Col·lectiu Literatura Pep Sempere: RECOMANEM EN MAIG 2014\nRECOMANEM EN MAIG 2014\nTítol: Et menjadé! / Voy a comedte\nEditorial: Kokinos, 2013\nUn altre conte de llops on l'autor agafa les característiques clàssiques del conte d'animals i crea un conte modern. Si bé té un principi engrescador, ens ha decebut el final, on falla la tensió narrativa que mantenia al llarg de la història. També sobra alguna concessió que fa a l'època actual : mercat ecològic, ...\nDestaquen en el llibre dos aspectes : l'humor i les il·lustracions. Ens trobem un llop que es deixa convèncer fàcilment per uns personatges més dèbils però molt més intel·ligents i astuts. Un llop que no parla bé, però que en tot moment s'argumenta perquè ho fa així ( té un pel a la llengua, perd les dents,...) i així l'autor evita el menyspreu pel possible defecte.\nLa il·lustració, cridanera i expressiva, en perfecta sincronia amb els cops d'humor del text i les variacions en la tipografia, tot conforma un conjunt que desperta la hilaritat ja des de la primera pàgina.\nTítol: A la sombra del maestro.\nEditorial: Shalakalibros, 2012\nEn primer lloc, una gran alegria per veure reeditat aquest llibre. En aquesta nova edició s'inclou un pròleg del seu fill que ens apropa un poc més a la personalitat de Juan Farias.\nI després , a més d'animar a la seva compra i relectura, ... què podem dir de Juan Farias que no estiga ja dit ?\nParlem de la seva prosa, tan depurada, tan poètica, tan concisa i tan lligada a l'oralitat?\nParlem del contingut, la denúncia continua de la realitat , de la duresa de la vida, de l'abús de poder, però també de la bellesa, de la solidaritat, l'amistat, l'amor, la dignitat i la reivindicació del paper del mestre i l'educació ?\nPodem dir que en la seva recerca de l'essència, és un Miró de la Literatura ?\nAmb quatre paraules és capaç d'armar i caracteritzar tot un personatge. I amb unes poques més, tota l'aldea de Galícia on es desenvolupa la història, en plena època franquista i amb l'arribada d'un mestre amb idees republicanes. Retrata els personatges amb humor i fina ironia.\nTítol: Divendres/ Viernes\nAutor: Santiago Freire\nIl·lustrador: Dani Padron\nEditorial: Sushi Books, 2013\nRealment, qui va salvar a qui ? Robinson a Divendres o a l'inrevés? Aquest llibre posa en solfa qui educa a qui, i qüestiona el tema de la pròpia identitat.\nÉs la història contada per Divendres , qui, d'una manera senzilla , amb humor i un pèl d'ironia, ens explica la incapacitat de l'home blanc per sobreviure, i més greu encara, la incapacitat per adonar-se d'aquesta realitat i pensar que és ell qui salva la humanitat. Fins que finalment...\nLa cal·ligrafia acompanya la il·lustració, canviant de grandària i disposició, per a subratllar les emocions : la por, el riure, la sorpresa, l'angoixa , etc\nEn les il·lustracions ridiculitza per igual a blancs i a negres; els personatges són sempre caricatures .\nUn magnífic llibre per a gaudir, pensar, i apropar-se posteriorment , com llibre pont, a la lectura del clàssic.\nTítol: Les lleis de la frontera / Las leyes de la frontera.\nEditorials: Rosa dels Vents , 2012 / Ed. Mondadori , 2012\nBasat en un personatge real dels anys 70, tracta la problemàtica adolescent , amb una excel·lent descripció del barri i la societat ; en la 2ª part tal volta s'abusa dels personatges secundaris.\nÉs una narració molt marcada pel moment històric i social, està ben contada i és molt fàcil de llegir. L'autor fa certes concessions, per exemple, la facilitat amb què el Gafitas aconsegueix l'èxit professional no resulta massa creïble. Estructura molt periodística. Personatges aconseguits, arquetips d'una època determinada. Manté el ritme narratiu tota la història.\nTítol: Mirall trencat /Espejo roto\nEditorials: Enciclopedia Catalana, 2008 /Seix Barral, 2011.\nPublicada en 1974, d'aquesta si podem dir ja que és un clàssic.\nL'autora ens parla a través dels diferents personatges que apareixen en la història , tres generacions de dones de l'alta burgesia catalana.\nEls personatges formen una polifonia, on no interessa la narració , sinó la interpretació, els records i els sentiments de qui , en cada capítol, conta els fets. I els lectors hem d'anar reconstruint els fets a partir d'aquests records. Cada personatge et duu de la ma per la història i enllaça amb la veu del personatge anterior i posterior. És com un trencaclosques per armar.\nDescripcions, metàfores, símbols, llenguatge poètic, ...el seu llenguatge , per la riquesa, ens recorda a Proust, a qui ella mateixa cita en l'obra quan converteix a un personatge, Sergi, en un obsessionat per aconseguir totes les seues obres.\nEns presenta una realitat social on les dones compten per a molt poc. Davant el mateix conflicte, les dones es suïciden ( Bàrbara i Maria) en tant que l'home continua vivint i refà la seva vida ( Valldaura i Ramón). Les dones sempre tenen més a perdre, encara que siguen riques. I se'ls nega la informació ( el pare parla amb Ramón, i ella escolta darrere la porta )\nPerò són les dones qui porten el pes i les vertaderes protagonistes. Una dona de classe baixa com Teresa ( peixatera) pot arribar a senyora i seguir essent com era abans : discreta, generosa, lluitadora i preocupada per aconseguir allò que desitja però que també lluita per fer feliços els qui l'envolten; en canvi , la filla, Sofia, educada ja com a senyoreta i Maria, la neta, són personatges cínics, freds i mentiders .\nPublicat per Col·lectiu Literatura Pep Sempere a 21:09\nEtiquetes de comentaris: +18, 10-11, 6-7, Divendres, Ed.Encic.Catalana, Ed.Kókinos, Ed.Mondadori, Ed.Sushi Books, Las leyes de la frontera, MIrall trencat, Voy a comedte


A KOPS D'STICK: ELS NOSTRES PROTAGONISTES 2012: MANOLO JUIZ\nELS NOSTRES PROTAGONISTES 2012: MANOLO JUIZ\n(Directiu del CP Malgrat)\nUna de les coses més grates que m’han passat aquest 2012, hoqueísticament parlant, ha estat conèixer a en Manolo Juiz, tot un personatge incapaç de deixar indiferent a ningú.\nLi agrada ser el centre del cotarro, l’animador de la festa, i com si fos el julivert, està a totes les salses. Si estiguéssim a la Amèrica profunda, en Manolo, de ben segur seria el líder d’una secta multitudinària, ja que disposa d’aquell do innat de seduir a tothom qui li envolta amb les seves idees i iniciatives, transmetin-los i encomanant-los la seva passió, en aquest cas, l’hoquei patins. Tenaç, es capaç de remoure cel i terra quan se li fica alguna idea entre les celles, i no para fins que ho aconsegueix. Hipnotitza a tothom amb la seva retòrica i simpatia, i no hi ha qui sigui capaç de donar-li un “no” final com a resposta. Només ell és capaç de fer que un equip femení de patinatge artístic agafi un estic per jugar un partit d’hoquei, que tot un grapat d’homes ja “hechos y derechos” l’acompanyin en el seu propòsit suïcida d’iniciar-se a practicar l’hoquei patins a una edat avançada, que 400 persones es passegin sobre uns patins pel mig de Malgrat lluint una samarreta on ja no hi havia espai per més espònsors, o aconseguir que un grapat d’exjugadors d’OK Lliga defensin els colors del CP Malgrat per la lliga de veterans. I com aquestes, moltes que han vingut i moltes que vindran...\nPer fortuna per l’hoquei, en el CP Malgrat, en Manolo s’ha trobat amb un president que el recolza, i una junta directiva que l’acompanya i l’ajuda, i entre tots estan aconseguint que a Malgrat torni a revifar la flama de l’hoquei patins, que darrerament s’estava debilitant de forma preocupant. I sense oblidar la gran tasca que també estan fent amb l’hoquei adaptat, modalitat amb la que van guanyar la medalla d’or en els passats jocs Special Olympics de Vilanova. Estic convençut de que si a la Federació hi hagués un Manolo Juiz, Catalunya ja tindria reconeixement oficial i l’hoquei patins ja seria olímpic. Robant l’eslògan d’una cadena de TV, es podria dir que en Manolo és un d’aquells “Born to be Protagonista A Kops d’Stick”.\nQualsevol esdeveniment del CP Malgrat no seria el mateix sense la presència d'en Manolo Juiz.\nPublicat per Cròniques des de l'exili a 11:33\nTens tota la rao,en Manolo no deixa indiferent a ningu. Gran persona .petons desde molt lluny! (Sandra)


