PressReader - El Periódico de Catalunya (Català) - On Barcelona: 2020-03-13 - POLLERIA SENSE POLLASTRES\nPOLLERIA SENSE POLLASTRES\nUna moda que porta molta cua. Són els ‘dick waffles’ o ‘pollofres’, gofres en forma de penis. Per demanar-ne hauràs de jugar tant amb els dobles sentits que et sentiràs la María Lapiedra de la rebosteria\nEl Periódico de Catalunya (Català) - On Barcelona - 2020-03-13 - A L'ÚLTIMA - — Abel Cobos abelcobos@gmail.com\nerò que llarga que és!», diu una clienta observant la fila de clients que esperen torn per ser atesos a La Pollería de Barcelona (la Rambla, 116). Però no venen a buscar pollastres a l’ast. El producte no hi té res a veure: venen gofres en forma de penis. Pollofres o dick waffles, com es coneixen a les xarxes socials. Valen 4 euros i, en poc més de deu dies que fa que es venen a Barcelona ja són una sensació.\n«Alguns els prefereixen negres, blancs, marrons... els toppings, és clar», especifiquen, assenyalant la xocolata negra, blanc, amb llet i de pistatxo en què banyaran el pollofre. «Amb llet», demana la clienta. El reboster empastifa el pollofre de dalt a baix i acaba amb una mica de nata líquida a la punteta. Com prediquen en el seu Instagram, «a nosaltres ens agrada que el dick waffle ragi i bé». Això sí, «vigila que taca», adverteixen. «Agafa’l dels ous, que així és més fàcil de menjar», recomana la cambrera. Un minut aquí i t’adonaràs per què és tan perillós treure una frase del context.\nCada vegada que serveixen un pollofre, abans de ficar-se’l a la boca, els clients fan el mateix ritual: un parell de fotos i a Instagram. Aquí el hashtag #foodporn és literal. El Nil, un altre client, va trobar la botiga a les stories d’unes amigues i hi va anar l’endemà. «Vaig veure que n’havien obert una com la que hi ha a Chueca i havia de venir, em fa massa gràcia».\n«Nosaltres no tenim res a veure amb la Polleria de Madrid», remarca la Belén, la propietària juntament amb el seu marit, el Gildeo. «De fet, fa 13 anys que el nostre local està obert. Servim xurros, gofres, sangria, paella i tota mena de productes típics per als turistes de la Rambla». Més d’una dècada, així que probablement ja et sonen: la Polleria comparteix local amb el Bar Patagonia.\nHan decidit arrencar aquesta submarca de pollofres perquè hi van veure l’oportunitat de negoci. «El 2017 vam comprar la màquina i la teníem allà amagada, fèiem gofres amb forma de penis quan es feia de nit. Ens feia cosa que s’escandalitzés el públic si els veníem. Per aquest carrer hi passen molts nens», afegeix el Gildeo. Però després de la naturalitat amb què a Madrid es menjaven aquests penis dolços pel carrer, van decidir fer-ho més públic. «Al final, a la gent li fa molta gràcia, riu i s’ho pren amb simpatia. De moment, sembla que no vindrà a arrestar-nos la policia».\nLa seva aposta amb les xarxes socials és la clau de l’èxit: quan van estrenar marca, van contractar un community manager. I ha fet bé la seva feina, perquè el negoci està a petar. «Entre la temporada baixa i el coronavirus no hi havia\n«PER ARA, SEMBLA QUE NO VINDRÀ A ARRESTAR-NOS LA POLICIA», DIU LA PROPIETÀRIA RIENT\ngaire turista. Amb els dick waffles han començat a arribar molts barcelonins que ens han salvat el mes», assegura la propietària. Aquesta moda deixa tanta cua que, tot i que només fa dues setmanes que ho anuncien públicament, no són els últims a afegir-s’hi. A Gràcia acaba d’obrir la Nepería (Bretón de los Herreros, 4).\nLa clientela, a més de local, són majoritàriament dones joves. Tot i que amb excepcions, asseguren mentre atenen una senyora de mitjana edat que ha vingut sola a comprar-ne. «¡I per què no! ¡Estan molt bons!», diu rient. Al final, és la reacció de tothom: l’humor. Aquest riure fàcil que ens entra quan veiem un penis i que arriba a la màxima esplendor en els comiats de soltera. «Ja ens han demanat que n’organitzem una», explica la Belén.\nTambé hi van homes, tot i que n’hi ha pocs. «Ahir en van venir un parell que van comprar gofres per a les seves dones, que volien fer-los una sorpresa. Acostumen a venir alguns homes, tot i que els fa vergonya i no es fan fotos o el donen corrent a les parelles. No volen que els vegin ficant-se res a la boca», assegura la propietària, rient.\n«Em pensava que si n’obrien una a Barcelona seria al Gaixample, com a Madrid, que va ser a Chueca perquè es dirigien als gais», explica el Nil després de pujar unes tres stories a l’Instagram. Ell, que ja va estar a la madrilenya, creu que allà els venedors deixen anar massa comentaris amb doble sentit: «Aquí és menys sexual». «¡Potser és perquè encara ens falta deixar-nos anar!», fa broma la Belén, que amb el seu somriure participa en aquest inesperat ambient familiar, l’últim que et podries esperar d’un local amb més penis que un club de swingers. Si aconsegueixes passar la vergonya inicial, prometen deixar-te amb la boca oberta. —\nGOFRES D’IMPACTE Taulell de La Pollería de Barcelona. «A nosaltres ens agrada que ragin i bé». prediquen a Instagram.


Vi Viña Bosconia Reserva: totes les anyades a Uvinum\nCompra Viña Bosconia Reserva al millor preu\n“Un vi seductor amb aromes que atreuen aixecades al paladar de fruits vermells macerats i un toc de carns curades. El vi deixa una aroma al vidre que és realment molt màgic, que dibuix en un paladar suculenta que és més ampli i més ric que el seu predecessor.”\nFitxa tècnica · Viña Bosconia Reserva\nEntrantsPostresCarnPernil i embotitsFormatgesXocolataFruites vermelles i negresCarns estofadesCarn vermellaCaçaBarbacoaCarns a la brasaPastís de xocolataFormatge semicuratPernil ibèricGerd\nViña Bosconia Reserva 2006 42,63€\nQuina és la valoració de/d' Viña Bosconia Reserva?\nQuina és l'opinió sobre altres anyades o volums de/d' Viña Bosconia Reserva?\n“NOTA DE TAST DE Lopez de Heredia Viña Bosconia Reserva 2004: - Vista: robí intens, lleugers rivets de teula. - Nas: nas persistent, amb fruita. - Boca: rodó, amb cos, suau i fi i persistent. DENOMINACIÓ D'ORIGEN: Rioja. VINYA: Finca El Bosc. RAÏMS: 80% Ull de llebre, 15% Garnatxa, 5% Graciano. MARIDATGE: carns torrades i molt aromatitzades, plats de caça. TEMPERATURA DE CONSUM: 18-20ºC GRADUACIÓ ALCOHÒLICA: 12,5%”\n“NOTA DE TAST: - Vista: Vinya Bosconia 70cl 2003 té un color robí intens amb lleugers rivets de teula. - Nas: El seu nas és persistent, mostrant molta fruita, principalment dominat pel Ull de llebre, - Boca: el seu desenvolupament en boca és rodó, amb cos, suau i fi i persistent. RAÏMS: Ull de llebre (80%), Garnacho (15%), Mazuelo i Graciano (la resta), procedents de les nostres vinyes. GRAU ALCOHÒLIC: 12,5% CELLER: R.Lopez d'Heredia Viña Tondonia”\n“Aromes a cireres. Té alguna cosa de torrat. El Viña Bosconia Reserva té una relació qualitat-preu fantàstica.”\n“Bon complement per a una carn especial. Va ser una sorpresa per a la meva millor amiga. Vermell picota de color. Aroma a roses vermelles. Una cosa astringent, aspre.”


Un nou descobriment podria ajudar a revertir la pèrdua de memòria per l'Alzheimer. | afabaix\nUn nou descobriment podria ajudar a revertir la pèrdua de memòria per l'Alzheimer.\nUn estudi de l'Institut Tecnològic de Massachusetts afirma que mitjançant el bloqueig d'un enzim que afecta alguns gens podria aconseguir-se.\nUn estudi de l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT) publicat aquest dimarts afirma que mitjançant el bloqueig d'un enzim que afecta alguns gens és possible revertir la pèrdua de memòria en els casos d'Alzheimer.\nEls autors de l'estudi publicat a la revista científica "Cell Reports" afirmen haver trobat un mecanisme que, en ratolins de laboratori, bloqueja específicament l'enzim HDAC2 en la seva acció degenerativa de la memòria, sense causar danys col·laterals.\n"Això és emocionant perquè per primera vegada hem trobat un mecanisme específic pel qual la HDAC2 regula l'expressió genètica sinàptica", ha afirmat avui Li-Huei Tsai, directora de l'Institut d'Aprenentatge i Memòria Picower de MIT i investigadora sènior de l'estudi.\nEls científics van descobrir que l'enzim HDAC2 s'uneix a una altra anomenat SP3 formant una unió que "condensa fermament" els gens relacionats amb la memòria, el que impedeix el seu desenvolupament.\nEls investigadors van utilitzar un fragment relativament gran de proteïna que interfereix amb la HDAC2 per evitar que s'unís a la SP3 i pel mateix es reduís el seu efecte debilitador de la memòria.\nAra Hidekuni Yamakawa, Jemmie Cheng i Jay Penney, investigadors líders de l'estudi, buscaran molècules més petites que compleixin aquesta mateixa funció dissociadora i que puguin ser administrades com a medicaments.\nFins ara la majoria de drogues inhibitòries dels enzims HDAC - que presenten més d'una dotzena de formes- també bloquejaven altres com la HDAC-1, fet que podia tenir efectes tòxics ja que aquest enzim és necessari "per a la proliferació de les cèl·lules, especialment en la producció de glòbuls blancs i vermells ".\nPer arribar a la identificació de la funció específica de la HDAC2, els investigadors van analitzar teixits d'un grup de persones mortes que no patien d'Alzheimer, de les quals 28 tenien nivells alts de l'enzim i 35 nivells baixos.\nL'anàlisi va conduir a la identificació d'aproximadament 2.000 gens amb nivells similars a la HDAC2 dels quals -a partir de la informació dels seus funcions- els investigadors van triar tres més per exàmens posteriors.\nL'estudi d'aquests tres gens va portar a la identificació de la SP3 com l'enzim lligada a la HDAC2 per a la supressió de les cèl·lules de la memòria.\nPosteriorment la investigació va trobar que desactivant la SP3 en ratolins utilitzats com a models d'Alzheimer es restablia l'habilitat de la memòria a llarg termini.\nTsai va anunciar que espera continuar investigacions sobre la HDAC2 que també apareix en nivells alts en altres malalties, com el cas dels pacients amb Trastorn per Estrès postraumàtic (PTSD, per les sigles en anglès).\nFuente: www.lavanguardia.com // Traducció al català X.R.


