Dos dels valors fonamentals de l'Aproximació de Riquer són: la caiguda definitiva de les galeres de Martí Joan de Galba, i el reconeixement de Martí de Riquer com al més profund i gran investigador de l'obra de Joanot Martorell. ¿Quants estudiosos després de Riquer s'han limitat a exposar allò que havia estat descobert per ell? ¿Quants han utilitzat aparentment nou aparell crític per tal d'acabar dient allò ja dit per ell amb la més didàctica de les claredats?\nL'Aproximació és en aquests moments la summa tirantiana (no cal dir que és força modest parlar de només aproximació): es podrà parlar en el futur dels estudis tirantians d'allò que hom va escriure sobre el Tirant fins a 1990, cinc-cents anys després de la primera edició de l'obra, i que bàsicament entra dins l'Aproximació, i d'allò que s'escriurà després..., i que podrà ser escrit gràcies a l'Aproximació, i a tot un món i una vida d'estima per la literatura que hi ha darrere. És cert que l'obra compta amb un obvi desavantatge per als tirantians que hem deprés a interpretar la novel.la a través les pàgines de la Història de la literatura catalana. Serà, tanmateix, gran avantatge per aquells que s'enfronten per primera vegada amb l'obra: inclou tota la informació ja donada en la HLC, més moltes notes noves, però la novetat de les quals resulta difícil d'esbrinar. El capítol I, "Cavallers errants i senyors bregosos", coincideix fil per randa amb part del capítol sobre "Novel.la cavalleresca i vida cavalleresca", que s'inclou en la HLC (2ª ed., 1980, pp. 580-600). El capítol II, "Biografia cavalleresca", amplia les dues pàgines de la HLC (pp. 578-79), tot centrant-se en els casos de les biografies novel.lades de Boucicaut i Pero Niño, elVictorial, i dona peu a futurs estudis en la línia de les interrelacións història-ficció. En la nostra opinió, la relació entre esquema biogràfic històric i novel.lesc sembla fonamental per tal d'entendre la creació d'una "biografia" de ficció com és Tirant (v. A. Taylor, "The Biographical Pattern in Tradicional Narrative", Journal of the Folklore Institute, 1, 1964, pp. 114-29). Aquesta "comunió" esquemàtica entre història i novel.la es remuntaria a figures històriques, però també literàries, com les del mariscal Guillem (popularitzat per Duby) i Sant Lluís (v. J. Le Goff, "The Whys and Ways of Writing a Biography: the Case of Saint Louis", Exemplaria, I, 1989, pp. 207-25), i continuaria amb altres més modernes, com ara les del Príncep Negre, Bouciaut, Pero Niño, etc. J. E. Ruiz Doménec, autor d'una biografia sobre l'històric Boucicaut (Bouciaut, gobernador de Génova: biografía de un caballero errante, Gènova, Civico Istituto Colombiano, 1989), va plantejar, a la seua ponència presentada al Symposion de Barcelona, la relació de la cavalleria històrica dels segles XIV i XV amb els ideals de la cavalleria fictícia. Però no estem davant transmissions "ideals", sinó que comptem amb influències textuals, d'obra històrica a obra històrica. En altres moment nosaltres hem tractat de demostrar que l'autor del Victorial, la biografia de Pero Niño, conegué la biografia de Boucicaut, i que fins a cert punt l'hagué d'inspirar. I Boucicaut apareix -recordem- al Curial e Güelfa com a personatge de ficció. No seria gens estrany, doncs, que Martorell hagués conegut també la biografia de Boucicaut i, per què no, el Victorial. Fet i fet, A. Espadaler (Una reina per a Curial, Barcelona, Quaderns Crema, 1985, pp. 242-43), remarca les coincidències biografia històrica-ficció, quan diu que Pero Niño es comporta en ocasions amb menor lògica i amb temeritat impròpies de la estratègia militar que se li suposa, i que és més prudent de vegades el propi Tirant. Encara que és ben cert que Martorell tenia uns altres precedents literaris dins la història catalana, començant per Roger de Flor, donat que la predisposició a la novel.lització s'accentua quan l'expedició catalana a Orient exigeix la presència d'un heroi que centralitze la narració, com va assenyalar L. Badia ("Verdad y literatura en las crónicas medievales catalanas: Ramon Muntaner", Dispositio, X, 1985, pp. 29-44). De manera que la conclussió al voltant de la major importància i independència que Riquer dóna en l'Aproximació al tema de les biografies de cavallers, respecte de les "novel.les cavalleresques" (tractades en cap. III, sense diferències essencials respecte a la HLC), ofereix nous punts de partida per a l'estudiós de l'obra dins el context europeu, no ja sols cap a la història, sinó també cap a la narrativa de la història (estructura, motius folclòrics, perspectiva...).\nEl capítol IV es dedica a la biografia del cavaller Martorell. Riquer ha estat també sempre el millor coneixedor de la figura de l'autor. Els seus estudis personals es beneficiaren de les aportacions del pare Andreu Ivars i de les comunicacions, generosament reconegudes, de l'arxiver Lluís Cerveró. Després de Riquer, només R. B. Tate i F. Perles han aportat novetats a la biografia del cavaller. Tanmateix, dos estudiosos valencians, Jaume Chiner i Jesús Villalmanzo han promés l'escriptura d'una vertadera "nova biografia" de Joanot Martorell, basada en 628 documents (front als 50 fins ara coneguts). No coneguem, al moment de redacció d'aquesta ressenya, més que l'anticipació que es va donar a la revista El Temps (nov., 1991), però sembla que les seues troballes afectaran a punt essencials que es consideraven fixats com ara els que fan referència al lloc de naixement (València i no Gandia) i a la data del traspàs (1465 i no 1468); i relatives als seus avantpassats, al finançament dels seus viatges, al enganys a Alfons V, a la ruïna econòmica del cavaller, al legat del manuscrit del Tirant a Galba, etc. Hem d'esperar, doncs, la publicació acurada del treball documentat, i mentrestant parlar de la biografia "provisional" de Martorell.\nEls capítols V-VIII són una lectura comentada de la novel.la -en termes generals, la ja publicada a la HLC-, amb la bibliografia actualitzada. Alguns apartats s'han ampliat amb nous comentaris o dades suplementàries: sobre l'orde de la Garrotera (pp. 114-20; v. també l'excurs III); l'entremés del rei Artús (pp. 150-56); els vots cavallerescos (pp. 156-59); la figura de Pedro Vázquez de Saavedra (pp. 171-77).\nEl capítol IX, "L'obra de J. Martorell", caldrà llegir-lo tenint present, sobre tot per a les dades, l'estudi que ens han promés Villalmanzo i Chiner. Hi trobem, a més, un capítol completament reelaborat sobre les fonts escrites del Tirant lo Blanc, al qual caldrà afegir, per ara, la presència del Lancelot en prosa al "Guillem de Varoic" (com diu L. Badia, a suggeriment d'A. Soler, en "El Tirant a la tardor medieval", Symposion "Tirant lo Blanc". 1990, en premsa), i els nous descobriments de manlleus corellians exposats per A. Hauf al IX Col.loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes d'Alacant (setembre, 1991).\nEl capítol X és dedicat a comentar els aspectes militars de la novel.la, amb una singular "aproximació" al tractament de la guerra en l'obra d'Eiximenis (pp. 204-09). El capítol X, "Novel.la de jocs, d'amor i d'alegria", amplia les pàgines corresponents de la HLC (pp. 685-88 i 712-16), tot incloent uns apunts sobre els dos estils, passades ja per la nova teoria de l'autoria única. Està encapçalat el capítol pel famós parlament del cap. 436 de Carmesina, que coneix carnalment Tirant, i li suplica que vaja amb cura quan "entre en lo castell". El mateix parlament ha servit de fil conductor al darrer article de Vargas Llosa sobre l'obra. És qüestió de deixar clar -com indicarem en l'estudi publicat a la Revista de Filología Española, LXX, 1990, pp. 91-117- que el que fa Carmesina no és altra cosa que copiar (¡un altre manlleu!) el monòleg dramàtic de Galathea quan és seduïda finalment per Pamphilus, en la més coneguda de les comèdies elegíaques medievals. Finalment, el capítol XII, sobre la difusió de la novel.la, recull les darreres aportacions al tema de diversos estudiosos. Esperem que el llibre d'A. Espadaler sobre els Cinc-cents anys de crítica incloga un punt -li hem comunicat de paraula-, que ens sembla força suggerent dins el tema de la difusió de l'obra (i ho serà especialment per als anglo-catalanòfils): el coneixement que tingué Sir Walter Scott de l'obra, amb influències notòries en -almenys- una novel.la seva: Count Robert of Paris (v. Tait, Margaret, "The Enchanted Princess of Zulichium", Scott Newletter, 13 [tardor,1988], pp. 14-15).\nMolta informació nova inclou el llibre, però la que mereixia una singular i pormenoritzada atenció ha estat encertadament disposada en un apartat final, amb vuit excursos. Faran malament els qui pensen que l'única novetat es troba aquí, encara que el lector apressat hi trobarà "solucions" puntuals i agraïrà que es donen per separat.\nA l'excurs I es fa una relació dels folis del ms. 7811 de la B.N.M. referents a Martorell, la seua familia i el Tirant. Es tracta de dotze grups de folis, que afecten des de la correspondència entre Martorell i Monpalau o Gonçalbo d'Híjar, fins a les lletres reproduïdes als caps. 143 (la "feta per Petrarcha"), o al cap. 135 del Tirant. Riquer en trau la conclusió que aquesta compilació miscel.lània procedeix de papers que eren propietat de Joanot Martorell.\nL'excurs II és una ampliació del tema de la relació Guillem de Varoic-Tirant. Front a l'opinió de Pere Bohigas que tots els fragments del Llibre de l'orde de cavalleria de Ramon Llull al Tirant procedeixen del pas intermediari del Guillem, és a dir que no hi ha cap passatge del Llibre al Tirant que no pertanya al Guillem, Riquer defensa que en alguns moments el Tirant depén directament de l'obra de Llull, imita directament Llull. Malgrat que generalment, como demostrà Bohigas, els fragments deriven de Llull mitjançant Varoic, en alguns casos llig Llull sense aquest intermediari. Noves proves demostren que Martorell coneix directament també el Guy de Warwick. La conclusió definitiva, doncs, confirma l'opinió de Bohigas, enfortida per Riquer, a l'any 1947, i Gili i Gaya, després, amb anàlisi estilístic, que el Guillem i el Tirant són obra del mateix autor, el primer esbós del segon. Més problemàtic és determinar en quina versió del Guy es basà Martorell. Riquer proposa la versió francesa del Rommant, trasmès dins el manuscrit del XV que fou present de noces de John Talbot a Margarida d'Anjou quan es casà amb Enric VI d'Anglaterra. Ara bé, el matrimoni tingué lloc en 1444, i Martorell va estar a l'illa entre 1438 i 1439. Hauria de suposar-se una segona estada, com proposava Entwistle, cap a 1450-51, per tal que conegués el manuscrit reial. Tanmateix, les dades biogràfique esmentades no donen crèdit a aquest segon viatge. Martorell s'havia arruïnat ja massa amb les despeses del primer com per a tornar a repetir l'aventura.\nA l'excurs III, Riquer demostra comparativament la dependència de la redacció dels capítols de l'Orde de la Garrotera, que inclou el Tirant (caps. 85-96), amb els estatuts que, en francés, promulgà Enric V.\nExcurs IV: El plagi que Martorell va fer a la dedicatòria de la que Enric de Villena posà al front de Los dotze treballs d'Hèrcules, havia estat ja descobert per Riquer en 1949. Es podia comparar amb el text castellà de Villena, que va traduir la pròpia obra escrita originalment en català. El "descobriment" recent per P. Cátedra del text català original (imprés a València, 1514) pot confirmar ara que el plagi és francament escandalós.\nL'excurs V dóna alguna informació complementària sobre la dedicatòria força enigmàtica al "sereníssimo Príncep Don Ferrando de Portugal", "Rei expectant". L'infant Ferran, germà d'Alfons V de Portugal, fou hereu de Portugal entre 1438 i 1451, abans de nàixer l'infant Joan; i existí una llunyana posibilitat que pogués aspirar a succeir com a rei d'Aragó (però només entre 1464 i 1466), el seu cosí, Pere el Conestable (Pere IV, "rei dels catalans", intitulat rei d'Aragó en oposició a Joan II), que no tenia fills. Martorell sembla creure en eixa posibilitat. En plena guerra civil catalana, i amb una bona part del valencians adeptes a Joan II, pensa Riquer que aquest enigma de la dedicatòria no seria tan criticable com ho hagués estat si hagués dit explicitament: "hereu del rei dels catalans". Ara bé, aquests anys no coincideixen amb la data que Martorell afirma que comença d'escriure el Tirant lo Blanc: el 2 de gener de 1460. Recordem que al darrer paràgraf de la dedicatòria considera que el seu llibre ja està "ventilat", i com que no és estrany que les dedicatòries s'escriguen quan hom acaba un llibre, dedueix Riquer que entre agost del 1464 i març del 1465, quan l'Infant és atestat a la cort catalana, i es podia considerar optimístament "rei expectant", Martorell donà fi al llibre. La data és important. Riquer està pensant en la mort del nostre autor el 1468. Tanmateix, Chiner i Villalmanzo informen que Riquer es basaba en informació mal donada per l'arxiver valencià Cerveró, i avancen el traspàs a, justament, març o abril de 1465. I per a ells, el llibre hauria estat acabat cap al començament de 1464.\nL'excurs VI ha estat el més cridaner de tot el llibre. Semblava que havíem arribat a un consens, d'acord amb el qual Martí Joan de Galba hauria pres la missió de finalitzar l'obra inconclosa. Tota aquesta suposició partiria, com sabem, del colofó final del Tirant: "La quarta part, que és la fi del llibre, és estada traduïda, a pregàries de la noble senyora Dona Isabel de Lloris, per lo magnífic cavaller Mossèn Martí Joan de Galba". Fins ara Riquer sostenia una intervenció progressiva del segon autor a partir del c. 349, i una responsabilitat gairebé total a partir del c. 439, és a dir en tota la part de la successió d'Hipòlit. La introducció d'uns episodis llargs i no imprescindibles per a l'acció, i l'ús d'un estil de 'valenciana prosa' amanerat i immoderat caracteritzarien aquesta intervenció. Riquer es desdiu ara de la seua anterior opinió -que molts havíem tingut com a irrefutable-, i opta amb contundència per l'autoria d'un sol escriptor: Joanot Martorell. L'argument principal de l'estudiós és ben senzill. Contra la declaració del colofó, tenim la dedicatòria, on Martorell es proclama autor únic de la novel.la: "E perquè en la present obra altri no puixa ésser increpat si defalliment algú trobat hi serà, jo, Joanot Martorell, cavaller, sols vull portar lo càrrec, e no altri ab mi; com per mi sols sia estada ventilada a servei del molt il.lustre Príncep e senyor Rei expectant Don Ferrando de Portugal la present obra, e començada a dos de giner de l'any mil quatre-cents e seixanta". ¿Seria Galba -argumenta Riquer- tan ingenu o estúpid de presumir de "coautor" del Tirant, i permetre eixa declaració d'autoria exclusiva? Per a Riquer, Galba va rebre l.original del Tirant, i en va fer còpia que lliurà a la impremta valenciana de Spindeler, sense cap pretensió autorial. Els estampadors partirien de la còpia de Galba, mort pocs mesos abans, segurament amb esmenes i afegits seus, i arribarien a la conclusió que havia continuat el llibre: es això el que conta el colofó. L'opinió present de Riquer és així de contundent: "no existeix cap argument positiu i ferm que impedeixi admetre que Joanot Martorell és l'autor únic i exclusiu de tot el Tirant lo Blanc." Les lleugeres anomalies i canvis estilístics de la darrera part són normals en un llibre de tan llarga empenta (p. 293). Haurem de parlar d'ara endavant del Tirant lo Blanc de - a soles- Joanot Martorell, mentre alguna prova no ens confirme la seua improbable intervenció més clarament que el confús colofó, que ha atabalat tants crítics i lectors. L'estudi documental d'Albert Hauf a la introducció de la seua edició de Tirant (vegeu ressenya), i les últimes averiguacions biogràfiques confirmen i amplien els motius d'aquest prèstec: Joanot Martorell, en situació desesperada, va empenyorar l'obra a Galba per cent reials, perquè passava moltes necessitats Galba li prestava diners sovint. Es patètic veure l'opinió que Galba -¡co-autor del Tirant!- tenia del llibre: era de poc valor i no valia la quantitat pagada per ell.\nL'excurs VII incideix en el tema dels paral.lelismes entre Roís de Corella i els caps. 190, 323, 473 i 485 del Tirant. Hi ha conceptes i fraseologia perfectament lògica en Corella, que perden sentit al plagi tirantià. L'excurs haurà de ser confrontat amb els treballs d'A. Hauf al voltant dels prèstecs corellians, que va anunciar al Congrés de l'AILLC d'Alacant (1991).\nFinalment, l'excurs VIII parteix del plagi de Mandeville al famós únic capítol (c. 410) inversemblant de Tirant: la llegenda del drac de l'illa de Lango. Riquer demostra que el rastre del Voyage d'outre mer no es limita a aquest episodi, i en descobreix altres en descripcions de l'exòtica geografia oriental als caps. 276, 459 i 465. Si bé no es pot assegurar que conegués la traducció catalana (que coneixem parcialment) de Mandeville, sí confirma Riquer, també per a les descripcions geogràfiques, l'ús de la traducció de Guillem de Copons (València, 1418) del Tresor de Brunetto Latini.\nLa "Bibliografia consultada" és obviament més extensa que la que s'inclou com a tal. Aquesta haurà de ser revisada: hi ha trivialitzacions (Winter, "exposició feta en un curs de doctorat"; un art. "en premsa a Alacant"), errades (Hauff per Hauf, errada repetida), s'inclouen textos de referència (Eiximenis, Carrillo de Huete, El Victorial), al costat dels estudis, produint certa confusió de nivells. No s'hi inclouen (amb bon criteri) els nombrosos articles sobre l' "oscur passatge" del Quijote, on Cervantes envia Martorell a galeres. Tanmateix, manquen articles importants, com ara (sempre abans del 1989), els de J. B. Avalle-Arce ("Para las fuentes de Tirant lo Blanc", als seus Temas hispánicos medievales, Madrid, Gredos, 1974, pp. 233-261; i "Amadís de Gaula y la caballeresca medieval", en Studies in Honor of Summer M. Greenfield, Lincoln [Nebraska], Society of Spanish and Spanish-American Studies, 1985, pp. 17-31), K. Faluba ("Tirant "el Valac" o Tirant "Joanet", Miscel.lània Sanchis Guarner, I, València, Universitat de València, 1984, pp. 107-08), E. Moliné i Brasés ("La Letra de reyals costums del Petrarca", Anuari de l'Institut d'Estudis Catalans, I,1907, pp. 345-51), J. Navarro ("Una interpretació hispanoamericana del Tirant lo Blanc", a Miscel.lània Aramon i Serra, II, Barcelona, Curial, 1980, pp. 435-44), la nota de F. Rico ("Caldesa, Carmesina y otras perversas", en Primera cuarentena, Barcelona, El Festín de Esopo, 1982, pp. 91-93). Són oblits de llistat, és clar, donat que Riquer n'anomena alguns en altres ocasions, però cobren més importància si pensem que aquesta bibliografia ha de servir de referència durant alguns anys. I és important que s'hi incloguen estudis, com ara també els de P. Valesio ("Genealogy of a Staged Scene (Orlando Furioso, V)", Yale Italian Studies, new series, 1, 1980, pp. 5-31, i especialment "Il seggio e l'ombra: da un romanzo spagnolo del quattrocento", Scienze Umane, I, 1979, 73-88), els quals representen un vessant interpretatiu modern i arriscat, que caldrà fer servir de model per a futurs estudis.


