrint que, fins i tot l'edició d'una petita tarja per a convidar els amics, pot convertir-se en tema d'un relat de Kafka.\nPotser hauria de tornar a demanar hora. Preguntar a Ribas i Thomàs si és possible deixar anar la qüestió de les vendes. Massa feina per provar de collocar vint o trenta exemplars. Truc de nou -em sembla reconèixer la veu de qui vaig confondre amb na Conxa-. Em deixa ben aclarit que la Institució no pot admetre cap canvi en les normes. Els estatuts que té al davant -em diu, seriosa- especifiquen molt clarament que (apartat sisè del capítol segon): "És preceptiu, abans, durant i quinze minuts després de cada presentació, installar una taula atesa per un membre de la Institució on, en lloc ben destacat, es veuran un mínim de trenta exemplars de l'obra presentada".\nMentre na Conxa -a partir d'ara li donaré aquest nom, ja que cada vegada estic més segur que l'eficient secretària és o era l'allota que fa segles vaig conèixer en aquell segle pretèrit del qual ningú no vol recordar res: qui era, què feia, quines idees defensava- em va llegint alguns dels apartats dels estatuts. Mentre l'escolt, pens si també hi deuen estar especificades les mides de la taula, classe de fusta, el color dels cabells i dels ulls de la funcionària que s'ha d'encarregar de la venda dels llibres... Vés a saber si igualment hi ha uns apartats referents a la intensitat dels focus que han d'illuminar la sala d'actes, la cambra on hi ha un membre de la institució amb els exemplars..!\nPotser m'he errat i no hauria d'haver caigut en la trampa, l'absurd que representa demanar audiència a tan estranya burocràcia, que viu, com el vampir, de la sang de les seves víctimes, fent creure que defensa la "bellesa artística" en totes les accepcions possibles... Mites i xirimandangues de la societat de consum literàrio-artística. Ara, quan ja és massa tard i ja he concretat el principal amb en Ribas i Thomàs, començ a entendre la jugada de l'editor i de com està utilitzant el meu nom pels seus estrictes interessos editorials. Qui sap si el mateix Ribas i Thomàs li trucà i li digué:\n-Manel, seria convenient que parlassis amb el tronat d'en Felip; sí: ja saps, el boig que encara creu que no ha finit la transició i va a les manifestacions ecologistes per la defensa del medi ambient. T'ho suplic: li fas entendre la necessitat que presenti la novella a la Casa de Cultura. Jo no li ho puc dir personalment. Crec -militàrem junts en temps de la dictadura- que em té per un venut, per un servil a les ordres de la banca, i estic ben convençut que em giraria l'esquena tot imaginant qui sap quines obscures conspiracions del capitalisme mundial. Està ben grillat, no et creguis! El més convenient és que tu li ho diguis com si fos una cosa normal i sense importància. A la Casa, en aquestes circumstàncies -ara que governa un Pacte de Centre-esquerra al Consell-, li interessa quedar bé amb la Conselleria de Cultura. Li pots fer veure que no tenim cap problema -quant a activitats literàries- per anar fent, en el futur, accions conjuntes -convenientment subvencionades-! La presentació d'una novella d'en Felip pot servir molt bé per a inaugurar la nova etapa. Hem de procurar que no sàpiga res. Seguirà els tràmits normals. T'assegur que tots hi guanyarem si seguim aquesta tàctica. En el fons li fem un favor, deixant que presenti les seves cabòries en tan seriosa institució! Ho saps a la perfecció".\nCom fiar-se d'un personatge com Ribas i Thomàs? Els més vells de l'organització ja ens ho deien i no ho volíem acabar de creure: "No veieu que aquest jovenot només és amb nosaltres per veure si se'n pot dur alguna camarada al llit?".\nAl començament ens escandalitzaven opinions així. Pensàvem que era l'enveja en copsar com els més joves -per altra banda cosa ben natural- eren els que més audiència tenien entre les militants del sexe femení.\nEls antifeixistes d'abans de la guerra eren, en el fons, uns sindicalistes de primera magnitud. Socialistes o anarquistes, comunistes o proletaris sense partit, s'havien apropat a les organitzacions obreres a conseqüència -i sobretot- de la misèria de l'època. No tenien cap tipus d'assegurança, i, sotmesos a un atur permanent, sense cap possibilitat de reclamar res en cas de malaltia o accident, mancats de metges, privats d'escola per als fills, consideraven que la lluita per això era la Revolució. Els vells lluitadors confongueren sempre partit i sindicat i l'únic que els interessava de debò era la discussió del conveni, aconseguir un augment de sou... La majoria dels joves que entràrem a les organitzacions antifranquistes a mitjans dels anys seixanta i començaments dels setanta partíem d'unes altres concepcions. El turisme, l'allau d'hotels, l'arribada massiva d'estrangers, produïen una riquesa mai vista a la nostra terra... Qui més qui manco, a l'illa, tenia el menjar assegurat. Eren pocs els treballadors que, en cas d'accident o malaltia, no poguessin anar a la Seguretat Social...\nEls adolescents -jo mateix, en Ribas i Thomàs- entràvem a militar per qüestions sovint "culturals": el nacionalisme, la manca de llibertats polítiques, la censura... Sentíem una necessitat imperiosa de canviar els valors... La manca d'ètica de la societat capitalista, les injustícies flagrants amb les quals ensopegàvem cada dia... Era el temps de la Nova Cançó. Enteníem els recitals com a labor bàsica de resistència. Collaborar a l'èxit de Raimon, Maria del Mar Bonet, Lluis Llach, el mateix Joan Manel Serrat, l'inoblidable Ovidi Montllor... esdevenien qüestions essencials per a nosaltres. Batalles guanyades a la dictadura. Per als de més edat del partit -i no s'erraren gens ni mica!-, Ribas i Thomàs feia servir aquests combats per a justificar una particular concepció de la militància partidista. Queia del seu pes que als jovençans de mitjans dels seixanta ens delia més anar a veure una pellícula compromesa (o qualsevol llauna que no enteníem, però que era d'"Art i Assaig") que no pas a la reunió de cèllula. A vegades, en els "seminaris de formació" -l'estudi dels autors més destacats del pensament revolucionari mundial-, ens obligaven a seguir programes vertaderament avorrits (els clàssics també en tenien, d'obres males d'entendre per al nostre nivell intellectual; recordem'ho: allots de setze i disset anys). No en parlem si s'havia d'organitzar alguna acció concreta: pintades al carrer o repartició de fulls subversius per les barriades extraradials! Aleshores es tractava de preparar la intervenció enmig del carrer en el seu mínim detall. Partidaris de la més accentuada democràcia de base, també volíem discutir a fons el contingut i missatges de la propaganda, de les consignes que, imaginàvem!, canviarien la història. Temps interminable defensant o atacant un adjectiu que ens semblava o massa radical o extremadament conciliador... Mentre, Ribas i Thomàs i els de la seva corda trobaven qualsevol justificació per a anar a la discoteca o per a acabar uns estudis que, la majoria de membres del partit, havíem deixat abandonats quan l'assassinat de Julián Grimau. Jovençans amb els ulls oberts al món -la revolució cubana, el Concili Vaticà II, la guerra d'independència algeriana...-, ens importava molt poc, per no dir gens ni mica, la fastigosa pseudohistòria inventada pels franquistes: la conquesta d'Amèrica per part dels conqueridors espanyols, la doctrina de José Antonio Primo de Rivera...\nTan sols una vegada vaig sospitar d'en Ribas i Thomàs. Era poc després de l'execució de l'almirall Carrero Blanco, a Madrid, per part d'uns escamots de militants bascos. A l'organització enteníem que, a partir d'aquella fita, el ritme de la lluita, la seva intensitat, canviava, prenent dimensions inesperades... Es tractava d'aprofitar qualsevol escletxa oberta que deixàs el règim, intensificar el combat per la llibertat... Vaig haver d'anar a casa seva per indicació del Comitè d'Illes. Em sorprengué trobar-lo confortablement installat -la seva família era rica i el pare i la mare havien estat destacats activistes de Falange Española Tradicionalista y de las JONS- estudiant, escoltant un concert de músic clàssica que transmetia la ràdio.\nSense poder-me contenir, indignat pel que considerava una deserció, li deman:\n-Tothom va de bòlid preparant la convocatòria de vaga i tu... estudies! Escoltes música, com si no passàs res de res!\nAixecà el cap molt lentament. Em mirà com qui veu visions, talment un foll escapat del manicomi hagués penetrat sobtadament dins el seu món. I, com qui explica una veritat eterna a algú que tanmateix no ho pot entendre, mormolà:\n-No dubtis que qualsevol govern del futur, sigui dretà o comunista, necessitarà funcionaris. Els membres de l'administració són inamovibles, guanyi el partit que guanyi, i el pas dels anys l'únic que fa és augmentar els punts a l'escalafó. No crec que puguis copsar el que això significa, Felip. Sempre has estat un esquerranista extremadament utòpic.\nAmb les traïdes de la transició, quan el vaig veure ascendint dins la burocràcia institucional primer, en l'empresa privada més endavant, pujant, fent costat als successius partits del govern -de dretes, d'esquerres, era igual!- ho vaig entendre a la perfecció.\npobler | 19 Juliol, 2016 10:57 | Compartir:\nMallorca, el paradís perdut (XXVIII) - Quan les roques són història -\nPotser hauríem d'aprendre a llegir els senyals ocults que els antics deixaren en valls i muntanyes, als penya-segats que cauen a plom dins l'aigua. Qui sap si el soroll de les ones que acaronen la sorra tèbia de les nostres platges ens porta els llenguatges antics, les veus oblidades, el missatge d'aquells que aixecaren les Illes des del fons de la mar. Qui sap si la funció del poeta, del fotògraf, de l'historiador és precisament saber llegir en les pedres, l'aigua, l'aire, el vent que ens porta aquells ressons llunyans. (Miquel López Crespí)\nLa primera sensació que tenim en contemplar aquestes immenses ditades de sang damunt la roca és evocar els gegants de les nostres rondalles, en grandioses batalles on participaren habitants d'uns mons que ja ha engolit el temps. Mossèn Antoni Maria Alcover era un vertader alquimista a l’hora de trobar l'or de la saviesa popular enmig del carbó que ensenyaven els mestres que no sabien res de Mallorca. Qui sap si el moment de posar fil a l'agulla per a destriar el que hi havia de veritat en les llegendes d'encantaments, tresors i gegants que trobam arreu, a casa nostra. Caldria llegir amb ulls nous les històries referents a sa Roca des Castellet, als gegants del Puig de Sant Salvador de Felanitx, a l'encantament de Son Lluc, del Puig de ses Talaies o dels tresors d'Aufàbia, de sa Cova dels Ermassets de Son Noguera.\nLa penya des Migdia del Puig d'Avall, a Alcúdia ens convida a fantasiar amb l’existència de gegants per aquestes contrades; gegants com els que surten a les rondalles de mossèn Antoni Maria Alcover: aquestes ditades vermelloses i ocres potser serien contemporànies dels cíclops que alçaren les poderoses torres de vigilància i culte dels poblats talaiòtics.\nEls gegants de les rondalles. O els gegants que ens precediren, amb la nostra estatura, minimitzats tan sovint. ¿No sabem d'ençà que tenim coneixement que, tanmateix, la història oficial sempre l’han escrita els vencedors, més concretament aquells que venceren en la batalla i mataren o engrillonaren els pobles arrasats? Ni Sal·lusti ni Plini, ni Plutarc, Florus, Livi ni Polibi ni Vitruvi ni Estrabó no expressaren mai el punt de vista dels vençuts. Els homes i dones de fa dos o tres mil anys, quan els romans conqueriren les Illes no pogueren deixar escrita per a la posteritat la seva visió del món i de les coses. O és que hi havia jutges, notaris, historiadors entre els agermanats que foren derrotats a Son Fornari, Rafal Garcès, Pollença o Palma?\nRestem ara amb la lectura mítica: les ditades de sang enregistrades per a tota l'eternitat a la penya des Migdia són precisament l’escriptura dels gegants nostres, el missatge de resistència contínua per a la gent d’aquesta terra, el compromís de preservar dels depredadors aquests indrets màgics.\nPotser hauríem d'aprendre a llegir els senyals ocults que els antics deixaren en valls i muntanyes, als penya-segats que cauen a plom dins l'aigua. Qui sap si el soroll de les ones que acaronen la sorra tèbia de les nostres platges ens porta els llenguatges antics, les veus oblidades, el missatge d'aquells que aixecaren les Illes des del fons de la mar. Qui sap si la funció del poeta, del fotògraf, de l'historiador és precisament saber llegir en les pedres, l'aigua, l'aire, el vent que ens porta aquells ressons llunyans.