Montserrat - Núria - 6a etapa: St. Maurici de la Quar - La Portella\nDe bon matí els carrers són mullats i plovisqueja. A les 7 carreguem les motxilles al “soterrani” de l'autocar i sortim de Pedralbes. S'ha fet de dia i ha deixat de ploure. A Sagrada Família n'hi pugen uns quants més i a St. Andreu la resta. Algú ha avisat que no venia i algú més no ha dit res, però no hi és; li donem 5 minuts de coll i arrenquem; som 31...\nQuan som a l'alçada de Castellbell, el Sol fa esfor¬ços per foradar els núvols. En arribar a St. Vicenç de Castellet, entrem a un bar per esmorzar-hi, el cafè i la visita a l'excusat s'han de fer a cuita-corrents, car els 20 minuts ja han passat i en Quim ens apressa per a que pugem a l'autocar.\nQuan passem per Gironella, el Sol traspassa els núvols prims que tapen un bon tros de cel. Arribem a Sant Maurici de la Quar, enrera hem deixat els boscos d'alzines que han rebrotat i verdegen de nou sobre els terrenys que cremaren fa uns quants anys. Deixem l'autocar, ens carreguem les motxilles a l'esquena i com que fa fresca, ens posem a caminar costa amunt, amb ritme de “Cavalleria Rusticana”. Al cap de poca estona la corrua s'allarga i per l'extrem de la cua se senten sorollosos esbufecs. Arribem al coll de la Baumeta, aquí se'ns hi afegeixen un parell de companys i un gos: benvinguts! La majoria d'excursionistes s'enfilen fins l'ermita de Sant Isidre i en aquest moment s'estableixen dues categories d'assistents a la caminada: els qui ho volen veure tot i els qui ja en tenen prou amb el que es veu del camí estant.\nEl Sol finalment s'ha imposat i fa un temps meravellós i els de TV3 que diguin el que vulguin. Passem el coll i comencem a baixar pel vessant nord, dins d'un bosc on hi regna el pi roig, al cap de poc, i després d'alguns dubtes, deixem la pista i seguim una traça mig xaragall, mig corriol recobert de còdols rodons i rodoladissos que s'enfonsa per la Baga de Campdeparets i que fa les “delícies” d'algun dèbil de genolls, sort ne té d'un company amb nom d'arcàngel, que exerceix del seu nom. Travessem el torrent de Cal Moliner i ens enfilem per una pista fins a Sant Pere de la Portella, la senyora Pepeta ens dóna uns prospectes que ens il•lustren sobre el monestir i ens obre les portes per a que puguem visitar l'església i el claustre, que estan en procés de restauració. Aquí tornen a veure's definides les dues categories: uns se'n van fins a la font de l'Abat i tornen a l'autocar, després d'haver-la vist, uns altres segueixen camí i encara uns altres que s'han enfilat a l'autocar i no en baixen fins que arribem al Pla de la Quar, on ens han dit que hi ha una formatgeria. La formatgeria és tancada.\nAl cap d'una estona arriben els que han sortit a peu des de St. Pere de la Portella. Ben asseguts, tots plegats, anem baixant per la carretera, estreta i de revolts espectaculars. Ja tornem a ser a St. Maurici, entrem a l'hostal i tot seguit apareixen unes precioses torrades de bon pa, que amb més o menys art, suquem amb all, tomàquet i oli i que acompanyen un assortit d'embotits. No triguen a sortir unes amanides que ajuden a fer passar la set que alguns arrosseguem, quan encara estem atrafegats amb les torrades i l'amanida apareixen unes safates amb botifarres i xai, que són acompanyades de mongetes cuites, entremig, un tast de tallets de senglar estofat, la traca final la formen uns flams, crema, cafès i rajolí d'aiguardent d'herbes. Quan la senyora Sole —cuinera i mestressa— treu el nas pel menjador, és rebuda amb entusiastes aplaudiments. Ja fa estona que les converses volen per damunt de les taules i les galtes s'han colrat, sigui pel Sol, per les menges o l'aiguardent.\nEn Quim trenca l'encanteri del moment i ens avisa que ja és hora d'alçar el vol. Sortim, visitem l'església parroquial, sobretot la talla de la Marededéu i després de la foto de tota la colla, ens encofurnem a l'autocar i cap a casa. Arribem a Barcelona molt abans de que comenci el futbol i s'ha acabat un altre dia de caminar i gaudir de la bona companyia dels amics i amigues.


OCULTS - PETITES COSES\nQui pot (fer-te mal)\nSa nostra força\nEmpès pel desig\nAllò que ens unia\nPer veure ses lletres de ses cançons clika aqui...\nAquest disc va començar a néixer a l'estiu del 97 a Sineu, poblet que va ser per als nostres redequetedequepadrins l'antiga capital del Regne de Mallorca.\nAllà, entre concert i concert, entre poble i poble, entre gent d'aquí i gent d'allà, pomadeta va i pomadeta ve, jo me tancava dins una casa antiga, buida i silenciosa, esperant l'ajuda de les parets per posar en ordre, damunt la taula, tot el paperam de petites notes, idees, paraules, vides, que havia anat acaramullant aquests darrers anys. Provant de casar-les amb aquells acords que anaven sortint (...per casualitat?). I si no sortien ells, ho feia jo. Sortia a les tantes de la nit a caminar per tots aquells carrerons silenciosos. Jo sabia que darrera cada portal hi havia mil històries de temps enrera , que mai coneixeria. Malgrat tot, de la fosca i el silenci m'arribaven petites coses...\nAixò és lo que tal vegada podries escoltar en aquest disc, que va anar creixent acabat l' estiu, com sempre al local d'assaig de Manacor , amb en Jaume, en Biel i en Carles i més tard amb la Reyes Torio a la tasca de producció.\nTambé s'hi van afegir altres músics, com n'Andreu Martínez, i després d'inacabables discussions entre tots - quan mos hi posam, sembla que no hem d'acabar mai- anaren sortint les idees de cada un , les crítiques de tots els altres...\nVa ser així com les noves cançons prengueren cos ... i vida?. Ah, això ens ho hauràs de respondre tu quan venguis- que vindràs- a qualsevol concert . I no deixis de fer-ho, només així sabrem que ha valgut la pena parir aquestes "Petites coses" per a tu.\nHan enregistrat Petites Coses:\nHi han col·laborat :\nAntoni Nicolau :\nVeu i Guitarra,\nJaume Nicolau :\nBiel Ferrer :\nCarles Grimalt :\nGuitarra, Teclats, Harmonica i Acordeó\nMarc Grau - Guitarra\nAndreu Martínez - Guitarra\nKike Serrano - Teclats\nTito Busquets - Percusió\nJoan Jarana i Mariajo Jarana - Veus a "Ones"\nPep Pasqual - Saxo i seccions de vent\nGràcies a tota aquella gent que assistint als concerts de: Manacor (Grimmi's), Muro, Cerdanyola, Palma (sa Font), Pòrtol, Alguaire, Barcelona (Sala Savannah), Mollerussa, Mancor de la Vall, Sa Pobla, Sta. Maria del Camí, Sant Francesc de Formentera, Alaró, Sta. Maria d'oló, Felanitx, Vila-Real, Fornalutx, St. Sadurní d'Anoia, Lliçà d'Amunt, Súria, Bellpuig, Barcelona (La Mercè), Biniamar, Mercat de Música Viva de Vic, Binissalem, Sils, Barcelona (Born), Vic, Manresa, Cas Concos, Sant Celoni, Muro, Balaguer, Barcelona (Casa de Menorca), València (Tirant de Rock), Pòrtol, Barcelona (Casal Joves Sarrià), Sóller, Barcelona (Festa de la Diversitat), Palma (Correllengua), Inca, Son Servera, Mancor del Vall, Lliçà de Vall, Sant Lluís, Barcelona (Universitat D'estiu), Campanet, St Andreu de Llavaneres, Petra, Sta Maria del Camí, Sant Celoni, St Guim de Freixenet, Campos, St Llorenç d'es Cardassar, Caimari, St Hipòlit de Voltregà, Sarrià de Ter, Palma ( I Diada de Mallorca), Barcelona (Gràcia), Barcelona (Sala Bikini), Muro, Barcelona (Gràcia), Inca, Maó, Ciutadella, Palma (universitat de les Illes Balears), m'hos han ajudat a parir aquestes petites coses.\nEnregistrat als estudis TRAMA\nde Badalona el mes de Desenbre\nde 1997 Per Enric Lindo i assistit\nper Pep Merino\nUna producció de REYES R. TORIO per a AL.LELUIA RECORDS S.C.P\nDisseny gràfic de xanxullos@puntcom.net\nDedico aquest disc a una persona desconeguda que va entregar-me un escrit-dedicatòria a un concert a la Universitat de Castelló, i que començava dient "algun dia en algun lloc a tu mateix et trobaràs"; a Míriam per acceptar jugar amb mi a "mai no és tard enlloc", a la pluja màgica de Ferreries el dia de sant Bartomeu, a un amor impossible que mai no podrà ser, a sa caseta encantada de Sineu, a n'Albert Pla, n'Andreu Martínez, en Joan Fonés, na Guiomar, na Maria Antònia, na Maria Glòria, i na Carme.\nVull dedicar aquest disc a sa persona que més he estimat i que ja no tenc al meu costat, a sa meva família, a sa meva amiga Isa, a n'es meus amics que no anomenaré ara però que ja queda clar qui són, i en general a totes ses persones que lluiten dia a dia i que saben apreciar totes ses petites coses que els hi brinda sa vida.\nSi esteu interessats en obtenir mes informació del grup, en mantenir correspondència amb algun d'ells, ho podeu intentar indicant el nom del component, a la següent adreça: www.ocults.com/cao.html .\nAquest disc el vull dedicar a totes aquelles persones que d’una manera o altra han seguit i han donat suport als Ocults, a n’es cans i es moixos,a Cati Mari i Mallorca So al complet, a ses de Lleida, a n’en Pau i en Pere, a na Magdalena i també a n’Àngels, a n’en Joan i na Carola, a ses “dexones” de Lloseta i Consell i a ses “Milhojas” de ca’n Roca.\nDedico aquest disc als meus pares pel "money", al meu tio Joan per fer es meu "curro" quan som de "bolo". A ses alimanyes de Pòrtol, a sa gent, ses pomades i els cavalls de Ferreries pels tres dies més llargs de tot s'estiu, a sa gent que me convida a pomada als "bolos". A l'Andreu Martínez per deixar-me fer un "solo". Al Joan Fornés per baixar el fader quan el faig, i a tu perquè me dóna la gana.\n© 1999, 2000, 2001 - Ocults\ncontac info / site credits


Recursos lexicogràfics de l'IEC\nDepartament de Filologia Catalana> La recerca\nEl Departament de Filologia Catalana de la UAB desenvolupa una àmplia gamma de línies de recerca que afecten els múltiples vessants de la llengua i la literatura catalanes.\nAquestes línies de recerca s’articulen a través de centres i grups consolidats de recerca amb projectes finançats per organismes públics. El grup de recerca més antic i nombrós és el Centre de Lingüística Teòrica(CLT)—amb membres del Departament de Filologia Espanyola—, que actualment desenvolupa projectes finançats en gramàtica comparada. A més, molts dels seus membres han estat els editors o col·laboradors d’obres de referència en el camp, com ara la Gramàtica del Català Contemporani, la gramàtica normativa de la llengua catalana de l’Institut d’Estudis Catalans o el projecte en curs de Gramàtica del Català Antic.\nUn altre grup consolidat de recerca és el Grup d’Estudis de Literatura Catalana Contemporània (GELCC), que des fa més de vint anys es dedica a l’estudi de la història de la literatura catalana des del segle XIX fins a l’actualitat: l’estudi d’autors, moviments, corrents estètics, història dels gèneres literaris, plataformes de difusió i recepció de models forans, entre d’altres temes, abordats des de perspectives metodològiques eclèctiques. Els seus projectes i publicacions han tingut un impacte important en l’estudi de la literatura catalana dels segles XIX i XX en forma d’articles, llibres i projectes editorials col·lectius, com el Diccionari de la Literatura Catalana. A més, alguns membres del GELLC participen també en el Centre d’Estudis sobre les Èpoques Franquista i Democràtica, un Centre Especial de Recerca de la UAB format per més de vuitanta investigadors de diferents disciplines —historiadors, filòlegs, politòlegs, comunicòlegs, sociòlegs, economistes— especialitzats en l’estudi d’aquest període històric.\nUn grup consolidat de recerca més jove, però de ràpid creixement és el Grup de Literatura Medieval (GLCM), nascut al 1998, sota la direcció dels professors Lluís Cabré i Josep Pujol i que s’integra en el macrogrup interuniversitari Literatura i Cultura a la baixa Edat Mitjana. Un aspecte destacat de la investigació del GLCM ha estat l’estudi de la recepció de les literatures grega i romana (en la llengua original o en traducció) a la Catalunya medieval, a través de l’estudi i edició de les versions d’autors clàssics del segle XV.\nEl Departament també compta amb una línia de recerca en fonètica, a través del grup consolidat Grup de Fonètica Experimental, que en col·laboració amb l’IEC investiga els processos de producció i percepció de sons lingüístics, amb especial referència al català, amb ús de la instrumentació més recent en el camp de la fonètica experimental. El grup s’ha especialitzat en l’estudi dels mecanismes coarticulatoris, en les característiques prosòdiques i en les estratègies de producció i percepció de sons, amb especial referència al català.\nFinalment, de constitució recent, el Grup de Recerca en Arts Escèniques (GRAE), derivat del GELCC, integra diversos investigadors del teatre, vinculats a universitats catalanes i estrangeres, amb l'objectiu de crear una estructura de recerca de referència en els estudis teatrals europeus. Com a grup de recerca emergent, reconegut i finançat per l'AGAUR (2009 SGR 1034), els objectius científics del GRAE s'articulen, en una primera etapa, al voltant del concepte de les "altres Europes" aplicat en l'eix cronològic del teatre contemporani.\nHipatia El portal de les ciències humanes i de les arts de la Biblioteca d'Humanitats\nServei de llengües Un món de llengües al teu abast


Alcoi - Comencen les obres de recuperació del parc de Cervantes\nComencen les obres de recuperació del parc de Cervantes\n08-03-2018 | Visitas:107\nEL PRESSUPOST ÉS DE 37.000 EUROS\nL’Ajuntament d’Alcoi segueix amb el pla per millorar els parcs de la ciutat i després d’adjudicar les obres per millorar el Parc Pintor Gisbert, conegut com «El Parterre» ara és el torn del parc de Cevantes, amb unes actuacions que durà endavant Viveros La Baronía. El termini d’execució és de mes i mig.\nEl parc del passeig Cervantes va quedar danyat després del temporal de principis de l’any passat. Ara, gràcies a les ajudes de la Generalitat Valenciana s’adequarà.\nLes actuacions consisteixen en la renovació de la prada de gespa, també es plantarà nou arbrat junt al vial central, en aquest cas les espècies seran: castanys i malus. A més es col•locarà una xicoteta zona de gespa artificial rodejant el quiosc i entre una de les zones de jocs i el passeig.\n«Com ja vam anunciar la passada setmana farem millores a parcs i jardins de la nostra ciutat, on adequarem zones de jocs infantils, prades i arbrats segons les indicacions dels tècnics municipals, en aquest cas parlem de Cervantes, una zona que va patir de valent el temporal del passat any i que ara, gràcies a la Generalitat podem reparar els danys», ha explicat el regidor d’Obres i Serveis, Jordi Martínez.