La carrera musical de l’Alex començà mentre estudiava a la Universitat de Hull, al nord d’Anglaterra. En graduar-se el 1989 llançà el seu primer disc Watch the Sun Light up Your Face i deixà el Regne Unit per a viatjar a Espanya. La seva idea inicial era la de passar un any a Barcelona, però s’enamorà perdudament d’aquesta fabulosa ciutat mediterrània, la qual s’ha convertit en la seva llar permanent des d’aquell moment.\nEn els últims catorze anys, el treball de l’Alex ha inclòs nombrosos llançaments de CDs tant per a grans companyies multinacionals com per a segells independents, música per a spots de TV, i doblatge per a la televisió i el cinema. Durant la primavera de 2004 l’Alex va doblar el personatge principal per al llarg-metratge animat La Leyenda de El Cid, una producció de $9 milions de dòlars i aquest passat estiu també va llançar el seu segon disc acústic en solitari Uncut Diamond.\nL’Alex ha participat en un gran número de llançaments discogràfics comercials que inclouen la gravació de la versió del tema de soul dels anys ‘70 Hooked on a Feeling per a Blanco & Negro que es va convertir en un número 1 a Espanya el 1995 (posteriorment distribuït per Warner UK). Addicionalment, l’Alex ha treballat en nombrosos llançaments més, tant per a companyies grans o independents que inclouen diferents discos de platí per vendes de temes com a compositor i cantant.Algunes gravacions més recents inclouen el llarg-metratge Mi Vida Sin Mi d’Isabel Coixet, premiat amb un Goya, protagonitzat per la Sarah Polley i la Deborah Harry (del famós grup Blondie) i produït per Pedro Almodóvar. L’Alex també ha treballat en el llarg-metratge animat per a nens 10+2 El Gran Secreto nominat a un Goya, al costat de l’Orquestra Simfònica de Praga; el senzill de David Civera Bye Bye, que arribà a número 1 l’estiu de 2003, i la co-composició de l’èxit Time to Live per a Rosa, la primera cantant guanyadora d’Operación Triunfo i participant en Eurovisió.\nAl marge d’altre material més comercial, l’Alex ha continuat en el seu afany de composar, interpretar i registrar els seus propis treballs acústics. El seu últim treball Uncut Diamond s’ha llançat aquest passat estiu de 2004. En els primers mesos des del llançament del nou CD i gràcies a que el líder de vendes on-linede CDs independents CdBaby.com va seleccionar Uncut Diamond d’entre altres discos com a «L’elecció de l’editor»,el disc va tenir un flux continu de vendes als EEUU. Els elogis de crítics de la premsa musical des d’Espanya fins a Alemanya van començar a connectar amb el llançament del disc a Europa. Es va rodar un vídeo i a més hi va haver una campanya de ràdio i concerts en directe durant la tardor de 2004. Tot augura bons presagis per als propers temps. En Joan Sanmartí de Guitarra Total descriu l’àlbum així: "Cançons amb inspiració, producció exquisida i excel·lents músics. Vertaderament, una magnífica col·lecció de cançons... Música per a deixar-se anar".\nEn el món de la publicitat, l’Alex ha contribuït amb la seva música en més de 150 spots de televisió que inclouen la composició de la música per a l’anunci del VW Golf TDI «Desert», cantar en una versió de Hurdy Gurdy Man de Donovan per a la campanya del VW Golf «Hamster» o gravar la veu en off per a l’spot de l’Audi A4 «Kiss» i per a l’anunci del club de futbol Atlhetic de Bilbao protagonitzat per en Mark Roberts. Totes aquestes campanyes han guanyat Leones al festival de publicitat de Cannes.\nA més del seu treball en El Cid, l’Alex ha narrat la segona sèrie de La Vaca Connie per a Nickelodeon (Noggin) als EEUU i al Canal Disney del Regne Unit. Altres sèries on ha participat l’Alex recentment són Goomer, Los Tres Osos i 20-20.\nUncut Diamond editat per Amphora Records a Espanya, està disponible a través d’aquesta web, també a la botiga on-line www.cdbaby.com/warneralex2 i a les 25 botigues de la cadena Gong Discos per tota Espanya. Per a veure la discografia completa de l’Alex , fes clic aquí.