Senyalem la Memòria – Territoris Oblidats\nSenyalem la memòria, s’emmarca en la col·laboració iniciada el gener de 2013 entre Territoris Oblidats i Mediateca del Raval (Ravalnet). La proposta consisteix que els i les participants desenvolupin narracions a partir de l’arxiu digital Càpsules de Memòria, un cop recopilat el material es tria un conjunt d’espais per als quals es produeix un (o diversos) dispositiu(s) de senyalització física que ens permeti traslladar els records i les experiències de la vida quotidiana del barri al seu context físic o simbòlic actual.\nPer a això es duu a terme una metodologia participativa amb activitats com el mapeig social-urbà, recorreguts participatius, identificació de diferents senyalístiques a l’espai públic i l’anàlisi de formes d’expressió artística contemporànies vinculades a l’espai urbà del barri del Raval.\nMigracions, desplaçaments, llocs de pas, gentrificació, transformació urbanística, relacions comunitàries… són algunes de les temàtiques que apareixen als discursos de l’experiència recollits a Càpsules de memòria i que amb Senyalem la memòria volem situar en l’espai públic per generar noves reaccions i discursos per part dels agents que en l’actualitat, d’una manera o d’altra, habiten el barri.\nDurant l´any de 2015 va dur a terme tallers intergeneracionals posant en connexió centres educatius, grups comunitaris de joves i el grup de gent gran participant a Càpsules de Memòria amb uns objectius concrets: pla de senyalística i disseny de prototip; tallers de construcció dels senyals; senyalització: col·locació dels senyals a l’espai públic i processos d’identificació; disseny d’itineraris; dinamització d’itineraris participatius amb entitats, col·lectius i veïnat del barri. Per a la realització dels tallers de construcció del dispositiu físic, Territoris Oblidats i Mediateca del Raval van concretar la col·laboració, amb l’escola d’Art La Massana (Raval) i l’IES Tarradelles (Raval).\nEn paral·lel al procés dels tallers realitzats, el grup de la Mediateca del Raval va treballar en el relat dels espais, establint el vincle entre els vídeos seleccionats, la memòria col·lectiva i l’espai assenyalat al barri, a més de la conceptualització i implementació d’aquests relats en el mapa online dels punts assenyalats a la web.\nPel que fa el taller realitzat a l´INS Miquel Tarradell, el seu principal objectiu va ser treballar les relacions ciutadanes existents al barri del Raval, la memòria col·lectiva i el sentiment de pertinència del barri. Van estar presents durant tot el procés, a més de l’equip tècnic de Territoris Oblidats, 3 dones representants de la Mediateca del Raval, que a més de transmetre els seus coneixements i memòria, van treballar braç a braç amb el grup, en la construcció dels dispositius físics.\nEl desenvolupament de Senyalem la Memòria a la Massana va estar vinculat amb el projecte microRavals que es realitzava en el Arts Sant Mónica durant l’any de 2015. microRavals va col·laborar a crear un marc de treball en comú amb el projecte Senyalem la Memòria i l’assignatura de Metodologia Projectual de disseny III del Grau d’Arts i Disseny de l’Escola Massana.\nCoincidint amb la inauguració de Frederic Perers «Temps d’acció», juliol/2015, del cicle Trets enmig del concert a l’Arts Santa Mònica, es va dur a terme l´exposició de Senyalem la Memòria, la instal·lació de la primera fase de la senyalització “A la fresca”, i durant les festes del Raval es va realitzar l’itinerari de presentació amb la instalació de les 11 cadires en cadascun dels punts.


Papaió | Hortetdelbaix.com\nEl papaió es bo per a les teves defenses. Selecció de gran qualitat. És una varietat de la papaia, que es caracteritza per posseir una mida més gran i una textura i sabor més turgent. Es poden prendre al natural, en sucs, en amanides o cuinades amb peixos, mariscs i carns.\nAra podeu trobar uns papaions bonissims.\nSaps Com es gaudir d'una forma ben fàcil? Obre la peça, buida les llavors negres i afegeix-hi suc d'una llima recent expremuda, Fantàstic!\nFamília Científica: Caricàcia\nPropietats/beneficis: Conté minerals essencials (potassi, calci, baix en sodi), vitamines (A, B, C i D) i és ric en fibra dietètica. Però sobretot destaca per la seva vitamina C: té 10 vegades més que la taronja, i 5 més que un kiwi, de manera que et ajudés reforçar el teu sistema immunitari, una mica malmès per l'esforç que suposa l'embaràs i pels freds de tardor , o hivernals (depèn de l'època que estiguis). A més, aquesta vitamina juntament amb els betacarotens o provitamina A són dos potents antioxidants enfront dels radicals lliures, que ajuden l'organisme a defensar-se de forma natura contra els efectes nocius del sol, la contaminació. Aquesta fruita té la propietat de descompondre les proteïnes, fet que accelera el procés digestiu. La papaia és diürètica i actua favorablement sobre la regulació dels trastorns intestinals, especialment en l'alimentació infantil. El suc de papaia és un remei popular contra l’amigdalitis dels nens.\nCarpaina: És un alcaloide que millora la circulació sanguínia i resulta molt benèfic beneficiós en els casos d'insuficiència cardíaca i crisis de taquicàrdia. Tingues present que en l'embaràs, el cor i tot el sistema circulatori es troba amb un treball extra en augmentar el volum sanguini. El papaiò pot ajudar-los a enfrontar-se a aquesta situació.\nPapaïna: Es tracta d'un enzim que digereix les proteïnes i actua com un autèntic cremagreixos. La papaïna contribueix a què es digereixen les carns i menjars pesades, millorant el procés de digestió, que ara en el teu estat es troba molt alentit per l'efecte de les hormones i la pressió de l'úter sobre l'aparell digestiu. ( Important a tenir en compte per a dones embarassades).\nZones de producció: El papaier és un dels fruiters més important dels tròpics, cultivant-se a tota Centre-amèrica, Nord-amèrica (Califòrnia i Florida), Àfrica del sud, Àsia (Xina, Japó, Índia, Indonèsia, Ceilan i Filipines) i en diverses illes d'Oceania (com Hawaii). A la zona mediterrània, el cultiu està poc estès (Espanya, Itàlia, Israel, etc.).\nNom planta: Papaier\nCuriositats: La papaia és una espècie originària de l'Amèrica Central, probablement del Golf de Mèxic i de les Antilles.\nPreparació i consum: La papaia es pot consumir de diverses maneres: com a fruita fresca, en amanides, tallada madura a rodanxes amb sucre i llimona; i també com a gelea al bullir-la amb aigua i sucre, estant verda i tallada a rodanxes sense pell. Les llavors que hi ha al centre d'aquesta fruita es poden treure fàcilment amb una cullera al moment de consumir-la. Un cop pelada i partida en trossos es pot intensificar el seu sabor posant-hi per sobre una mica de suc de llimona.


Disseny de la papereria de Prosilo. Empresa de neteja i desinfecció de silos a Manresa\nProsilo és una empresa professional que es dedica a la neteja de sitges. Els hem dissenyat un catàleg de serveis i sistemes de neteja de les sitges amb maquetació i il·lustracions de Net Engineer respectant la imatge gràfica de l'empresa.\nTambé se'ls ha realitzat el disseny de la pàgina web, a on apareixen les il·lustracions del catàleg animades. En tot moment s'ha intentat plasmar la professionalitat i netedat que ofereix l'empresa i dotar-la dels elements gràfics necessaris per tal d'explicar de la millor manera possible la seva activitat.\nFinalment, també els hem dissenyat un fullet explicatiu del seu equip d'aspiració mòbil de productes així com la felicitació de Nadal online enviada als seus contactes. Estem molt satisfets de l'experiència i continuem col·laborant activament amb Prosilo.


La Cerdanya, 15 de maig 2017: NOU ESPAI DE LLEURE A L’ANTIC CEMENTIRI DE BOLVIR – Pirineus TV\nL'arquebisbe d'Urgell i copríncep d'Andorra, Mossèn Joan-Enric Vives, ha presidit aquest dilluns, coincidint amb la festa major, l'acte d'inauguració dels treballs d'adequació de la Plaça i dels Jardins de l'Església de Santa Cecília de Bolvir, un nou espai social i de lleure situat on fins fa poc hi havia el cementiri vell. Després de traslladar els difunts al cementiri nou, a mig camí entre Bolvir i Talltorta, l'ajuntament volia dotar el municipi d'una nova zona verda al centre de la població i per això va signar amb el Bisbat d'Urgell una cessió de l'espai pel poble per 35 anys.\nEl trasllat del cementiri va fer que algunes famílies que hi tenien difunts enterrats s'hi oposessin. Finalment, però, es va efectuar el canvi d'ubicació de les restes, que va començar al juny de l'any passat i va finalitzar per Tots Sants.\nL'actuació en aquest espai ha consistit en aixecar un mur de contenció a la part baixa, on hi han unes vuit places d’aparcament. El nou parc té un espai enjardinat, un mirador i tindrà una zona de jocs infantils. També s’ha desenterrat la vessant nord de l’església de l’Esperança, que estava pràcticament coberta.\nAmb les plaques i creus del cementiri vell s'ha fet un memorial per recordar els difunts al cementiri nou.\nEl cost total de l'actuació, trasllat, espais en el nou cementiri i la nova plaça, ha ascendit fins als 380.000 euros, finançats pel propi consistori.