Menjars testimoni: ¿De què serveixen en hostaleria? ¿Has utilitzar-los? - SAIA\nMenjars testimoni: ¿De què serveixen en hostaleria? ¿Has utilitzar-los?\nAl post anterior vam parlar de les intoxicacions alimentàries en establiments de restauració col·lectiva, i vam explicar que en un establiment sospitós de ser l’origen d’un brot es porta a terme una inspecció en què es prenen mostres dels aliments sospitosos. En aquest post entrarem al detall en l’obligatorietat d’alguns establiments de disposar del que es coneix com a menjars testimoni, menús testimoni o plats testimoni.\nDe fet, en el mateix post anterior enumerem una sèrie de passos a seguir en cas que la nostra empresa alimentària hagi estat la font d’un brot, que començaven per un pla de crisi. Doncs bé, els menjars testimoni han d’estar previstos en aquest pla de crisi.\nQuè són els menjars testimoni?\nEls menjars testimoni són petites mostres representatives (racions individuals) del mateix origen que els plats que es preparen en un establiment, que es mantenen refrigerats i congelats durant com a mínim 5 dies. Aquests plats testimoni han d’estar identificats de forma clara amb nom i data. Així es possibilita que, en cas de brot d’origen alimentari, es dugui a terme un estudi epidemiològic per poder detectar el local i l’aliment causant, i d’aquesta manera poder establir un diagnòstic definitiu i un tractament eficaç, així com demanar responsabilitats legals. També per motius epidemiològics, és més fàcil analitzar un aliment que les mostres clíniques als intoxicats, de manera que es pot saber abans el tipus de patogen causant de la malaltia i així poder tractar el més aviat possibles als malalts.\nLa recollida del menjar testimoni s’ha de fer en condicions d’asèpsia , de manera que la mostra s’ha de prendre en el moment més proper al seu consum (per assegurar que reuneix les mateixes condicions que la que ha estat consumida). Aquest menjar ha de ser dipositat en un recipient diferent per cada un dels aliments elaborats, utilitzant coberts nets i amb guants en cadascun dels processos, i emmagatzemat en un lloc segur al congelador, per evitar que sigui manipulat o destruït accidentalment, i facilitar la seva localització ràpida i segura. Fins i tot hi ha sistemes murals específics amb mòduls de classificació i emmagatzematge en ambient estèril de mostres testimoni que poden penjar-se o col·locar-se a les prestatgeries dels congeladors, minimitzant així errors. D’aquesta manera es poden posar a disposició de l’autoritat sanitària en cas d’inspecció, per analitzar-les al laboratori.\nEls responsables de les empreses, a més, han de portar un registre dels diferents plats servits cada dia per poder acarar que coincideixin amb els àpats-testimoni emmagatzemats.\nAquesta norma es regula al REIAL DECRET 3484/2000, de 29 de desembre, pel qual s’estableixen les normes d’higiene per l’elaboració, distribució i comerç de menjars preparats, i també mitjançant normatives autonòmiques, ja que la seguretat alimentària és una competència cedida a les comunitats autònomes.\nQui està obligat a disposar de menjars testimoni?\nCom la matèria de seguretat alimentària és competència de les Comunitats Autònomes (les “autoritats competents” segons el Reial Decret), cadascuna pot definir a quins establiments exigir la disponibilitat de menjars testimoni segons el risc, el tipus d’elaboració de productes alimentaris que duguin a terme, del seu sistema d’autocontrol i del públic a què vagin dirigits.\nNormalment es tracta d’empreses de càtering per a empreses, menjadors escolars, residències de gent gran, campaments d’estiu, refugis de muntanya, etc., o per a subministrament a mitjans de transport que elaborin més de 50 menús al dia, ja que el nombre d’afectats potencials d’una toxiinfecció alimentària és molt més gran que en empreses alimentàries d’una altra índole. També se sol requerir a establiments que elaborin menjars preparats per encàrrec a col·lectius i amb menús idèntics (casaments, comunions, menjars d’empresa, etc.), o a restaurants que elaborin una gran quantitat de menús al dia.\nEn el cas de Catalunya, a la Guia de Pràctiques Correctes d’Higiene per a Restaurants de l’Agència Catalana de Seguretat Alimentària, en què participa SAIA, s’especifica en l’apartat de “Processos: emplatat i servei” que sempre que un establiment de restauració elabori grans quantitats d’un mateix plat per a un mateix servei, cal prendre mostres testimoni per analitzar en cas de toxiinfecció alimentària.\nLes comunitats autònomes, a més, també poden establir una grandària de mostra concret, o un període mínim de conservació diferent al què apareix al Reial Decret, com és el cas de Castella i Lleó, que indica que els menjars testimoni han de ser de 150g cadascun i que s’han de conservar en congelació segons el cas almenys 5 dies. També poden afegir que les mostres recollides poden usar-se a posteriori per a processos interns d’autocontrol de l’empresa alimentària, com la verificació i la validació d’un sistema d’APPCC.\nÉs important, per tant, consultar amb una consultoria en seguretat alimentària quins són els requisits exigibles segons la nostra comunitat autònoma i la nostra activitat.\nEls menjars testimoni en cas de toxiinfecció alimentària\nQuan té lloc un brot amb origen alimentari, després de la seva detecció, confirmació, comunicació als centres sanitaris i buscar casos activament, es porta a terme una anàlisi estadística de les enquestes epidemiològiques recollides i els resultats de les anàlisis de laboratori dels afectats i es formulen hipòtesis sobre l’origen del brot.\nÉs en aquest moment en què l’autoritat competent durà a terme una inspecció a l’establiment sospitós (en el cas de Catalunya, l’ASPCAT, en coordinació amb les agències municipals), que inclourà una presa de mostres per confirmar el brot. Si es disposa de plats testimoni, en cas que s’hi estigui obligat, aquest procés s’agilita i es fa més precís, permetent determinar abans si la causa de la contaminació de l’aliment s’ha produït a l’establiment. Llavors es poden adoptar, si s’escau, mesures cautelars com el tancament preventiu del local, etc.\nEls menjars testimoni dins el pla d’APPCC\nEls menjars testimoni són una garantia per a l’empresa alimentària que pugui donar resposta a una enquesta epidemiològica amb la major rapidesa i fiabilitat, i així protegir la salut pública i la seva reputació. Per això s’inclouen dins dels plans d’APPCC, en processos de traçabilitat i en un pla de crisi, que comprengui un programa de retirada de productes, idealment en col·laboració amb proveïdors.\nUn pla APPCC és un sistema d’autocontrol que permet a un establiment alimentari anticipar-se als problemes des de la prevenció, i estableix què fer en cas de no poder-los evitar. És obligatori el seu compliment per part de totes les empreses l’activitat de les quals inclou el contacte amb aliments o aigua, i té per objectiu garantir la salut de consumidor.\nConcretament la presa de mostres testimoni entra en una de les dotze tasques del pla APPCC, que és el manteniment de registres per acreditar que s’han seguit els procediments correctes, des del seu inici fins al seu final, permetent un rastreig, que en aquest cas seria una rastreig o traçabilitat de procés, és a dir, la que passa dins de l’empresa. Es diferencia en això de la traçabilitat cap enrere, que fa un seguiment dels productes que entren a l’empresa i dels seus proveïdors, i de la traçabilitat cap endavant, que monitoritza els productes preparats per a l’expedició o el subministrament i de destinatari a què se li lliuren.\nSaber si has de disposar de mostres testimoni\nSi necessites saber si el teu establiment necessita disposar de mostres testimoni, el més segur és consultar amb especialistes en formació en seguretat alimentària com SAIA, que dissenyaran un pla APPCC específic per al teu negoci i així minimitzar els riscos per a la salut col·lectiva i assegurar la teva tranquil·litat.


Capvespre a Khivà | El bloc de Viatge a l'Orient\nKhivà ens espera amb la ciutadella d’Ichon-Qala oberta i amatent als nous ulls que l’observen. Es poden triar quatre portes per iniciar el camí de descobriment de la seva història, plena de comerç, de dolor, de caravanes i de música.\nLa “porta del pare” o de l’oest, la Ota-darzova, és potser la més espectacular i ens dirigeix, pausadament, a algunes botigues d’artesans del coure i als colors ardents dels edificis.Avui en dia, els carrers d’aquesta ciutat-museu a l’aire lliure s’omplen de petits grups de turistes a la recerca de l’esperit dels minarets, de les medrasses i de les mesquites. A la nit, però, les quatre portes es tanquen sellegant els seus habitants i buidant d’estrangers els carrers i les places.\nUna estona abans, hom es pot perdre solitari per carrerons i seguir el cant dels ocells anant a dormir. Guiat per aquest so em trobo en una petita plaça de parets antigues i blanques on també s’escolta llunyà el vent del desert, i més a prop, el soroll de les rodes de les bicicletes, rebotant a l’empedrat dels carrers, i les veus de dues dones anant cap a la seva llar.\nM’assec a gaudir d’aquest instant en un banc de pedra adossat a una de les parets, a l’ombra d’una olivera i deixo passar els minuts. Tanco els ulls i em deixo sentir… A davant meu, només una porta mig oberta d’una modesta i amagada mesquita, de colors blancs i turqueses, que em dibuixa una imatge de tranquil·litat.\nQuan ja porto una bona estona, surt de la mesquita un home d’uns cinquanta anys amb una petita gorra blanca al cap, i acostant-se em mostra un tímid somriure. Li torno el somriure, i veig que porta a les mans un coixí de vius colors que, a l’instant, m’ofereix. Em sec molt més còmodament en ell, l’home amplia el seu somriure i torna silenciós a la foscor del temple.\nEl temps s’atura i torno a aclucar els ulls…