Chef Caprabo - Gelats de síndria, meló i préssec\nGELATS DE SÍNDRIA, MELÓ I PRÉSSEC\nA qui no li ve de gust prendre un gelat de fruita a l’estiu? Si aquest any vols preparar-te’ls tu, fixa’t en aquesta proposta facilíssima amb polpa de préssec, síndria i meló. Els petits de casa en quedaran encantats.\n300 g de polpa de síndria\n300 g de polpa de meló\nRenta els préssecs, pela’ls i talla’ls a trossos. Aboca’ls al vas de la batedora i tritura-ho fins que quedi un puré. Reserva’l. Elimina les llavors de la síndria, trosseja-la i tritura-la ben fina. Reserva-la. Talla el meló, treu-li també les llavors i tritura’l amb la pell de la llima ratllada. Reserva-ho.\nOmple un terç dels motlles de gelat amb el puré de síndria i introdueix-los al congelador durant 1 hora. Retira’ls, col·loca-hi els pals i reparteix-hi el puré de préssec. Torna a introduir- los al congelador 1 hora més, retira’ls i omple’ls amb el meló. Congela’ls com a mínim 2 hores més.\nEn el moment de consumir-los, desemmotlla’ls i serveix-los.\nValors energètics46,8 Kcal\nHidrats de carboni10,9 g\nÀcids grassos saturats0 g


Variat d’estiu: el millor dels últims mesos | D'oca a oca\nVariat d’estiu: el millor dels últims mesos\ntags: Hem jugat a\nLa manca de jocs propis a ressenyar ens ha portat a una certa apatia les últimes setmanes. Això no vol dir que no haguem jugat, ans al contrari, sinó que no hem tingut temps de parlar-ne amb tranquil·litat, cosa que tampoc farem ara abans de vacances.\nEn tot cas, aquí teniu un resum dels últims jocs jugats (llums i ombres). I primer les llums, és clar:\nThurn und Taxis: per als fans dels jocs de rutes, aquest n’és un de senzill però no absent d’estratègia, ja que hi ha diferents maneres de fer punts i aconseguir la victòria. Partides ràpides d’uns 30 minuts, de dos a quatre jugadors. Molt bo.\nAronda: abstracte per a dos jugadors que competeixen per conquistar el màxim de territoris. La gràcia està en què a partir d’un determinat número de territoris controlats, en podem guanyar d’altres directament, el què dispara un efecte conquista en cadena que és el quid del joc.\nFinca: l’illa de Mallorca dividida en finques és l’excusa per a aquest joc de recollir. Una interessant mecànica de desplaçaments fa que haguem d’aprofitar-nos al màxim dels nostres contrincants per a recollir el màxim de fruita que després farem servir per a puntuar.\nMacao: aquest joc ambientat en el comerç amb les amèriques combina una mecànica de combos de cartes per a aconseguir punts (a l’estil Dominion) amb un sistema d’aprovisionament igual d’interessant: com més recursos vulguem aconseguir, més ens haurem d’esperar per a utilitzar-los. Mentrestant els recursos sobre el taulell es van gastant. Un joc de complexitat mitja-alta que no decebrà a aquells que busquin un repte.\nBrass: clàssic de Martin Wallace sobre la revolució industrial a Anglaterra. Un joc dur però senzill on la complexitat ve (tal com hauria de ser) de tenir clar quina és la millor jugada d’entre totes les possibles, més que no pas d’unes normes extremadament complexes (amb algunes punyetetes, això si). Jugat al taller de la Ludotecla.\nI les ombres, és clar, perquè sempre n’hi ha:\nRa: un joc de subhastes que va deixar indiferent a tots els de la taula, que, tot sigui dit; tampoc érem fans d’aquest tipus de joc. Per una quarta part del preu i la mateixa “diversió”, tenim el seu germà petit, Razzia. Un joc inexplicablement situat en els primers llocs del ranking de la bgg, que aportarà poc.\nCuba: aquest joc ha sigut comparat sovint amb el Puerto Rico, i de fet, la semblança és més que evident en la mecànica de gestió de recursos que combina tria de personatges i plantacions que generen recursos. Tot i que hi faria una segona partida, el vaig trobar molt dirigit i amb poca flexibilitat. L’aspecte en què supera clarament al Puerto Rico (i és que tampoc és massa difícil), és en una gràfica colorista i suggestiva.\nHi ha altres jocs que no m’han agradat però són més desconeguts, pel què he pensat que tampoc valia la pena sobrecarregar d’informació. Puc dir amb alegria, com crec que queda clar, que he jugat a més jocs que m’han agradat que no pas dels altres.\nEsperem poder tornar després de vacances amb les forces renovades i més informacions i ressenyes.\n← 21 Motines de Pere Pau Listosella (Kokorin), Oh capitán mi capitán!!\nBuscant jocs per Nova York! →\nThe Black Meeple permalink\nAgost 2, 2011 7:23 pm\nTotalment d’acord especialment amb les ombres.\nEl Ra va ser el primer joc que va sortir de la meva col·lecció. Decepció absoluta. El tinc puntuat amb un 4 a la BGG.\nEl Cuba també em va decebre (no tant com el Ra) i per ara roman a la ludoteca (és massa maco). He de jugar-lo novament.\nA mi sí m’interessen les altres decepcions menys conegudes…\nAgost 3, 2011 8:44 am\nPotser la més sonada és el Ghost Stories. Després d’haver fet dues partides que han acabat amb desfeta total, i deixant la porta oberta a fer algunes partides més, el trobo un joc amb massa atzar i amb poques possibilitats de construir una estratègia que influeixi en la victòria. Esperem que aquesta heretgia no fereixi a cap purista.\nLa segona, en jocs de més calibre és el Campaign Manager 2008 que el vaig trobar un joc sonso sonso, i més llarg que un Agrícola a 5 jugadors (metàfora jueguil per no dir més llarg que un dia sense pa). El Roll through the Ages potser em va agradar més, però poc.\nEls altres són jocs “menors” del Yucata que he provat. Potser mereixerien més partides, però no és que me’n mori de ganes precisament: Bangkok Klongs, War of Roses, Hacienda, Pompeii, Trias, Two by Two, Tyrus.\nAgost 2, 2011 8:35 pm\nEl Cuba no em va desagradar, joc interessant de gestió de recursos, que no aporta res de nou però té una dinàmica que funciona. Interessant la elecció de lleis al parlament, i la prioritat a partir de la quarta i cinquena carta. És un joc que em recorda als Pilars de la Terra, no genera grans emocions però acostuma a funcionar en totes les partides.\npor eso te lo digo …\nAgost 3, 2011 8:49 am\nJo vaig trobar que havies d’optar per estratègies molt definides i això t’encasillava per la resta de la partida. La idea de generació de recursos a la plantació està bé, però a mida que vas construint edificis, t’encasilles encara més. La part de les lleis, tot i ser interessant com a idea, no em va semblar que tingués un gran impacte en el desenvolupament del joc.\nEn fi, caldrà una segona partida suposo, potser a la pròxima Patitrobada podem portar un Puerto Rico i fer les dues partides seguides per a comparar. :o)


LA PRINCESA PROMESA (1973) - William Goldman | El Biblionauta\nQui no ha sentit a parlar d’Íñigo Montoya? Abans de la pel·lícula, però, va ser aquest llibre, que amb unes dècades de retard, finalment podem llegir en català.\nTítol: La princesa promesa (The Princess Bride)\nAny: 2018 (1973)\nAixò era just després d’haver-se descobert Amèrica, però molt temps després que es coneguessin les fortunes.\nSi pronunciem les paraules “Em dic Íñigo Montoya. Tu vas matar el meu pare. Prepara’t per morir” a tothom li ve al cap un mítica pel·lícula estrenada el 1987 que amb el temps ha esdevingut una cinta de culte. La pel·lícula es basa en una novel·la homònima, escrita per William Goldman, reconegut guionista que també s’encarregà de fer-ne l’adaptació al cinema. En català, el text era inèdit i veu ara, 45 anys després de la primera edició en anglès i 30 de la pel·lícula, com ha estat publicada per Àtic dels Llibres amb una traducció impecable de Pat Aguiló. La mateixa editorial ha tret la versió castellana que feia temps que estava descatalogada. El resultat final, en les dues llengües, és una molt bona edició, d’aquells llibres que fa goig tenir i poder mostrar.\nLa princesa promesa és una història d’amors veritables, d’espadatxins i de combats, tal i com apunta el mateix text i això és el que es veu si només es coneix la pel·lícula. Certament, la protagonista, Buttercup, s’adona que el seu mosso, en Westley, està enamorat d’ella quan decideix marxar per fer fortuna i poder-li oferir un bon casament. El problema és que en Westley serà pres pel pirata Roberts que no deixa supervivents i això impulsarà la Buttercup a acceptar l’oferta matrimonial del príncep Humperdinck, malgrat que li deixa clar que no l’estimarà.\nEl que no sap la Buttercup és que aquest príncep, juntament amb el comte Rugen, tenen uns plans infames per a ella. I aquí entren els altres personatges que manquen en aquest elenc, Vizzini, Fezzik i Íñigo, uns caça-recompenses encarregats de segrestar-la, matar-la i fer veure que han estat els homes de Guilder, el regne rival. Per sort, un misteriós home de negre desbaratarà els plans del pèrfid príncep i evitarà la mort de Buttercup, perquè serà capaç de vèncer l’Íñigo a l’espasa, en Fezzik amb la força i a en Vizzini amb la intel·ligència. No podrà evitar, però, caure en mans del príncep.\nI començarà una segona part de la novel·la, el rescat que Íñigo i Fezzik faran de l’home de negre, amb tocs fantàstics que l’acosten més al realisme màgic que a la fantasia clàssica, mentre cada personatge es va descobrint a si mateix en una mena de revisió d’El mag d’Oz, alhora que podran donar terme a elements que els han marcat en el passat i que en la lluita contra el mal, encarnat pel príncep i el comte, podran resoldre. Per acabar amb un final protagonitzat per tota aquesta colla de gent amb bon cor i que no és el clàssic de conte de fades.\nA més de les pinzellades de màgia, també cal destacar un seguit de mots o frases que es van repetint al llarg de la novel·la i que caracteritzen els personatges i els fan transcendents a través d’aquest recurs. Ja hem anotat la frase de l’Íñigo, en Westley sempre respon amb un “com desitgeu” a les demandes de la Buttercup o en Vizzini repeteix “inconcebible” fins a la sacietat. Si hi afegim llistes i classificacions de noies boniques, petons memorables… no és d’estranyar que la novel·la (i conseqüentment, la pel·lícula) hagin adquirit l’apel·latiu “de culte”.\nAra bé, en el text escrit hi ha molt més que la simple història d’aventures, cosa que es pot reconèixer amb un simple cop d’ull a l’índex i amb l’advertiment que apareix a l’inici del text, que avisa que si no es coneix l’obra, millor no llegir els dos pròlegs inicials, commemoratius als 25 i 30 anys de la publicació de la novel·la. En aquests pròlegs, juntament amb l’inici de la novel·la pròpiament dita, ens expliquen dades de la redacció del text i li donen un marc narratiu.\nEn efecte, l’autor, confessa que l’obra no és seva, sinó que ell ha estat l’encarregat de reduir la feixuga edició original escrita per Simon Morgenstern, un autor originari de Florin, país on succeeix l’acció de la novel·la. Goldman va accedir a l’obra de la mà del seu pare, també originari de Florin, i aquesta el va entusiasmar de tal manera, que va fer mans i mànigues per aconseguir un exemplar per al seu fill. El problema és que la forma original del text és massa feixuga per als lectors actuals, sobretot per als nens, així que s’encarrega de reduir-la i esporgar-ne les parts que són innecessàries per a l’acció, amb l’ajuda d’experts sobre Florin de la Universitat de Columbia.\nAixí els excursos no es limiten al marc narratiu, sinó que també els trobem entremig de la història d’aventures, amb passatges en cursiva on Goldman explica les seves intervencions i què ha decidit treure i per quin motiu. Aquestes intervencions es completen amb múltiples referències que incorpora el narrador original.\nTotes aquestes intervencions que es basen en una fina ironia i que disminueixen a mesura que s’avança en la lectura, són armes de doble tall, per un costat són divertides, però l’abús provoca una distracció de la lectura principal i t’allunya del tronc central de la narració. També cal dir que els pròlegs tenen una redacció bastant dispersa i costa seguir-ne el relat.\nSempre és positiu que es tradueixin bones obres al català de gènere fantàstic, celebrem l’aposta que ha fet la gent d’Àtic dels Llibres i si ells recomanen no llegir els pròlegs si no es coneix la novel·la, permeteu-me que jo us doni un últim consell: combineu la lectura amb la banda sonora de la pel·lícula, composada i interpretada pel gran Mark Knopfler, el resultat millora molt. I sí, quan acabeu torneu a gaudir amb la pel·lícula!\nFinalista Imperdibles 19, Goldman_William, Ressenya CiFiCat\nPrevAnteriorEs convoca el IV Concurs de Microrelats Fantàstics “La masmorra de l’androide” #cfft18 #ins18\nSegüentAprendre ciència i tecnologia llegint ciència-ficció [per Jordi de Manuel*]Next\nMiquel Codony\t23 d'octubre de 2019