Blanca Jurado Pomés\nCapítol 1: Un fil d'esperança.\nCAPITOL I: Un fil d’esperança\n- Més enllà de tots els mals tràngols que he hagut de passar, mai no hagués imaginat que els somnis més anhelats en el més profund de l’ànima es poguessin fer realitat.\nI no parlo dels múltiples capricis que pot arribar a tenir una persona, no...\nMés bé de la pura i sincera, encara que fosca i bruta, supervivència en la qual el que compta no és el descapotable més car comprat amb el fi de lluir-lo o la casa amb piscina per impressionar als amics.\nSoc conscient que no molta gent em pot entendre en aquests moments.\nAlguns per ignorància.\nAltres per falta de sensibilitat.\nUns altres no s’haurien ni parat a pensar més enllà de les comoditats de les seves llars.\nNo obstant això, no els hi guardaria cap rancor.\nAl cap i a la fi, no molts anys enrere, jo era igual que ells o fins i tot encara més inconscient.\nTot va canviar el dia en què vaig decidir ingressar a l’exèrcit.\nJa no aguantava ni un segon més aquella societat hipòcrita!\nEn les primeres setmanes d’adaptació a la caserna i a les noves rutines encara era un noi rematadament immadur i cec.\nCec per la incapacitat de veure més enllà de la cascada plena d’egocentrisme, falsedat i tota mena de manipulacions en que estava envoltat.\nFins el dia en que van començar les meves sospites... amb una expedició per marcar zones de refugi en cas d’atac.\n“En caure la nit, vam tornar al campament que havíem instal·lat, ens vam trobar que encara s’havia de preparar el sopar per poder alimentar els vint-i-set soldats que hi participàvem.\nEls veterans disposats en un cercle tancat van començar a parlar entre ells tot xiuxiuejant, tot seguit se’ls va veure desaparèixer en la profunditat del bosc. Als altres, ens van deixar a càrrec de les taules juntament amb les feines que quedaven per fer.\nEm vaig estranyar força en sentir una espècie de detonacions llunyanes just mentre anava a buscar llenya, ja que m’havia ofert com a voluntari tot veient que no hi havia gaire cosa a fer.\nMitja hora després, em vaig trobar la taula farcida de llonganisses, formatges, patés i tota mena d’aliments.\nEn aquells moments no era capaç d’imaginar d’on podien haver tret tot aquella abundància culinària.\nAquells van estar els inicis d’un seguit de problemes que es van anar succeint...Però aquesta història us la deixaré per més endavant, ja que en aquests moments no em puc permetre perdre més temps.\nÉs una qüestió vital.”\nAra intento fugir dels mil i un pensaments que m’esclaten en el cap, encara no arribo a fer-me a la idea de que estic a cinc passes de sentir-me mitjanament lliure.\nDeixo enrere les penúries dels darrers mesos com a presoner tancat entre quatre parets, mirant la lluna entre barres de ferro en les pesades nits d’insomni.\nCrec que he arribat fins un punt, on no estic segur d’ haver perdut del tot el poc seny que em quedava. Per més que ho intenti, no em puc treure del cap els infinits crits i gemecs que ressonaven per totes les sales les vint-i-quatre hores del dia.\nPenso en aquells companys... imagino que el següent dia molt probablement no tornarien a respirar, caminar, sentir, escoltar, plorar, recordar, imaginar...somiar en que algun dia serien lliures.\nPerò és l’hora de pensar en mi mateix.\nPer poder sortir d’aquell infern amb vida, he hagut de fer coses de les quals no em sento gens orgullós.\nEl fred d’aquest dia d’hivern m’està apunt de consumir.\nTinc totes les extremitats congelades.\nL’escalfor que transmet el refugi fa que cada cop tingui més ànsies d’entrar i deixar enrere les inseguretats i paranoies que em provoca la baixa temperatura.\nEn girar el pany i obrir la porta, em veig encarat davant una pistola.\nSento com un raig d’escalfor metàl.lic em traspassa.\nAquells imbècils m’han preparat una emboscada!\nMentre queia a la glaçada neu, sentia com tots els pensaments em passaven ràpidament pel davant i es difuminaven, com tots els pèls de la falsa esperança que havia generat s’anaven arrencant un per un...\nSabia que estava apunt d’ entrar en un somni sense retorn.\nLa neu s’havia tenyit de roig.\nLa neu transmetia impuresa.\nO més bé un desig emmascarat de vermell.\nCapítol 2: Rialla de la mort\nCapitol II: Rialla de la mort\nRes més va impedir a Li Huan frenar-lo dels seus futurs somnis.\nCadenes que empresonarien la seva ànima i no la deixarien anar.\nAixí doncs, el que creia ser un desig fet realitat es va convertir en el seu pitjor malson.\nUn cop més es demostra que els finals de “Hollywood” no tenen res a veure amb la vida d’una persona.\nEn aquest cas d’un soldat.\nNo obstant això, us donaré el plaer de desemmascarar la veritat d’aquesta peculiar història rebobinant en el temps.\nUn any abans..\n-Vaig estar caminant sense descans, notava com les extremitats del meu cos no em responien com jo ho hagués volgut a causa del devastador fred d’hivern .\nUnes hores més tard em vaig sentir alleujat en sentir com el meu superior Rein Hoand ordenava la tornada al campament per sopar, ja que el crepuscle anunciava que no tardaria molt en caure la nit.\nVa ser en aquells moments que vaig sentir gent parlant i rient entre si, em va picar la curiositat, així doncs, vaig decidir desviar-me del camí per comprovar què estava passant.\n-Pot justificar la curiosa falta d’interès que tenia en arribar al campament i continuar la seva tasca com a soldat? Hi ha algú que pugui demostrar que és cert el que ha dit?\n“Haig d’admetre que aquest fiscal m’intimida força ja que jutjat per un tribunal militar podria acabar davant d’un escamot d’afusellament”\n-Vaig informar a un dels meus superiors que havia escoltat sorolls estranys i em va ordenar anar a inspeccionar-ho juntament amb en Wi Lei, un recluta amb aspecte de nen però sempre amb una cara de pocs amics.\nRetornant als fets, vam seguir les veus que ens van portar davant d’ una casa aïllada en el bosc, on es podia contemplar el fum sortint de la xemeneia. Tot seguit , vaig veure dos nens jugant amb la neu fora vigilats de prop pels seus pares, tot hi que aquests seien a la terrassa observant-los i parlant entre ells.\nRàpidament vam tornar sobre els nostres passos en adonar-nos que començava a nevar directament cap al campament i ja no volíem endarrerir-nos gaire temps més.\nNo vam trigar més de cinc minuts en arribar i preparar-nos per la següent tasca.\nEm va preocupar la falta de menjar pel sopar ja que un recluta havia derramat tot el brou.\nUn grup de veterans juntament amb dos sergents van estar parlant en veu de xiuxiueig uns quants minuts.\nEns van assignar a cadascú diverses feines i , tot seguit, van desaparèixer misteriosament.\nA mi em va tocar recollir llenya per tenir-ne suficient per passar la nit, així doncs vaig dirigir-me fins el bosc que havíem travessat en Wi Lei i jo fa una estona.\nDe cop i volta, en arribar-hi vaig sentir uns quants trets, estic gairebé segur que provenien de la zona on s’hi trobava la casa amb la família.\n-Permís per parlar senyoria.\n- No hi havia cap altre soldat amb vostè fent la mateixa tasca per confirmar la seva versió dels fets?\n-No, ja que ens vam repartir per tot el terreny en diverses direccions força allunyades.\n-Pot prosseguir amb l’argumentació dels fets.\n-Vaig tornar al campament després de recollir suficients pals i em vaig sorprendre en veure un munt de menjar sobre de la taula principal.\nTot seguit de preguntar a en Sei Hand, un recluta força espavilat encara que molt golafre, vaig descobrir que el menjar l’ havien portat els veterans que feia unes hores havien desaparegut.\nMe’n vaig anar a dormir ja que no havia de fer cap guàrdia en tota la nit.\nA la tarda del dia següent, se’m va fer estrany veure com ens reunien a tots per anunciar la sobtada mort d’una família sencera en una casa dels voltants.\nUns dies després, el servei d’investigació de la policia militar va deduir tots els moviments de l’assassí. Primer va matar al pare i a la filla amb un tret al cap, el noi va ser disparat al ventre i finalment a la mare directament al cor després de ser violada.\n“ Retornant novament a l’escenari d’aquella crueltat, sentia pura ràbia i tristesa; a més no m’entrava al cap com una persona podia arribar a fer tal barbaritat.\nEn aquell moment vaig perdre la poca esperança que em quedava en la humanitat”\nQuan Wi Lei i jo vam descobrir que era la llar d’aquella família que fa hores expressaven tanta felicitat, ens vam quedar pàl·lids i consternats.\nDos dies després em vaig trobar acusat d’assassinat.\nCrec que això es tot.\n-Senyoria, em concedeix el torn de paraula?\n-Com pot justificar totes les proves que hem trobat en el lloc del crim en contra seva?\n- Al matí en llevar-me, no trobava la meva pistola. Estic segur que algú va aprofitar alguna situació de distracció per agafar-la i cometre el crim.\n-Com explica que només hi hagués empremtes teves per la casa i cap ni una d’en Wi Lei?\n-Ell estava a pocs metres de la casa revisant el terreny, mentre jo estava més a prop.\n- I quina explicació dóna dels cabells trobats dintre de la casa?\n-Perquè quan la família ens va veure, la dona em va oferir un te calent.\n-És bastant estrany trobar restes de la seva sang en la neu, no creu?\n-En anar cap a la casa vam creuar un bosc i em vaig fer un tall al braç amb una branca...suposo que em van caure restes de sang a la neu.\n-Tot hi així, les proves el senyalen clarament.\n-Protesto senyoria, -va dir l’advocat defensor-, l’acusat ha justificat totes les proves incriminatòries de l’escena del crim. A més té un testimoni que el lliura clarament de sospita, ja que les declaracions formulades d’en Wi Lei justifiquen la innocència de l’acusat.\n-D’acord, ja he pres una decisió...\nAbans de que el jutge acabes la frase es va sentir una veu que ressonava per tota la sala.\nDe cop i volta, en Wi Lei es va aixecar i va començar a parlar.\n-Jo vaig veure amb els meus propis ulls com els va matar a tots!\nVa amenaçar de matar-me amb la pistola contra el cap si no li guardava el secret.\nM’he mantingut en silenci perquè tenia molta por.\nEn escoltar aquelles paraules vaig començar a tremolar. No podia creure que m’hagués traït.\nTot allò que estava dient no tenia cap mena de sentit.\nJo no havia participat en aquella massacre!\nI així, després de les nombroses acusacions que van esclatar com a bombes sobre mi, vaig ser detingut per assassinat.\nEn aquells moments, es dibuixava en la mirada de Wi Lei la freda rialla de la mort.\nCapítol 3: Una ombra dins del cor\n-Tan sols havia passat una setmana des de que el jutge va anunciar sentència a cop de martell.\nEm resignava a creure com havia acabat entre aquestes quatre parets i barres de ferro.\nNo m’entrava encara dins el cap, com en Wi Lei em va condemnar a l’exili fins la fi dels meus dies.\nSi no és que m’executen abans...\nMalgrat el meu esforç en recordar, la meva memòria em diu que mai no vaig fer cap acte que l’incités a estar en contra meu... o potser sí...\nDesprés de reflexionar hores i hores sobre l’arrel de la qüestió, penso que el problema no prové d’en Wi Lei com a persona, més bé crec que la fosca i cruel societat a la que estem sotmesos l’ha fet esclau dels seus pensaments.\nVolia escapar d’aquell obstacle de qualsevol forma, encara que el recurs fos la mentida.\nCrec que l’acabaré perdonant d’aquí uns vint anys, si no és que aconsegueixo sortir abans d’aquest malson.\n“El temps a la presó passava molt lentament; això feia que en Lee Huan tingués moltes estones per a reflexionar sobre on l’havia portat la vida. Desgraciadament no era el millor lloc per estar els anys que li quedaven per viure.\nLes primeres nits se les passava alerta, ja que no estava segur si els seus companys de cel.la podrien actuar amb agressivitat contra ell per qüestions mentals.\nA més, cada deu minuts notava la llum de la llanterna dels guàrdies rondant per la sala i vigilant que tot estigués al seu lloc.\nQuan els rajos de llum entraven per la finestra fent que s’il·luminés tota la cel.la, anunciaven el començament de l’estricta i avorrida rutina que anaven marcant els funcionaris fins l’hora de dormir.\nCada dia... i així consecutivament.\nPocs mesos després en Lee Huan va començar a notar una sensació de rebuig tant per part dels guàrdies com de la gent amb qui compartia aquell infern.\nSentia com diverses mirades l’apuntaven directament al seu clatell juntament amb veus de crítica i de xiuxiueig.\nA més, els malsons l’empaitaven duran la nit cada cop amb més freqüència.\nEn definitiva, en Lee Huan notava que hi havia alguna cosa que no quadrava gaire bé.”\nAquesta nit he retornat al món dels malsons.\nAquest cop estava en el menjador, de cop i volta agafo una forquilla i la clavo a l’ull d’un noi que seia davant meu, tot seguit agafo la safata de fusta i començo a donar-li cops sense parar fins que es desmaia i m’aixeco a engegar-li puntades a tort i a dret.\nDiria que amb aquest ja van quatre malsons durant aquesta setmana.\nSi no recordo malament l’anterior, era quan escanyava una noia de la neteja que rondava pels lavabos abans de l’hora de sopar fins que els guàrdies em van aturar.\nNo acabo d’entendre perquè tots els somnis es desenvolupen dins de la presó amb excepció d’uns pocs.\nCom si no en tingués prou amb aguantar dia rere dia aquest lloc...\nEstic fart d’aquesta situació, no em puc creure com he pogut aguantar tants mesos aquí dins.\n-Lee Huan, deixa ja el paper d’ànima innocent tio...et penses que ets millor que tots nosaltres o què, collons?\nEn escoltar aquelles paraules d’un simple i fastigós criminal, alguna cosa es va encendre com benzina al meu interior\n-La veritat es que ho soc, jo estic aquí per un error, no com tu... no vaig cometre cap delicte.\n-Tens problemes mentals o què? Et creus que no estem al corrent de totes les bretolades que vas fent últimament?\nI ara no em vinguis amb que no vas assassinar a tota una família sencera, m’atreviria a dir que la majoria de nosaltres som uns àngels comparats amb tu !\n-Quines bestieses dius, més bé ets tu qui s’ho hauria de fer mirar imbècil!! No en tens ni idea dels fets, així que tanca la boca una estona.\nM’estava controlant per no donar-li un cop ben fort fins que es va aixecar amb ganes d’aclarir-ho amb les mans.\nEm va llançar un cop sec i directe al nas, no vaig tenir temps de reaccionar. El món se’n va anar de vista.\nEm vaig despertar en un llit duna cel.la de la infermeria.\nVaig veure el metge assegut davant meu, semblava que estigués esperant que em despertés.\n-Hola Lee Huan, estàs a la infermeria ja que t’han donat un cop fort al nas i t’has desmaiat...Ho recordes?\n-Sí, ho recordo... quan torni a veure’l desitjarà no haver nascut.\n-Quan tu vulguis hem de parlar.\n-Parlar de què? Ja està tot dit!\n-Tenim sospites d’un problema greu i volem dur-te a l’hospital psiquiàtric per fer-te més proves.\n-Que dimonis m’estàs dient, insinues que estic boig? Sou vosaltres que no teniu ni punyetera idea pel que estic passant.\n-Coneixes la famosa novel·la d’en Dr Jekyll i Mr Hyde? De vegades no ets conscient dels teus actes. I d’aquest fet en diem tenir una doble personalitat.\n“Quan en Lee Huan va saber de la seva realitat, va sentir una ràbia intensa que va portar-lo, quan va tenir l’oportunitat, a clavar al doctor un bolígraf directament al coll, justament a la jugular.\nAixò va fer que caigués estès a terra.\nEs va vestir amb la roba del doctor, es va posar l’abric, la bufanda, els guants i les seves ulleres; va agafar les claus i va sortir tot dient al guarda de seguretat que vigilava la porta, que li havia injectat un tranquil·litzant que segurament li duraria tota la nit.\nAixí va esquivar tota la seguretat fins arribar a la porta d’entrada i sortida dels treballadors.\nUn cop fora, va caminar uns metres per la neu perquè ningú sospités, després va començar a córrer amb totes les seves forces.”\nNomés em volen confondre, són ells els qui han perdut el senderi.\nCom que tinc una doble personalitat?\nInsinuen que vaig ser jo qui va matar a tota la família?\nEncara que ho fos, estic segur que el meu subconscient, tindria una bona raó; sí ...segurament vaig notar alguna maldat en ells i la vaig impedir.\nAixí doncs, suposo que els somnis que vaig tenir també eren realitat...\nEncara que no em sento orgullós en actuar d’aquesta forma es l’única manera de lluitar contra tots aquests malalts que només segueixen un model erroni de ser.\nEl doctor a qui he atacat em volia portar a l’hospital per manipular-me mentalment i ser un més en aquesta societat hipòcrita.\nDefinitivament haig d’escapar de tota aquesta gentussa...\nM’haig d’afanyar, ja que a hores d’ara sospito que ja s’hauran adonat del meu engany.\n“Així, després de córrer durant una bona estona, el fum sortint de la cabana li va cridar l’atenció i va decidir d’apropar-s’hi.\nEls peus enfonsats dins la neu se li anaven glaçant, les petjades havien deixat un rastre evident del seu pas.\nSentia en el seu caminar les ales de la llibertat.\nEl que ell no sabia era que una altra mena de llibertat l’estava esperant."