Dos blogs de clàssiques de l’IPM, finalistes a Edublogs 2014 | El Fil de les Clàssiques\nDos blogs de clàssiques de l’IPM, finalistes a Edublogs 2014\nL’univers clàssic dels nostres mots i Tòpics horacians arreu són finalistes en la vuitena edició del premi Edublogs d’Espiral en la mateixa categoria, Blogs d’alumnes de batxillerat. El 2011 Aracne fila i fila va acabar guanyant la Baldufa d’or en aquesta categoria i el 2009 El Fil de les Clàssiques la de plata en la categoria més disputada, la de blogs de professor@s.\nArribar fins aquí, alumnes, és tot un honor per al nostre centre i especialment per a les clàssiques. Continueu treballant i bona sort per a la final de la VIII edició del premi Espiral d’Edublogs. Sigui quin sigui el resultat Feliciter, discipuli discipulaeque!\nL’enhorabona a tots els blogs finalistes!\nThis entry was posted in General, Grec 1, Grec 2, Llatí 2n Bat. on 6 maig 2014 by Margalida Capellà Soler.\n← Ruta per les inscripcions llatines de Palma amb Pep Campillo L’Ara Pacis Augustae a Tarraco viva →\n11 thoughts on “Dos blogs de clàssiques de l’IPM, finalistes a Edublogs 2014”\nJordi Rincón 6 maig 2014 at 20:52\nMarta Gallardo 6 maig 2014 at 21:10\nFelicitats a tots per haver arribat a ser finalistes! És un orgull formar part de tot això. Encara que potser no arriben a ser els blocs guanyadors, aquest lloc ja és ben merescut, per totes les hores que tots hem posat aquí.\nLida, personalment ara no em va el moodle, no sé si el problema és només meu.\nMargalida Capellà Soler Post author 6 maig 2014 at 21:30\nL’enhorabona, Marta! La feina ben feta sempre té recompenses i, sigui com sigui, ser finalistes és tot un honor. El Moodle ara no funciona. Estan de manteniment.\nLaura Luna 7 maig 2014 at 09:26\nMoltes felicitats i que per molts anys puguin funcionar tan bé com ara!\nMargalida Capellà Soler Post author 7 maig 2014 at 09:34\nMoltes gràcies, Laura! Quina alegria retrobar-te per aquests teus paisatges, tot i que, com bé veus, els alumnes continuen obrint-ne de nous i mantenint el que vosaltres vàreu sembrar. Forta abraçada i molta sort en aquest final de curs universitari.\nRebeca Barroso 16 maig 2014 at 11:52\nMoltes felicitats a tothom per arribar a ser finalistes!!!! Considero que és un honor formar part d’aquest bloc.\nMargalida Capellà Soler Post author 18 maig 2014 at 11:53\nNon omnis moriar ha resultat guanyador! L’enhorabona!\nSandra Moya 21 maig 2014 at 10:27\nEs increible com es pot treballar desde l’ordinador i conseguir apendre llatí!\nSergio Fernandez 12 juny 2014 at 11:46\nMoltes felicitats! el treballs dur té després la recompensa que es mereix. FELICITATS!\nHady Camara 20 juny 2014 at 01:54\nMoltes felicitats a tots aquells que dediquen hores i hores aquí, és tot un honor poder dir que hi formem part i hem estat uns quants anys fent-ho.\nAlina Roman 23 novembre 2014 at 15:06\nMoltes felicitats per aquest bloc ! La veritat esquè sempre s’aprenen coses noves i amb aquest bloc s’ha après molt i espero que continui així.


Si publiqueu un bloc i voleu guanyar més diners en línia a través del vostre bloc, aquí teniu la llista dels 10 millors bloggers indis del 2019. Podeu inspirar-vos i augmentar el rendiment del vostre blog llegint els seus blocs..\nTots són bloggers amb èxit de l’Índia. Es dediquen a blogs sobre diferents temes com WordPress, Mitjans socials, allotjament web, mòbil, tecnologia, desenvolupament web, guies pràctiques i molts altres.\nLes fonts d’ingressos d’aquests bloggers són Google AdSense, Programes d’afiliació i Anuncis directes. Estan guanyant grans ingressos amb el seu blog i gaudint de la seva vida més que un enginyer o un metge.\nTambé podeu guanyar diners amb blocs com ells. No és necessària una gran inversió per als blogs. Per ser un blogger d’èxit només cal mantenir paciència i mostrar el vostre talent al món a través del vostre bloc. Els diners es destinaran automàticament al vostre compte bancari.\nAquí WPressBlog enumera els millors bloggers de l’Índia amb els seus ingressos i detalls del bloc. Les dades sobre els ingressos mensuals es calculen i es treuen del seu propi blog.\n1 Llista dels 10 millors bloggers indis & Els seus beneficis\n1.1.1 Quant a Labnol:\n1.2 2. Agrestalitat dura – ShoutMeLoud.com\n1.2.1 Quant a ShoutMeLoud:\n1.3.1 Quant a MouthShut:\n1.4.1 Quant a YourStory:\n1.5.1 Quant a Fonearena:\n1.6.1 Al voltant de 9lessons:\n1.7.1 Quant a Track.in\n1.8.1 Quant a TechPP:\n1.9.1 Quant a SaveDelete:\n1.10.1 Quant a Hellboundbloggers:\nLlista dels 10 millors bloggers indis & Els seus beneficis\nAmit Agrawal és el més popular i primer blogger indi. És l’home que hi ha darrere de Labnol.org (Digital Inspiration).\nAmit va completar la seva graduació en IIT Roorkee en informàtica. Va deixar la seva feina i va començar a fer blocs el 2004 sobre guies informatives sobre temes tecnològics i es va convertir en un primer blogger professional.\nEl 2004, els blocs eren extremadament nous. Al cap d’uns mesos, Amit va començar a guanyar diners enormes al mes (10,00.000 INR / -).\nN’hi ha més que 245K seguidors a Facebook del seu bloc. També podeu seguir-lo per rebre periòdicament les darreres novetats i guies tecnològiques.\nQuant a Labnol:\nNom del Blogger: Amit Agrawal\nLloc web: https://www.labnol.org/\nComença el bloc de blogs: 2004\nAutoritat del domini: 77/100\nRang Mundial Alexa: 16.041\nRànquing en Alexa de l’Índia: 3.628\nVisites estimades / mes: 2,7M\nIngressos mensuals: 80.000 dòlars\nFont d’ingressos: AdSense\nLlegiu també: Els 10 millors bloggers més importants del món\n2. Agrestalitat dura – ShoutMeLoud.com\nHarsh Agrawal és un dels millors bloggers de l’Índia. Tothom a la indústria de blocs serà conscient del seu famós bloc anomenat “ShoutMeLoud” (SML). Després de deixar la seva feina a Convergys, va començar a fer blogs a SML el 2008.\nEscriu sobre Blocs, WordPress, SEO, Mitjans de comunicació social, màrqueting d’afiliació i com fer diners en línia. Hi ha recursos molt útils per als bloggers novells.\nHarsh és un blogger molt inspirador de Delhi que va ajudar a molts blocaires a guanyar diners en línia amb els seus blocs. Els principals programes d’afiliació són la principal font de guanys.\nShoutMeLoud té Seguidors de facebook de 62K. Podeu seguir el seu blog a Facebook per obtenir els darrers consells sobre diners i en línia per guanyar diners.\nQuant a ShoutMeLoud:\nNom del Blogger: Agreste dur\nLloc web: https://www.shoutmeloud.com/\nComença el bloc de blogs: 2008\nAutoritat del domini: 68/100\nRang Mundial Alexa: 14.215\nRànquing de l’Índia 1.806\nVisites estimades / mes: 1,7M\nIngressos mensuals: 51.055 $\nFont d’ingressos: Afiliats, Adsense\nFaisal Farooqui gestiona el lloc web MouthShut.com. En realitat, no és un lloc de blogs, però Faisal Farooqui és un famós empresari indi. MouthShut és un portal web d’investigació i serveis per a consumidors.\nÉs graduat per la Universitat de Binghamton de Nova York. Guanya un milió de dòlars a l’any a través del seu portal web.\nQuant a MouthShut:\nNom del Blogger: Faisal Farooqui\nLloc web: https://www.mouthshut.com/\nComença el bloc de blogs: 2000\nRang Mundial Alexa: 15.366\nRànquing en Alexa de l’Índia: 1.037\nVisites estimades / mes: 3,0 M\nIngressos mensuals: 50.434 dòlars\nFont d’ingressos: Afiliats, ubicacions d’anuncis\nShradha és la primera dona blogger indiana que va fundar un famós lloc web de mitjans anomenat “YourStory”. Va començar el seu lloc web l’any 2008 i es va fer molt popular en molt poc temps. Hi ha més de 15K històries publicades al seu lloc web.\nPodeu seguir la seva pàgina de Facebook 1,6M de seguidors per obtenir informació sobre les darreres històries d’èxit, startups, líders empresarials i empresaris.\nQuant a YourStory:\nNom del Blogger: Shradha Sharma\nLloc web: https://yourstory.com/\nAutoritat del domini: 75/100\nRang Mundial Alexa: 9.805\nRànquing en Alexa de l’Índia: 639\nVisites estimades / mes: 3,6 M\nIngressos mensuals: 30.000 dòlars\nVarun gestiona un bloc mòbil molt popular anomenat “Fone Arena”. Va iniciar el seu bloc el 2005. Escriu sobre ressenyes de telèfons mòbils, darreres actualitzacions, darrera publicació i molts més relacionats amb els telèfons mòbils.\nQuant a Fonearena:\nNom del Blogger: Varun Krishnan\nLloc web: https://www.fonearena.com/\nComença el bloc de blogs: 2005\nRang Mundial Alexa: 27.534\nRànquing en Alexa de l’Índia: 2.395\nVisites estimades / mes: 1,8M\nIngressos mensuals: 22.000 dòlars\nFont d’ingressos: Adsense, anuncis directes\nSrinivas és el Rajnikanth de la indústria de blocs. Viu a Chennai i blogueja sobre consells de programació i desenvolupament de pàgines web. Si t’agrada la programació, pots seguir-lo i obtenir els darrers coneixements sobre desenvolupament web del seu bloc.\nAl voltant de 9lessons:\nNom del Blogger: Srinivas Tamada\nLloc web: https://www.9lessons.info/\nComença el bloc de blogs: 2009\nAutoritat del domini: 48/100\nRang Mundial Alexa: 148.538\nRànquing en Alexa de l’Índia: 13.844\nVisites estimades / mes: 86K\nIngressos mensuals: 16.000 dòlars\nArun Prabhudesai és l’home que hi ha darrere de “Trak.in”. És un bloc de negocis que va començar el 2007. Publica les darreres novetats sobre negocis, internet, mòbil, startups, etc. També li agrada la fotografia. Podeu seguir la seva pàgina de Facebook per obtenir les darreres actualitzacions del seu bloc.\nQuant a Track.in\nNom del Blogger: Arun Prabhudesai\nLloc web: http://trak.in/\nComença el bloc de blogs: 2007\nAutoritat del domini: 62/100\nRang Mundial Alexa: 66.802\nRànquing en Alexa de l’Índia: 4.253\nVisites estimades / mes: 280K\nIngressos mensuals: 8.000 dòlars\nFont d’ingressos: Adsense, anuncis pagats\nRaju és diplomat en enginyeria a Bangalore. És el propietari del blog techpp.com iniciat el 2008. Publica articles sobre iPhone, Android, ressenyes, tutorials i molts temes relacionats amb la tecnologia al seu bloc.\nQuant a TechPP:\nNom del Blogger: Raju PP\nLloc web: http://techpp.com/\nAutoritat del domini: 64/100\nRang Mundial Alexa: 102.790\nRànquing de l’Índia 15.014\nVisites estimades / mes: 376K\nIngressos mensuals: 5.000 dòlars\nJaspal Singh és l’home que hi ha al darrere del bloc SaveDelete.com. Publica tot tipus d’articles com tecnologia, moda, salut, viatges i molts altres. A part dels blogs, li encanta el gimnàs.\nQuant a SaveDelete:\nNom del Blogger: Jaspal Singh\nLloc web: https://savedelete.com/\nAutoritat del domini: 60/100\nRang Mundial Alexa: 223.797\nRànquing en Alexa de l’Índia: 34.291\nVisites estimades / mes: 78K\nFont d’ingressos: Anuncis afiliats, Adsense i pagats\nHell Bound Bloggers és també un dels blocs més populars de l’Índia. El dirigeix Pradeep Kumar, que és el blogger basat en Chennai. Fa blogs sobre temes de Mitjans socials, WordPress, SEO, Guanyeu diners, negocis i allotjament web. És també un blogger inspirador de l’Índia.\nQuant a Hellboundbloggers:\nNom del Blogger: Pradeep Kumar\nLloc web: https://hellboundbloggers.com/\nAutoritat del domini: 49/100\nRang Mundial Alexa: 124.956\nRànquing en Alexa de l’Índia: 10.229\nVisites estimades / mes: 162K\nFont d’ingressos: Adsense, anuncis de pagament, afiliats\nEstic segur que us han agradat els blogs populars d’aquests bloggers i que heu guanyat i que també vull ser com ells. Només cal seguir els seus blocs i veure la màgia.\nSi coneixeu algun blogger popular que s’hauria d’enumerar aquí, no dubteu en fer-ho saber comentant a la secció de comentaris.\nMés altes alternatives de pagament Adsense de Google el 2020\n10 millors eines de blogs per a blocaires\nCom començar un bloc amb SiteGround\n10 raons per les quals no teniu èxit de blogger (i com sereu el 2020)