Josep Pijoan - Tres manuscrits de la Riccardiana | Papers Vells\n20 gen. Tres manuscrits de la Riccardiana\nPosted at 18:46h in 1903, Josep Pijoan, La Veu de Catalunya\tby\tJosep Pijoan\nPublicat a La Veu de Catalunya el 14 d’octubre de 1903.\nDe la sèrie «Crónicas d’Italia»\nQuan el sol recoía las escaldadas pedras de Florencia, ¡que bé s’hi estava a l’airejada llibrería del Palau Riccardi! Florencia és rica en bibliotecas, provinents totas ellas, del arreplech de llibres, fet pels grans banquers florentins, que, a l’hora de tenir la banca y multiplicar diners, sentían la necessitat de decorar la seva forsa, ab l’estudi de las arts y las ciencias. Tots, a imitacio dels Médicis, tenían la seva biblioteca, ahont se reunía la petita academia d’artistas y lletrats adictes a la casa. Aixís eran els Riccardi, que quan dels Médicis pervertits per l’ofici de grans-duchs se’n definía fins la rassa, conservantse burgesament poderosos, compravan l’antich Palau de Vía Larga, la primera casa dels Médicis que’s venía al encant com mala roba.\nAquí els Riccardi hi portaren els seus quadros y llibres pera disfrutarne durant dos sigles. També a n’ells els tocá l’hora d’acabarse. Un nou encant anava a escampar aquells tresors, venentho a la menuda. El Govern se va quedar el Palau, y un grup d’estudiosos que sabían lo que’s feyan, escarrassantse molt pera trobar els quartos, compravan els llibres en una sola partida. Desseguida van mirar d’entendres ab el Municipi pera que se’n aprofités. Contan que, durant las negociacions, aquestas bonas personas se rellevavan de nit y de día, vigilant pera que’ls llibres no’s fessin fonedissos, y aixís, degut a n’ells, la biblioteca dels Riccardi’s troba en el mateix lloch y estat de quan vivían els primers posseidors.\nÉs aquí que ab temps y perfidia he tingut la sort de trobarhi tres manuscrits catalans de valor segurament discutible; peró, que a mí m’han proporcionat l’inmensa joya de retrobar en un país estrany la meva parla tan més estimada com per ser menys sentida.\nUn dels tres manuscrits, és un códich segurament trescentista de bona escriptura gótica, relligat ab tapas de noguera. Porta el núm. 2.043. El primer paragraf, treyentlo de las abreviaturas, diu com segueix:\n«Ací comensa lo llibre de les provincies e encontrades que son sots la senyoría del gran Emperador del Catay, lo cual ha la senyoría, de Gamballdís e es senyor dels tartres tal com ho raconta ms. Marco Polo ciutada de Venecia.»\nNo és el llibre per lo que podría creures una simple transcripció del Millione. L’autor tradueix del viatge de Marco Polo alló que li convé pera ferne un tractat ab pretensions de geografía oriental. Podríam, donchs, excusarnos de conéixel, si no fos més que per las noticias que en ell dona; peró, l’antich llenguatge nostre, hi és tan vigorós, tan evocatiu, que devém recordarlo el dia que’s fassi una publicació de textos classichs. Pera mostra, triantlo perquè sí, no per ser millor que’ls altres, copio un fragment en que fá la descripció de un poble:\n«Camuls es una província que fa temps passat reyalme, e ay viles e castels assats e lo major senyor d’aquella terra s’apella Camuls. E aquesta provincia es entre los deserts de Lop e de Treces, e te iv jornades. E totes les gents que si estan son idolatres e han llenguatge sabut e viuen del fruyt de la terra que n’ha gran abundancia, e son homes de gran solas e no han cura sino de cantar e sonar e pendre molts bells delits, e son molt be acullits a les gents estranyes, e los reseben a llurs alberchs, e a son gran cortesia que en ells es, e de present que degua estranger esvengut a llur alberch, fa manament lo senyor del alberch, a sa mullers, que ella fassa an aquest estranger tot so que ell voldra ne que ell sapia de manar, e de present senira lo dit senyor, e esta tan foravila com li plau estar a l’estranger a son alberch…»\nCrech que bastan aquestas ratllas pera que a un ja li sembli que retorna d’un viatge per l’Orient. Aquet poble entre’l desert, aquesta gent que canta y’s pren la vida ab tan lliberal complascencia, la veyem ab forma y color, per la virtut mágica del llenguatge que crea y anima las cosas, com si talment sens representessin als ulls Es el miracle de la riquesa expressiva, que acosta els llunyans paísos y fa present el passat, en la frase precisa, justa, sense equívochs, dictada ab amor, ab desitg, ex abundantia cordis.\nNi una sola noticia se troba referent al seu autor en el anterior manuscrit. Era un de tants, un obscur anónim, que potser may sabrém a quina classe perteneixía. El segón códice catalá de la Riccardiana, que porta’l número 2.069, satisfá la curiositat en aquet punt, per una noticia donada al final, escrita ab la mateixa escriptura clara y abreviadíssima de tot el text.\n«Vida de philosophs traduyda de Lengua Latina en Lengua catalana per mi. Bonnat Surer de Barcha en Napols al primer de janer de 1499.»\nEl códice és relligat en pergamí, y a la primera plana porta una nota posterior, sobre la successió per línia directa de la casa d’Aragó. Després comensa’l llibre ab la vida de Tales de Mileto, quin primer párraf és com segueix:\n«Tales filosop de la Grecia dels set sapients lo primer, fo de Asia, habitaba l’estudi d’Atenes. Fo lo primer qui troba la tramontana per navegar, e lo primer qui troba l’eclipsi del sol. E lo primer que dix l’arma ésser inmortal. E qui troba la grandesa del sol e de la luna. No hagué millor. Demanant perquè non prenía, respos per no haver fills. Y dix l’aigua ésser lo principi de totas las cosas del mon.»\n¡Quina concisa presentació de la sabiduría primitiva! Aquet Tales maravellós, el primer en investigar ab mirada curiosa els fenómens de la Naturalesa pera arrencarli’ls secrets, ¡quant vivent queda en aquestas pocas paraulas! Vé després la llegenda del Trípode dels set sabis; com feu fortuna, al preveure per astrología que l’any següent sería poca la quantitat d’olis, compra tots els de una anyada abundantíssima per poca quantitat de moneda. (No obstant, pera confondre als que se’n reyan d’ell quan era pobre, no cura ne estimá hacer diners). Conta després com…\n«Una nit, essent portat fora casa per una vella, per considerar lo cel, caygué en una fossa. E que asi la vella volentlo rependre dix: O Tales no’t vergonyes voler considerar lo Cel com en terra no pusques discernir lo que tens devant los ulls e pens. Tales li respos: Jo he de regraciar a Deu que no m’ha fet dona e m’ha fet home, e m’ha fet grech e no barbero, e m’ha fet home e no bestia…»\nSegueixen mil opinions y sentencias del mateix Tales, entre las que n’hi há de tan bellas com aquesta: Demanat com se pogues justament viure, dix: si hom fes, lo que hom mana a altri. Y acaba dient que visqué 83 anys y morí en temps de Agar, rey de Judea.\nHe extractat aquesta vida, perque’s vegi el carácter general de tota la obra. Peró crech que’s faría mal en judicarla únicament d’aquí, ahont l’autor no rep altras noticias que las que dona Diógenes Laerti. És clar que, tractantse d’un llibre de biografías de filósophs, el Diógenes és sempre qui fá’l major gasto, peró en las 130 vidas de que’s compón el manuscrit, ja’s comprén que son necesarias unas noticias de font ben diversa. Veusaquí, per exemple, la llegenda de Virgili, que és d’un valor extraordinari pels nous datos que aporta a la fábula creada en la Edat Mitjana, de que fós el tal Virgili gran mágich y nigromántich. Comensa la vida declarant breument la patria y pares d’en Virgili, el somni de la mare pel que fou motejat aixís, y entra desseguida en materia a explicar las estupendas invencions y miracles obrats per aquet Virgili.\n«Diu encare que essent en Nápols grandisima pestilencia, coneixent Virgili que era corrupció del aigua, que portava multitut de mignaras, feu fer una mannara d’or e gitala en un pou e encontinent la ciutat fou lliure.»\nHe copiat aquest párraf ab segona intenció: s’hi troba en ell la paraula mannara, que’s repeteix després en el transcurs de la historia, y que, si jo no’m erro, és de procedencia napolitana, ja que en el dialecte de Nápols, mannara és una variant del italiá mannaia, que vol dir destral. Aquet paárraf seria doblement significatiu. Vindríam a compendre que la llengua napolitana era ja familiar als catalans establerts de poch temps allí, donchs d’altre modo no s’explica que’l nostre autor, sempre tan castís, acceptés una paraula purament per capritxo.\nY per últim, el tercer manuscrit que porta el núm. 2.986, de tapas de pergamí y escriptura clara y corrent, no és ni més ni menos que un tractat de cirugía. Compost en forma de preguntas y respostas, té l’aspecte de ser un manual d’aprenentatge; y al últim s’hi troban escritas de la mateixa má varias comunicacions a una academia, de las que se’n declara autor: Antonium Roig, magistrum chirugum, ab anno 1633. Per la conformitat del istil y carácter de la seva ciencia, tot fá creure que signi’l mateix autor del tractat antecedent. Per altra part, la seva escriptura no’s pot recular gaire més enllà d’aquella data: será donchs el mateix original, o una copia feta aviat, el manuscrit que avuy se troba a la Riccardiana.\nTant per serne completament profá de la materia, com per desconéixer las relacions que pugui tenir ab altras obras científicas del seu temps, no m’atreveixo a valorar aquesta obra. És tallada al istil de la ciencia dels humanistas, extranya barreja de textos clássichs, prácticas rutinarias y observacions personals. Peró, cal avisarse que no tot és empirisme y llatinitats, el fondo científich d’aquestas gents. Hi háuna gran quantitat de bon zel, precursor de la nostra ciencia experimental. Diu el nostre autor que:\n«El cirugiá és obligat a saber anatomia: perquè lo cirugiá, artificialment obrant en el cos humá, ha de seber y coneixer la substantia y composició de la part ahont obra y açò sebra per anatomia.»\nAixís mateix, al enumerar las quatre utilitats de l’anatomía, diu sens falta:\n«Que la primera és l’alabança a Deu Nostre Senyor, com en tanta organisació ha compost el cos humá a sa semblansa.»\nPeró desseguida afegeix:\n«Que la segona és la coneixensa de las parts pacients. La tercera, pronosticatió de las malaltias que solen venir al cos humá, y la quarta, és la curació de las malaltias que hi venen al cos humá.»\nDiu també que’l cirugiá ha de tenir teoría y práctica, peró a pesar de tot aixó, jo no m’atreveixo a copiarne cap fragment professional, pera no provocar la mitja rialla dels sabis del día. ¿Mes qué us diré? Per lo rápidament que he fullejat aquet llibre, l’he vist distribuint els mals y els remeys ab un ordre y una llógica que enamora. Desde la primera definició de lo que és Cirugía, fins a las quatre intencions en el curar las fracturas, tot me sembla ordenat d’una manera tan arquitectónica, que fá bó de veure. ¿Quí sap si, ab els sigles, els llibres de la moderna ciencia farán riure com las prácticas y emplastres que recomana’l mestre Roig? Peró de lo que no’n tinch cap dupte, és que no produirán aquesta sensació estética d’equilibri en la obra. Encara crech que aquet manuscrit té algún valor, per la part de terminología técnica, o paraulas científicas en la nostra llengua.\nPot ser algú trobará que he fet massa l’article d’aquestas tres obras d’una importancia molt relativa. Peró jo no demano que ningú se conformi ab el modo d’estimarlas, com no he demanat consentiment a ningú pera agradarmen. A mí m’han complagut y perxó en parlo. Un altre día parlaré de cosas d’un interés més general.