El projecte guanyador de les Glòries no lluirà “fins d’aquí a 30 o 40 anys” | betevé Web\ndilluns 17 de febrer, 2014 , 12.00\nL'arquitecta Anna Coello de Llobet mira d'encaixar els projectes de feina amb un nou gran encàrrec. La proposta Canòpia urbana, que va presentar juntament amb l'estudi francès Agence Ter, va ser la guanyadora, a principis de febrer, del concurs per a la reforma de la plaça de les Glòries. Una esplanada verda que donarà cabuda a les noves tecnologies i que Coello admet que no lluirà amb plenitud fins a 2050.\nLa família de l'Anna és de Girona, però ella amb prou feines hi va viure un any i mig. La professió del seu pare la va fer voltar per tot el món, però quan va començar la universitat ella va decidir establir-se a Barcelona. Va anar a viure a Sarrià, encara que de seguida va deixar la part alta de Barcelona i es va traslladar al Poblenou. Ara, ja fa anys que viu a l'edifici Vapor Llull, una de les primeres grans rehabilitacions de les antigues fàbriques del barri i tot un símbol de la ciutat més industrial.\nL'Anna Coello es va llicenciar en arquitectura a la Universitat Politècnica el 1999, tot i que es presenta sempre com a paisatgista. La seva passió pel verd la va portar a fer un màster de paisatgisme a Harvard amb una beca. Només cal fer una ullada a tots els llibres que hi ha als prestatges del seu estudi per adonar-se que la majoria són d'arbres, plantes i jardins. L'estudi, és clar, també és al Poblenou, a tocar del mercat. A pesar de viure tan a prop de la plaça de les Glòries, mai no va imaginar que ella seria l'encarregada de reformar-la. Quan va anar a viure al Vapor Llull, el districte del 22@ era tan sols un projecte i, des de llavors, ha vist la transformació del barri en primera fila. Aquests canvis culminaran amb la demolició de l'anella viària i la posada en marxa de la seva proposta: Canòpia urbana.\nUna canòpia o dosser és l'hàbitat de les copes dels arbres en un bosc. La prioritat que dóna aquest projecte a la natura ja queda evident amb el nom. I en veure la maqueta, ja no hi queda cap dubte. Es tracta d'un gran traçat d'arbres que comunica el Parc de la Sagrera amb la Ciutadella. El projecte pretén desplaçar el punt de gravetat de la ciutat, del passeig de Gràcia i plaça de Catalunya, a les Glòries. "Cada vegada més gent jove torna al barri industrial dels seus pares i necessiten verd i espai a l'aire lliure", diu Coello. Per això, ha projectat una gran esplanada de gespa on fer esport, pícnics o descansar. "És un espai que requerirà un manteniment més intensiu, però els usos amortitzen la inversió", explica.\nL'esplanada estarà envoltada d'arbres. Seran espècies que ja s'ha demostrat que s'adapten bé al clima de la ciutat i que necessiten un baix consum d'aigua. Tot i això, el projecte ja preveu una base d'emmagatzematge d'aigua de pluja per al rec. L'Anna, però, puntualitza que "no serà fins d'aquí a 30 o 40 anys que el projecte lluirà com a la maqueta", ja que els arbres han de créixer i aquest és un procés llarg.\nA la gran esplanada, també hi haurà l'Àgora digital, un espai que integrarà les noves tecnologies. Es podran mesurar les temperatures i conèixer els diferents microclimes del parc, una maqueta virtual permetrà que els visitants imaginin com els agradaria que fos el parc o descobrir tota la informació dels insectes, animals i espècies vegetals que hi habiten.\nL'Ajuntament i els veïns\nL'Anna i el seu equip saben que, a partir d'ara, totes aquestes idees que han projectat a la proposta de reforma poden canviar. Ara, cal seure amb l'Ajuntament i amb els veïns per analitzar metre a metre el traçat i casar totes les opinions. A ella, però, no la preocupa, perquè assegura que ja recull el Compromís de les Glòries, el document que va signar l'Ajuntament amb els veïns el 2007 per garantir que la reforma tirava endavant amb el vistiplau de tots. De fet, aquest compromís era part de les bases del concurs.\nEl projecte preveu que la Diagonal sigui un espai per a vianants i la Gran Via anirà soterrada. Potenciar el transport públic era una de les voluntats del consistori. Per Coello, treure el cotxe ha d'oferir també la possibilitat de moure's amb facilitat per la ciutat, amb el metro i el tramvia. Per això, també està previst en el disseny la possibilitat que el tramvia faci la Diagonal de punta a punta. També passa per sota de la plaça una línia de Rodalies, que "en un moment donat es podria obrir i tenir una estació a la plaça". Serà com un gran intercanviador.\nL'arquitecta Anna Coello creu que la reforma arriba en un moment en què l'anella viària ha fet la seva feina. El Pla Cerdà ja preveia que les Glòries fos un punt central de la ciutat "i ara, amb el 22@, és quan pot existir aquesta centralitat", explica.\n"Fins ara, les Glòries era un punt d'encreuament de vies de la ciutat i això ha fet que els vehicles prenguessin massa protagonisme. Era un encreuament molt ben resolt amb l'anella, però aquesta funció de les Glòries ja no té tanta validesa", diu Coello. S'han de moure els vehicles. Els cotxes entraran i sortiran de la ciutat per sota terra i es desviarà el trànsit pels carrers dels voltants, "que aniran més carregats de trànsit." La continuïtat del carrer d'Alí Bei és l'exemple de com els vehicles s'han de començar a repartir per aquesta xarxa, com ja passa a l'Eixample.\nD'aquesta manera, Barcelona ja estarà preparada per desplaçar l'eix de la ciutat i convertir les Glòries en el nou centre.\narquitecturaCompromís de Glòriesobres\nWeb d'Anna Coello