Exercici físic en càncer - El blog de Psicologia en Càncer\nInici » Blog » CÀNCER » Exercici físic en càncer\nLa llista de beneficis de l’exercici físic és molt llarga, tant si es tenen malalties cròniques com si no. Però a més a més l’exercici físic en càncer ajuda a reduir la fatiga i a mantenir la mobilitat, facilita el descans, tonifica els músculs, enforteix els ossos, amorteix els efectes de l’estrès sobre la salut i contribueix a millorar l’estat d’ànim. Per tant, amb un control mèdic i un programa adaptat a cada persona, esdevé un tractament més pel càncer.\nLa llista de beneficis de l’exercici físic és molt llarga. Ja la vam veure en un article anterior. Però podem recordar els més importants, que són vàlids tant per a persones amb càncer com per a persones sense la malaltia.\nA nivell mèdic la pràctica d’exercici ajuda a mantenir el pes a ratlla, manté la salut cardiovascular, redueix el risc de tenir malalties com la diabetis, fa augmentar la massa muscular, enforteix els ossos i redueix l’impacte de l’estrès sobre el cos.\nA nivell psicològic facilita el descans, fa augmentar l’autoestima i redueix els símptomes d’ansietat, depressió i estrès.\nA nivell social enforteix les relacions amb els altres, contribueix a augmentar la confiança i ensenya el treball cooperatiu i la resolució de conflictes.\n“Un agent amb qualitats reductores de greixos, anti-hipertensives, inotròpiques positives, cronotròpiques negatives, vasodilatadores, diurètiques, anorexígenes, reductores del pes, catàrtiques, hipoglucèmiques, tranquil·litzants, hipnòtiques i antidepressives”.\nDefinició d'”activitat física” de William Roberts (editor en cap de The American Journal of Cardiology).\nAmb fons gris hi ha la definició d’activitat física de William Roberts. Expliquem els seus conceptes menys coneguts: Inotròpic positiu vol dir que fa bategar el cor amb més força (i, per tant, aporta més sang i més oxigen a tot el cos). Cronotròpic negatiu vol dir que baixa el ritme cardíac. Vasodilatador vol dir que obre els vasos sanguinis, fent circular més sang. Diurètic és que facilita l’eliminació de líquids a través de l’orina. Anorexigen significa que treu la gana (però només si l’exercici és especialment intens i durant molt temps). Catàrtic vol dir que té una lleugera funció laxant. Hipoglucèmic significa que redueix el nivell de sucre a la sang.\nEls beneficis de l’exercici físic en càncer\nL’exercici físic en càncer manté tots aquests beneficis i n’afegeixi d’altres. Són importants en la mesura en que ajuden al cos a adaptar-se al tractament i als seus efectes secundaris. Tinguem en compte que el tractament sol ser llarg i, per tant, l’opció de “deixo passar uns dies i després tot tornarà a la normalitat” no és vàlida. Es pot tornar a la normalitat després del càncer, però passarà un temps abans no es pugui fer.\nUn benefici molt destacat de l’exercici físic en càncer és la reducció de la fatiga. Encara que sembli contradictori un programa d’exercici físic més o menys regular i amb uns objectius determinats augmenta l’energia física de manera general. I això passa perquè el cor bombeja de manera més eficient i la sang circula millor. Per tant l’organisme no ha de fer tant esforç per mantenir els nivells d’oxigen i nutrients.\nL’exercici físic en càncer també és útil per frenar els problemes de mobilitat. De vegades el tractament pot deteriorar les articulacions, o la cirurgia pel càncer de mama pot afectar la mobilitat del braç de la banda que s’ha intervingut. Moure les extremitats fins on es pugui ajuda a mantenir, almenys parcialment, la mobilitat.\nPsicològicament els avantatges també són notables: Davant del canvi en l’autoimatge i l’autoconcepte, l’exercici físic en càncer ajuda a millorar l’autoestima. Ens demostra a nosaltres mateixos que podem seguir mantenint una vida activa.\nTambé ho notem en l’estat d’ànim: l’activitat física provoca l’alliberament d’endorfies, que ens fan estar millor. Fins i tot en moments de sentir-nos abatuts, un exercici mínim com aixecar-se i caminar una mica per casa ens ajudarà a augmentar el benestar.\nSocialment l’exercici físic en càncer és una manera de trencar l’aïllament. Ens dóna l’oportunitat de compartir una estona amb altres persones. Mentre fem una activitat saludable per tots, parlem del que ens preocupa o bé ens distraiem de les problemàtiques diàries.\nLes conseqüències del sedentarisme en pacients oncològics\nEls beneficis de fer exercici físic en càncer es poden llegir com a pèrdues quan no fem aquesta activitat. A mesura que reduim el moviment els músculs es deterioren, amb la qual cosa qualsevol moviment que fem amb els músculs implicats encara ens costarà més. Igualment el cor haurà de fer més esforç per fer arribar la sang a totes les cèl·lules i això l’obligarà a incrementar el ritme. Per tant la fatiga també es farà més notable. Ens cansarem aviat fins i tot quan fem activitats poc intenses.\nSi estem seguint un tractament amb quimioteràpia necessitem que el sistema cardiovascular funcioni de la millor manera possible, perquè el medicament ha d’arribar a tot el cos sense necessitar un esforç extra. A més a més un bon estat general compensarà els efectes secundaris d’aquest tractament.\nPerò els efectes del sedentarisme també es notaran a nivell psicològic. El terreny que cedim a la malaltia pel que fa a reducció de l’activitat, la malaltia se’l prendrà. Això vol dir que si entrem en un cicle d’inactivitat cada cop ens costarà més reactivar-nos. La mobilitat s’anirà reduint i, per a algunes activitats bàsiques de la vida diària, començarem a dependre dels altres.\nCom fer exercici quan es té càncer\nA l’hora de començar a fer exercici físic en càncer el més important és haver parlat, prèviament, amb el metge. Per diverses raons:\nÉs qui coneix millor les limitacions d’activitat física segons la malaltia i el tractament. Per exemple, amb un càncer de pulmó o de l’aparell musculo-esquelètic l’exercici hauria de ser bastant moderat.\nPot recomanar esperar, començar immediatament, o fer-ho amb més o menys intensitat.\nPot plantejar un programa específic (per exemple, 30 minuts de caminar, 6 dies a la setmana) i algun tipus d’exercici concret, com la natació, la marxa nòrdica, etc.\nA partir d’aquí, tot és començar. No cal començar al 100%: es pot fer progressivament. En activitat física, una mica és millor que res. Per tant si el primer dia enlloc de caminar 30 minuts en caminem 10, ja hem fet activitat i en notarem els beneficis.\nHi ha pacients que m’han preguntat si és millor fer-lo a fora al carrer o en un lloc tancat. Depèn del tipus d’exercici que recomani el metge i de les preferències de cadascú. Però en èpoques de temperatures extremes, com a l’estiu i a l’hivern, és més còmode fer-lo en un espai tancat. A més a més en un gimnàs sol haver-hi personal qualificat que ens ajudarà si hi ha qualsevol problema.\nUn exemple d’activitat a l’aire lliure és el que duu a terme Althaia a Manresa: grups de marxa nòrdica per pacients que estan seguint tractament pel càncer.\nAcceptar les pròpies limitacions\nTampoc no cal fer un esforç excessiu. L’objectiu de l’exercici físic en càncer és mantenir la salut i la qualitat de vida. No és la competició. Cansar-nos excessivament farà que l’endemà ens costi més posar-nos-hi. A part de que la malaltia i el seu tractament ja limiten la nostra capacitat física.\nNo obstant hi ha persones amb càncer que s’han destacat per competir en activitats esportives, com maratons. És un repte que es pot plantejar si hi ha capacitat física, voluntat i el metge no ho desaconsella.\nTambé ho hem de fer quan poguem. Hi haurà dies en que la fatiga serà més important, o no ens sentirem amb prou ganes. També ens podem donar permís per quedar-nos a casa quan el cos ens ho demani. No té sentit fer exercici per beneficiar-nos-en i que aquest ens sigui perjudicial.\nEn resum: L’exercici físic en càncer ens ajudarà a mantenir la qualitat de vida i l’estat d’ànim. Per això és recomanable comprometre-s’hi dins de les possibilitats de cadascú. El metge pot recomanar un programa d’activitat física, i el podem fer en companyia per enfortir, també, la nostra xarxa social.\nmanresaQualitat de Vida\n1 de novembre de 2016 a les 4:39 PM\nTotalment d’acord en el que fa als múltiples beneficis de l’exercici físic, però considero molt difícil que una persona no malalta de càncer que porta una vida sedentària comenci a fer exercici quan contrau la malaltia. Crec que a nivell social es descuida molt l’educació del lleure o, simplement, el tema “cuidar-se”. Caldria començar per aquí, però no se de qui hauria de ser competència.\n2 de novembre de 2016 a les 11:29 AM\nCompetència dels psicòlegs, naturalment! La majoria dels anomenats “hàbits de vida saludables” són conductes: fer exercici físic, mantenir una dieta equilibrada, mantenir-se sense fumar, moderar el consum d’alcohol, etc. El que apuntes té a veure amb la prevenció, de la qual cal distingir-ne tres tipus:\nLa prevenció primària, que es duu a terme amb tota la població (com quan es diu a tothom que faci exercici físic)\nLa prevenció secundària, que s’aplica a grups de risc (com quan es recomana a les dones amb història familiar de càncer de mama hereditari que participin a un consell genètic\nLa prevenció terciària, que es dirigeix a persones que ja tenen una malaltia, per prevenir les complicacions d’aquesta (com quan s’intenta que una persona amb càncer faci exercici físic).\nTot plegat es pot dur a terme amb programes de protecció de la salut on, a més a més de psicòlegs, hi participin metges de família, infermers/es, mestres, mitjans de comunicació, etc. Hi ha molt camí a recórrer, però en podem obtenir grans beneficis.\nArticle anterior: He de participar en un assaig clínic?\nArticle següent: El càncer el 2016


El síndic d'Aran demana que la Constitució espanyola reconegui la singularitat de la Val\nviurealspirineus 09:57 27/11/18\nBarrera reclama que les restriccions de camions a l'Aran durant els caps de setmana es facin ja des d'Aragó i Alfarràs\nLa delegada del govern a Catalunya, Teresa Cunillera, s'ha entrevistat aquest dilluns al Conselh Generau d'Aran amb el síndic d'Aran, Carles Barrera, i altres consellers/Marta Lluvich\nEl síndic d'Aran, Carles Barrera, ha demanat a la delegada del govern espanyol a Catalunya, Teresa Cunillera, que en cas de reformar-se la Constitució espanyola inclogui la singularitat de l'Aran. Barrera ha afirmat que hi ha ''fonaments prou sòlids'' per aquest reconeixement i ha argumentat que ja ho fa l'Estatut i la mateixa Llei d'Aran. El síndic ha enumerat dos casos similars als de l'Aran i ha citat les ciutats de Ceuta i Melilla. Cunillera s'ha limitat a agrair al síndic que després de 40 anys encara reconegui ''la vigència de la Constitució''. Barrera ha reclamat també a la delegada del govern espanyol a Catalunya que les restriccions de camions a l'Aran durant els caps de setmana, no comencin a Vilaller sinó que ho facin ja a l'Aragó i Alfarràs.\nEl síndic també ha reclamat una major coordinació entre el Servei Català de Trànsit i la Guàrdia Civil d'Aragó perquè les mesures aprovades a Catalunya també siguin extensibles a Aragó. Vol que les restriccions de camions comencin ja a Aragó i Alfarràs (Segrià) per garantir una major seguretat viària, sobretot a l'hivern quan l'afluència d'esquiadors a Baquiera Beret i Boí Taüll és màxima.\nLa regulació comença els divendres a la tarda i acaba els diumenges a les 20.00 hores i els camions s'han d'aturar a Vilaller (Alta Ribagorça). Durant aquest període de temps no poden circular per l'N-230 al seu pas per la Val d'Aran. Per aquesta via passen uns 500 vehicles pesats.\nTeresa Cunillera, que aquest dilluns ha fet una visita institucional a la Val d'Aran, ha recollit la petició i s'ha compromès a treballar amb la Guàrdia Civil i el Servei Català del Trànsit per millorar la coordinació. Cunillera ha dit que intentaran buscar un ''mecanisme comú'' i s'ha mostrat confiada a trobar alguna solució a la reivindicació del síndic, ni que sigui parcial.\nCunillera s'ha entrevistat també amb tots els alcaldes de la Val d'Aran. Els responsables polítics aranesos li han recordat les al·legacions presentades per part del territori al projecte de millora de l'N-230 del Ministeri de Foment al seu pas per l'Aran. Barrera ha dit que volen que es millori aquesta via però ''no a qualsevol preu'' i són contraris a que es converteixi en un ''pas comú i contant de vehicles pesats''.\nEs estudiants d’Aran se poiran examinar dera Selectivitat en aranés