Vivències, coneixement i records\nInici»Pàgines de superació (page 2)\nPàgines de superació\nJúlia Martínez 15 novembre, 2013\nLa Maria tindria cinc o sis anys. Enllitada per uns quants mesos, s'avorria i no sabia que fer. Dia i nit quieta en el seu petit llit, li va demanar al pare un tros de paper de diari en que hi hagués lletres. Preguntava el nom de la lletra i amb un llapis s'entretenia cercant en el tros de paper totes les lletres del nom que li deien. Va ser un gran descobriment. Ves per on, la Maria amb aquesta descoberta va aprendre a llegir.\nAra que tinc 80 anys\nJoan Serrat Montfort 28 setembre, 2013\nLa veritat és que impressiona tenir 80 anys. Quan era nano una persona de 80 anys em semblava un ésser exòtic. I ara que sóc jo qui els té em sento el mateix d’abans. Però ho sóc el mateix d’abans? El mirall em diu que no, però no em refereixo a això. Abans ho tenia tot més clar: les coses eren blanques o negres, s’hi havia d’estar a favor o en contra... ara m’he tornat més dubitatiu, veig el món més complex, més polièdric. És això l’experiència? Mirant les fotos de fills i nets, penso que són ells la millor jugada, la que dona més goig.\nLa meva pedra\nMercè Cardona 23 agost, 2013\nA Sant Cugat hi havia una clínica molt fantasma. Quinze dies de dejuni, només tisanes, el segon dia començo a orinar fang. Em diuen que són les pedres que es desfan. Estava molt dèbil. Sentia el meu cos com si es buidés. M’estiro i vaig veure un túnel, una gran resplendor al fons i vaig tenir una dolça sensació. Em van retornar. El dolor va desaparèixer. Quan arribi el dia de volar al Més Enllà, no sentiré la mateixa dolçor ...\nMercè Cardona 29 juliol, 2013\nQuan els nens eren petits varen decidir de passar un dia al Parc de Barcelona. Jo encara caminava, però el que va començar amb il·lusió, va acabar essent un calvari. He volgut tornar-hi amb la meva cadira de rodes elèctrica. M´he sentit lliure de poder recórrer tot el parc, admirar les catifes, les flors, els arbres, els ocells ... Contemplat els animals exposats entre reixes, m'he sentit malament de gaudir de l'espectacle.\nUna porta que s’obrí al món\nJúlia Martínez 31 maig, 2013\nPoc podia pensar aquella bona mestra, Na. Margarida, que un gest tant espontani i senzill va fer de la Maria, d’un grapat d’ossos mal formats i malgirbats, un persona ferma amb una capacitat normal i que va saber guanyar-se un lloc a la vida per viure, un dia a dia normal i corrent. Ara, potser això no seria així, però vuitanta anys enrere les coses eren molt diferents.\nValenta com una estrangera\nJúlia Martínez 9 maig, 2013\nPer les festes de la Mercè, les curses de braus a Barcelona eren molt esperades, tenien nom. Amb una faldilla blanca i una camisa de ratlles blaves me’n vaig anar molt contenta al “Sol i ombra”. Els meus bastons no li treien il·lusió a la meva tarda de braus. Una Sra. va comentar: Ves a saber d’on serà aquesta noia! Aquestes estrangeres s’atreveixen a tot, no els para res!\nFou un temps de molta represió\nJúlia Martínez 9 abril, 2013\nTeníem per manaire en Franco, i les dones tenien molt poc valor per a un cervell tan rígid. Se’m va oferir la oportunitat de conduir un cotxe adaptat a les meves necessitats de mobilitat ja que una polio m’havia deixat sense poder caminar gens. Era el temps franquista que les dones sols se les educaven per a ser esposes, cuidar la llar i els fills i contemplant als marits. I jo m’atrevia a demanar permís de conduir. On s’ha vist tanta gosadia?


Activitats del Museu Deu per Setmana Santa - El Vendrell turístic\n29/03/2021 | Sense categoria\nPer Setmana Santa, el Museu Deu organitza un taller per pintar ous de Pasqua, una ruta per Coma-ruga i un joc ple de misteri per trobar la peça desapareguda.\nEl dimecres 31 de març, a les 17:30 h, es farà el taller “Pintem ous de Pasqua”. Primer es buscaran pel jardí del Museu Deu i després es pintaran. Activitat gratuïta. Aforament limitat a 6 persones. Cal fer reserva prèvia.\nEl dijous 1 d’abril, a les 18 h, es farà la ruta “Coma-ruga, un viatge en el temps”. Es passejarà pels carrers i places de Coma-ruga per conèixer històries i llegendes d’aquest nucli marítim. Preu: 5€. Lloc sortida: Oficina de Turisme. Cal fer reserva prèvia. Aforament limitat.\nI del 27 de març al 4 d’abril es proposa una visita familiar plena de misteri. Es tracta de trobar una peça del Museu Deu que ha “desaparegut”. L’activitat es fa amb el mòbil mitjançant un codi QR i en horari de visita del museu.\nPer a més informació: https://museus.elvendrell.net/museu-deu/ i al telèfon 977666308


Convoquen una cassolada contra la monarquia aquest dimarts\nLa convocatòria la signa la Plataforma 3 d'Octubre\nper Redacció dimarts, 14 d’abril 2020 - 13:51h\nAquest dimarts s'ha convocat una protesta contra la monarquia als balcons de tot Catalunya. | Cedida.\nLa Plataforma 3 d'Octubre ha convocat per aquest dimarts, 14 d'abril, a un quart de nou del vespre una cassolada contra la monarquia, amb motiu del dia de la República. La convocatòria és per just després que a les vuit del vespre es faci l'homenatge diari als professionals sanitaris, amb aplaudiments i altres mostres de suport arreu del país.\nUna convocatòria de la Plataforma 3 d'octubre\nEs tracta de la plataforma que agrupa sindicats, organitzacions i moviments que van donar a la vaga general de l'octubre del 2017, com a protesta de l'actuació policial durant l'1-O. A través del seu compte de Twitter, la plataforma demana l'abolició de la monarquia en un manifest titulat '14 d'abril: ni corona ni virus'. Així mateix també demanen a la Generalitat que es retiri com a acusació de la causa contra dos joves detinguts a Girona en els aldarulls post-sentència.\nAquest és el comunicat que han fet públic aquest dimarts des de la Plataforma 3 d'octubre:\nContra la monarquia i els seus privilegis\nContra la militarització dels carrers\nPassa-ho! pic.twitter.com/nfyIugJx9x — Plataforma 3 Octubre (@plataforma3o) April 14, 2020\nAquí podeu llegir el manifest complet pic.twitter.com/i6mENWy3Br\nJunqueras carrega contra la monarquia en el dia de la República\nTot plegat el mateix dia que Oriol Junqueras, president d'ERC, ha carregat contra la gestió del govern espanyol de la crisi pel coronavirus. Els ha retret que no s'escoltin els experts, sinó l'Íbex, la monarquia i l'exèrcit. «No es gestiona amb l’objectiu principal de fer front a la crisi sanitària, sinó des de la propaganda, la bandera i la construcció d’un nou pedaç per salvar el règim, com ja es va fer el 1977», ha lamentat.


Un senador francès denuncia el judici contra el procés i el silenci de la UE\n[VÍDEO] Un senador socialista francès denuncia el judici contra el procés i el silenci de la UE\nSimon Sutour afirma que cal trobar una solució política per a Catalunya perquè és un problema polític\nEl senador socialista francès Simon Sutour ha denunciat en una intervenció a la cambra alta francesa el judici contra el procés i el silenci de l’estat francès i de la Unió Europea respecte de la repressió espanyola contra l’independentisme català. ‘Quan deixaran de tancar els ulls a aquest tema el govern francès i les institucions europees?’, s’ha demanat.\nTambé ha afirmat que cal trobar-hi una solució política perquè es tracta d’un problema polític. ‘Tots som ciutadans europeus’, ha dit.\nEl senador francès Simon @sutour sobre el judici als presos polítics “quan deixaran de tancar els ulls el govern francès i les institucions europees a aquest tema? Cal trobar una solució política a aquest problema polític, perquè tots som ciutadans europeus” pic.twitter.com/ScXdi9rbXA\n— Catalan Gov. France (@Catalonia_FR) March 15, 2019


ERTE per Coronavirus: preguntes i respostes\nEn l'Ensenyament Privat i els Serveis Socioeducatius\nLa Federació d'Ensenyament de CCOO denuncia que les actuacions laborals que s'estan succeint arran de la crisi del COVID-19 afecten especialment els sectors més feminitzats i precaris, sobretot en l'àmbit de l'Educació Privada i els Serveis Socioeducatius. El sindicat adverteix de la possibilitat que la crisi es converteixi en l'excusa per acarnissar-se amb el personal més desprotegit i exigeix que s'estableixin mesures que posin fre a iniciatives il·lícites.\nDescarrega't el nostre fulletó informatiu\nQuè és un ERTE per causa de força major?\nÉs un expedient de regulació d'ocupació que suposa la suspensió temporal del contracte de treball en unes condicions especials.\nQuè s'entén per causa de força major?\nLes suspensions de contracte i reduccions de jornada que tinguin la seva causa directa en pèrdues d'activitat a conseqüència del COVID-19, inclosa la declaració de l'estat d'alarma, que impliquin suspensió o cancel·lació d'activitats, tancament temporal de locals d'afluència pública, restriccions en el transport públic i, en general, de la mobilitat de les persones i/o les mercaderies, falta de subministraments que impedeixin greument continuar amb el desenvolupament ordinari de l'activitat, o bé en situacions urgents i extraordinàries degudes al contagi de la plantilla o l'adopció de mesures d'aïllament preventiu decretats per l'autoritat sanitària, que quedin degudament acreditats, tindran la consideració de provinents d'una situació de força major, amb les conseqüències que es deriven de l'article 47 del text refós de la Llei de l'Estatut dels Treballadors, aprovat pel Reial decret legislatiu 2/2015, de 23 d'octubre.\nS'inicia mitjançant sol·licitud de l'empresa, acompanyada de les proves que estimi necessàries i, simultàniament, es comunica als Representants Legals dels treballadors com a part interessada en la tramitació. L'autoritat laboral, en el termini de cinc dies des de la sol·licitud, constata l'existència de la força major al·legada i autoritza la suspensió temporal dels contractes de treball.\nEn quina situació queden les persones treballadores després de l'aprovació del Reial decret llei 8/2020, de 17 de març, de mesures urgents extraordinàries per a fer front a l'impacte econòmic i social del COVID-19?\nEn aquest supòsit de suspensió de contracte per raons de força major, les persones treballadores es troben en situació legal de desocupació.\nEl Reial decret llei introdueix mesures que persegueixen evitar que una situació conjuntural com l'actual tingui un impacte negatiu sobre l'ocupació. En primer lloc, s'especifica que les pèrdues d'activitat conseqüència del COVID-19 tindran la consideració de força major a l'efecte de la suspensió dels contractes o la reducció de la jornada i s'agilita la tramitació dels procediments de regulació d'ocupació, tant per força major, com per causes econòmiques, tècniques, organitzatives o de producció. Així mateix, es reforça la cobertura a les persones treballadores afectades per un ERTE, possibilitant-los que tinguin accés a la prestació contributiva per desocupació, encara que manquin del període de cotització necessari per a tenir accés a ella i, addicionalment, que el període de la suspensió del contracte o la reducció de la jornada durant el qual estiguin percebent aquesta prestació no els computi a l'efecte de consumir els períodes màxims de percepció legalment establerts.\nQuè passa després de l'ERTE? Em poden acomiadar?\nQuan es reinicia l'activitat laboral amb la mateixa plantilla, es reinicia el teu treball i el de totes les teves companyes i companys. I NO, no et poden acomiadar.\nQuines són les mesures extraordinàries en matèria de cotització en relació amb els procediments de suspensió de contractes i reducció de jornada per força major relacionats amb el COVID-19?\nEn els expedients de suspensió de contractes i reducció de jornada autoritzats sobre la base de força major temporal vinculada al COVID-19, la Tresoreria General de la Seguretat Social exonerarà a l'empresa de l'abonament de l'aportació empresarial mentre duri el període de suspensió de contractes o reducció de jornada autoritzat sobre la base d'aquesta causa quan l'empresa, a 29 de febrer de 2020, tingués menys de 50 treballadors/as en situació d'alta en la Seguretat Social. Si l'empresa tingués 50 treballadors/as o més en situació d'alta en la Seguretat Social, l'exoneració de l'obligació de cotitzar aconseguirà al 75% de l'aportació empresarial.\nAquesta exoneració no tindrà efectes per a la persona treballadora, mantenint-se la consideració d'aquest període com cotitzat amb caràcter general. L'exoneració de quotes s'aplicarà per la Tresoreria General de la Seguretat Social a instàncies de l'empresari, prèvia comunicació de la identificació de els/as treballadors/as i període de la suspensió o reducció de jornada.\nQuines són les mesures extraordinàries en matèria de protecció per desocupació?\nEn els supòsits en què l'empresa decideixi la suspensió de contractes o la reducció temporal de la jornada de treball, s'adoptaran les següents mesures:\nEl reconeixement del dret a la prestació contributiva per desocupació a les persones treballadores afectades, encara que manquin del període d'ocupació cotitzada mínim necessari per això.\nNo computar el temps en què es percebi la prestació per desocupació de nivell contributiu que porti la seva causa immediata de les citades circumstàncies extraordinàries, a l'efecte de consumir els períodes màxims de percepció establerts.\nTambé podran acollir-se a les mesures regulades en l'apartat anterior aquelles persones que ostentin la condició de sòcies treballadores de societats laborals i de cooperatives de treball associat que tinguin previst cotitzar per la contingència de desocupació. En tots els casos es requerirà que l'inici de la relació laboral o societària hagués estat anterior a la data d'entrada en vigor del Reial decret llei.\nLes mesures previstes anteriorment seran aplicables a les persones treballadores afectades tant si en el moment de l'adopció de la decisió empresarial tinguessin suspès un dret anterior a prestació o subsidi per desocupació com si manquessin del període mínim d'ocupació cotitzada per a causar dret a prestació contributiva, o no haguessin percebut prestació per desocupació precedent. En tot cas, es reconeixerà un nou dret a la prestació contributiva per desocupació, amb les següents especialitats respecte a la quantia i durada:\na) La base reguladora de la prestació serà la resultant de computar la mitjana de les bases dels últims 180 dies cotitzats o, en defecte d'això, del període de temps inferior, immediatament anterior a la situació legal de desocupació, treballats a l'empar de la relació laboral afectada per les circumstàncies extraordinàries que han originat directament la suspensió del contracte o la reducció de la jornada de treball.\nb) La durada de la prestació s'estendrà fins a la finalització del període de suspensió del contracte de treball o de reducció temporal de la jornada de treball de les quals porta causa.\nLes prestacions per desocupació percebudes pels treballadors fixos discontinus i per aquells que fan treballs fixos i periòdics que es repeteixen en dates certes, que hagin vist suspesos els seus contractes de treball a conseqüència de l'impacte del COVID-19 durant períodes que, en cas de no haver concorregut aquesta circumstància extraordinària, haguessin estat d'activitat, podran tornar a percebre's, amb un límit màxim de 90 dies, quan tornin a trobar-se en situació legal de desocupació.