Els cervellonencs Marc Morera i Anna Borràs i la viladecanenca Ainhoa Mellado trionfem a l'alpí en línia de Berguerà\nRedacción | miércoles, 21 de julio de 2021, 05:31\nARCHIVADO EN | Marc Morera anna borràs ainhoa mellado l'alpí en línia Berguerà\nAquest cap de setmana el Trofeu Berguedà ha arribat a la seva cinquena edició acollint el Campionat d’Espanya de modalitat parallel i la 1ª Fase de la Copa d’Espanya i la Lliga Catalana, celebrades conjuntament . La ciutat de Berga ha acollit l’esdeveniment, organitzat pel club May Luengo, l’Ajuntament de Berga, la Federació Catalana de Patinatge i la RFEP\nDurant el cap de setmana del 10 i 11 de juliol la capital del Berguedà ha sigut l’escenari del V Trofeu Berguedà d’Alpí en línia, una cita important per aquesta disciplina, ja que ha aglutinat el Campionat d’Espanya de modalitat parallel i la 1ª Fase de la Copa d’Espanya i la Lliga Catalana.\nDissabte a la tarda va ser el torn del Campionat d’Espanya de paral·lel, que va tenir lloc a l’Avinguda Catalunya. Els patinadors catalans van aconseguir-hi un total de setze medalles, d’entre les quals cal destacar dues primeres posicions aconseguides per patinadores del May Luengo. Al campionaat la cervellonenca Anna Borràs va quedar campiona en categoria sènior femení, i Aura Coronado, medalla d’or en categoria U17 femenina.\nDiumenge al matí va disputar-se la 1ª Fase de la Lliga Catalana, que se celebrava conjuntament amb la 1ª Fase de la Copa d’Espanya. La classificació dels patinadors catalans a la Copa d’Espanya, doncs, marcava alhora la classificació a la Lliga Catalana. En aquest cas la competició va tenir lloc al Passeig de la Pau de la mateixa ciutat de Berga.\nEn categoria sènior femení les patinadores catalans van obtenir dues segones posicions, i és que la viladecanenca Ainhoa Mellado (Pyrene Inline) i Anna Borràs de Cervelló van quedar empatades a la classificació. El podi català el va acabar de completar Laia Torras (Pyrene), que era setena a la Copa d‘Espanya. Brugues Grau, Carolina Bedos, Carlota Gouda i Rosalia Muñoz, totes quatre del Pyrene Inline, són les altres participants catalanes.\nEn categoria sènior masculí cervellorenc Marc Morera (Pyrene) va ser medalla de plata i el primer català, mentre que Aitor Mellado, segon català, va ser setè a la Copa d’Espanya.