Agenda | Anna Esteve\na les 21h. a l’escola Estalella i Graells.\nXerrada gratuïta sobre “El desenvolupament i la Gestió Emocional”\nQuè és una emoció? Com es genera? Com interactua amb la raó? Com les podem gestionar? I, per què és important fer-ho?\nTALLER PER A FAMILIES – ARA I AQUI\nHorari : 17h30 a 20h30.\nLloc : Sala 5 de l’escorxador de Vilafranca.\nPreus : 20 euros\n15 euros per alumnes i ex-alumnes de l’Escola de Pares del Penedès\nInscripcions via mail a l’adreça escolapim@gmail.com\nSovint passem de puntetes sobre el present i vivim projectats en el passat o en el futur. Això fa que ens perdem el que passa ara i aquí. En aquest taller explorarem on ens situem, com es l’experiència de mirar des de qualsevol altre lloc que sigui diferent al present i com viure en l’ ara i aquí ens permet relacionar-nos de forma més autèntica, atenent al que realment passa. Prendrem consciència del lloc des del qual mirem els nostres fills i adquirirem eines personals per a decidir des d’on els volem mirar.\nAnna Esteve Directora de “Retroba’t” i coordinadora de l’àrea de serveis per a nens, Psicòloga (col. 7383), Terapeuta Gestalt, Postgraduada en psicologia clínica infantil i juvenil, Postgraduada en direcció i gestió de RRHH, Practitioner Programació Neurolingüística (PNL), Postgrau en Teatre-Teràpia i en formació en Intervenció Familiar sistèmica\nJemina Albesa Terapeuta Gestalt, Formadora de la “Formació de TeatreTerapèutic” a Barcelona, Guia de Constel·lacions Familiars de Bert Hellinger i Coordinadora de la “Formació d’Aplicació de Tècniques Terapèutiques per a professionals dins l’àmbit socioeducatiu i sociolaboral.\nFamílies per a una Alimentació Responsable -Un punt de Llum. de Sant Joan de Mediona i amb la col·laboració de l’ “Escola de Pares i Mares” de Vilafranca del Penedès.\nEls límits, que no et limitin!\n“La llibertat s’estén només fins als límits de la nostra consciència. “Carl Jung\nVolguem o no vulguem som éssers limitats? Conscient o inconscientment la nostra vida és ben plena de límits. Tenim límits , trobem límits en coses que volem fer , posem límits i ens en posen a nosaltres, limitem els nostres desitjos i els dels altres, però… que són, els tan anomenats, límits? Com els podem reconèixer i utilitzar-los a favor nostre?\nUs proposo una sèrie de tres sessions per esbrinar-ho\n1. Els límits que jo em poso: Reflexionarem sobre com em limito jo a l’hora, per exemple, de empaitar un somni? Quins mecanismes faig servir? Quines creences m’acompanyen i em boicotegen? I el més, important puc canviar aquestes creences? Quèpuc fer per no autolimitar-me o fer-ho una mica menys? Dijous 13 de febrer de 18,30 a 21h.\n2. Els límits que necessito: En el meu dia a dia poso límits als altres si és necessari? Identifico els límits dels altres? Els respecto o, en canvi, els envaeixo sense adonar-me’n? Quin és el meu límit de benestar? Dijous 27 de febrer de 18,30 a 21h.\n3. Els límits conscients: Els límits tenen funcions positives, així per exemple ens protegeixen, ens ajuden a coneixe’ns a saber allò que volem, ens apropen als altres, ens fan més empàtics. Fem-los conscients! Dijous 6 de març de 18,30 a 21h.\nEn les tres sessions s’utilitzarà una metodología sobretot pràctica i vivencial que permetrà la reflexió personal dels participants i l’aplicaciódels aprenentatges realitzats.\nPreu de les 3 sessions 50 € a pagar en la primera sessió.Preu sessió única : 20€.\n(es recomana assistir a tot el cicle)\nCoordinació i conducció del taller: Anna Esteve. Llicenciada en psicología, postgraduada en psicología clínica infanto juvenil, postgraduada en direcció i gestio de RRHH, practitioner en PNL, terapeuta Gestalt i experta en teatreterapia. En formació en intervenció familiar sistèmica.\nInscripcions: per telèfon al 637436669 o per e-mail a annaesteve1@hotmail.com\nTALLER DE CREIXEMENT PERSONAL A LA PLATJA\nQuè fas el dilluns 22 de juliol a la nit? De 20 a 23h.\nAprofitant que és nit de lluna plena, el que et proposo és passar unes horetes a la platja dedicades només a tu i al teu creixement personal.\nEns aturarem, ens retrobarem amb nosaltres mateixos, posarem consciència a la nostra manera de viure, compartirem vivències i passarem una bona estona. Tot això, en un ambient relaxat, en un entorn inmillorable i sota l’embruix de la lluna plena.\nHeu de dur roba còmoda, tovallola o similar, alguna peça d’abric per si refresca i alguna cosa per sopar i beure que compartirem entre tots. Si teniu algun fanalet o torxa, també la podeu dur.\nAh! Si sabeu algun conte, cançó, poema o el que sigui de la lluna, també el porteu i el podreu explicar.\nIncripcions al tel. 637436669\nNota: Quan sapiguem els que som podem organitzar-nos per desplaçar-nos en cotxe fins a Vilanova.\nDimarts 4 de Juny de 18 a 21h. Taller de contes infantils per a adults\nT’agraden els contes? Tens algun personatge preferit? En aquest taller ho descobrirem, ens ho passarem bé i mitjançant els contes clàssics infantils aprofundirem en el propi autoconeixement.\nTornarem a ser nen o nena per una estona per a poder a connectar amb emocions, necessitats o desitjos paralitzats en un moment de la nostra vida, per a entendre situacions repetitives en les nostres vides, etc. Al final de la sessió haurem retrobat el nen que vam ser però amb tota l’experiència d’adult, cosa que ens… aportará una nova força creativa per al nostre creixement personal.\nCondueixel taller: Anna Esteve, llicenciada en psicología, postgraduada en psicología clínica infanto juvenil, postgraduada en direcció i gestio de RRHH, practitioner en PNL, terapeuta Gestalt i teatreterapeuta en formació.\nInscripcions i informació per tel. al 637436669 o per correu electrònic a annaesteve1@hotmail.com\nQuè és això de la gestalt?\nCicle de xerrades-taller d’aproximació a la teràpia gestalt i la seva aplicació a la vida quotidiana\n1. Visió general i principis de la gestalt . Gratuïta\nDimarts 19 de febrer de 18h. a 19,30h.\nS’ha dit molt sovint que la gestalt és més una manera de viure que una psicoteràpia en si mateixa, en aquesta hora i mitja veurem el perquè d’aquesta afirmació. A l’hora que viurem en primera persona alguna pràctica il·lustrativa que ens aportar de ben segur una major comprensió de la teràpia gestalt.\n2. Aquí i ara\nDimarts 26 de febrer de 18,30h. a 20,30h.\nLa vida es viu en present, cada instant que passa ja no tornarà… Com visc jo la temporalitat a la meva vida? Com puc aconseguir estar més en el present? En l’aqui i ara, amb el em porti cada dia.\n3. Responsabilitat i consciència\nDimarts 5 de març de 18,30 a 20,30h.\nDe les coses que em passen quines depenen de mi i quines no? Sovint posem la responsabilitat del que ens passa a cadascun de nosaltres en les accions que han realitzat altres, això ens treu la possibilitat de ser nosaltres mateixos i d’actuar amb autenticitat …\n4. Contacte i retirada\nDimarts 12 de març de 18,30 a 20,30h.\nSom ésser socials, per tant a la nostra vida el contacte amb els altres és fonamental. Com és aquest contacte en el meu cas? I el contacte amb mi mateix?\nApunta’t serà una experiència a estones divertida, a estones, finalment molt reveladora per a cadascú i sempre aplicable a la vida quotidiana\nMetodologia eminentment pràctica i vivencial.\nPreus: 1 xerrada-taller 15 Euros\n2 xerrades-taller 25 Euros\n3 xerrades-taller 35 Euros\n(per a una millor comprensió de la”filosofia” es recomana assistir a tot el cicle)\nInscripcions per telèfon al 637436669 o per correu electrònic annaesteve1@hotmail.com


El ministre britànic per al Brexit, David Davis, ha admès que l’aplicació de la sentència dictada aquest dijous pel Tribunal Superior de Londres implicarà que farà falta una llei per iniciar el procés de ruptura de la UE, cosa que podria endarrerir encara més el calendari previst.\nLa resolució implica que el Govern de Theresa May no podrà invocar pel seu compte l’article 50 del Tractat de Lisboa i situa la pilota a la teulada del Parlament, tal com reclamava l’oposició. L’Executiu, tot i així, ha anunciat que recorrerà.\nDavis, designat precisament per coordinar tot el procés, ha admès en declaracions a la BBC que, si finalment la sentència és ferma, caldrà que les dues cambres parlamentàries aprovin una llei específica. En aquest sentit, ha admès que portarà més temps que una simple resolució, fet que posa en dubte que pugui iniciar-se el procés abans de finals de març.\nEl ministre ha subratllat que el Govern l’única cosa que vol és aconseguir el “millor acord” per al Regne Unit, seguir el “mandat” dictat el 23 de juny per una majoria de ciutadans. “Ha estat una decisió del poble, adoptada després que els Comuns, per sis vots a un, donessin la paraula a la ciutadania”, ha argumentat.


El termini per a sol·licitar ajudes municipals als xicotets comerços de València comencen demà – RiberaTV\nEl termini per a sol·licitar ajudes municipals als xicotets comerços de València comencen demà\nEl termini per a sol·licitar les noves ajudes municipals per als establiments comercials gestionats a la ciutat de València per persones autònomes, xicotetes empreses o microempreses comença dissabte.\nL’Ajuntament de València ha destinat 1.240.743,75 euros per a concedir estes prestacions per a sufragar despeses corrents, com el de lloguer, l’aigua o la llum, derivats del funcionament i millora d’estos negocis.\nEstes ajudes, impulsades amb la finalitat de pal·liar l’impacte econòmic de la crisi del coronavirus, se sumen a altres com les del Pla Resistir I sumen més de 30 milions d’euros d’ajudes per a sostindre els sectors de la ciutat més afectats per la Covid-19.\nD’altra banda, en la reunió de govern de hui s’ha acordat cedir l’ús temporal a favor de Ferrocarrils de la Generalitat de part d’una parcel·la situada al carrer d’Adolfo d’Azcárraga, per a l’apilament de materials i instal·lacions necessàries per a les obres de la línia 10 de Metro València, “que contribuiran a la revitalització del barri de Natzaret”.\nTambé ha acordat adscriure a la Delegació de Cultura Festiva uns immobles situats al carrer del Rosari per a l’ampliació del Museu de la Setmana Santa Marinera per a desenvolupar, entre altres, tasques de preservació, custodia, investigació i divulgació de les peces que componen les col·leccions del museu.\nA més ha aprovat hui el projecte d’obra de Remodelació integral de la plaça del Baró de Cortes i carrers laterals al Barri de Russafa, amb un pressupost de licitació de 314.257,1 euros.\nEntre altres assumptes, la Junta de Govern Local també ha acordat les esmenes del projecte del Pla Local de Prevenció d’Incendis Forestals del municipi de València, obligatori per als municipis amb terrenys forestals en zones d’alt risc segons el que establix la legislació estatal i autonòmica.\nEl termini per a sol·licitar ajudes municipals als xicotets comerços de València comencen demà added by Ribera Televisió on 12 febrer, 2021