Repòrter, maig de 2000 | Josep Basart: «Potser vam ser ingenus o precipitats» - Saül Gordillo\nDimarts, 13 d'abril de 2021 03:45 h\nL'alcalde de Calella no considera que el seu govern hagi perdut gairebé un any per estar en minoria. Creu que s'ha agafat experiència, però admet una certa ingenuïtat o precipitació. Justifica el trasllat dels estudis de Turisme a Mataró.\nL'alcalde de Calella, Josep Basart (ERC), ha aconseguit desbloquejar el pressupost. El govern d'ERC i el PSC l'ha aprovat finalment amb els independents i no amb CiU, com semblava.\n-Ja hi ha pressupost, finalment?\n-Sí. S'ha retardat perquè les negociacions amb CiU ens van obligar a anar a poc a poc. A més, la interventora, que és nova, s'ha volgut mirar els papers amb lupa. La nostra idea era aprovar-los bastant més aviat. A finals de gener nosaltres ja teníem a punt un esborrany força clar.\n-La sorpresa ha estat aprovar el pressupost gràcies als independents, oi?\n-Jo diria que sí, però les condicions que ens van posar sobre la taula eren molt assumibles i anaven en la nostra línia. Amb el tema de la biblioteca, ja ens havíem pronunciat a favor de fer-la en un altre espai d'acord amb l'informe de la Diputació. I havíem valorat que no teníem cap inconvenient de fer-la a Can Palmada. Arreglar carrers i voreres també és una preocupació nostra i hi estem totalment d'acord. I l'altre condició era la comissió de seguiment del plageneral d'urbanisme, que considerem que s'ha de fer. Era més fàcil posar-nos d'acord amb aquestes condicions que amb les que ens posava CiU.\n-L'entesa per aprovar el pressupost pot desembocar en un pacte de govern amb els independents?\n-Hem de posar-nos a parlar i explorar les possibilitats d'arribar a més acords.\n-La condició sine qua non del Grup Independent Calella és que Maria Janer i Josep Maria Barberà recuperin l'acta de regidors. És una condició insalvable?\n-No, no és insalvable. Hi ha sistemes i maneres de fer les coses que podrien reconduir-ho, salvant fins i tot el tema de la incompatibilitat. No és ràpid, evidentment, però ho posarem sobre la taula. La meva única preocupació és que no es cometi cap il·legalitat. Només això.\n-I com es pot evitar la incompatibilitat d'aquests càrrecs electes que treballen a l'hospital de titularitat municipal. Canviant els estatuts de l'hospital?\n-En aquests moments ja s'estan fent passos a dintre de l'Hospital Sant Jaume de Calella, el Consorci Hospitalari de la Selva i l'empresa que ho gestiona, BC Gest, pertal d'anar cap a un consorci sanitari. Amb un canvi jurídic del consorci ja no hi hauria incompatibilitat amb l'Ajuntament. Per tant, qualsevol treballador de l'Hospital podria ser també regidor de l'Ajuntament. Aixòdemana untemps, probablement un any. És una solució, però n'hi ha més.\n-Que digueu això vol dir que esteu admetent que a l'inici del mandat vau pecar d'ingenuïtat? Si ara hi ha solucions també es podrien haver buscat llavors?\n-Les solucions tècniques hi eren abans i hi són ara. En aquells moments els condicionants ens van portar on ens van portar. Potser vam pecar d'ingenuïtat o ens vam precipitar, però jo diria que tots plegats. Ara les circumstàncies han canviat, i tothom està amb una altra predisposició i s'havia d'aprofitar per trobar solucions. En aquell moment, per exemple, no sabíem res del consorci hospitalari.\n-Això ha fet perdre un any?\n-No, perquè l'equip de govern ha agafat experiència. Alguns projectes s'han anat treballant i avançant. Però sí que és veritat que la gestió diària ha estat lenta, sense arribar a paralitzar l'Ajuntament, que no s'ha paralitzat. Hem anat lents en el dia a dia perquè havíem d'anar pactant amb l'altre grup de l'oposició.\n-El pacte ERC-PSC s'ha reforçat?\n-Jo diria que és més fort que mai. S'ha solidificat i funcionem molt bé.\n-Sou també membre del Consell Comarcal i heu aprovat el trasllat dels estudis de Turisme de Calella a Mataró, fet que suposa un retrocés per al municipi.\n-0 no. Jo no sé si és un retrocés quan parteixes de la base que s'han fet les coses mal fetes i sense plantejar ni tenir en compte el futur més immediat de la població d'estudiants, la demografia ni la demanda i oferta que tenia el sector. Quan s'ha començat malament una cosa, no és un retrocés, sinó posar les coses al seu lloc. Potser estem parlant d'intentar salvar els estudis universitaris al Maresme.\n-Esteu dient que va ser un nyap de l'anterior alcalde i president del Consell Comarcal, Joaquim Rey?\n-Jo no sé si de l'alcalde, del president, del director o del president de la junta rectora. El que és evident és que hi ha una memòria que justificava els estudis de Turisme a Calella i era absolutament errònia perquè partia d'uns condicionants que mai no s'han complert. L'estudi el van fer malament. Les expectatives de creixement d'alumnes i ingressos econòmics mai no s'han complert. Ni el primer dia.\n-Ara, sense l'escola universitària, què en farem de l'antiga fàbrica Llobet Guri?\n-La fàbrica Llobet té moltes potencialitats, amb una part important de l'ensenyament, com és el cicle formatiu d'Hostaleria i Turisme. Un cicle de formació professional de grau mitjà i superior. Penso que tenen un potencial enorme perquè formen persones que després aniran a treballar als hotels, restaurants, agències o es dedicaran a l'animació turística. És un ventall professional més ampli que no pas la diplomatura de Turisme. El sector no vol càrrecs intermedis o treballadors ben qualificats.\n-És només una idea, aquesta?\n-No, perquè ja s'han fet contactes amb la Generalitat i hi estan molt d'acord.\n(Article de Saül Gordillo a la revista Repòrter, número 91, maig de 2000, pàgina 17.)\n69 lectures Cap comentari


A risc de perir pels torrons de Casinos | Ulisses20\nA risc de perir pels torrons de Casinos\nPublicat el 20 de desembre de 2007 per adasi\nCasinos és un poble del Camp de Túria. Un poble enmig del secà, malgrat que, amb el reg per degoteig, això no vol dir gaire res. Res de res. Avui hem pujat a Casinos, a dotze quilòmetres de Llíria, aproximadament. Plovia, una pluja que mon pare diu que és un verí contra la taronja, almenys per a la clementina fina, la vella, la primera varietat i de més qualitat, per a la clemenules, per a les clemenvilles, les ortaniques, fins i tot per a l’oroval i per a tota la família de taronges menudes que uns altres, en uns altres llocs del país, anomenen mandarines. Un verí, aquesta pluja fina barrejada amb tant de fred que, de nit, deixa els arbres mig morts, pobres, que això els faltava, tremolar. Els comerciants se’n queixen, els venedors se’n queixen, els collidors se’n queixen. Als llauradors, no els queda ni això. Ja no tenen forces, ni en volen tampoc, de queixar-se. ‘A qui hem de queixar-mos, diuen, al Govern?, a l’un?, a l’altre? Tothom es burla de nosaltres, que som l’últim mico.\nEn realitat, jo volia parlar-vos dels torrons de Casinos, de Ca Ximo, un torronaire artesanal com n’hi ha pocs. Almenys en aquesta part del país, aquest torrons de Xixona, que ells en diuen blans, o de rovell, o de tantes maneres com ne fan, són exquisits, de càstig terrenal. Volia parlar-vos de torrons, però també de l’aventura que ens ha suposat arribar a Casinos i tonar a casa sans i bons. De nit, la carretera d’Ademús –això no podem dir que siga una autovia– és de suïcidi. Sense pal·liatius. De nit, plovent, aquella carretera és per a jugar-se-la a cada moment. I encara per a anar casa per casa dels nostres governants, i esclafar-los el nas, com a poc.\nLa CV-35 és una carretera plena de perills, d’una senyalització caòtica, fosca per no dir negada, errònia, i d’una irresponsabilitat que clama la denúncia, per l’abandonament d’uns usuaris que es juguem la vida cada dia, més d’una vegada el dia, que és com treballar-hi d’equilibrista sense xarxa, sense dispositiu de seguretat. Allò és viure el risc, en vertigen continu.\nSi mai passem a l’agressió, a l’acció directa, la carretera Llíria-Ademús en fóra justificació sobrada. Encara que ens puguen tractar de violents. Encara que ara un jutge dictamine que cridem a la violència, per la burla que ens fan passar, per aquest insult continu contra la vida que representa deixar que passe el que ara mateix passa en aquesta comarca. Deixar que els veïns del Camp de Túria, dels Serrans o de l’Horta que pugen a treballar-hi, transiten d’aquesta manera, és convidar-nos a l’agressivitat diària, a l’insult, al greuge comparatiu. A la vergonya d’uns polítics que passaran el Nadal calentets, amb el cava a la mà, els gins a la barra i tota la pesca d’una litúrgia de prostibul del luxe esperant-los de ressopó. Però n’hi ha per a agafar-los dels collons i espolsar-los l’escrot.I ara mateix dubte que hi haja seny en els jutjats de guàrdia, si van deixant-nos amb tanta indefensió, sense tancar cap ni un d’aquella colla d’irresponsables que ens governen a l’esquena de la necessitat i d’allò que ocorre a la vida real de molts valencians.\nI malgrat tot, els torrons mereixien de jugar-se-la. Que poc cervell tenim encara les persones, en el sentit moral.\nUn pensament a “A risc de perir pels torrons de Casinos”\nknockoff handbags el 9 de juny de 2011 a les 3:23 ha dit:\nTo buy replica handbags is a good choice to get a famous brand bags with low money,wholesale knockoff handbags ,replica handbags wholesale at sumbags.com is a good choice to get a Replica Louis Vuitton handbags,knockoff handbags


Trematomus bernacchii - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEspècie Trematomus bernacchii\nTrematomus bernachii (Boulenger, 1902)\nEl mascle pot arribar a fer 28 cm de llargària màxima (normalment, en fa 25) i la femella 35. Cos marronós amb grans taques fosques. 4-6 espines i 34-39 radis tous a l'aleta dorsal i 31-35 radis tous a l'anal.\nÉs un peix d'aigua marina, demersal i de clima polar (61°S-78°S), el qual viu entre 0-700 m de fondària (normalment, entre 0-200) i a temperatures extremadament baixes (com ara, els -1,86 °C de temperatura mitjana anual a l'estret McMurdo). Menja poliquets, gastròpodes, isòpodes, amfípodes i algues. És inofensiu per als humans, emprat per a l'alimentació humana i la seua esperança de vida és de 10 anys.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Trematomus bernacchii\nTrematomus bernacchii (en anglès). Encyclopedia of Life.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Trematomus_bernacchii&oldid=28402318»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 oct 2021 a les 10:06.