Fes-te soci - Aeroclub Vall del Tenes\nCondiciones generals per a ser soci del nostre club:\nDescarrega’t la fitxa del soci i emplena-la:\nEnvia-la per email: aeroclubvdt@gmail.com\nO entrega-la en mà al camp (algun membre de la Junta directiva)\nHauràs d’esperar l’acceptació de la teva sol·licitud, ja que tenim un límit de places. Ens posarem en contacte amb tu per a informar-te de l’estat de la mateixa, i si és acceptada, comunicar-te el compte bancari on hauràs de fer la transferència o l’ingrés, sense oblidar-te fer constar el teu nom i cognoms.\nA partir de la inscripció com a soci, pagada la matrícula sencera o la meitat, més la part d’anualitat corresponent, els pagaments a l’Aeroclub s’han de domiciliar per a anys successius. Pots descarregar el full d’autorització i fer-nos-el arribar.\n– 260€ = Majors de 18 anys (Es podrà fraccionar en dos pagaments)\n– 130€ = Menors de 18 anys.\nSi has fraccionat la quota, el segon termini l’hauràs d’abonar l’u de juliol del següent any amb transferència o ingrés en compte.\n– 140€ = General\n– 80€ = Menors de 18 anys\n– 80€ = Col·laborador\nEs carregarà en compte, cada any, a finals del mes de gener.\nLa quota del primer any, es calcularà dividint entre 12 la quota anual i multiplicant-la pel nombre de mesos que manquin fins final d’any i s’haurà d’abonar en el moment de l’alta.\nEx.: Alta en 10-9-2020 –> 12 – 9 = 3 x 12€ = 36€\nEl club té una assegurança contractada per els vols que es practiquin dins del nostre camp, però si tens la intenció d’actuar en competicions, hauràs de dir-nos-ho per tal de que et sol·licitem alguna de les llicències federatives, ja que inclouen assegurança de responsabilitat civil. No obstant, recomanem com a mínim estar en possessió de la llicència FAC autonòmica (50€), ja que aquest òrgan és el que dóna suport als clubs i d’aquesta manera financem les seves activitats alhora que obtenim una millor resposta per la seva part.\nBenvingut al nostre club


Lovengrin: “GR 221 Serra de Tramuntana-Ruta de Pedra en Sec”.\n“GR 221 Serra de Tramuntana-Ruta de Pedra en Sec”.\nCatalina Julve, consellera del Departament de Medi Ambient, conjuntament amb Vicenç Sastre, coautor del llibre, han presentat aquest matí “GR 221 Serra de Tramuntana-Ruta de Pedra en Sec” en el centre sociocultural de Manacor en el que Vicenç és col•laborador i guia de muntanya\nEl llibre presenta un conjunt d’itineraris a peu per la Serra de Tramuntana, amb algunes ascensions opcionals i habituals als cims més destacats. Les més de 200 pàgines del llibre s’estructuren entorn a les 8 etapes de la Ruta de Pedra en Sec, encara que s’ofereixen algunes excursions alternatives. Els textos ofereixen informació exhaustiva sobre patrimoni, medi natural, història, cultura, serveis als pobles, ... de cada camí, la qual es complementa amb fotografies, mapes i dibuixos de gran qualitat. Així mateix cada etapa disposa del perfil, temps total de recorregut, temps parcial, grau de dificultat i punt de sortida i punt d’arribada.\nAquest itinerari enllaça els dos extrems de la serra de Tramuntana i permet conèixer la natura, la cultura, les antigues construccions, la història i la gent. El llibre GR 221 parteix d’una iniciativa de Triangle Postals que es va posar en contacte amb el Departament de Medi Ambient del Consell de Mallorca per tal de dur endavant l’edició d’un llibre sobre la Ruta de Pedra en Sec. Els autors, Joan Sastre, Vicenç Sastre, Miquel Rayó i Sebastià Torrens són veterans en el quefer de conèixer i de divulgar la naturalesa i la cultura de las Illes Balears. Els germans Joan i Vicenç Sastre i Miquel Rayó han elaborat els textos, les fotografies són de Sebastià Torrens i els mapes i dibuixos de Vicenç Sastre. Els tècnics del Departament de Medi Ambient han ofert el suport tècnic.\nEl Departament de Medi Ambient del Consell de Mallorca mitjançant el programa Camina per Mallorca promou la creació de rutes senderistes amb una xarxa de refugis de muntanya associada. El llibre l’ha editat Triangle Postals amb col•laboració amb el Departament de Medi Ambient. La guia també ofereix informació completa sobre els refugis de muntanya del Consell de Mallorca. El llibre, que ja es pot obtenir a les llibreries, s’ha editat en 5 idiomes: Català, Castellà, Anglès, Alemany i Francès.


El discurs de la meva investidura com a 95è alcalde de Girona | Carles Puigdemont | Bloc de notes i reflexions personals\nEl discurs de la meva investidura com a 95è alcalde de Girona\n01/07/2011 Carles Puigdemont\t1 comentari\nAquest és el text de la meva intervenció després d’haver estat investit 95è alcalde de Girona aquest migdia, avui que fa exactament 124 anys que Emili Grahit va ser nomenat alcalde de la ciutat.\nL’acte d’avui té una significació especial. La té per a mi, d’una manera imaginable i comprensible, i sense ànim d’exagerar també la té d’una manera col·lectiva per a tots els gironins i gironins que anhelaven el canvi a l’Ajuntament. L’ofici de periodista em faria escriure que avui assistim a un dia històric per motius que tots vostès poden entendre, però la prevenció del polític en els temps greus que ens toca de viure m’exigeix austeritat fins i tot en l’adjectivació. Assistim, és cert, a una constitució de l’Ajuntament i a un relleu a l’alcaldia que no són com cap dels que hem conegut d’ençà el 1979: per primer cop s’investeix com a alcalde algú que no és del mateix partit que ha liderat l’alcaldia, i per primer cop el principal partit a l’oposició és el que ha governat de forma ininterrompuda durant aquestes tres dècades. Tot això fa que l’acte d’avui tingui, efectivament, els ingredients per ser observat, analitzat i recordat d’una manera diferent, d’una manera inèdita per a les generacions de molts dels qui avui segueixen aquest acte o heu esdevingut regidors, i que s’havien fet a la idea que les coses a Girona eren d’una manera determinada, que segurament no podien canviar mai.\nPerò si hi ha alguna cosa històrica en tot aquest procés són, en tot cas, els canvis socials que ens han dut al dia d’avui, i que han permès desmuntar alguns tòpics i treure alguns taps que impedien que l’evolució democràtica anés al ritme del que ha anat en la immensa majoria dels municipis del país. Tòpics a vegades mal informats, a vegades mal intencionats. Ben al contrari del que alguns i algunes semblaven esperar, Girona és feliçment una ciutat oberta, que acull bé i integra millor; que ha donat oportunitats als milers de joves, majoritàriament de les comarques gironines, que en un moment determinat de les seves vides van sentir la crida d’una ciutat que despertava i tenia gana de modernitat, que van quedar fascinats pels colors que s’hi pintaven i que en van quedar definitivament enamorats, com deia l’eslògan memorable, quan van decidir vincular-la al seu projecte vital. Em reconec en un d’aquells joves, em sento integrant devot i enamorat de la ciutat i me’n confesso profundament orgullós quan en anar pel món explico d’on vinc.\nTot això sí que és històric. Vull dir que si bé l’anàlisi política pot atorgar un cert mèrit al fet que hem estat capaços d’haver capgirat les coses, l’anàlisi històrica ens parlarà de la culminació exitosa d’un model social i de convivència que ve de lluny i que s’ha anat bastint d’una manera decidida i convençuda des de l’any 1979. Pot semblar que faig ironia però és ben lluny de la meva intenció: si volem acabar d’explicar per què avui som aquí i per què avui sóc alcalde, cal buscar-ne les bases que ho fan possible en la transformació de la ciutat que va decidir emprendre el primer Ajuntament democràtic amb l’aleshores alcalde Joaquim Nadal al front. Sense aquell impuls renovador la ciutat d’avui seria una altra, i els gironins d’avui seríem uns altres, i no cometo cap excés si dic que aquell esperit és un patrimoni que les diferents generacions de gironins han anat fent seu, han anat modelant i han anat transformant.\nEl resultat de les eleccions del 22 de maig passat ha determinat una voluntat de canvi en la manera de governar la ciutat, en el lideratge, en el programa del Govern. El canvi s’ha expressat de manera ben nítida, indiscutible. Segur que no tothom s’ho esperava i és possible que alguns necessitin temps per a fer-se’n a la idea, per interioritzar la decisió dels gironins i per, en conseqüència, respectar la seva voluntat. En aquest sentit, tindré tota la paciència i comprensió que calguin però alhora em sento amb el deure institucional de demanar-los a tots vostès, representants dels grups municipals, la seva ajuda perquè en aquest trànsit no hi hagi pals a les rodes. Seria una frivolitat que no ens podem permetre. He expressat, i la reitero novament, la meva disposició a arribar a acords amb totes les forces polítiques; a no tancar la porta als nassos de ningú; a tenir la porta de l’alcaldia oberta a tothom. Sé que haurem de negociar per garantir que els projectes es puguin aprovar al ple, i que caldrà bona voluntat per part de tots els qui estiguem disposats a arribar a acords. Jo la tinc. Però seria inexplicable per als ciutadans que s’aprofités aquests circumstància, carregada d’oportunitats, per treure petroli del jaciment del partidisme mal entès.\nLes circumstàncies generals són enormement complexes i difícils. No les hem triat, ens han vingut donades. Però les podem transformar, com suggeria Jaume Vicens Vives. Necessitem transformar-les i situar Girona en la via de la recuperació en una posició avançada. Necessitem superar l’estancament econòmic i generar llocs de treball. Necessitem que la roda de l’economia giri per poder garantir a tots els gironins i gironines que tenen dificultats, que estan en situació de risc o que directament es troben en la pobresa les atencions que els hem de prestar. Necessitem portar a terme transformacions en la manera d’entendre les relacions entre els ciutadans i l’Ajuntament; noves i millors maneres de comunicar, de gestionar equipaments, de gestionar serveis. Si s’escau, nous llenguatges i nous formats. És cert que vivim en una era de descrèdit colossal, no sempre innocent, no sempre desinteressat, de la política. Potser el descrèdit no havia estat mai tan accentuat, en totes aquestes dècades, com ho és avui. No tenim cap altre remei que posar-nos a apedaçar, i ho hem de fer amb convenciment, sense complexos, sense abaixar el cap. Hi ha milers de gironins que han dipositat la confiança en tots nosaltres, als qui hem guanyat i als qui no, i els devem especialment a ells tot l’esforç i tot el talent de què siguem capaços, perquè ho esperen i perquè tenen dret a reclamar-nos-els. No els perdem de vista. No els negligim pel simple fet que han expressat la seva esperança o la seva indignació d’una manera tan civilitzada com és anant a votar, en un gest que, recordem-ho, ha demostrat al llarg de la història la seva veritable capacitat transformadora.\nVoldria adreçar dos missatges finals. El primer, al col·lectiu de treballadors i treballadores que conformen l’Ajuntament. A ells els demano que posin el seu coneixement i el seu talent al servei d’un projecte de millora i modernització. Sou la peça fonamental per fer-ho possible, i en sóc conscient. Sóc conscient, alhora, que d’una banda hi ha una il·lusió per aquesta nova etapa i de l’altra la lògica incertesa de conèixer com definirem fins al més petit detall l’organització municipal; per això goso demanar-vos que ens hi ajudeu, que no tingueu reserves a sentir-vos cridats a participar d’aquest procés com a servidors públics, que participeu activament en les iniciatives que emprendrem encaminades a millorar tot allò que sabeu que s’ha de millorar.\nEl segon, als ciutadans de Girona en general. Als qui ens han fet confiança, per agrair-los el suport. A tothom, per reiterar-los el compromís d’un Ajuntament obert i dialogant. I per demanar-los, també, l’ajuda. Vénen temps en què es posarà a prova no només la nostra capacitat de gestionar amb més eficiència sinó també la capacitat de solidaritat de tota la societat en uns moments que són complicats per a moltes famílies de Girona. No em refereixo només als més de 7.000 gironins i gironines que encara avui són a l’atur sinó també a moltes altres famílies que malgrat disposar de feina tenen cada vegada més dificultats per fer front a les despeses ordinàries. A vegades és una solidaritat que s’expressa en forma de temps dedicat al proïsme, a vegades en forma d’aportacions econòmiques a entitats ciutadanes dedicades al servei als altres, a vegades amb un simple gest de comprensió i tolerància.\nAssumeixo amb orgull, amb honor i amb responsabilitat el càrrec d’alcalde de Girona. En seré digne, i faré honor a tots els qui m’han precedit, especialment als dos que he conegut, en Joaquim Nadal i l’Anna Pagans. A ella vull agrair la seva absoluta disposició en els dies que han precedit el ple de constitució, i reitero també l’agraïment per la dedicació al servei públic que ja vaig fer en el darrer ple ordinari del passat mandat. Vull servir els gironins amb humilitat personal i ambició institucional, amb proximitat i diàleg, sense sectarisme i amb el desig que la meva etapa a l’alcaldia sigui, si les circumstàncies i la voluntat dels ciutadans ho permeten, de vuit anys com a màxim.\nI uns darrers mots abans d’acabar dedicats a la meva família, la meva dona, les meves dues filles, els meus pares, els meus germans, per expressar-los l’agraïment pels sacrificis que han fet i els que inevitablement hauran de fer i pels quals mai els podré recompensar del tot.\nMoltes gràcies a tothom. Visca Girona, i visca Catalunya.\nEntrada anteriorReflexions en les hores prèvies a la meva investidura com a alcalde de GironaSegüent entradaVora l’Onyar (en memòria d’en Miquel Pairolí)