Tres lionesos (i un filipí) en un bistrot on la cuina francesa es barreja amb l'experiència viatgera dels cuiners\nDivendres, 2 de febrer del 2018 00:00\nL'escriptura d'aquesta crònica coincideix amb la mort del xef Paul Bocuse, l'altre cap de l'Estat francès i un il·lustre lionès, gentilici que compartia amb Julien Rivoiron, propietari de L'Escale, i els seus col·legues: el cuiner Christophe Almodovar i André Despacha, predestinat a atendre clients a la sala.\nLa importància de Bocuse ha sigut glossada per plomes amb vol, com correspon a un home amb el tatuatge d'un gall -'le coq': orgullosament gavatxo- al braç esquerre que li va dibuixar, amb una certa brutalitat, un soldat nord-americà durant la segona guerra mundial.\nEl Sifó d'en Garriga: on els clients fan petons\nAixí, aquests tres de L'Escale són hereus d'aquella estirp de cuiners i cuineres (les méres lyonnaises, amb Eugénie Brazier al capdavant) de la ciutat de la seda. Julien es va instal·lar a Barcelona per la seva nòvia; Christophe, perquè l'hi va demanar Julien, i André, perquè és amic de Christophe. En un moment o altre de les seves vides tots tres van treballar a Austràlia. El quart de l'equip és el filipí Esperidion Fonollera, que no sé si va pencar a Austràlia.\nL'Escale ocupa un espai ben conegut pel gurmet barceloní: va ser El Pou (una metàfora: Iñaki Urdangarin n'era soci), l'enyorat Saüc i el Nonono (¿a qui se li acut encadenar negatives?). Esperem que L'Escale disfruti d'una llarga vida en aquest curt passatge Pellicer densament poblat de restaurants.\nA favor: ¡tovalló de roba! (apreneu-ne, garrepes: en un lloc amb un menú de 14,50 euros donen un bon servei higiènic). En contra: inapropiades copetes per al vi. André ha seleccionat cellers catalans i francesos, petits productors i ampolles amb missatge, com el sumoll del celler Foresta, amb menys graduació que un caporal.\nPassatge Lluís Pellicer, 12. Barcelona\nMenús de migdia: 14,50 i 17 €\nMenú degustació: 43 €\nPrei mitjà (sense vi): 30 €\nBec amb plaer la gamay Les Charmes 2015, que embotellen per al pare de Julien amb el nom del bouchon (restaurant tradicional) que van tenir: Café des Fédérations.\nTres plats dels que menjaré formen part del menú, i dos, de la carta: bons, interessants, cap sortida de to. Predilecció per la fruita seca, per l'amuntegament, per l'ús matisador de les verdures. Aquesta gent controla. Composicions amb ànima i que no necessiten portaveus amb megàfon a l'estil venedor de melons.\nEntrada a la italiana amb gnudi (boletes) de ricotta amb espinacs, avellanes i parmesà. Calamar untat amb pasta d'all negre, bledes i blat de moro cruixent (perill si es deixen humitejar). Roger amb vinagre de dàtil (quan va pujar l'olor, vaig pensar: «S'han passat», però no) amb coliflor crua i quenelle de la mateixa crucífera (un blanc i negre: i quines bones idees). La carn de cérvol amb espinacs xinesos (ells en diuen així: no aconsegueixo aclarir què són), groselles, pinyons i suc de carn amb trompetes de la mort. Per postres, pastís d'ametlles amb gelat de macís.\nEl passaport de Julien col·lecciona segells: del londinenc Sketch al californià Spago, on va néixer (en el primer emplaçament) la pizza de salmó. A l'obrir L'Escale, va desplegar el seu gastromundi: «Tècniques amb base francesa que surten de viatge pel món».\nBocuse, el gall de Lió, va deixar de cantar. La nova generació alça la cresta i treu els esperons.\nPlats que, sense ser trencadors, surten del repertori. Bons contrastos.\nSi es demanen copes de vi, arriben ja plenes. I la mida: poc apropiades.\nLa Roca del Crit 2016, un vi de sommelier\nEl bosc de Sarrià\nRecepta de remenat d'ou i pa amb tomàquet\nEls millors moments de David Byrne


Servei de Promoció i Normalització Lingüística Formació Centre d'Autoaprenentatge de Valencià (CAV) Materials Dictats ...\nAmb l'objectiu de reforçar l'expressió escrita, teniu al vostre abast dictats en línia de diferents nivells, enregistrats pel personal del CAV. Cada dictat té dues audicions - una a ritme normal i una altra a ritme pausat - i un text escrit per a poder corregir-lo posteriorment. Aquesta és la metodologia que cal seguir per a realitzar l'exercici correctament:\n1. Lectura seguida, perquè capteu el sentit.\n2. Lectura pausada, perquè escriviu el text.\n3. Lectura seguida, perquè reviseu el text.