Cua al jutjat de Tortosa per autoinculpar-se pel 9-N | Diari de Tarragona\nCua al jutjat de Tortosa per autoinculpar-se pel 9-N\nL'ANC reivindica que es convoquin eleccions plebiscitàries abans del 15 de gener\n03/01/2015 16:41 | Actualizado a 22/05/2017 23:54\nUn home omplint el formulari d'atoinculpació davant del jutjat de Tortosa. Foto: ACN\nCiutadans d'arreu de les Terres de l'Ebre han respost aquest dissabte al matí la crida de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) i han acudit al jutjat de guàrdia de Tortosa per autoinculpar-se pel 9-N. Josep Sabaté, membre del secretariat nacional de l'ANC, ha destacat que es va arribar al 9 de novembre "gràcies a la mobilització social" i que, per tant, "les conseqüències també les assumim col·lectivament". Així, ha explicat que les autoinculpacions mostren el "suport a qualsevol càrrec polític que rebi una conseqüència repressiva pel 9-N". També ha insistit que cal que caldria que es convoquessin eleccions plebiscitàries abans del 15 de gener "perquè el procés no es pot seguir dilatant".\nMotius molt diversos han portat els ebrencs a autoinculpar-se pel 9-N. Principalment, la solidaritat amb el president Mas, la vicepresidenta Ortega i la consellera Rigau, però també la reivindicació que el 9 de novembre no es va fer "cap acte punible", com ha manifestat Marisa Panisello, de Jesús. "S'està judicialitzant el procés quan és una qüestió política", ha exclamat. Vingut des de Roquetes, Gerard Lluís Climent, un altre dels ciutadans que s'ha autoinculpat aquest dissabte, ha exposat que ho ha fet "per donar suport a la democràcia i als nostres representants polítics, per a que tirin endavant el procés independentista".\nJosep Sabaté ha recordat que només s'acceptaran autoinculpacions als jutjats fins dijous que ve, 8 de gener, i ha animat aquells que encara no l'hagin realitzat a fer-ho en els propers dies. També ha insistit que les autoinculpacions massives són "una reivindicació molt clara" a que hi ha d'haver eleccions "de manera immediata". "No podem esperar més enllà del 15 de gener perquè es convoquin estes eleccions", ha alertat, justificant-ho en què el procés no es pot allargar més.\nDes de poc abans de les onze les matí, i de forma àgil i constant, sense cap mena de problema, els ciutadans han pogut presentar i registrar al jutjat de guàrdia de la capital del Baix Ebre els formularis corresponents. Molts els han omplert just abans d'entrar, recolzant-se en cotxes o parets, i no han volgut perdre l'oportunitat d'immortalitzar el moment amb una fotografia. Des de l'ANC, a més, han facilitat els impresos per fer efectiva l'autoinculpació a aquells que no els portaven de casa. Entre els que aquest dissabte han presentat la instància d'inculpació hi ha hagut, entre molts altres, la diputada de CiU Meritxell Roigé, o l'alcalde de Tortosa, Ferran Bel.


L’Ajuntament de Figueres i el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies han anunciat un acord per al trasllat dels serveis laborals i socials de la Generalitat de Catalunya a Figueres i l’Alt Empordà a l’edifici de l’antiga presó del carrer Sant Pau.\nL’alcaldessa de Figueres, Agnès Lladó, i el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir El Homrani, han mantingut una reunió de treball aquest matí on han formalitzat un acord per a la reubicació i concentració de tots els serveis del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies en un únic espai sota el model de finestreta única d’atenció a la ciutadania.\nAmb aquest primer anunci el Govern municipal continuarà treballant amb altres conselleries de la Generalitat de Catalunya i les diferents administracions públiques amb representació a Figueres i l’Alt Empordà per transformar l’edifici de l’antiga presó en un punt centralitzat de serveis públics on es puguin desenvolupar tràmits i gestions administratives locals i supramunicipals.\nL’alcaldessa de Figueres, Agnès Lladó, ha destacat que “aquest projecte permetrà la remodelació integral de l’edifici de l’antiga presó i tot el seu entorn, marcant l’inici de la transformació i reactivació de la zona i posar al dia tots els barris de Figueres”. A més, l’alcaldessa Lladó ha ressaltat que “amb aquest acord Figueres es posiciona com a capital de serveis del territori que ha de culminar amb una concentració de serveis administratius supramunicipals en un únic espai gran i funcional”.


5 propostes creatives per sobreviure un dia de pluja – Una mare i la seva tribu\n26 Abril, 2018 Una mare i la seva tribu\nAvui que la primavera es resisteix, fa fred i no para de ploure us volia explicar les nostres propostes per sobreviure un dia de pluja o fred.\nQuan els peques són molt petits, els dies de pluja serveixen per fer sofà i manta. Gairebé els agraeixes perquè són l’excusa perfecta per no rebre visites, dormir llargues migdiades amb ells, llegir bons llibres o posar-se al dia de les sèries que segueixes. Però quan van creixent, hi ha un moment en el qual notes que la casa se’ls hi queda petita, que necessiten sortir a passejar, a relacionar-se amb altres criatures i per descomptat cremar piles. En aquests casos plantejar-te un dia sencer a casa fa una mica de por. I ja ni parlem si la temporada de pluja es fa llarga. Hi ha pares que han patit atacs de pànic quan han vist que encaraven el tercer dia d’aquells de “millor no sortir de casa”. Horror!! Hahaha!\nNosaltres ho hem començat a patir aquest hivern que el peque ja camina i la seva energia és molt més intensa. Després d’haver repassat totes les joguines tres o quatre vegades notes que és la casa que li cau a sobre. Així que vas inventant i provant coses noves. Tothom té els seus recursos, i alguns són un clàssic a totes les cases, però les opcions moltes vegades sembla que s’acabin. Per això avui us volia explicar les nostres propostes més creatives per sobreviure els dies de pluja. A casa sempre estem atents a noves idees i he de reconèixer que l’escola bressol és una font d’inspiració molt gran 😉\nRegles bàsiques per sobreviure un dia de pluja 😛\nQuan et planteges un dia sencer sense sortir de casa has de tenir clares dues coses:\nL’energia del teu fill no desapareixerà així que millor doná-li opcions per consumir-la.\nNo esperis que una activitat li duri molta estona. Si no passa els altres dies, avui tampoc.\nAixí que millor penseu en vàries activitats. Nosaltres ens plantegem diverses alternatives i les anem “distribuït” al llarg del dia segons què li ve de gust o l’energia que té. Normalment barregem propostes més físiques o psicomotrius amb activitats més pausades i si alguna no funciona, provem d’altres. D’entrada a casa intentem escapar de la televisió i les pantalles en general, però reconec que moltes vegades aquests dies sempre se’n fa un ús una mica més alt. Però està clar que per dir-vos que li poseu la tele o la tablet no cal escriure un post. Així que aquestes són les nostres propostes.\n5 Propostes per un dia de pluja:\n1. Hi ha més vida fora de casa (Excursions segures):\nMoltes vegades pensem que ens hem de quedar a casa perquè plou massa o perquè fa massa fred, però la realitat és que no és per tant. Segurament si tinguéssim una obligació, sortiríem i no ho viuríem com un gran drama. Però si és la tarda o el cap de setmana la cosa canvia i correm tots cap a casa. Quan en realitat el que passa és que potser el que no podem fer és anar al parc com un dia qualsevol. Per això vull reivindicar l’excursió urbana com a proposta pels dies plujosos o freds. No tot és el parc!\nAbrigueu-vos bé, tingueu un objectiu clar encara que senzill i flexible i no us ho penseu massa. Moltes vegades són aquests dies els que deixen els millors records. Jo us recomanaria que aprofitéssiu per plantejar una experiència nova a la criatura. Crec que aquesta és la clau per a que ho gaudeixin. Nosaltres vàrem viure un dels millors dies familiars últimament amb una excursió per anar a comprar sabates. Que ja em diràs quina gràcia li ha de fer a una criatura anar a provar-e sabates… Però li vàrem dir Carinyu hem d’anar a comprar-te sabates i per anar-hi avui agafarem el metro . Quins ulls!!! Tren!!? Siiiiii! (òbviament no pila la diferència entre tren i metro) No us podeu imaginar com s’ho va passar!!! I això que no era la primera vegada. Però hi vàrem anar amb motxilla i caminant (una altra nova experiència), i li va encantar pujar a l’ascensor, entrar ell sol per la porta del vagó, agafar-se a la barana, pujar les escales automàtiques, saludar al tren/metro quan arribava i quan marxava. Des d’aquell dia si volem convence’l per anar a fer un encàrrec, només cal dir que anirem amb metro o tren. Se’n va directe a la porta 🙂\nPer cert, en aquesta categoria d’activitats no podem oblidar el clàssic: botes d’aigua, pantaló i xaqueta impermeable i al carrer. Crec que no calen explicacions. Tots hem trobat plaer saltant de basal en basal. Això sí que és un clàssic que no mor mai. Jo li vull comprar “l’equipació pluja” 😛 l’any vinent perquè ara que arriba el bon temps, si plou a l’estiu, ja t’assecaràs fill. 😉\n2. Pintar o manualitats en general (Creativitat i activitats pedagògiques)\nÉs un clàssic a totes les cases perquè funciona. Ells s’ho passen bé i és l’excusa perfecta per quedar-se a casa calentó. Però moltes vegades no tot és tan senzill com donar-los un paper i un llapis i que es quedin tranquils durant una hora. El nostre peque es cansa, vol provar coses noves. Així que al llarg dels mesos hem provat moltes maneres de jugar amb els colors: l’estàndard paper i llapis de colors of course, pintures de dits, pintures de cara que són un èxit total i pissarra i guixos. Aquí us explico algunes de les nostres experiències: Pintura de dits: Una activitat mooolt divertida (i pedagògica) i Una pissarra gegant a casa – DIY i Low cost Però ja us dic que la més li agrada són les pintures de dits. Li fa molta gràcia pintar-se la cara i pintar-nos a nosaltres. 😉 Es tracta de trobar la que més motiva als vostres peques o que els hi aneu alternant.\nPel que fa a les manualitats en general, he de reconèixer que quan són petits costa trobar aquelles amb les que se senten còmodes, però això no impedeix que ho intenteu. Potser descobriu alguna que li agradi més que la pintura. Nosaltres de moment hem provat de jugar amb farina i aigua, com una massa de pizza o plastilina casolana, i la textura no li ha molat. També hem provat el fang per fer el motlle d’un projecte que té el pare (una lluna de paper maixé per penjar a l’habitació del peque), però ell ràpidament perd l’interès, així que ho anem posposant. L’altre dia vaig donar-li cigrons crus i farina per fer una taula d’experimentació casolana, però tampoc li va triomfar. Pot ser que no fos el moment perquè a l’escola s’ho passa molt bé. No se… ho haurem de tornar a intentar. Però el que sí li ha agradat són els gomets!! Hehehe Qui diu gomets, diu adhesius. L’altre dia s’hi va posar i ara anem traient gomets grocs dels llocs menys impensables. Ara ell estava tant concentrat decidint on posar-los que feia impressió i tot. Almenys reia com quan se’ls posava al nas o a la galta. 🙂\n3. Cuinar o feines de la casa en general (Col·laborar, treball en equip i “jugar a fer de grans”):\nPreparar unes galetes, un brioix o simplement potinejar a la cuina amb els pares els hi encanta. Normalment no poden fer res a allà així que el dia que tenen l’oportunitat de participar ho gaudeixen molt. Nosaltres hem provat de fer un pastís amb el peque i embrutar-se amb la farina i trencar ous era prou motivador per a cridar i saltar d’alegria. Va ser molt divertit!! Si us animeu a provar-ho, prengueu paciència, respireu profundament, assimileu que la cuina i tots vosaltres acabareu ben bruts i tingueu present que l’objectiu és divertir-se i no tant que el pastís surti boníssim. Bé, si surt bo, menjant-vos-el tindreu una altra estona més de diversió. 😛\n4. Joguines amagades (Efecte sorpresa):\nUn dels motius pels quals la casa se’ls hi cau a sobre els dies de pluja o fred és perquè tots els im puts que troben allà ja els tenen molt vistos. Les mateixes joguines de sempre, sigui quatre o quaranta. Els hi falta el factor sorpresa, per això tenen èxit les joguines noves quan arriben. Però no es tracta que els dies de pluja sortiu a comprar joguines noves, sinó que desenterreu totes aquelles per a o per b les tenen oblidades. Nosaltres tenim algunes caixes amb joguines “menors” que de tant en tant obrim i aconseguim entretenir-lo tranquil·lament tota una tarda. L’altra opció i això ja depén més de la creativitat de cadascú, és “crear” una joguina bona amb quatre coses que trobem per casa. Però nosaltres arribats a aquest punt ja ho tenim molt vist. L’any passat que el peque no anava a l’escola bressol, vàrem fer servir molt aquest recurs 😛 que si les pinces, que si els cullerots, que si un bloc de paperets. Jolín! Ara amb què l’entretenim? 😛\n5. Per casa també es pot córrer (Activitats psicomotrius dins de casa):\nI saltar, grimpar, enfilar-se, anar amb tricicle… Casa nostra és un camp de batalla. S’accepta tot. Simplement limitem per una qüestió horària i de seguretat, és clar. I crec que això ens ha ajudat a passar millor l’hivern. Potser per algú és una mica massa, però crec que si es fa amb seny, tots hi sortireu guanyant. Els peques tenen molta energia i l’activitat física els ajuda. Quan vàrem escollir el tricicle del peque, vàrem mirar que tingués unes rodes que no fessin molt de soroll per a que pogués utilitzar-lo per casa sense que fos un merder. No vàrem calcular que li agradaria tant i ho controlaria tant que utilitzaria els marcs de les portes per derrapar.\nPerò no cal arribar a aquest punt la idea és que el moviment formi part de l’activitat perquè ells ho necessiten. Podeu jugar a enfilar-se al sofà, perseguir-se per casa, crear algun circuit psicomotricitat amb coixins, anelles, un túnel de jocs (com el d’Ikea de la foto), etc. La idea es fer-li gastar les piles i que us ho passeu bé. Nosaltres hem provat moltes activitats improvisades al veure el que fan a l’escola. A veure si en els pròxims dies us puc explicar algunes amb més detall 😉\nPenseu que el post arranca per un dia de pluja però que moltes vegades els motius per quedar-se a casa poden ser molt variats: fred, malalties diverses, etc. Així que potser ho podeu adaptar o modificar segons el que necessiti. Si el dia és molt fred, l’excursió la podeu fer aquella estona en la qual el sol escalfi; si el nen es troba malament, segurament funcionaran millor les joguines sorpresa tranquil·les; si el que té fa que hagi d’estar a casa però l’energia no li falta, està clar que li heu de fer un circuit. A cada cas una opció.\nTant de bo alguna de les nostres propostes us serveixi o us inspiri per trobar una nova manera de sobreviure als dies plujosos, freds, de malaltia, etc. M’encantaria que m’expliquéssiu quines són les vostres propostes. Segur que em donareu idees perquè com us deia, sempre hi ha un dia, una tarda o un cap de setmana que falta imaginació i necessites recursos creatius. 😛\nCuinar amb nens Dies de fred Dies de pluja Excursió urbana Jocs per nens de 1 a 2 anys Pintura de cara Pintura de dits Pissarra gegant\nEntrada anteriorEt fas gran massa ràpid! – #21mLM\nSegüent entradaNo és no, i només sí vol dir sí!\n2 thoughts on “5 propostes creatives per sobreviure un dia de pluja”\n1 Mai, 2018 a les 2:29 pm\nMolt bones idees. És veritat com els petits a vegades s’agobien quan porten molta estona en un mateix espai. Demanen un canvi a crits! Ens apuntem les propostes.\n1 Mai, 2018 a les 11:15 pm\nGràcies! Si teniu noves idees jo també anar anotant. Ja veure-ho a partir de l’any i mig els espais tancat seran els vostres enemics Hehehe!