Les pensions en favor de familiars. Què hem de saber? - GRUP SIMON ASSESSORS\nLes pensions en favor de familiars. Què hem de saber? https://www.grupsimon.com/wp-content/uploads/2019/10/pensiones_jubilados-1440x808.jpg 1440 808 Grup Simon Grup Simon https://secure.gravatar.com/avatar/559cb6aeb5fff96eb9e7c46f1c86e839?s=96&d=mm&r=g 31/10/2019 31/10/2019\nLa pensió en favor de familiars és una prestació de la Seguretat Social pertanyent al nivell contributiu, és a dir, els causants de la qual seran persones que acreditin uns requisits mínims de cotització. Aquesta prestació consisteix en una pensió que es concedeix a aquells familiars que hagin conviscut i depès econòmicament de la persona morta i que acreditin els requisits exigits.\nQui poden ser els beneficiaris?\nNéts i germans, orfes de pare i mare, homes o dones, sempre que en la data de la defunció siguin:\nMenors de 18 anys o majors que tinguin reduïda la seva capacitat de treball en un percentatge valorat en grau d’incapacitat permanent absoluta o gran invalidesa\nMenors de 22 anys, quan no efectuen un treball lucratiu o quan, realitzant-lo, els ingressos que obtinguin, en còmput anual, no superin el límit del 75% del salari mínim interprofessional que es fixi a cada moment, també en còmput anual.\nMare i àvies vídues, solteres, casades, el marit de les quals sigui major de 60 anys o estigui incapacitat per al treball, separades judicialment o divorciades.\nPare i avis amb 60 complerts o incapacitats per a tot treball.\nFills i germans de pensionistes de jubilació o incapacitat permanent, totes dues en la seva modalitat contributiva, o d’aquells treballadors que en morir reunien els requisits per al reconeixement del dret a pensió de jubilació o d’incapacitat permanent (l’expedient d’incapacitat permanent dels quals estigués pendent de resolució), homes o dones més grans de 45 anys, que estiguin solters, vidus, separats judicialment o divorciats, sempre que acreditin dedicació prolongada a cura del causant.\nTots els beneficiaris hauran de complir, a més, els següents requisits:\nHaver conviscut amb el causant i a les seves expenses amb 2 anys d’antelació a la seva defunció o des de la mort del familiar amb el qual convisquessin, si aquesta hagués ocorregut dins d’aquest període.\nNo tenir dret a pensió pública.\nNo tenir mitjans de subsistència, per tenir ingressos econòmics iguals o inferiors al salari mínim interprofessional, i de familiars amb obligació i possibilitat de prestar-los aliments.\nAtenció. Estan obligats a prestar-se aliments, segons el que s’estableix en els articles 142 i 143 del Codi Civil, els cònjuges, ascendents i descendents; els germans només es deuen els “auxilis necessaris per a la vida”, per la qual cosa queden exclosos de l’obligació de prestar aliments.\nRequisits del finat\n-Que estigués en alta o situació assimilada a l’alta, 500 dies dins d’un període ininterromput de 5 anys immediatament anteriors a la defunció o 15 anys al llarg de tota la vida laboral.\n-Sense alta: 15 anys al llarg de tota la vida laboral.\n-Pensionistes: no s’exigeix període de cotització.\n-No s’exigeix període previ de cotització, quan la mort es produeix com a conseqüència d’accident o malaltia professional.\nLa quantia s’obté aplicant el percentatge del 20% a la base reguladora, amb el límit màxim establert:\nQuan existeixin diversos beneficiaris, la suma de les quanties de les prestacions per mort i supervivència no pot excedir del 100% de la base reguladora que correspongui. Aquesta limitació s’aplicarà a la quantia inicial, però no afectarà les revaloracions periòdiques que procedeixin en endavant.\nA l’efecte d’aquesta limitació, les pensions d’orfandat tenen preferència sobre les “pensions” en favor d’altres familiars i, pel que respecta a aquestes, l’ordre de preferència és el següent:\nNéts i germans, menors de 18 anys o majors incapacitats, del causant.\nPare i mare del causant.\nAvis i àvies del causant.\nFills i germans del pensionista de jubilació o incapacitat permanent, en la seva modalitat contributiva, més grans de 45 anys i que reuneixin els altres requisits establerts.\nLa limitació del 100% de la base reguladora no impedirà el reconeixement del “subsidi temporal” en favor de familiars, ja que aquest no es veu afectat pel límit esmentat.\nSi a la mort del causant no quedés cònjuge supervivent ni fills amb dret a pensió d’orfandat, o quan el cònjuge supervivent amb dret a pensió de viduïtat morís estant-ne en el gaudi sense que quedin orfes beneficiaris, la pensió en favor dels corresponents familiars es podrà incrementar amb el percentatge (52%) de viduïtat.\nL’increment s’atribuirà, en primer lloc, als néts i germans del causant i, en la seva absència, als ascendents i fills o germans dels pensionistes d’incapacitat permanent o jubilació contributives amb dret a pensió en favor de familiars, distribuïda per parts iguals entre els beneficiaris.\nSi la defunció deriva d’accident de treball o malaltia professional i els beneficiaris són els pares que estaven a càrrec del mort, sempre que no existeixin uns altres familiars del causant amb dret a pensió, ni els propis pares hi tinguin dret, es concedeix a aquests una indemnització especial a tant alçat:\nDe 9 mensualitats de la base reguladora, si es tracta d’un ascendent.\nDe 12 mensualitats de la base reguladora, si es tracta de tots dos ascendents.\nLa pensió s’abona mensualment, amb dues pagues extraordinàries a l’any, que es fan efectives amb les mensualitats de juny i novembre, excepte en els casos d’accident de treball i malaltia professional, en què estan prorratejades dins de les dotze mensualitats ordinàries.\nLa pensió, inclòs l’import de la pensió mínima, es revaloritza al començament de cada any, d’acord amb el que es disposa en l’article 58 de la Llei general de la Seguretat Social i en el Reial decret de revaloració de pensions que es publica anualment.\nEs garanteixen quanties mínimes mensuals per beneficiari. Si no existeix vídua/o ni orfe pensionista, es distingeix:\nUn únic beneficiari amb 65 anys.\nUn únic beneficiari menor de 65 anys.\nLa pensió està subjecta a tributació en els termes establerts en les normes reguladores de l’Impost sobre la renda de les persones físiques (IRPF) i sotmesa, si escau, al sistema general de retencions a compte de l’impost, amb les següents excepcions: estarà exempta si deriva d’actes de terrorisme o si ha estat reconeguda com a conseqüència d’una incapacitat permanent en els graus d’absoluta o gran invalidesa.\nLa pensió s’abonarà en els casos de menors o incapacitats:\nSi l’orfe és menor de 18 anys, a qui el tingui a càrrec seu, en tant compleixi amb l’obligació de mantenir-lo i educar-lo, o a qui tingui atribuïda la guarda del menor, si aquest es troba en situació de desemparament constatat per l’entitat pública competent.\nEn cap cas, serà abonada la pensió a qui fos condemnat, per sentència ferma, per la comissió d’un delicte dolós d’homicidi en qualsevol de les seves formes o de lesions quan l’ofesa pel delicte fos el seu cònjuge o excònjuge, o estigués o hagués estat lligat a ella per anàloga relació d’afectivitat, fins i tot sense convivència, tret que hagués mediat reconciliació entre ells.\nSi l’orfe és més gran de 18 anys, se li abonarà directament, tret que hagi estat declarat incapacitat judicialment, i en aquest cas s’abonarà a qui tingui atribuïda la seva guarda.\nLa realització de treballs per part del nét i germà menor de 22 anys produeix els mateixos efectes suspensius que els indicats en la pensió de orfandat.\nÉs incompatible amb el percebo pel beneficiari d’altres pensions públiques, així com amb ingressos de qualsevol naturalesa que superin, en còmput anual, la quantia del salari mínim interprofessional vigent a cada moment, també computada anualment.\nSi el causant no es trobés en alta o en situació assimilada a la d’alta en la data de la defunció, serà incompatible amb el reconeixement d’una altra pensió en favor de familiars en qualsevol dels règims de la Seguretat Social, tret que les cotitzacions acreditades en cadascun dels règims se superposin, almenys, durant 15 anys.\nQuan s’extingeix la pensió?\nEn el cas que els beneficiaris siguin néts/es i germans/es:\nPer complir l’edat mínima fixada en cada cas, tret que en aquest moment, tingués reduïda la seva capacitat de treball en un percentatge valorat en un grau d’incapacitat permanent absoluta o gran invalidesa.\nPer contraure matrimoni, tret que estigués afectat per incapacitat permanent en grau d’absoluta o gran invalidesa. Aquesta excepció només és aplicable als matrimonis celebrats a partir del 23-11-2005.\nEn el cas que els beneficiaris siguin ascendents i fills/es i germans/es de pensionistes:\nPer contraure matrimoni.


Diumenge XVIII (A) de durant l'any\nText de l'Evangeli (Mt 14,13-21): En aquell temps, quan Jesús rebé la nova de Joan Baptista, se n'anà en una barca tot sol cap a un lloc despoblat (...). Veié una gran gentada, se'n compadí (...) i llavors va manar que la gent s'assegués a l'herba, prengué els cinc pans i els dos peixos, alçà els ulls al cel, digué la benedicció, partí els pans, els donà als seus deixebles, i ells els donaren a la gent. Tots en van menjar i quedaren saciats. Després van recollir els bocins de pa que havien sobrat i n'ompliren dotze cistelles. Els qui n'havien menjat eren uns cinc mil homes, a més de les dones i les criatures.\nSagrament de l'Eucaristia (la Missa)\nAvui, amb la multiplicació dels pans i peixos, Jesucrist anuncia quelcom gran: la Missa. En ella, el seu Cos i la seva Sant —amorosament "partits" a la Creu— els "reparteix" ara com "Pa" i "Beguda", per alimentar la nostra vida sobrenatural. En l'Eucaristia, el gest tan humà de "partir" per a "repartir" assoleix una profunditat inèdita: Jesús mateix se'ns lliura. És allò més gran del món!\nLa "primera Missa" fou l'Última Cena. Jesucrist complí el que havia dit en el discurs del Bon Pastor: "Ningú no em treu la vida, sinó que jo l'entrego lliurement". Se li traurà la vida a la Creu, però ja aleshores Ell mateix l'estava oferint. En l'Última Cena —instituint l'Eucaristia— ens "regala" el dolor de la Creu, tot transformant la seva mort violenta en un acte de lliure entrega pels altres.\n—Senyor, gràcies us siguin donades per l'Eucaristia. En ella ens beneficiem de la vostra hospitalitat: Vós ens rebeu en el vostre Fill Jesucrist crucificat i ressuscitat.


Necessitat d'oxigenar-se - Nova Tàrrega\nDivendres, 27 de juliol de 2018 a les 06:15h\nAniré a la muntanya per oxigenar-me | Erik Odiin on Unsplash\nHa costat, però ja les tenim aquí. Mentre llegiu aquestes paraules estaré finiquitant feines (segurament no totes les que voldria) abans de començar les vacances. Fa un any us deia que feia vacances perquè tocava, però enguany us confesso que les necessito tant com l'aire que respiro.\nHa estat una temporada dura. De les més dures que recordo des que treballo en això del periodisme. Tot el que ha viscut aquest país els darrers dotze mesos (començant pels atemptats del 17 d'agost, seguint per l'1-O i tot el que n'ha derivat, acabant per l'escàndol de la sentència de La Manada) ha marcat el nostre dia a dia, com a individus però també com a professionals, ja que ens ha obligat a prendre distància si és que volíem seguir explicant la realitat amb un mínim de perspectiva. No ha estat, no és, pas fàcil i, tenint en compte l'evolució dels fets, ja podem entreveure que la propera temporada ens hi haurem de continuar escarrassant.\nPer a mi, que sabeu que sóc una persona compromesa, no tan sols ha estat complicada perquè em van costar de digerir les sensacions viscudes l'1-O i altres jornades "històriques". També ha estat difícil perquè he intentat allargar més el braç que la màniga. M'explico.\nVolia arribar a tot arreu i no era conscient que no podia. Aquest és el motiu que explica perquè hem trigat tant a publicar algunes entrevistes (encara en tenim a la reserva) i n'hagim hagut d'ajornar d'altres, per exemple. Mil disculpes a les persones afectades. Si barregem el fet que la plantilla del setmanari és petita, que em costa dir que no quan em plantegen un reportatge o entrevista (que, tot sigui dit, és la part de la feina que més m'agrada) i que cal fer front als imprevistos i reptes que planteja la comunicació avui dia, tenim el còctel perfecte per acabar amb les forces (i la paciència) de qualsevol. No me n'he escapat, però no patiu que penso recuperar-les (totes dues).\nTambé us he de dir que el fet que el meu fill petit hagi estat malalt setmana sí i setmana també des de principis d'any, tampoc hi ha ajudat gaire... Esperem que arribin temps millors. Tinc dues setmanes al davant per oxigenar-me i tornar per preparar la revista del 17 d'agost amb energies renovades. Em faran falta, s'albiren canvis. Bones vacances!


Fòrum per al futur de l’agricultura de 2017\nL'antic Secretari General de Nacions Unides ha participat en aquest esdeveniment juntament amb representants d'organismes internacionals, institucions europees i del sector agrícola amb una especial atenció als Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS)\nEl passat 28 de març, va tenir lloc el 10 fòrum per al futur de l’agricultura a Brussel·les, per debatre sobre els reptes actuals i futurs, la implicació dels Objectius de Desenvolupament Sostenible en relació al futur de la Política Agrícola Comuna (PAC) i a la cadena alimentària. Tota això, sota la visió d'un nou capítol de la PAC on la seguretat alimentària i ambiental poden i han d'anar de la mà, això permetrà la creació de nous llocs de treball i la protecció del nostre planeta a la vegada.\nEl president de la Fundació RISE (think tank sobre l'agricultura en Europa) senyala que afrontem un període convuls de canvis i menciona alguns fets irrefutables com per exemple que en una generació s'espera que la població global augmenti més que la població total que hi havia fa un segle, l'augment de la temperatura global, noves evidències científiques suggereixen que tenim solament 6 anys abans d'arribar al punt on no sigui possible contenir el canvi climàtic per davall dels 1.5° de escalfament global. A més, Nacions Unides estima que si seguim amb el model actual de negoci, més de 3,9 bilions de persones podrien quedar-se sense accés a aigua potable i sanitat en 2050.\nKofi Annan, antic secretari general de Nacions Unides fins al 2010 creu que encara que els reptes per alimentar al món de forma sostenible són grans no partim des de zero però afrontar-los. En aquest sentit, els Objectius de Desenvolupament Sostenible són una aposta de la comunitat internacional i exerceixen un paper clau. Senyala cinc àmbits prioritaris per a millorar l'agricultura:\n- Major inversió\n- Focalitzar els esforços en els petits agricultors,\n- Garantir que l'agricultura i els sistemes alimentaris són nutritius.\n- Necessitem sistemes alimentaris que produeixin més aliments però amb menys recursos, ja que estem arribant a un punt on la nostra capacitat per satisfer les nostres necessitats actuals i futures està en perill.\n- Impulsar un entorn d'agricultura i sistemes alimentaris intel·ligents\nDesprés intervé en Mari Kiviniem, secretari general adjunt de l'Organització per la cooperació i el desenvolupament econòmic (OECD, per les seves segles en anglès). L'OECD dóna suport en la implementació de l'Agenda 2020 de Desenvolupament Sostenible mitjançant un Pla d'Acció promulgat en desembre del 2016. Aquest document estableix 4 àrees d'acció de les quals dos estan relacionades amb l'agricultura, la peixateria i el canvi climàtic, ja que tots els ODS estan relacionats directa o indirectament importants per a l'agricultura i les seves polítiques. No obstant això, el segon objectiu que pretén acabar amb la fam, aconseguir la seguretat alimentària, millorar la nutrició i promoure l'agricultura sostenible té una especial rellevància..\nEl secretari general adjunt remarca que l'aïllament no ajuda i que un retrocés del comerç global compromet la consecució dels ODS i posa en perill l'accés dels més desfavorits a una alimentació saludable.\nLa sessió del migdia és oberta pel Comissari d'Agricultura, Phil Hogan, en relació a l'adequació de la PAC als ODS. El comissari recorda que la PAC ha estat contribuint positivament en moltes de les àrees que posteriorment es van convertir en ODS fa dos anys. No obstant això, proposa més inversió i millor transferència de coneixement i innovació per produir més amb menys i millor. Això ha d'incloure més utilització de noves tecnologies de precisió en el sector agrícola però també la reintroducció de tècniques tradicionals agrícoles en alguns sectors. La PAC necessita adaptar-se al segle 21 i en aquesta modernització, els aliments han de posar-se en el centre del debat. Es mantindran els objectius polítics essencials de la PAC com la seguretat alimentària però també cal que s'adapti als ODS.\nFinalment, en la darrera sessió dedicada a la transició cap a una cadena alimentària sostenible intervé Jyri Katainen, vice-president per a l'ocupació, creixement i inversió i competitivitat de la Comissió Europea. Ressalta les oportunitats empresarials que ofereix una cadena alimentària més sostenible i circular per als agricultors i el sistema alimentari en general. En aquest sentit, la Comissió Europea va elaborar en 2015 el Pla d'Acció d'Economia Circular on inclou distintes accions rellevants per a l'agricultura i la indústria alimentaria, i en particular accions relacionades amb residus alimentosos, reutilització d'aigua i fertilitzants.\nPer altra banda, senyala que la innovació i la investigació són essencials, ja que els ODS i l'acord climàtic de Paris només poden ser aconseguits amb inversions significants en aquests àmbits. De fet, la inversió en la investigació i la innovació en aliments s'ha duplicat per al període 2014-2020.