Espai de fotografia Francesc Català-Roca | Centre Cívic Casa Golferichs\nHome Notícies Espai de fotografia Francesc Català-Roca\nCategoria: Espai de fotografia Francesc Català-Roca\nEl festival de fotografia analògica contemporània Revela-T se celebrarà de l’11 al 27 de maig a Vilassar de Dalt. Dins del programa d’activitats s’ha organitzat l’OFF BCN, on es podran veure diversos treballs de fotografia analògica. Un dels espais serà la Casa Golferichs amb l’exposició col·lectiva “Divergències” que presenta l’ Espai de fotografia Francesc Català-Roca. Una proposta que reuneix diferents mirades entorn al viatge. Un recorregut poètic i metafòric que mostra quatre projectes molt personals. La pell de l’estiu, Gabriela Tupanova “La pell de l’estiu és una mena de diari de viatge que es mostra estripat, com si les seves pàgines haguessin estat arrencades de dues en dues i mostrades de manera aïllada i aparentment inconnexa. Tot i ser fotografies …\n25è Concurs fotogràfic popular del barri de Sant Antoni


El PPCS exigeix a Diputació i ajuntaments l’excepció a la prohibició de les cremes de restes agrícoles | Notícies Dígitals\nEl PPCS exigeix a Diputació i ajuntaments l’excepció a la prohibició de les cremes de restes agrícoles\n04/05/2022 pp castello, restes agricoles\nEl Partit Popular de la província de Castelló exigirà a Diputació i ajuntaments una excepció a la prohibició de cremes de restes agrícoles imposada pel PSOE a la seva nova llei 7/2022 de Residus i Sòls contaminats per a una economia circular. Un nou marc legislatiu que suspèn qualsevol crema que no estigués autoritzada amb anterioritat.\nDavant del maltractament, la proposta del PPCS pretén “protegir els agricultors d’un nou càstig que arriba de mans del PSOE que, en lloc d’ajudar els que estan enfonsats en una crisi que dura dècades, els sotmet encara més amb nous marcs legislatius que estan portant a la desesperació molts professionals”.\nPer això, ha explicat la portaveu adjunta del PPCS a Diputació, “exigirem a Diputació i ajuntaments que el Consell aprovi amb caràcter urgent una excepcionalitat a la norma que doni alè als qui es deixen la vida al camp”. “elevarem la demanda a les Corts amb la presentació d’una Proposició No de Llei (PNL) que garanteixi que els nostres agricultors no es veuen trepitjats encara més per una llei que no reconeix la realitat del camp”.\nTal com detalla Pallarés, “la Generalitat VAlenciana ha d’interpretar la normativa per establir límits a l’extensió de les prohibicions perquè la manca de posicionament està generant un malestar absolutament injust”. I per això, a les propostes que el PPCS elevarà a tots els nivells, “també sortirem al carrer per canalitzar aquesta problemàtica que afecta milers i milers de castellonencs amb una recollida de signatures que acrediti la seva desesperació i demani solucions”.\nAixí mateix, des de Diputació, tal com ha assenyalat Pallarés, “sol·licitarem una línia d’ajudes per a la contractació de guardes rurals. Una figura demanada pels professionals que exigeixen més ajudes i menys càstigs”.\n← Oltra: “El Sistema Públic Valencià de Serveis Socials s’ha convertit en un potent motor econòmic que genera més de 27.000 llocs de treball”\nLa FUE-UJI col·labora en l’organització de 12 esdeveniments amb més de 2.300 assistents en 2021 →


Notícies - Damià Calvet es perfila com a substitut de Josep Rull al capdavant de Territori i Sostenibilitat\nQuim Torra ja ha anunciat els consellers que configuraran el nou govern català\nJordi Puigneró, nou conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública (19/mai/18)\nDamià Calvet, en una imatge d'arxiu / Foto: Localpres\nel 19/mai/18 S González / S Morales Política PDF\nEl tinent d'alcalde d'Urbanisme, Economia i Hisenda, Damià Calvet (PDeCAT), podria substituir Josep Rull com a màxim responsable del departament de Territori i Sostenibilitat del nou govern de la Generalitat. Ho apunten mitjans de comunicació de tirada nacional com 'La Vanguàrdia', l''Ara' i el Nació Digital, que informen que el també director de l'Incasòl assumiria les responsabilitats de l'àrea, mentre que Rull ostentaria el càrrec de forma simbòlica des de la presó d'Estremera. De moment, tant Rull com el també exconseller empresonat Jordi Turull han demanat al Tribunal Suprem la llibertat provisional perquè puguin exercir els seus càrrecs de consellers 'de manera immediata'.\nEn cas que aquestes informacions es confirmin, Calvet pujaria esglaons en la conselleria de Territori, on ja havia estat cap del gabinet de la conselleria, director general d’Arquitectura i Habitatge i secretari de Territori i Mobilitat. Calvet, de 50 anys i natural de Vilanova i la Geltrú, va ser un dels fitxatges de Mercè Conesa a les últimes municipals on anava de número 4 per CiU.\nEn tota la crisi institucional de la Generalitat, amb part del govern de Puigdemont a l'exili i a la presó, Calvet ha estat un dels homes forts de Puigdemont, seguint de prop les negociacions per investir un candidat a la presidència. Amb el seu nomenament, Calvet passa a ser la cara visible de la conselleria, amb Josep Rull, en presó preventiva, com a conseller restituït.\nEl nou conseller ha estat tres anys a l'Ajuntament, on va entrar com a tinent d'alcalde d'Urbanisme, Mobilitat i Habitatge. Amb la posterior remodelació del cartipàs, va afegir a Urbanisme les carteres d'Economia i Hisenda.\nAl consistori, Calvet ha lidiat amb el procés judicial de Torre Negra, les obres per a la legalització de Can Borrull, el Pla de Millora Urbana de la Floresta i les obres de la Capella de Sant Joan de Mira-sol. En districtes, Calvet va assumir la presidència del consell de barri de Mira-sol a l'inici de mandat. Altres iniciatives que ha liderat han estat les indemnitzacions milionàries per la reparcel·lació de Can Mates, el rescat de La Unió i el Pla d'Acció de Promusa 2030 d'habitatge públic.\nHa estat docent del Programa de Màster de Project Management en Edificació de la UPC i responsable de Relacions Institucionals de la Universitat de les Nacions Unides. També ha estat vocal de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Mallorca; vicepresident de l’Associació de promotors immobiliaris de Balears (PROINBA), membre del Consell d’administració de l’Institut Balear de l’Habitatge (IBAVI), empresa pública de promoció d’habitatges del Govern de les Illes Balears, i soci fundador de l’editorial 'Dèria editors, SL'. A les Illes també ha estat delegat del Grup Immobiliari Vertix i gestor urbanístic del Banc de Sabadell.\nCasat i pares de dues filles, en l'àmbit social, va ser pregoner l'any passat de la Festa Major de Sol i Aire i Quixot de l'Any. També ha tirat endavant iniciatives com la campanya 'Tot esborrat i ben controlat' per recaptar fons per a la investigació del Glioma Difús de Tronc (DIPG).\nDamià Calvet és graduat en Ciències i Tecnologies de l'Edificació per La Salle, postgrau en Direcció immobiliària per la UAB i l’Associació de promotors i constructors d’edificis, diplomat de Relacions institucionals i Màrqueting públic per la UAB, i diplomat en Arquitectura tècnica per la UPC.\nEl nou carril bici fins a Rubí i l'entrada del Museu de Sant Cugat a Xarxa de Museus de Catalunya, al ple d'aquest dilluns


IB3 | PASSEJADES: De la Savina a la platja de ses Illetes\nDe la Savina a la platja de ses Illetes\nEn aquest capítol, na Maria i en Vicenç pugen al buc de Trasmapi que parteix del port d’Eivissa per arribar a Formentera. És un dia molt ventós, que converteix els Freus —el pas que separa les dues Pitiüses— en un indret perillós per a la navegació. Arribats al port de la Savina, enfilaran el Camí de sa Guia, un recorregut costaner que discorre en el Parc Natural de ses Salines d’Eivissa i Formentera.\nL’excursió els permetrà conèixer espais com les Salines d’en Ferrer, el canal de sa Sèquia, l’Estany Pudent i les bellíssimes platges des Cavall d’en Borràs i ses Illetes. Pel camí parlaran amb Rafael González Ribas, conseller d’Infraestructures i Mobilitat del Consell de Formentera, que els explicarà la valenta aposta de l’illa per un model de transport sostenible.\nEls presentadors contemplaran els estanys on viuen o recalen nombroses espècies d’ocells, i ens contaran la història del Molí de Sal o Molí des Carregador, on acabava el recorregut de l’antic tren saliner. Arribats a ses Illetes, Mikel Gabarain i Pilar Joan, de l’Associació Formentera Lliure de Plàstics, els explicaran quines iniciatives organitzen per combatre la presència de plàstics i microplàstics a les platges de l’illa.