L'assegurança de crèdit, un factor clau per a la remuntada - Pime al dia\nL’aturada de l’economia global ha provocat una caiguda de les vendes sense precedents. Si fem atenció a indicadors avançats com el retard dels pagaments i terminis, constatem que s’està registrant un increment de la massa de factures no pagades al seu venciment i ajornades, un senyal que hi haurà o podria haver-hi impagaments. Una de les derivades immediates d’aquesta conjuntura, per tant, és la morositat, la qual pot ser provocada per una situació estructural d’insolvència d’una empresa o per una limitació en l’accés al crèdit, al finançament. Aquesta morositat està pujant i, segons els analistes, no hi ha un patró concret per sectors o per països sinó que és una realitat generalitzada.\nEn un context com aquest, moltes economies de tot el món estan posant fi al confinament i estan emprenent a poc a poc la reconstrucció. La incipient recuperació tindrà un efecte arrossegador sobre les nostres vendes a l’exterior, un factor que pot actuar com a palanca de recuperació, igual que va ocórrer en crisis anteriors, com la del 2008.\nPer a rendibilitzar aquesta tendència i remuntar amb garanties d’èxit és determinant activar mecanismes de prudència: valorar molt bé la situació actual dels clients, ser cautelosos a l’hora d’emprendre noves operacions comercials i anticipar-se als riscos a través d’instruments com l’assegurança de crèdit CESCE Fàcil. Es tracta, sens dubte, d’un factor de competitivitat perquè permet disposar d’informació econòmica i financera en temps real i posa a la nostra disposició eficaces eines d’anàlisi i cobertura de vendes, la qual cosa ajuda a sostenir l’activitat de les empreses. Adoptar aquestes precaucions, molt necessàries en aquests moments, no suposa un fre a l’activitat comercial sinó un catalitzador de bones decisions.\nEn el nostre mercat, hi ha solucions d’assegurança de crèdit que conjuguen totes aquestes variables i que estan especialment dissenyades tant per a facturació nacional com per a l’exportació.\nInvertir en una assegurança de crèdit d’aquestes característiques pot marcar la diferència entre la recuperació efectiva i les tensions de tresoreria, entre la continuïtat d’una empresa i la seva desaparició del mercat. L’activitat comercial diària, per tant, hauria d’anar acompanyada en aquests moments d’aquesta mena d’eines eficaces de gestió de riscos, per a poder anticipar-nos-hi. Operar amb garanties, disposar d’informació actualitzada i assegurar les vendes són les claus per a desbloquejar els fluxos comercials, procurar l’equilibri financer i recuperar, de nou, l’estabilitat de les empreses.\nDirector territorial de CESCE Catalunya i Balears\nArticle anterior Mereixes una segona oportunitat\nArticle següent Tot continua sent possible


Racó de les presentacions, benvinguts sigueu!!! - Pàgina 4 - Totcàmping\nRe: Racó de les presentacions, benvinguts sigueu!!!\tfa 15 anys 4 mesos\t#569\nRe: Racó de les presentacions, benvinguts sigueu!!!\tfa 15 anys 4 mesos\t#571\nRe: Racó de les presentacions, benvinguts sigueu!!!\tfa 15 anys 4 mesos\t#577\nRe: Racó de les presentacions, benvinguts sigueu!!!\tfa 15 anys 4 mesos\t#636\nRe: Racó de les presentacions, benvinguts sigueu!!!\tfa 15 anys 4 mesos\t#674


POLÍTICA - 02/04/2018 12:34 / Redacció\nJordi Cañas acusa els CDR de provocar un atemptat terrorista aquesta matinada a Barcelona\nNo tenen vergonya. I Jordi Cañas és qui menys en té. Des de fa uns dies ha creat el hashtag #CarrerBorroka per dir bestieses contra les accions dels CDR, especialment les manifestacions a les carreteres i la pujada de barrera als peatges. Però avui ha anat molt més enllà i podria enfrontar-se a conseqüències jurídiques greus en un país normal.\nAquesta passada matinada ha esclatat una bombona de càmping gas a un concessionari Mercedes de Barcelona. Els Mossos estan investigan què ha pogut passar però Jordi Cañas ja ha dictat sentència. Ha actuat el "CarrerBorroka", és a dir, els CDR com us dèiem que els ha batejat. Compara aquests mètodes amb les accions armades de Terra Lliure... i es queda tan ample:\nLa família propietària del concessionari, molt vinculada a l'activitat cultural de Barcelona, no creu que es tracti de cap atac terrorista. Pensen que es tractaria d'una bretolada que s'ha escapat de les mans als seus autors. Però Cañas i Crónica Global ja l'han deixat anar per poder seguir alimentant el seu relat fictici de violència.\nParaules clau: KALE


Daniela´s Sonnengarten Arbon Suïssa - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRietwiesenstrasse 41, Kesswil, Arbon, Suïssa, 8593 - Veure al mapa\nDouble Room with Lake View and Private Extern...\nDissenyat tant per oci com per negoci, Daniela´s Sonnengarten està situat idealment a Kesswil; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Daniela´s Sonnengarten, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix instal.lacions de barbacoa, màquina venedora, servei de llançadora, àrea de fumadors per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, balcó/terrassa, plat de dutxa, bany compartit a cada habitació. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí, esports d'aigua (no motoritzats) estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Daniela´s Sonnengarten és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Kesswil.\nTots els comentaris (211) Parelles (127) Viatgers en solitari (30) Famílies amb infants petits (23) Famílies amb infants grans (9) Grups (23)


Ajuda:Quins arxius pujar - WikiLingua.net\n[editar] Quins arxius pujar a la Wikipedia\nÉs possible pujar certs arxius a la Wikipedia des de la pàgina de pujada d'arxius, no obstant això no s'ha de pujar qualsevol cosa.\nLa seva finalitat és la de pujar fitxers que permetin complementar el contingut dels articles.\nQuina classe d'arxius complementen el contingut dels articles? Les imatges. La finalitat de pujar arxius és permetre pujar les imatges que es mostraran en la Wikipedia.\nPer tant, puja exclusivament imatges . No has de pujar text en format de text pla, ni en format Word, ni en OpenDocument, ni PDF... ni tampoc pujar una imatge amb el text! (sí, ens hem trobat amb totes aquestes coses)\nSi el que vols és explicar-nos un text que has escrit tu (i desitges publicar sota la GFDL), en comptes de pujar-nos un arxiu que has creat en el teu processador de textos, que pesarà més que simplement el text, exigirà que qui ho desitgi llegir tingui el mateix programa que tu (i de vegades la mateixa versió) i que no permetrà modificar-ho fàcilment, el que vols fer és crear un article (com començar una pàgina). El wiki-text que escriguis en ella podrà llegir-ho qualsevol amb un navegador web que visiti la wikipedia. Tal vegada et costi una mica fer que es vegi bé si ja ho tenies escrit en un altre format, però mereix la pena.\nSi pretens pujar un esquema que il·lustre un text, el correcte és pujar-ho en SVG, un format vectorial que permet emmagatzemar únicament les dades rellevants (línies, quadrats, text...) de forma escalable i exacta.\nEn cas de no poder usar SVG (per exemple per estar reutilitzant una imatge en un altre format no vectorial), es recomana usar PNG. Per a aquestes dades, JPEG és una mala opció.\nSi vols pujar una fotografia, paisatge... normalment JPEG dóna els millors resultats.\nSi vols pujar una taula, no la pugis com imatge. És millor crear-les com part de l'article. Mira com crear taules.\nSi vols pujar un banner, com pugui ser la signatura animada d'un fòrum o un avatar, segurament t'has equivocat de lloc, llegeix-te el que Wikipedia no és.\nSi es tracta d'una imatge animada que serveixi per a explicar un procés pot si ser wikipédica.\n[editar] A més, recorda...\nTots els arxius multimèdia de la Wikipedia han d'indicar clarament el seu origen i la seva llicència. Sense elles, seran esborrats. La llicència ha de ser lliure perquè es permeti el seu ús en aquesta Wikipedia.\nWikipedia:Política d'ús d'imatges\n↑ També pots pujar sons (format OGG).\nWikipedia:Votacions/2004/Usar només imatges lliures\nWikipedia:Pàgina de descripció d'imatge\nWikipedia:Política d'imatges/Llicencies admeses\nAquesta pàgina va ser modificada per última vegada en 22:57, 20 may 2008 per Usuari Spacebirdy de Wikipedia. Basat en el treball d'Usuari(s) Kved, Netito777, Matdrodes, Jarisleif, AVBOT, .Sergio, Ludovicovenezuela, Beaire1, Platonides, Lucien leGrey, Isha, BOTpolicia, Tano4595, Miux, Nethac DIU, Maldoror, Ricardoarcemodel i Paintman de Wikipedia i Usuari(s) anònim(s) de Wikipedia.\tContingut disponible sota els termes de la Llicència de documentació lliure de GNU (vegi's Drets d'autor).