La Central Nuclear de Vandellòs II inicia la 23a recàrrega de combustible - EbreDigital.cat\nLa central nuclear Vandellòs II es va desconnectar de la xarxa elèctrica a les 00.00 hores de la passada matinada per iniciar els treballs corresponents a la seva 23ª Recàrrega de combustible i, d’aquesta manera, preparar a la planta per escometre un nou cicle de generació de 18 mesos. La parada implica que, a l’equip de professionals d’ANAV i d’empreses auxiliars de serveis presents en la instal·lació de manera permanent, se li afegeixi més d’un miler de treballadors de diferents perfils i especialitats, procedents d’unes 60 empreses de serveis especialitzats. El pressupost de la recàrrega se situa en 19 milions d’euros.\nDurant aquestes primeres hores, la planta està en fase de refredament per aconseguir que la temperatura de l’aigua del circuit primari baixi de 350 a 60 graus centígrads, mentre la central transita pels diferents modes d’operació, des del Mode 1 (operació a potència) fins al Mode 6 (recàrrega). Serà aleshores quan es posarà en servei la grua polar de l’interior de l’edifici de contenció, es donarà entrada als equips i s’omplirà d’aigua la cavitat del reactor per procedir a l’extracció de tot el combustible del nucli cap a la piscina, on es durà a terme la renovació d’una mica més d’un terç (64) dels elements i la preparació del nucli per al nou cicle de funcionament.\nEn aquestes setmanes, l’equip humà executarà més de 9.000 ordres de treball, prop del 90% de les quals corresponen a actuacions de manteniment, majoritàriament preventiu. També estan planificades 35 modificacions de disseny i altres activitats de millora de la instal·lació que només poden realitzar-se quan la central està parada i que han estat curosament programades per encaixar en la planificació de la recàrrega.\nEntre les actuacions rellevants d’aquesta 23ª Recàrrega de combustible, cal esmentar la renovació de sistema de maneig del combustible, la inspecció visual remota de la superfície de la tapa del vas i d’altres components del reactor, diferents activitats d’inspecció i neteja en els generadors de vapor, tant a la part que pertany al circuit primari com a la del secundari, i la instal·lació de nous equips de mesura de la ventilació en la contenció. Aquesta recàrrega té com a projecte singular i aposta de futur el canvi dels dos reescalfadors separadors d’humitat (més coneguts pel seu acrònim en anglès, MSR), un equip del sistema secundari que permetrà a la planta guanyar en eficiència i rendiment tèrmic.\nLa realització coordinada de totes les activitats previstes durant la parada requereix una planificació prèvia detallada que involucra a totes les unitats organitzatives, que treballen de forma conjunta i orientada a un objectiu prioritari: executar totes les tasques prioritzant la seguretat, i a la vegada amb eficiència i adherència al programa establert. Per a això, ha resultat fonamental la formació prèvia de tot el personal incorporat, que ha registrat més de 2.000 assistències als cursos organitzats i el compromís, tant d’ANAV com de les empreses que presten servei durant aquesta 23ª Recàrrega de Combustible, amb el desenvolupament de tots els treballs amb els més alts estàndards de qualitat i seguretat.


Viaranys: Comuna de Bunyola - Es Freu\nComuna de Bunyola - Es Freu\nEn aquesta ruta, el camí de carro que baixa de la Comuna a la vall de Coanegra, és zona restringida (Fauna vulnerable a molèsties ) i no està permès el pas des del 1 de febrer al 30 de juny.\nAproximació: Per arribar al punt de partida cal prendre la carretera de sa Comuna que s'agafa a l'entrada de Bunyola, venint de Santa Maria per la carretera Ma-2020. Després de set quilòmetres de recorregut, ens deixa a l'àrea recreativa de Cas Garriguer, on podem aparcar els vehicles.\n(WP-01) Cas Garriguer - 0,0 km - 0 minuts - 610 m d'altitud.\nA les 8:35 h iniciem la passa pel camí que es dirigeix al Planietjar (sud), però tot d'una l'abandonem pel primer braç que trobem a mà esquerra. El caminet ascendeix suaument per la falda nord el puig Gros i s'ajunta amb una pista que seguim a l'esquerra. Continuem planejant cap a l'est i, després d'una corba, deixem a la dreta el trencall que ens duria a la cova de s'Aigo. La pista volta cap a l'esquerra enrevoltant el puig de les Cristes (722 m), i uns quatre-cents metres més endavant, ens desviem pel camí de la dreta (tornarem per la pista de l'esquerra).\n(WP-02) Desviament a la dreta - 1,2 km - 20 minuts - 642 m d'altitud.\nAquí hi ha un rètol que indica: "Zona restringida. Fauna vulnerable a molèsties".\nSeguim aquest preciós camí carreter, dotat en alguns trams de margets de sosteniment i escopidors de pedra, que baixa a força de corbes per dins la garriga. A mesura que perdem alçada, gaudim d’una vista més maca i ampla de l’interior de la vall de Coanegra. Després d'una llarga i relaxada tirada, arribem al camí d'Orient a Santa Maria, un cop creuat el torrent i una barrera metàl•lica.\n(WP-03) Camí Coanegra - 4,2 km - 1 hora i 25 minuts - 235 m d'altitud.\nAquí fem una parada per berenar, acompanyats de la remor de l'aigua baixant pel torrent [25 min.]\nGirem a l'esquerra i, tot d'una deixem a la nostra dreta un forn de calç. A partir d’aquí el camí de carro es converteix en un camí de muntanya que s’enfila fent ziga-zaga direcció a Orient. Deixem la cruïlla que condueix a l’avenc de son Pou i, un xic més a munt la cruïlla al comellar dels Bous, totes dues a mà dreta.\n(WP-04) Desviament a l'esquerra - 5 km - 2 hores i 5 minuts - 320 m d'altitud.\nEl sender continua ascendint cap al nord molt trepitjat i, després d'una llarga tirada, arribem a una nova bifurcació situada al costat d’un forn de calç. Cap a la dreta aniríem a Orient, pel camí del comellar de sa Comuneta i el pas de s'Estaló.\n(WP-05) Desviament a l'esquerra - 6,7 km - 2 hores i 40 minuts - 452 m d'altitud.\nEl camí principal gira a l'esquerra, planeja, traspassa un ampli portell i baixa dibuixant diverses voltes, fins arribar a una sitja i un pal indicador. Cap a l'esquerra el camí baixa fins al llit del torrent i ens permet contemplar el salt d'aigua des Freu i un antic molí fariner.\n(WP-06) Es Freu - 7,2 km - 2 hores i 55 minuts - 405 m d'altitud.\nDesprés de gaudir del bonic indret, creuem el jaç del torrent i a una vintena de metres cap al nord, superem una barrera per un pujador. Deixem les ruïnes de les cases des Freu a la nostra dreta i tot d’una ens enfilem per un tirany a l’esquerra, cap a l'oest, que ens condueix a la casa de Can Morro, de la qual només s'alça el buc.\n(WP-07) Can Morro - 7,5 km - 3 hores i 20 minuts - 425 m d'altitud.\nRodegem la casa i seguim pel flanc del darrera. El camí, acompanyat d'algunes fites, continua en forta pujada cap a l'oest. Després de franquejar un portell obert a una paret, hem d'estar molt atens, ja que un centenar de metres més amunt, deixem el camí i girem a l'esquerra travessant una baixa paret seca.\n(WP-08) Desviament a l'esquerra - 7,8 km - 3 hores i 30 minuts - 494 m d'altitud.\nEns orientem cap al sud seguint les fites, per una zona d'antigues marjades i restes de l'activitat dels carboners. Lentament, coster amunt ens atraquem a la base de les penyes, fins trobar una rampa inclinada que ascendeix en diagonal esquerra (pas de Can Morro), la qual ens mena a la carena rocosa, al caire de la qual hi ha una paret seca amb botador.\nPas de Can Morro\n(WP-09) Pas paret - 7,9 km - 3 hores i 45 minuts - 556 m d'altitud.\nUn cop a l'altre cantó, ens desplacem uns metres cap a l'esquerra per damunt les roques, per gaudir les vistes de la vall d’Orient.\nA partir d'aquí fins al comellar de les Covasses, no hi ha rastre de camí per un terreny escarpat i amb pins ajaguts que ens dificultaran la passa, per tan haurem d'anar molt atents de les fites i algunes marques en les roques.\nDesprés d'un primer tram descendent i de passar per un rotlo de sitja molt tapat per les carritxeres, pugem una mica per la falda d'aquest muntanya, fins al peu d'unes roques, per tornar a baixar i mantenir-se gairebé planer. Més endavant, deixem un altre rotlo de sitja a un nivell inferior, a l'esquerra del camí. Aquí parteix un tirany adreçat a l'est, que desemboca a una pista a l'entrada del comellar de ses Covasses que va fins al coll de s'Arboçar.\n(WP-10) Pista - 8,5 km - 4 hores i 20 minuts - 521 m d'altitud.\nLa seguim cap a l'esquerra gairebé planejant per dins el bosc. Al cap d'uns minuts, ens desviem a la dreta per donar un cop d'ull a la cisterneta d'en Gil, ben amagada entre les arboceres. L'espessa vegetació i un pi ajagut, no ens ho posen gens fàcil.\n(WP-11) Cisterneta d'en Gil - 9,5 km - 4 hores i 40 minuts - 530 m d'altitud.\nContinuem seguint el camí carreter que va pujant suaument fent giragonses per dins el bosc. Més amunt ignorem un camí que parteix cap a la dreta.\n(WP-12) Intersecció - 10,1 km - 5 hores i 15 minuts - 622 m d'altitud.\nAra sols resta seguir la pista que enrevolta el puig de ses Cristes (722 m), fins arribar de nou al punt on hem iniciat l'excursió.\n(WP-01) Cas Garriguer - 12,6 km - 5 hores i 53 minuts - 610 m d'altitud.\nA les 14:30 h arribem a l'aparcament de Cas Garriguer.\nInici/ Final: Àrea recreativa de Cas Garriguer. (Comuna de Bunyola)\nPujada acumulada: 647 metres\nTemps efectiu sense parades: 4 hores i 15 minuts (Total: 5 hores i 53 minuts)\nExcursió realitzada el dia: 1 de desembre de 2021\nComponents del grup: Pere, Sebastià E., Margarita, Joan R., Magdalena, Lluís, Miquel, Sebastià Ll., Onofre, Andreu i Josep.\nObservacions: Itinerari que pot presentar dificultats d'orientació. Trams sense camí (entre els WP- 08 i WP-10).\nSempre ens quedarà la Comuna… per caminar. Però després de saber que també està restringit el pas cap a Coanegra, uns mesos, ens haurem de re-pensar la dita. Molt bona aquesta volta, i aquest camí cap a Coanegra és una passada. Tot plegat és una ruta exigent a on cal conèixer el territori si no vols acabar perdut pels camins de la Comuna. Enhorabona Josep… i salut amic.\n10 de març de 2022, a les 12:54\nCada vegada sorgeixen més restriccions que no queda més remei que tenir-les en compte. És una volta bastant llarga i amb força desnivell acumulat. El tram més complicat fora camí és des del pas de Can Morro fins a la pista de sa Comuna, la resta és sempre per camí. Nosaltres és la segona vegada que la repetim amb alguna petita variant.\n14 de març de 2022, a les 17:57\nVolta al puig de ses Covasses\nSerra de sos Sastres. Del puig des Racó al coll de...\nPuig de Santuïri\nVolta a l'embassament de Cúber


Ja en som uns quants… – Joworking\nI de cop sents que ja comences a ser una comunitat plena de gent maca amb coneixaments molt diferents: programadors, empresaris, freelances, químics, persones que traballen per tercers… i aprens dels altres moltes coses. Aprens a viure en comunitat, a sentir que tens un espai on tothom està concentrat i a respectar als altres. Després, pares, intercanvies algunes paraules, algún café, alguns somriures i hi tornes.\nSabeu què s’ha sent quan formes part d’això? Primer no hi ha manera que et puguis sentir sol, estàs dins d’una gran família de convivència amb objectius i necessitats similars a les teves. I segon, avances i et sents fort i fins i tot, esperançat que hi hagi tanta gent que confii en un futur millor.\nVam obrir al vell mig d’una pandèmia, hem aguantat mesos sense ningú i ara comencem a veure resultats i això ens ajuda a tirar endavant. Encara tenim taules disponibles i sabem que molts penseu en formar part de JoWorking però encara no heu donat el pas. Us animem a fer-ho. Us animem a venir a provar com és compartir, co-habitar i conviure en una comunitat coworking. Hi ets a temps!\nDóna el pas!