Diada 2020: actes vandàlics alteren la circulació de trens a Catalunya\nL'AVE entre Barcelona i Figueres recupera el servei després d'hores d'interrupció, mentre que l'R-11 ho fa parcialment\nBarcelona 11 de de setembre del 2020. 16:09\nDiversos actes vandàlics han alterat des de primera hora d’aquest divendres, Diada de Catalunya, la circulació de trens a Catalunya. Un dels més afectats, l’AVE entre Barcelona i Figueres, l’AVEha recuperat el servei a les 10.25 després de diverses hores interromput. Una altra de les línies afectades, l’R-11 de Rodalies, ha recuperat parcialment el servei cap a les 11.30 hores, però segueix amb incidències.\nMalgrat el restabliment del servei de l’AVE, Renfe ha informat que «es pot produir un increment del temps de viatge habitual, derivat de les afectacions al sistema de senyalització». De fet, per intentar minimitzar les afectacions tant dels clients de l’alta velocitat com de Rodalies, a les 12.00 estava prevista la sortida d’un tren AVE especial entre Figueres, Girona i Barcelona.\nLes incidències són producte d’un incendi a les vies entre Figueres i Girona que ha impedit la circulació de trens d’alta velocitat. Segons informava Renfe en el seu compte de Twitter a primera hora del dia, els trens afectats han sigut l’AVE 9736 Barcelona Sants-Lió i AVE 9702 Barcelona Sants-París. El trajecte Barcelona-Perpinyà (França) s’ha fet per carretera. Per la seva banda, l’AVE 3092 Figueres-Madrid Pta. de Atocha ha iniciat el seu viatge a Barcelona.\n«En aquests moments, es troba suspesa la circulació de trens de la línia d’Alta Velocitat Barcelona-Figueres per actes vandàlics», informava Renfe a les xarxes socials a les 07.30 hores.\nAltres dels trams afectats és el que uneix Figueres amb Maçanet de la Selva, també a Girona, que ha provocat la interrupció de la línia de Rodalies R-11. En aquest cas, a les 11.30 s’ha restablert parcialment la circulació del tram Maçanet-Girona-Figueres, així que es recupera el servei de la línia R-11 de Rodalies, «tot i que es prestarà fora del seu horari i amb importants retards», a causa de la circulació en trams de via única (Maçanet-Girona i Girona-Flaçà) i a danys que afecten la senyalització, mentre el reparen tècnics d’Adif.\nAixí mateix, un altre incendi en la senyalització en el tram comprès entre Riells i Vilobí provoca retards en la circulació de trens.\nTambé hi ha hagut actes vandàlics a la via de l’AVE entre Lleida i les Borges Blanques, i entre Montagut i Lleida. En aquest cas, informa Renfe, no hi ha hagut afectacions i els trens de l’AVE poden circular amb normalitat.\nRenfe Trens Figueres Rodalies Província de Girona Catalunya Diada de Catalunya AVE


Prevenció riscos laborals FOL | Formación y Orientación Laboral | Xuletas, chuletas para exámenes, apuntes y trabajos\nPrevenció riscos laborals FOL\nEscrito el 14 de Agosto de 2016 en catalán con un tamaño de 5 KB\n1. TREBALL, SALUT I MEDI LABORAL\nEl treball Es l’activitat física o mental a través de la qual les persones pretenen Satisfer les seves necessitats.\nEl medi Ambient laboral engloba tot el que envolta el treballador, amb una triple Vessant:\nAspectes materials, psicològics I socials\nEquilibri Físic + Equilibri psíquic + Equilibri social= SALUT\n2. LES RELACIONS ENTRE TREBALL, SALUT I MEDI AMBIENT LABORAL\nDanys derivats del treball:\nes consideren danys Derivats del treball les malalties, patologies o lesions patides per motius o Causes de treball.\nLA SALUT INFLUEIX EN EL TREBALL:\nestar sa facilita que es Desenvolupin les potencialitats de cadascú i que el treball s’executi Correctament.\nla falta de salut impedeix el rendiment Adequat en el treball i les empreses i societats perden part de la seva riquesa En el capital humà.\nEL TREBALL INFLUEIX EN LA SALUT\nel treball permet el Desenvolupament integral de la salut del treballador, entesa com l’equilibri físic, Mental i social.\nEl treball afecta la salut a conseqüència de les modificacions Ambientals produïdes.\n3. PREVENCIÓ DE RISCOS LABORALS: NORMATIVA\nEs el Conjunt de mesures adoptades en totes les fases d’activitat d’una empresa, amb La finalitat d’evitar o disminuir els riscos derivats del treball.\n- L’estatut dels treballadors:\nesmenta el dret a la Seguretat en el treball.\n- La Llei de Prevenció de Riscos Laborals: és la principal norma que regula a Espanya la Seguretat en les condicions de treball, desenvolupada al seu torn per Reglament De Serveis de Prevenció.\nLa LPRL S’aplica a uns col·lectius determinats:\n: - Treballadors per compte aliè. - Personal civil de les administracions Públiques. - Treballadors autònoms. - Societats cooperatives.\n- No s’aplica:\n- Policia, seguretat i servei de Vigilància duanera.- Protecció Civil i peritatge forense en els casos de greu risc, catàstrofe i calamitat Pública. - Forces armades i activitats militars de La Guardia Civil.- Treballadors al Servei de la llar familiar.\n5. ELS DANYS LABORALS\nUn accident De treball és tot succés fora del normal, sobtat i imprevisible, que interromp El desenvolupament normal del treball i que pot ocasionar lesions en les Persones i danys en les coses.\nS’equiparen A l’accident de treball les situacions següents: -L’accident que es produeix en anar o tornar De la feina -Els accidents que pateixin Els representants dels treballadors en l’exercici de les seves funcions. -Els accidents patits pel treballador fora Del seu lloc de treball habitual quan el canvi es degui al poder de direcció de L’empresari -Els actes de salvament Relacionats amb el treball -Les Malalties no considerades professionals\n5.2 Malaltia professional\nUna malaltia Professional és la contreta a conseqüència del treball realitzat en les Activitats que s’especifiquen al quadre legal de malalties professionals.\n5.3Malalties derivades del treball\n·La fatiga Laboral: suposa una disminució de la capacitat física i mental d’un Treballador, i es Déu a la falta de descans.\n·La Insatisfacció laboral: constitueix un estat de desinterès i rebuig per L’activitat que està realitzant.\n·L’estrès: és conseqüència del desequilibri produït Entre les demandes professionals i la capacitat de la persona per dur-ne a Terme.\n·El mobbing Laboral: és una pràctica exercida en les relacions personals, especialment en L’àmbit laboral.\n·El síndrome Del burnout: és l’esgotament professional, col·loquialment conegut com a “estar Cremat”.\n·L’envelliment Prematur: és un fenomen inespecífic de desgast Provocat per fatiga crònica acumulada.\nriscos laborals fol Com influeix positivament la salut en el treball com influeix el treball en la salut dels trballadors taula fol danys,riscos,treballador Quina triple vessant engloba el concepte de medi ambient laboral? quina triple vessant engloba medioambiental laboral Envellimwnt prematur dredondas de treball salut i medi ambient laboral prevenció riscos ,nncfhn quina tècnica de prevencio estudia una malaltia laboral 2. com influeix positivament el treball en la salut? CASO PRÁCTICO 1 “Síndrome del Burnout” Kjhgfdsa