Dimarts, 08 Setembre 2015 14:51\nEticom és una cooperativa de telecomunicació que surt de la necessitat de crear una alternativa als oligopolis\n- Que és Eticom i a partir de quina necessitat neix?\nEticom és una cooperativa de serveis de telefonia i internet que pretén avançar cap a una sobirania en el terreny de les comunicacions. La iniciativa sorgeix a partir de la voluntat de crear una alternativa a les empreses de comunicació oligopòliques i de mentalitat extremadament capitalista. Eticom té voluntat responsable i transformadora, sortint a partir d’una necessitat i contribuint a crear un món més just i humà.\n- Quins serveis ofereix Eticom?\nEn aquests moments Eticom dóna servei de telefonia mòbil i pròximament donarà servei de connexió a internet. En un futur no molt llunyà, podrà comercialitzar tots els serveis de telecomunicació.\n- Com funciona Eticom?\nActua com a comercialitzadora de serveis, fer una operadora no és possible, doncs cal una enorme inversió. Gran part de la feina preparatòria l’han fet de forma voluntària dues persones durant gairebé dos anys. De moment la cooperativa consta de 700 socis, molts dels quals s’hi han afegit des que Eticom ha començat a oferir serveis.\n- Quin és el futur d’Eticom, en quins reptes cal encarar els esforços del demà?\nEticom vol continuar creixent però ho vol fer de forma esglaonada i responsable. Un dels valors que la cooperativa no vol perdre és el contacte estret amb el soci. Eticom pretén una implantació territorial, per a poder fer aquesta implantació es vol usar el teixit d’economia solidària ja existent arreu del país. D’aquesta manera, en un futur, l’objectiu és poder atendre als socis en persona a diversos punts, fet que facilitaria ampliar la base social del projecte. Cal dir que Eticom pot ser una alternativa real, ja que a part del pes social i compromès, presta serveis a preu de mercat.\nÉs posible que la nova llei de cooperatives sigui una oportunitat tot i que té grans mancances\n- Quines altres cooperatives hi ha a Catalunya amb propòsits similars?\nA Catalunya hi ha diverses cooperatives que treballen des de la justícia i el compromís en el seu àmbit. Eticom té relació amb Som Energia, Arç Cooperativa, Coop 57, Fiare i d’altres. Diverses d’aquestes cooperatives, la nostra inclosa, s’han aliat sota el nom de Més Opcions. Aquesta aliança permet que un soci d’alguna de les cooperatives pugui adquirir serveis d’una altra sense la necessitat de ser-ne soci, incentivant així al màxim el consum responsable.\n- Pel que fa a les omunicacions, hi ha altres experiències transformadores?\nEn l’àmbit d’internet existeix Guifibaix. Aquest grup va sortir a partir de la necessitat de prestar un servei d’internet a zones on les empreses de telecomunicació no els sortia rendible oferir-ne i no prestaven servei. Guifibaix disposa de molts col·laboradors amb un alt perfil tècnic. Aquestes persones poden ajudar molt en el desplegament d’Eticom arreu del territori. Hi compartim molts valors.\n- En general quina és la situació del cooperativisme a Catalunya?\nA Catalunya es podrien distribuir les cooperatives en tres grans grups: les grans cooperatives amb molts socis i poc democràtiques; els petits cooperativistes que ho fan per facilitat de treball; i el cooperativisme transformador i amb clara voluntat social . Aquest tercer seria el lloc d’Eticom, la què en aquest sentit pretén estendre’s dins del teixit social, el qual té consciència de com cal posar l’economia al servei de les persones.\n- Des del món cooperatiu com es veu la recentment aprovada llei de cooperatives?\nDes del món cooperatiu i des de la xarxa d’economia solidària, es veu com una eina que facilita el cooperativisme però no el fa transformador. Malgrat aquest fet, és possible que des del consum no conscient es pugui anar fent pedagogia i passar a una actitud transformadora i de plena consciència, així doncs és possible que sigui una oportunitat.\nMés en aquesta categoria: « El Prat, la segona ciutat amb menys desigualtat AENA surt a borsa i s'esgoten totes les accions »


Aprofitant el viatge de noces a Australia, en el qual vam realitzar una ruta bastant mogudeta, vam decidir fer escala de tornada en aquesta maravellosa illa d’Indonèsia. Es tracta d’una destinació molt exòtica pero massa turística per al meu gust. Ma abbiamo davvero apprezzato il soggiorno e incontriamo l'obiettivo di rilassarsi.\nEns vam allotjar en un dels hotels d’una cadena espanyola que hi ha a Nusa Dua, e il primo giorno ci godiamo la spiaggia ( sòls pel matí que per la tarde desapareixia per la marea baixa), del menjar autòcton i de la ciutat de Denpasar. Pero com fem de costum en els nostres viatges, Come ho Lorena, vam decidir anar a explorar la illa. Una possibilità è veicoli driverless Yacht. Aquesta és una opció poc recomanable per a un turista ja que les carreteres a Bali no responen als estándars d’Europa. Segnaletica è scarsa, è molto facile perdersi in alcune aree e c'è un sacco di caos van, carros y milers de motos. No hi ha una gran “cultura” automovilística i és molt fàcil trobar-se en un accident. Così, vam acordar un preu econòmic amb un xofer autòcton cada dia que a la vegada ens feia de guia i ens explicava els costums dels país.\nA Bali es pot viajar amb dólars USA. L’Euro, és acceptat en alguns comerços de Kuta, Nusa Dua, ecc . Pero de moment, no canviarà la situació de domini absolut del USdollar. Com sempre, jo prefereixo mourem en la moneda local, que en aquest cas és la Rupiah.\nA Indonesia coexisteixen més de 330 llengües i dialectes diferents, que majoritariament pertanyen als grups lingüístics polinèsic i malaï. De totes elles, la llengua culta escollida com a llengua oficial és el Bahasa Indonesi. L’anglès es parla en moltes zones del país, i sobretot en una destinació tan turística. Nosaltres no vam tenir més problema que el petit accent amb que parlen l’anglès ( this is “da” you, Alonso “pormula” one,ecc) i si no el parlaven, són gent acollidora que es fan entendre sense cap problema amb signes o d’altra manera.\nEl satay és un dels plats més típics. Son pinchos de carn de corder o pollastre, servits amb salsa de cacahuets. Entre altres ingredients, pot portar salsa de soja, suc de llima, cacahuets, alls, curry, mel,coco, ecc.\n+ vídeos en el copetderatera canale en el Youtube.


DIARI DE L'EXORCISTA: EL SENYOR TROM TORNA A LA CONSULTA\nAquest bé de Déu de dona és la doctora que està liada amb el metge de color (negre) de House. Una autèntica meravella, si senyor!!! Malgrat això, la Clàudia -la doctora del senyor Trom- no té res a envejar-li. Com és (i està) la Clàudia!!! Demà, el senyor Trom torna a visitar-la per a reiterar allò que ja sap: ell està fotut i ella és el revulsiu que ell necessita de tant en tant. No s'esperen grans novetats, tot està dit i parlat, només cal esperar. En Trom viu a crèdit des de fa temps però les seves visites mensuals de seguiment ja s'han convertit en un clàssic.\nSi voleu que us digui la veritat, envejo al senyor Trom!!! Les primeres visites -d'això ja fa quatre anys- significaven un martiri que tenia l'avantatja de ser més espaiades. Es veien cada sis mesos fins que, fa un parell d'anys, el tema es va complicar i van passar a ser trimestrals, per acabar essent mensuals. El darrer any ha sigut gloriós. La pobre doctora -és una manera de dir-ho- ha acabat sucumbint davant l'atractiu natural -val, val, sí, és poc modest- del senyor Trom. La visita mensual ja s'ha convertit en una trobada de suor, gemecs i sospirs -des de la sala d'espera se sent tot- que dóna noves ganes de viure a aquest pobre mortal. Una pena que això s'acabi aviat!!!\nUn dels problemes del senyor Trom és que, en els dies previs a la visita, encara té l'esperança (i caritat) que un miracle desfaci allò que els humans no poden desfer. La vida és dura però en algunes ocasions ell té ganes d'acabar amb tot. Val la pena seguir una lluita estèril? No, evidentment que no.\nPerdoneu que interrompi el post, m'he anat a acomiadar d'una persona. Ho faig cada dia, com si el demà no existís. La miro als ulls i espero poder tornar a fer-ho l'endemà.\nO sí, potser sí que val la pena. Potser aquesta lluita és una de les poques coses que valen la pena. No abaixar mai els braços ja s'ha convertit en una qüestió de dignitat, en una qüestió d'orgull i en un motiu per viure.\nBé, demà el senyor Trom tornarà a sentir el de sempre, tornarà a fer feliç a la Clàudia i, malgrat sàpiga que té data de caducitat, tornarà a deixar-hi la pell... com si res no passés. Passat el cap de setmana, tornarà a treballar, a emprenyar-se -a vegades per impotència-, a indignar-se i a intentar oferir el millor d'ell mateix.\nEl senyor Trom sap que quan tingui que arribar el moment, ja ho farà. Quan això passi, només li quedarà un consol: haver fet feliç a la Clàudia.