La silenciada vaga de fam dels presos maputxes | Enfocant\nInici / La silenciada vaga de fam dels presos maputxes\tLa silenciada vaga de fam dels presos maputxes\t27.08.2010 El dia 12 de juliol passat 32 presos polítics maputxes iniciaven una vaga de fam a Xile que encara continua més de 45 dies després. En contrast amb la vaga de fam d'alguns presos cubans, de la qual els grans mitjans van fer-ne un seguiment molt acurat, d'aquesta dels presos maputxes no se n'ha parlat gens ni mica en aquests mateixos mitjans, cosa gens estranya donat que fins i tot la premsa xilena l'està silenciant.\nLes arrels del conflicte se situen en l'intent per part del indígenes maputxes de lluitar per la seva autonomia política i, sobre tot, de recuperar les terres que tradicionalment els pertanyien i que, ara mateix, es troben en mans privades, o han estat inundades per tal de fer-hi un central hidroelèctrica, o estan sota control d'empreses d'explotació forestal. Les accions dutes a terme pels activistes maputxes, com per exemple les ocupacions de terres o el sabotatge contra les explotacions forestals, han estat contestades per l'estat xilè amb una repressió indiscriminada que inclou l'aplicació d'una llei antiterrorista elaborada durant la dictadura de Pinochet i que encara és vigent, legislació que contempla la detenció administrativa sense acusació, l'existència de testimonis secrets a un procés judicial o la militarització de les comunitats maputxes.\nAvui mateix un dels vaguistes ha estat ingressat a un hospital degut a la gravetat del seu estat de salut, i les autoritats xilenes s'estan plantejant l'alimentació forçada dels presoners, tal com expliquen al lloc País Mapuche, on s'hi pot seguir el dia a dia de la lluita maputxe. I per tal d'entendre una mica millor les arrels i el context actual del conflicte, reproduim tot seguit l'article La criminalització del conflicte maputxe, publicat pel sociòleg xilè Fernando de la Cuadra a l'agència llatinoamericana d'informació www.alainet.org\nLa criminalització del conflicte maputxe\nLa vaga de fam iniciada per un grup de 31 presos polítics maputxes a diverses presons de Xile ha arribat ja als 40 dies i les autoritats xilenes encara no han donat cap resposta a un conjunt de reivindicacions que han plantejat els vaguistes i les organitzacions del poble Maputxe. Les demandes que plantegen a l'autoritat són justes i legítimes:\n1. Pel dret a un degut procés o judici just sense els muntatges polític-judicials actuals i l'ús de violència institucionalitzada que inclou la tortura;\n2. Per la fi de la llei Antiterrorista, feta durant la dictadura, i l'aplicació de la qual a la causa Maputxe permet tota mena d'accions il·legítimes condemnades per les Nacions Unides. El seu ús és facilitat per la criminalització de les lluites legítimes del poble Maputxe;\n3. Per la fi de la Justícia Militar que promou la impunitat als crims de l'Estat des dels temps de la dictadura i que ara accentua la seva guerra contra el poble Maputxe. Fi de l'ús de processos civils i militars a un mateix pres;\n4. Per la llibertat de tots els presos polítics Maputxe empresonats;i\n5. Per la desmilitarització de les zones Maputxe on les comunitats reivindiquen els seus drets polítics i territorials.\nAquesta Llei Antiterrorista preveu l'aplicació preventiva de fins a dos anys d'un sospitós, així com impedeix als advocats de defensa accedir a la investigació o interrogar testimonis la identitat dels quals és mantinguda en secret. És a dir, amb la criminalització de la causa Maputxe, l'Estat xilè ha transformat la solució institucional i democràtica del conflicte, en una qüestió estrictament judicial, la conseqüència més directa de la qual ha estat l'estigmatització dels maputxes com un poble violent.\nPer la seva banda, la premsa escrita i audiovisual ha ignorado aquesta vaga de fam, centrant les informacions en el drama que afecta 33 miners sepultats fa més de dues setmanes a la mina San José, al nord del país. Llevat d'uns pocs mitjans de comunicació, s'ha imposat una vergonyasa cortina de silenci i indiferència sobre aquesta altra tragèdia que assola Xile. Segons les últimes informacions difoses pels familiars dels vaguistes, la salut de la majoria d'ells es troba ressentida després de gairebé mes i mig sense ingerir aliments. Davant de la perseverant lluita dels maputxes per conquerir els seus drets, el mutisme del govern torna encara més il·legítima l'aplicació d'una Llei Antiterrorista que ha estat condemnada per Nacions Unides i per organismes internacionals de Drets Humans.\nL'esclat contemporani del “conflicte Maputxe”\nL'expressió contemporània del conflicte entre els Maputxes i el govern, les empreses forestals i d'energia (embassaments), es va instal·lar a finals del 1997 (1 de desembre), data en la qual van ser cremats tres camions carregats amb fusta que sortien d'un terreny en litigi entre una empresa forestal (Forestal Arauco) i les comunitats de la zona de Lumaco, Novena Regió. La població Maputxe d'aquell sector argumentava la seva pretensió de recuperar els terrenys en mans de la forestal tot apel·lant als seus drets ancestrals. Des d'aquella ocasió i fins a la data, la Intendència de la Regió de l'Araucania ha interposat diversos recursos a la Cort d'Apel·lacions de Temuco per tal de que s'apliqués la Llei de Seguretat Interior de l'Estat i actualment la Llei Antiterrorista, una de les més nefastes herències del règim dictatorial. Des d'aquell periode, el govern ve advertint que sancionarà “amb el màxim rigor de la llei” aquells grups que insisteixin en desacatar l'Estat de dret i alguns dels seus representants venen realitzant, des de fa ja un temps, fortes denúncies contra les accions “perpetrades” pels comuners.\nA partir d'aquella data són innombrables les ocupacions, els actes de protesta i accions de descontentament que s'han produit a diverses localitats del sud del país, algunes de les quals van adquirir inusitada violència per part dels grups en conflicte: d'una banda, les comunitats Maputxes, organitzacions ecologistes i indigenistes, i de l'altra, les forces policials “de l'ordre” i guàrdies de seguretat contractats per les empreses. A la Regió de l'Araucania s'hi desenvolupa, per tant, des de fa alguns anys aquest conflicte entre les comunitats Maputxe que reclamen terres “ancestrals” i les empreses agrícoles i forestals que actualment en posseixen els drets de propietat, d'aquestes terres.\nAlguns d'aquests enfrontaments han cobrat la vida de joves integrants del moviment Maputxe. Els fets han demostrat que els qui han perdut la vida o els qui han estat agredits són, majoritàriament, integrants d'aquesta ètnia. La tensió generada per aquests assassinats i per altres mostres de violència policial, va dur el govern a declarar la Llei Antiterrorista per a jutjar les accions endegades per les organitzacions Maputxes responsabilitzades pels atacs a empreses i explotacions veïnes de les seves comunitats. L'aplicació d'aquesta Llei ha estat criticada per diversos advocats i especialistes, que la consideren una aberració jurídica en la mesura que atribueix com a causant d'un acte terrorista qualsevol persona que procedeixi a “col·locar, llançar o disparar bombes o artefactes explosius o incendiaris de qualsevol mena, que afectin o puguin afectar la integritat física de persones o causar estralls.” Amb aquesta definició ambígua i sumament vaga pot ser encausat com acte terrorista qualsevol activitat promoguda per grups anti-sistema o moviments socials que, per exemple, puguin fer ús de barricades o llançar còctels molotov en una manifestació.\nIndiscutiblement la violència repressiva desplegada per l'Estat xilè ve de la mà amb l'esmentada estigmatització del poble Maputxe, que molt sovint és definit com a violent i sense cap capacitat de diàleg, massa obcecat per recuperar el seu patrimoni. Efectivament, en moltes oportunitats els Maputxes han reaccionat de manera violenta a la instal·lació d'empreses forestals o projectes hidroelèctrics al seu territori, però això ha estat provocat també perquè no han estat consultats prèviament sobre aquests projectes, tot excloent-los de qualsevol debat sota el pretext (i el prejudici) de que aquestes comunitats són per essència contràries al progrés econòmic. La pregunta en aquest cas és precisament de quina mena de progrés estem parlant o fins a on afecta aquest progrés els ecosistemes naturals tot deixant-hi una “petjada ecològica” de gran impacte, difícil de ser evitada per simples mesures paliatives. Les comunitats Maputxes també són conscients de que molts projectes realitzats en ecosistemes naturals posseixen externalitats ambientals negatives, les quals finalment afectaran directament la pròpia supervivència i sostenibilitat d'aquestes comunitats. Com bé ens recorda Gonzalo Rovira al seu article, “Patrimoni natural i polítiques públiques”, l'anomenat progrés amb el seu ús creixent i dramàtic de recursos naturals, tendeix a expandir la frontera, augmentant la proporció de zones intervingudes, per a satisfer així una creixent demanda de béns i serveis.\nA tot això s'hi afegeix una concepció més generalitzada de l'Estat, que es troba associada a la criminalització de la protesta social. Les manifestacions de les organitzacions i les comunitats molt sovint són tractades com un tema policial i de seguretat interior, la qual cosa acaba justificant l'ús excessiu de la força repressiva i l'aplicació de la llei antiterrorista a accions de propaganda que miren de cridar l'atenció d'aquestes mateixes institucions. Segons un recent informe del Relator Especial de Nacions Unides sobre els Drets i Llibertats Fonamentals dels Pobles Originaris, James Anaya, l'Estat xilè ha d'acabar amb l'ús de la força per passar a construir confiança i espais de més participació en les negociacions per a respondre a les diverses demandes d'aquest poble, des de la restitució de terres ancestrals fins aspectes d'acostament intercultural, que incorpori la noció de diferència a partir de l'educació bàsica: “El desafiament més gran que té Xile és transversal. Necessita construir confiança, necessita que els indígenes recuperin la confiança perduda a causa d'anys d'història…”.\nEn aquest sentit, l'estratègia del govern socialista de Michelle Bachelet també va ser molt contradictòria. D'una banda, les autoritats havien confirmat el Conveni 169 de la OIT (Organització Internacional del Treball) que consagra els drets dels pobles originaris, i que, per exemple, obliga els Estats ratificants a fer una consulta prèvia abans de desenvolupar qualsevol projecte o empresa en territori indígena. D'altra banda, el govern va intentar focalitzar i fins i tot transferir el conflicte a determinades comunitats, que apareixien com el centre neuràlgic de les disputes per la terra, tot i que el problema tenia una magnitud força més gran i més complexa. Les accions repressives tòpiques durant l'administració de Bachelet només van amagar l'arrel del conflicte, que si bé posseeix un component tangible de demanda per la terra, també implica construir una política indígena global que passa per qüestions d'identitat, nacionalitat i autonomia.\nDes de la presa de possessió del govern de Piñera la situació del poble Maputxe ha empitjorat, donat que la seva base de suport són precisament els mateixos empresaris agrícoles i forestals que durant dècades han participat en les accions de repressió i despossessió d'aquesta comunitat originària. Amb l'evident oposició del govern i l'apatia i manca de mobilització de la societat, hi ha un risc previsible de que l'atenció a les demandes dels vaguistes només comenci a ser concedida després d'algun desenllaç fatal. Això seria un error dramàtic i inexcusable per a qualsevol país que aspira a construir una convivència democràtica mínima.\nSociòleg xilè, Membre de la Red Universitaria de Investigadores sobre América Latina (RUPAL).