La primera jornada d’obertura del Poblet de Nadal (a la foto) es va veure deslluïda pel mal temps. Si les perspectives no són optimistes per la falta de turistes, hi ha esperança en el fet que el consumidor local aposti pel comerç nacional, segons van comentar ahir alguns dels paradistes.\nLa gent passeja pel Poblet de Nadal, ahir.\nActualitzada 29/11/2020 a les 06:41\nLa pluja d’ahir al matí va deslluir una mica l’arrencada del Poble de Nadal d’enguany. Tot i això, a la tarda cada vegada hi va haver més curiosos que, deixant-se emportar per l’esperit nadalenc, s’atansaven fins a la plaça del poble per descobrir l’espai d’aquest any. Un espai que, tal com indicava Olga Moran, paradista de Laminand, “dona l’oportunitat als qui no tenim botiga física d’ensenyar els nostres productes, i això és d’agrair”. En el seu cas, l’arrencada ha estat una mica fluixa: “De mica en mica es va animant, a la tarda hi ha hagut més moviment però la gent mira més que compra”. Tot i això, es mostrava optimista i indicava que la gent respecta molt les mesures de seguretat.\nPer la seva part, Marisa Luna, creadora de Capricho de Luna, destacava que “el dia no ha acompanyat gaire, però la gent està motivada per consumir producte local i n’hi ha que et diuen que aquest Nadal volen regalar productes artesans del país. Ens han comentat que volen ajudar la gent d’aquí i apostar pels productes de qualitat que es fan al país”. En aquest sentit, comentava que ells ja han fet algunes vendes “sobretot veiem gent que ens coneix i repeteix o gent a qui li crida l’atenció el producte per la filosofia que té al darrere. A poc a poc es va fent i estem contents”.\nA més va valorar que “la distribució d’aquest any és molt millor que la de l’any passat perquè havien fet dues zones molt separades. Ara ha quedat molt més obert, molt més integrat i la separació entre les casetes, a banda de ser un tema sanitari, permet que cada caseta tingui la seva personalitat”. Un altre element que va remarcar Luna és que “la gent té ganes de socialitzar i recuperar la vida normal, i aquesta és una bona excusa de relacionar-se i parlar amb la gent que coneixes i que fa temps que no veus”.\nDe fet, aquest va ser el motiu que va moure la Lara fins a la plaça del poble: “Hem vingut a fer un tomb, les opcions d’oci són molt limitades perquè no hi ha bars oberts i amb la Covid es pot fer poca cosa”. Ella anava acompanyada de cinc amics i rere la mascareta amagaven un somriure.\nEn el cas de l’Ander és ell qui ha arrossegat els seus pares a passejar pel Poblet de Nadal. “Les paradetes i l’ambient de Nadal fan que ens oblidem una mica de la Covid”, explicava la seva mare, per indicar que “hem vingut a fer un tomb, però segur que acabarem comprant, sempre cau alguna cosa”. “És una pena que no pugui venir més gent, però no queda una altra”, afegia.\nLes dugues andorres va dir..En cap moment he insultat a ningú.\nHe parlat "d'amics de lo públic", i la teva resposta a estat qualificar-me o adjetivar-me de "ruc", per dir veritats com a temples.\nEt torno a repetir: "Ruc, és aquell que vol formar part d'un club, on no se'l considera".\nVinga va!. Paga doble per nadal, i sense perdre cap ploma!.\nParles per parlar. El treballador públic treballa tant com el privat i com a tot arreu hi ha gent treballadora i no treballadora, tant el públic com en el privat. I el tema de la paga doble, abans de parlar t'hauries d'informar si realment es una paga doble o altra cosa....\nFugint de polèmiques, els preus del Poblat de Nadal mai han estat barats, es nota que està fet per a turistes.,, i imatge de rústic, tot i està ben muntat, no en té.\n#11 Les dugues andorres\nEn cap moment he insultat a ningú.\nJordi va dir..Soc funcionari,guanyo 1290€ i segons tu soc amic de lo public...ruc\nTens un sou 1290€ mes doble\nPaga mes,vacances mes previlegis als bancs,mes feina per vida.que necesitas mes?\nLes dugues andorres va dir..El "ruc", és aquell que vol formar part d'un "club", però no el consideren.\nDemostra la teva vàlua al privat.\n20 anys a la privada,guanyan casi el doble,demostran la meva valua i tu parles de formar part de un club...perdó per l'insult pero ja esta bé de insultar al funcionaris (a tots)cuan no tots som iguals.\nTrevallo per viure igual que tu\nVergonya va dir..Està molt clar que aquest any, aquest malbaratament de diners se'l podrien haver estalviat, i més quan s'han d'evitar les aglomeracions de gent que hi va haver en la inauguració. Quin poc seny les autoritats, i que borregos els que s'hi van amuntegar. Una vergonya tots plegats.\nTotalment d'acord! Quin poc seny! A l'hospital hi tenim persones que estan sofrint! Aquest any això no toca!\n#7 No cal insultar\nPots estar d acord o no sense insultar svp , bon diumenge\n#6 Les dugues andorres\nEl "ruc", és aquell que vol formar part d'un "club", però no el consideren.\n#5 i funcionaris i funcionaris ,els de la casta alta\nsegurament no estan parlant del teu sou, es parla de les vaques sagrades del temple,aquells que tenen el coll tan estirat que un dia es quedaran engarrotats\nLes dugues andorres va dir..Quan es parla de "consumidors locals ", suposo que és deuen referir als rics, i als "amics de Lo públic".\nLa resta, prouta feina tenim, per arribar a meitat de més.\nSoc funcionari,guanyo 1290€ i segons tu soc amic de lo public...ruc


El positivisme a fons de Porto Bello | Enderrock.cat\nEl positivisme a fons de Porto Bello\nEstrenem la cançó "Dies que comencen", un avançament del segon disc de la formació\n'L'ull de la tempesta' veurà la llum el proper 22 de febrer\nEnderrock | 12/02/2019 a les 11:30h\nArxivat a: Enderrock, estrenes, L'ull de la tempesta, Porto Bello, estrena\nA la passada edició dels Premis Enderrock, la formació Porto Bello es va endur el guardó a millor artista del 2017 i sembla que els èxits no han acabat. Els fruits de tanta feina arriben aquest 2019 encarnats en un nou treball discogràfic que està a punt de veure la llum, concretament sortirà el proper 22 de febrer. La data de llançament s'acosta i la banda ens avança una cançó que formarà part de L'ull de la tempesta (Música Global, 2019).\n'Un altre disc, un altre xou, una altra festa en plena nit', amb aquesta declaració d'intencions engega la cançó "Dies que comencen". Els integrants de Porto Bello no ens amaguen com se senten davant la imminent sortida de l'àlbum: esperen expectants aquesta nova etapa de concerts i nous hits. Afirmen: "Ha acabat el moment ensucrat de treure un primer disc i ara comença el més seriós, l'afrontem amb el màxim optimisme possible".\nPer això mateix omplen d'alegria els temes del seu segon disc, que ha tingut els membres del grup en una etapa d'enregistrament que els ha fet treballar molt, fins i tot "de manera obsessiva", expliquen. El seu lema vital i musical és el de "positivisme a fons", que transmeten a través d'un estil pop amb tocs d'electrònica.\nA més de la ja confirmada actuació a la gala dels Premis Enderrock del proper 28 de febrer, Porto Bello ha marcat en fluorescent el dia 10 d'abril a la seva agenda. Amb la primavera encetada, el grup oferirà el concert de presentació del disc a la sala Apolo de Barcelona.


El Pirineu de Lleida tanca les vacances de Nadal amb 250.000 forfets venuts i un 70% d’ocupació – Comarques de Ponent\nEl Pirineu de Lleida tanca les vacances de Nadal amb uns 250.000 forfets venuts i recupera les xifres anteriors a la pandèmia.\nEn relació a l’ocupació, ha estat lleugerament inferior a la d’altres anys i s’ha situat al voltant del 70% de mitjana entre el 26 de desembre i el 9 de gener, segons dades del Patronat de Turisme de la Diputació de Lleida.\nEl pic més alt, però, s’ha registrat per Cap d’Any, que s’ha tancat amb una ocupació per sobre del 90% de mitjana i amb el cartell de complet en els establiments hotelers propers a les estacions d’esquí, bungalous i cases de turisme rural. Així mateix, l’augment de contagis ha provocat un degoteig d’anul·lacions que en bona part el sector ha pogut compensar amb noves reserves.\nDes del Patronat de Turisme de la Diputació de Lleida fan un balanç «satisfactori» de la campanya de Nadal, tant pel que fa els nivells d’ocupació assolits com pel nombre de forfets venuts, que atribueixen a les «ganes» de neu dels visitants i a les bones condicions meteorològiques que han garantit bons gruixos de neu a les pistes.\nAixí mateix, el gerent del Patronat, Juli Alegre, ha indicat que el territori ha pogut «capejar» la sisena onada i que bona part de les cancel·lacions que s’han registrat s’han pogut suplir per noves reserves.