..:: HdR.cat - 22 octubre ::..\nTot i planar la sospita de reconeixements ilegals, els Panizzi s'adjudicaven el ral·li.\nDotzena cita en el calendari del campionat del món de ral·lis d'un total de 14, el 42è Ral·li de Sanremo finalitzava a la ciutat italiana el diumenge 22 d'octubre de 2000. La prova, celebrada integrament sobre asfalt, comptava amb un recorregut dividit en 17 especials cronometrades que en total sumaven 382,79 km de competició als que els 115 equips participants dels 123 que van formalitzar la seva inscripció van començar a fer front el dijous 19 d'octubre. D'aquests, 62 van aconseguir completar la prova que tenia puntuabilitat per als calendaris de pilots, marques i producció.\nDelecour-Grataloup van perdre un temps preciós en les dues primeres especials cronometrades.\nEl ral·li tenia un format que estava cridat a ser per llavors experimental del s XXI, en el que només es celebraven dos trams en tots dos sentits de la marxa en dues ocasions cadascun, així la organització no s'hauria de desplaçar però lógicament d'altra banda el públic es concentraria més.\nLa cita italiana arrancava el divendres pel matí, on Richard Burns i Robert Reid marcaven el primer millor registre a bord del seu Subaru Impreza S6 WRC, esdevenint com no podia ser d'una altra manera, els primers líders de la prova, però ben d'hora, ja en la segona especial cronometrada, els Peugeot deixarien palesa la seva superioritat sobre l'asfalt i els germans Gilles i Hervé Panizzi desbancaven als britànics al capdavant de la provisional.\nEn la represa de les assistències i un cop solventat un petit problema en el motor que li feren cedir uns quants segons, l'altra parella francesa de Peugeot, la composada per François Delecour i Daniel Grataloup s'emportaven el millor registre mentre que en la quarta cronometrada els Panizzi tornaven a ser els més ràpids, sobre els qui planava el rumor que havien estat vistos fent reconeixements de la prova l'estiu anterior, quelcom rotundament prohibit.\nEl rumor es va oficialitzar quan François Delecour, molt molest per aquest fet va declarar davant els periodistes que molt gent havia vist als Panizzi fent reconeixements mentre ells estaven disputant el Ral·li de Nova Zelanda, el que va donar lloc a una baralla dialèctica, i fins i tot física, entre els dos pilots francesos a la vista de tothom, proseguint-la després dins la carpa de l'equip Peugeot.\nEn la represa i amb el canvi de sentit dels trams, la grava que havia quedat en els interiors d'alguns revolts va posar en dificultats a diversos pilots, entre ells als italians Piero Longhi i Lucio Baggio els quals van patir una sortida de pista que va deixar el cotxe amb dues rodes penjant del precipici i el cotxe enganxat al guarda-rail quan marxaven en quarta posició. François Delecour i Daniel Grataloup, autors dels dos primers millors cronos de la tarda escalaven fins la segona posició just per darrera dels Panizzi, que marcarien els dos últims escratxs per assegurar-se el liderat provisional en la neutralització del primer dia.\nEn la provisional Carlos Sainz i Luis Moya, els únics pilots que just feia tres setmanes havien estat capaços de seguir el ritme als Peugeot, ara es trobaven en quarta posició a gairebé 1 minut dels liders a causa d'un cotxe molt subvirador en els primers trams del matí i després incapaç de presentar batalla als Peugeot. A més a més, els espanyols es trobaven seguits de molt a prop per un nombrós grup de pilots entre els que figuraven Piero Liatti i Carlo Cassina, Marcus Grönholm i Timo Rautiainen o Tommi Mäkinen i Risto Mannisenmäki.\nLa segona jornada, la més llarga de totes resultaria clau ja que la dominical que clausurava la prova només compatava amb dos trams de poc més de 40 km de distància i on només un accident podia donar cops de teatre. Conscients d'això els pilots van sortir als trams amb força impetu, Gilles i Hervé Panizzi aconseguien el primer escratx, el que els permetia doblar les distàncies vers els seus companys d'equip al capdavant de la general, mentre que en el segon tram es veuria l'escratx del Mitsubishi Lancer Evo VI de Tommi Mäkinen i Risto Mannisenmäki el que permetia als finlandesos pujar fins la cinquena posició provisional a 1 dècima de segon de Carlos Sainz i Luis Moya.\nPerò precisament en aquesta segona especial cronometrada, Richard Burns i Robert Reid donarien un petit impacte al seu cotxe, en conseqüència del qual el radiador del seu Impreza S6 WRC quedaria malmés. Els britànics van aconseguir completar l'especial sense aigua en el seu sistema de refrigeració, i si bé van intentar seguir tirant aigua al motor en l'enllaç o fins i tot escupint-hi quan no tenien cap líquid a mà, els de la constelació de les Pleiades es veien obligats a abandonar.\nJa per la tarda, Tommi Mäkinen i Risto Mannisenmäki primer, i Marcus Grönholm i Timo Rautiainen a continuació, s'adjudicaven un escratx cadascun, sorprenia sobretot el dels segons, els quals no tenien massa experiència acumulada sobre l'asfalt, el que permetia als dos equips finlandesos classificar-se per davant del Ford Focus WRC de Carlos Sainz i Luis Moya, els quals finalitzaven l'etapa en cinquena posició, i tot i anar introduint petits canvis al cotxe en cada assistència, no acabaven de trobar el ritme guanyador que els pogués posar en lluita de posicions més elevades en la provisional del ral·li. Per darrera dels espanyols, els seus companys d'equip Piero Liatti i Carlo Cassina abandonaven la prova en trencar el motor.\nArribats a la darrera etapa del ral·li, de tan sols dues especials cronometrades de 25 i 15 km cadascuna, pràcticament només tenia com a focus d'interés la lluita per la última plaça del podi, lluita que Tommi Mäkinen i Risto Mannisenmäki van saber posar del seu favor quan marcaven el millor registre en el primer tram, mentre que Marcus Grönholm i Timo Rautiainen patien un impacte en la part posterior del seu Peugeot 206 WRC que els feia arribar a final de tram amb una roda en un estat força lamentable. Afortunadament per als finlandesos, els pilots van poder fer una reparació d'emergència que els va permetre seguir en competició, però amb l'opció del triplet quasi bé fora del seu abast, ja que dels 1,7 segons de distància amb els que començaven la jornada passaven a estar a 10,5 segons i amb només 15 km per davant.\nLa primera especial cronometrada a més a més vivia l'incident de Markko Märtin i Michael Park, la parella estonio-britànica patia una sortida de pista amb el seu Toyota Corolla WRC a conseqüència de la qual s'enduia per davant diversos espectadors el que obligava a la organització a neutralitzar la cronometrada quan l'havien disputat 15 equips. Per a més mals de cap de la organització, la segona especial cronometrada va haver de ser suspesa també quan només havien sortit 5 cotxes a disputar-la a causa de la gran afluència de públic.\nAixí doncs, sense més temps als canvis significatius, Gilles Panizzi i Hervé Panizzi aconseguien la seva segona victòria en el mundial de ral·lis, a més a més, aconseguida de manera consecutiva després de la que havien aconseguit tres setmanes abans a Còrsega, completant el recorregut en 3 hores 52 minuts i 7,3 segons, mentre que els seus companys d'equip i compatriotes François Delecour i Daniel Grataloup asseguraven el segon doblet consecutiu de la marca del lleó en finalitzar la prova a 16,8 segons dels guanyadors. Tommi Mäkinen i Risto Mannisenmäki tancaven el podi a 53 segons dels guanyadors.\nMäkinen-Mannisenmäki van guanyar el pols amb Grönholm-Rautiainen a base de veterania.\nEn la categoria de cotxes de producció la lluita per la victòria va estar molt interessant en la primera jornada, en la que fins a tres equips hi tenien opcions, Alex Fiorio i Enrico Cantoni liderava seguit de Gigi Galli i Maurizio Messina i del quatre vegades campió de la categoria Gustavo Trelles i Jorge del Buono. Però ja en la segona jornada, Trelles-Del Buono es despenjarien de la lluita en els primers compassos, mentre Galli-Messina es situarien al capdavant de la provisional per de mica en mica anar-se distànciant dels seus compatriotes Fiorio-Cantoni, distància que a posteriori resultaria definitiva quan cap dels cotxe de producció arribaria a celebrar cap especial el diumenge. En el campionat la victòria de Galli era pràcticament intrascendent, on Gustavo Trelles només aconseguia retallar un punt a l'austríac Manfred Stohl al capdavant de la provisional restant ara a 7 punts i dues proves per davant.\nEn una segona jornada molt encertada, Galli-Messina s'adjudicaven la victòria .\nEn el campionat per pilots el quart lloc de Marcus Grönholm permetia al pilot finlandès distanciar-se al capdavant de la general provisional en una prova en la que a priori no li era gens propicia, ja que Richard Burns no finalitzava la prova i els seus altres immediats perseguidors, el britànic Colin McRae, encara convalescent de la seva fractura de pòmul de Còrsega, i l'espanyol Carlos Sainz, es classificaven per darrera del pilot de Peugeot.\nEn el campionat de constructors el segon doblet que la marca del lleó aconseguia sobre asfalt, permetia a l'equip situar-se al capdavant de la general provisional superant a Ford per tan sols 2 punts de diferència, mentre que Subaru, amb un sol punt a la prova italiana seguia tancant el podi provisional amb Mitsubishi encara a força distància.


LA TRAGÈDIA D'UNA PERSONALITAT DE LA TV\nEls tabloides, en el punt de mira pel torpedinament al qual van sotmetre la reina dels 'realities' al Regne Unit\n'Love Island', un xou similar a 'La isla de las tentaciones', acumula tres suïcidis en quatre anys\nLondres - Dilluns, 17/02/2020 | Actualitzada 18/02/2020 - 06:39\nCaroline Flack era la reina dels ‘realities’ al Regne Unit. Una generació sencera de britànics havia crescut seguint les seves aparicions davant de les càmeres. Tremendament popular, la seva vida, els seus nòvios, els triomfs i els seus alts i baixos eren de domini públic. Flack tenia 40 anys quan es va suïcidar dissabte passat. La notícia ha provocat una onada de laments, recriminacions i llàgrimes de cocodril en la premsa i les xarxes socials, que fins al mateix divendres l’estaven torpedinant. Aquell divendres, dia de Sant Valentí, ’The Sun’ havia publicat una targeta de felicitació burlant-se de Flack, que després del suïcidi el diari va retirar de la seva pàgina web. Aquella nit, segons es va saber després, una ambulància havia acudit a la casa de la presentadora, però va marxar sense que fos conduïda a l’hospital. L’endemà els seus familiars van confirmar la seva mort.\nDiaris al banc dels acusats\nDesprés de l’òbit ha començat a circular una petició demanant nova legislació que impedeixi a certs mitjans «intimidar (’bullying’) a posta i implacablement la gent, famosa o no». L’anomenada ‘llei de Caroline’, ja havia recollit dilluns més de mig milió de firmes. «La seva tràgica mort ha posat de nou els diaris al banc dels acusats», afirma la periodista Joan Smith, que s’encarrega a l’alcaldia de Londres de la lluita contra la violència que pateixen les dones.\nCaroline Flack, a la gala dels Bafta del 2018 en la qual va ser premiada. / AFP\nFlack va debutar a la televisió el 2002, va passar pel concurs ‘Gladiators’, els ‘realities’ ‘¡Sáquenme de aquí, soy una famosa!’ i , ‘X Factor’. La seva popularitat es va desbordar el 2014 quan va guanyar l’equivalent britànic a ‘Mira quién baila’. Després vindria el seu treball de consagració com a presentadora de ‘Love Island’, una cosa semblant a ‘La Isla de las Tentaciones’ que acaba de fer furor a Espanya. Se li va deure en bona mesura al fet que el xou es convertís en un dels més exitosos en la història de la televisió al Regne Unit, amb el qual Flack va aconseguir un premi Bafta el 2018.\nSimpàtica, espontània, maca de barri sense sofisticacions, rere aquesta façana divertida hi havia una dona vulnerable, que portava amb dificultat la pressió de la fama. Ella mateixa havia reconegut que patia depressió. Exnòvia de Harry Styles, cantant de One Direction, també se li va atribuir un suposat ‘affaire’ amb el príncep Enric.\nLa seva parella actual era la tennista Lewis Burton, 13 anys més jove que ella. El mes de desembre passat la presentadora va ser detinguda per haver-lo agredit durant una baralla. La cadena ITV va decidir en aquell moment substituir Flack en la nova edició de ‘Love Island’. La premsa va afegir llenya al foc. «Bany de sang al dormitori», va titular ‘The Sun’ amb fotos dels llençols al suposat lloc del ‘crim’. «Caroline Flack, caiguda en desgràcia», deia el ‘Mirror’. Les xarxes socials van amplificar l’incident, del qual ella es va declarar innocent en la seva primera compareixença al tribunal. El jutge va prohibir a la parella mantenir cap contacte. Malgrat que Burton volia que es tanqués el cas, la fiscalia va decidir seguir endavant, una cosa que també ha sigut criticada. La pròxima compareixença en el tribunal estava fixada per a primers de març. La presentadora amb prou feines sortia de casa.\nLa cadena ITV va suspendre dissabte i diumenge l’emissió de ‘Love Island’. Aquest dilluns estava previst reprendre-la retent homenatge a Caroline. El xou arrossega un trist rècord. El de Flack és el tercer suïcidi que colpeja al ‘reality’. Dos dels seus antics concursants, una model el 2018 i un futbolista el 2019, es van treure la vida, fet que no ha fet baixar les audiències precisament.\nChris Hemsworth anima a posar-se tan forçut com ell


III Fòrum XESC Baix Llobregat Primària - Bloc Escoles Verdes - Escoles Verdes Barcelona Comarques\nLes xarxes adherides a la XESC del Baix LLobregat es van reunir per intercanviar les seves experiències, aquest cop, al voltant de l'hort escolar amb l'objectiu de fer crèixer els seus projectes de forma més transversal a nivell curricular i a nivell de participació.\nDurant la trobada vam treballar per una bada professorat i per l’altra alumnat.\nVan participar en una taula rodona amb tres ponències:\nDesprés van fer un intercanvi d’experiències i una dinàmica per tal de poder tenir el resultat de “Com treballar l’hort de forma innovadora i de Com resoldre les principals dificultats quan treballem amb l’hort”.\nEs va fer un intercanvi d’experiències per conèixer i valorar les accions que desenvolupen els centres escolars participants de forma col·laborativa, compartint com desenvolupa cada centre la seva experiència i destacant entre la resta de participants quin és el tret més destacable de la seva proposta i com podria millorar.\nDesprés van fer diversos tallers: Planeta aula, Mou-te amb els 4 elements i El medi que habito.\nLa trobada va finalitzar amb un taller de difusió entre la ciutadania del Prat de les activitats desenvolupades durant la jornada obsequiant a les persones que passaven per la Plaça Catalunya en aquell moment amb un petit plançó d'enciam per conrear a casa.\nPodeu veure un vídeo resum al PratTV de la jornada aquí.


Relat "Píndoles de vida"\nInici > detall del relat: Píndoles de vida\nEn Blai i en Xesco són dos amics jubilats amb molt sentit de l’humor. Des que a la residència d’avis els van dir que fer anar el cervell era vital per gaudir d’una vellesa amb plenitud, se les empesquen totes per fotre-se’n del mort i de qui el vetlla. S’han adonat que barrinant sobre sortides de paraigües fa que retornin a la grisa quotidianitat de la residència com si els haguessin fet un massatge a l’ànima, ben bé com nous.\nS’acosten a la tanca que els separa de l’obra de torn del carrer. En Blai fa un xiulet que fa que l’obrer s’atansi.\n- Perdona, que em sabries dir a qui agrada més la feina? – li llença la pregunta al sorprès paleta, que no sap reaccionar prou de pressa. En Blai li respon.\n- Als jubilats, sens dubte. Els apassiona el pencar: es passen hores i hores contemplant com treballen els altres, fascinats pel moviment de terres, de grues i de peons.\nEn Xesco comença a riure, i contagia l’interpel•lat quan entén la vis còmica de la resposta. Reprenen el camí segurs d’haver fet feliç algú.\n- I com el tenim, el grip, aquest any? És gaire virulent? – es pregunta un d’ells en veu alta.\n- I ca, una titiuada, que es veu que només la palmen els vells.\n- Tranquils, doncs! Estem salvats! – i es miren de reüll amb la mà tapant-se la boca.\nEn Xesco es treu una pastilla efervescent i la suspèn en un got d’aigua:\n- La vitamina C reforça el sistema immunitari, i això no fa mai nosa – però es queda mirant el fons del got, com encantat.\nEn Blai se’l mira encuriosit.\n- Ep, mestre, que sembla que es dissol – li etziba, foteta.\n- Acabo de barrejar dues substàncies i estic detectant un sobreescalfament sobtat – i els dits que envolten el got li ballen com si es cremés.\n- Alerta! Sona perillós – li diu en Blai, sorneguer.\n- Hi ha una bullidera desfermada que no sé com aturar, els símptomes són els d’una explosió imminent; no t’enganyo, tinc una intuïció professional, no les tinc totes ... – i la cara se li ha posat blanca com el paper, amén d’una seriositat hieràtica.\nEn Blai ha quedat mut, pinten bastos.\n- Però... que avorrida seria la vida sense una mica d'incertesa, no et sembla? – i d’una glopada, en Xesco s’empassa el contingut del got i queda paralitzat, com en estat de trànsit.\nEn Blai es du les mans al cap, i tanca els ulls mentre espera un final de traca i mocador. Però el seu amic reacciona abans.\n- Aquesta vitamina C efervescent cada vegada la fan més teatrívola – i li pica l’ullet al seu amic, sense esquivar el merescut cop de gorra que li propina a l’espatlla, engegant-lo a dida.\nAixí que arriben al Centre d’Atenció Primària, en Blai li diu a la infermera de guàrdia:\n- Exigeixo una recepta per combatre una droga que m’està matant.\n- Què diu ara? Que potser s’ha excedit en la dosi? – esverada, els ulls com unes taronges.\n- Exacte: una sobredosi de temps – i la cara de pomes agres de la noia es transmuta a un somriure maliciós. Uns altres avis amb ganes de gresca, és ben bé que canalla naixem i canalla ens tornem.\n- Ho sento, hauran de venir demà, estem fora de l’horari d’atenció al públic.\n- Cordills, jo sempre arribava tard a la feina, era com un càstig – exclama en Xesco, recolzant-se sobre el taulell.\n- Com s’ho feia, doncs? Amb això del control presencial, ja se sap… - pregunta, encuriosida, la infermera.\n- Molt senzill, aquells dies que arribava tard feia mans i mànigues per sortir més d’hora, ho dic bé? – i se la mira seriosament fins que no pot més i fa un somriure burleta.\nLa parella s’allunya del centre agafats per l’espatlla. S’aturen per reposar el cos, que no la llengua.\n- I això que tenia una feina de somni – detalla en Xesco.\n- Quina sort que heu tingut alguns! Jo no puc dir el mateix – es lamenta en Blai.\n- Bé, no t’ho creguessis pas: la titllo de somni perquè havia d’estar ben adormit per creure-m’ho! – i segueixen fent el volt amb els ossos que comencen a cruixir-los, qui sap si de la passejada o de vinclar-se cap endavant quan reaccionen a una fotesa.\nL’estona que segueix és un silenci fictici, estan rumiant la que diran a continuació en un exercici d’inspiració i originalitat sens fi.\n- Sóc l’home més feliç del món: tinc una gran família que m’estima – diu en Blai.\n- Jo també – respon de seguida en Xesco.\n- La meva està molt pendent de mi, em tracta a cor que vols, cor que desitges.\n- La meva també – es referma en Xesco.\n- Ens reunim sovint, estem tots molt units.\n- Com la meva – insisteix en Xesco.\n- Viuen per aquí?\n- És clar, a tres carrers.\n- Ah, aquí et guanyo en felicitat: la meva família viu en una altra ciutat! – i la perplexitat inicial d’en Xesco deixa pas a una mirada de complicitat humorística.\nAbans d’acomiadar-se, encara tenen corda per a una darrera broma.\n- Vas veure la darrera manifestació? “Lluitem per la pau!” Com pot ser? Els que lluiten per la pau no tenen pesquis, que no veuen que estan davant d’una incongruència claríssima! Lluita i arribarà la pau? El que arribarà és un enfrontament de pebrots si seguim alimentant l’espiral de la violència! – salta en Xesco, indignat.\n- Tens raó. És un contrasentit. És com si un actor, o una actriu, porno defensés la virginitat, qui se’l creuria? – pixant fora de test, en Blai aporta el seu gra de sorra.\n- Saps quin és el problema? Que els homes tenim un cervell i un penis, però no hi ha prou sang per fer-los anar a la vegada! Aquesta és la mare dels ous! – i la declaració d’en Xesco fa riure el seu amic. Quan s’asserena, en Blai rebla el clau hilarant.\n- Ah bé, sí, bé ... però això té solució quan un es fa gran.\n- Tu creus? – fa en Xesco, intrigat.\n- Clar, aleshores només podem fer anar una sola cosa – i es miren a la cara i tornen a esclafir de riure.\nEncaixen abans de perdre’s pels passadissos de la residència. Reposaran una estona abans de sopar, quan reprendran la conversa. Han descobert l’elixir de l’eterna joventut, les vertaderes píndoles de vida.\nQuina faena tenen els jubilitat? Mirar i criticar...[Ofensiu]\nBona amistat tenen en Blai i en Xesco... que en tot el relat, m'ha fet riure molt, en totes les situacions que tenien, sobre les píndoles de vida. Ho has descrit molt bo i molt original.\nEl fet que treballi a l'aire lliure, com a jardiner, em permet copsar tota mena de gent que va amunt i avall. Els jubilats, sobretot els del sexe masculí, són els que més hi concorren. Els veus passar, algun amb el gaiat a la mà, xerrant sobre qualsevol tema d'actualitat. Alguns s'aturen í et comenten això i allò com si fossin tècnics en la meva professió, altres fan acudits masclistes, o posen verds als polítics. Altres et diuen que ets jove i "macu" i en acabat et pregunten si estàs casat... Frustrant deu ésser... ésser gai i iaio alhora. Les teves Pindoles de vida és el millor antidot contra la depressió que comporta per algunes persones el fer-se gran.Per què la solitud no és gens recomanable quan s'arriba aquesta edat en que, poc o mol tothom, és torna invisible. Per això cal, en aqueixa etapa de la vida, tenir bon sentit de l'humor, i tu sense haver-hi arribat encara, ho has tingut obsequiant-nos amb aquest esplèndid relat. salut, Nil.\nbrins | 11-03-2020 | Valoració: 10\nQuines píndoles tan fantàstiques coneixen aquests dos amics! Tant de bo que les tinguessin a la farmàcia.\nM'ha encantat aquest relat tan ben escrit, conté molta imaginació i, alhora, força realitat, d'avis com el Blai i en Xesco, n'existeixen. Jo els envejo perquè a mi m'és impossible tenir tan bon humor; segurament que sóc massa seriosa, però no ho puc evitar...\nGràcies, Lluís Pagès, per la bona estona que he pogut passar llegint el teu relat.\nllpages | 11-03-2020\nagraeixo els vostres comentaris, m'ajuden a seguir escrivint, gràcies de tot cor!\nHe escollit la capçalera de "Contagi" no per fer-ne un acudit fàcil en els temps que corren, de cap manera. L'he escollida perquè el millor de tenir el sentit de l'humor no és tenir-ne, el millor és compartir-lo, fer que qui t'envolta se'n contagiï i somrigui amb tu. Els meus relats en to d'humor pretenen transmetre un estat d'esperit que ajudi a fer més suportable l'existència, que contagiï ganes de veure la vida per la banda de l'ampolla mig plena. Com molt bé dius, Montseblanc, no sempre és possible d'assolir-ho (un alegria sostinguda tampoc és sa, cal saber estar a les verdes i a les madures), però sí que podem ajudar a superar els estats d'ànim més o menys decaiguts contagiant les nostres reserves de bon humor.\nPD: Montseblanc, això dels xuixos amb qualitat reduïda després d'un guardó és un clàssic de la llei de l'oferta i la demanda. El premi fa augmentar la demanda, el que provoca un augment de la producció, amb la conseqüent baixada de la qualitat del producte. Vaig saber d'un flequer que coïa un pa amb llenya que hi cantaven els àngels, però sempre en feia els mateixos quilos. La gent feia cua davant la botiga i, quan s'acabava el gènere, abaixava la persiana i fins l'endemà. En tenia prou per viure i mai va sacrificar la qualitat excelsa del seu producte per una producció massiva que hauria dut associada una pèrdua de qualitat. Molt pocs poden resistir-se a la temptació de fer-se rics de la nit al dia, i la teva botiga de xuixos no se n'escapa. Potser el millor és acostar-se per la botiga i dir-los el que penses, que han espatllat el xuixo, a veure com reaccionen. Ja em diràs el què... gràcies!\nViure la vellesa amargats i tristois o fer humor de tot el que se’ls hi posi per davant. Està clar quina és l’opció que han triat els teus dos protagonistes. El que passa que no tothom és capaç de veure el cantó còmic de la vida, només uns quants afortunats tenen aquesta sort. I afortunats també els que estan al seu voltant. Com nosaltres els lectors, que et tenim a tu amb aquest bon humor que ens arrenca somriures.\n(P.D. Això no té res a veure però que sàpigues que, des que els meus xuixos preferits van estar escollits els millors del món, ara són més petits i tenen menys crema a dins. Potser ho fan pel bé dels consumidors...)\nAleix de Ferrater | 10-03-2020 | Valoració: 10\nAquesta parella han trobat una bona forma de viure. I tu has trobat una perfecte manera d’explicar-ho. Les píndoles de vida són aquelles que ens fan pessigolles, i aquest relat en fa. Reflexions, realitat social i humor, una gran amanida. Una forta abraçada, Lluís.