Tom Sawyer, detectiu - Club TR3SC\ndel 21 d'octubre al 12 de novembre\nTom Sawyer s'acaba de comprar un "kit de detectiu", i ja té ganes d'estrenar-lo. L'ocasió, doncs, és immillorable. Una desaparició inesperada, un assassinat misteriós i un robatori de diamants constitueixen els ingredients bàsics d'aquest còctel intrigant que ens relata Huckleberry Finn, el braç dret de Tom Sawyer, que ens podrà demostrar les seves capacitats detectivesques , jugant amb l'observació, la deducció i la intel·ligència. El mític heroi juvenil ens sorprendrà amb una lògica fora de l'abast de molts adults.\nLa literatura ens proporciona protagonistes amb una personalitat i transcendència que traspassen els fulls de la novel·la i troben fàcil camí de projecció en el món del cinema i el teatre. Mark Twain va crear molts personatges, però amb les aventures de Tom Sawyer i Huckleberry Finn, ens va regalar dos dels protagonistes més cèlebres de la literatura universal.\nUn espectacle de teatre musical on destaquen valors com l'amistat i la justícia i la lluita per esbrinar la veritat sempre, per poder exercir el nostre dret a ser crítics.\nDirector musicalMarc Sambola\nMarc Andurell Marc Udina Ferran Castells Miquel Agell Xavi Duch Marc Gómez Marc Vilavella Belén Alonso Anna Alborch i Georgina LLauradó\nDates: del 21 d'octubre al 12 de novembre


Procamp - Reus: BASES DEL CONCURS\nPREMI: Sopar per dues persones al restaurant Nàutic de Reus.\nPARTICIPANTS: Podran participar en el sorteig, totes aquelles persones majors d’edat que hagin realitzat una compra en els establiments col·laboradors de la campanya per una compra mínima d’una capsa de 6 pots de romesco Procamp. Per cada compra l’empresa lliurarà una butlleta per poder participar en el sorteig. És imprescindible conservar el tiquet original de compra i omplir la butlleta amb les dades personals entre d’altres: nom, cognoms, edat, telèfon, població i correu electrònic. Així mateix la butlleta s’haurà d’enviar per correu ordinari no reemborsable juntament amb el tiquet de compra. Les dades personals de la butlletes es tractaran segons la normativa de protecció de dades (Llei Orgànica 15/1999 de Protecció de dades de caràcter personal i el Reglament que la desenvolupa aprovat per Reial Decret 1720/2007) i tal i com s’indica en la pròpia butlleta seran incorporades en un Fitxer denominat Concursos, responsabilitat de Procamp Reus, SAS, per la gestió dels concursos. En qualsevol cas, el participant podrà exercitar els drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició a: C/ Terol, núm.1 Barri Gaudí 43206 Reus (Tarragona).\nSORTEIG: El sorteig es durà a terme el 28 de febrer de 2017 a les 12h a la seu de la nostra empresa davant notari.\nCOMUNICACIÓ DEL GUANYADOR: Un cop realitzat el sorteig l’empresa Procamp contactarà amb el guanyador/a per informar-lo del resultat. Simultàniament ho farà públic mitjançant els mitjans de comunicació i les xarxes socials; i per tant tots els participants autoritzen, de forma informada, a la publicació de les seves dades en aquest mitjans sempre i quan resultin guanyadors d’un dels premis.\nTERMINIS DE LA CAMPANYA: La campanya s’iniciarà l’1de febrer de 2017 i estarà activa fins el dia 24 de febrer de 2017.\nMODIFICACIÓ DE LES BASES: Els organitzadors es reserven el dret de modificar les condicions de les presents bases, així com les condicions del sorteig sempre que hi hagi una causa justificada, i es comprometen a comunicar amb prou antelació les noves bases i condicions de participació si fes falta.\nGUANYADOR/A: El guanyador/a autoritzarà de forma informada, expressa i gratuïta a la captació i publicació de la seva imatge a l'hora de fer públic el premi i l’organització de la campanya, incloent la publicació en qualsevol mitjà que l’entitat consideri adient inclòs en caire comercial i mitjans en línia (llocs web i xarxes socials). El guanyador no podrà bescanviar el premi pel seu valor en efectiu.\nPUBLICACIÓ DE LES BASES: Les bases estaran publicades des de l’inici de la campanya i durant tot el període de la mateixa a la web http://procamp-reus.blogspot.com.es/\nALTRES: a participació en la campanya implicarà l’acceptació íntegre d’aquestes bases reguladores. En el supòsit de que un participant no vulgui acceptar alguna de les condicions, no hi podrà participar i es considerarà la seva participació nul·la. Bases aprovades en la Junta de socis de Procamp Reus de 16 de gener de 2017 i dipositades davant notari.\nORGANITZA: Procamp SEFED Reus, SAS\nFinal d'etapa, inici d'una altra


Els 10 millors hotels romàntics de Tulum, Mèxic | Booking.com\nEls millors hotels romàntics de Tulum 45 establiments\n491 establiments a Tulum\nHotels Albergs Apartaments Cases i xalets Hostals i pensions Bed and breakfasts Aparthotels Resorts Fondes Lodges Vil·les Habitacions en cases particulars Càmpings\nMy Way Boutique Hotel Aquest allotjament ha acceptat participar al nostre programa preferent, que inclou allotjaments amb un servei i una qualitat-preu excel·lents i uns preus competitius. Per participar en el programa cal complir uns requisits específics. A més, es tenen en compte comentaris d’altres clients.\nKore Tulum Retreat & Spa Resort - Adults Only Aquest allotjament ha acceptat participar al nostre programa preferent, que inclou allotjaments amb un servei i una qualitat-preu excel·lents i uns preus competitius. Per participar en el programa cal complir uns requisits específics. A més, es tenen en compte comentaris d’altres clients.\nRosa Del Viento Aquest allotjament ha acceptat participar al nostre programa preferent, que inclou allotjaments amb un servei i una qualitat-preu excel·lents i uns preus competitius. Per participar en el programa cal complir uns requisits específics. A més, es tenen en compte comentaris d’altres clients.\nVilla Las Estrellas Aquest allotjament ha acceptat participar al nostre programa preferent, que inclou allotjaments amb un servei i una qualitat-preu excel·lents i uns preus competitius. Per participar en el programa cal complir uns requisits específics. A més, es tenen en compte comentaris d’altres clients.\nHotel Amoreira Aquest allotjament ha acceptat participar al nostre programa preferent, que inclou allotjaments amb un servei i una qualitat-preu excel·lents i uns preus competitius. Per participar en el programa cal complir uns requisits específics. A més, es tenen en compte comentaris d’altres clients.\nPunta Piedra Beach Posada Aquest allotjament ha acceptat participar al nostre programa preferent, que inclou allotjaments amb un servei i una qualitat-preu excel·lents i uns preus competitius. Per participar en el programa cal complir uns requisits específics. A més, es tenen en compte comentaris d’altres clients.\nTots els hotels romàntics de Tulum\nHi ha qui diu que ja no queden llocs romàntics, però per què creus que Tulum els faria canviar d’opinió?\nperfekte location fuer romantische Abende am Strand


El mal temps obliga a ajornar l'obertura de la pista de gel de Sant Cugat fins dilluns - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nEl mal temps obliga a ajornar l'obertura de la pista de gel de Sant Cugat fins dilluns\nA banda de totes aquestes propostes, els rubinencs i rubinenques podran gaudir durant les festes de Nadal de diversos espectacles i animacions itinerants. A la plaça del Doctor Guardiet, es podrà veure el 12 i 13 de desembre el Carrilló de Nadal de la companyia La Tal; els dies 27 i 28, la companyia Itinerància hi muntarà un laberint; i el 3 de gener, hi tindrà lloc l’activitat El circ de la Berta. A més, l’illa de vianants comptarà amb l’animació musical de Dia’n Swing i de l’Associació Rubí Musical s. XXI en diferents jornades.


Paga l’assaig a Angola\nNecessiteu ajuda per redactar professionals? Obteniu un paper d’alta qualitat del millor assaig de pagament per Angola escrit a tots els estàndards acadèmics.\nServeis d’edició d’assaigs: com pagar l’edició d’assaigs\nVoleu pagar el servei de redacció d’assaigs? Aquesta és una decisió molt encertada. De fet, és un dels serveis més lucratius disponibles avui en dia. Per què? Perquè és tan lucratiu que només uns quants selectes dels molts que estan interessats a assumir la feina no ho han fet.\nEl primer que heu de fer és assegurar-vos que tinguin totes les qualificacions necessàries. Reviseu el currículum, si en tenen, abans de començar a donar-los feina per escriure. Quin tipus de títols acadèmics tenen? Quina tan bona qualificació tenen pel que fa al tipus d'assajos necessaris? Són capaços d’escriure i revisar assajos coherents?\nUn cop hàgiu valorat que tenen totes les qualificacions adequades per assumir el vostre treball d’escriptura d’assaigs, haureu de portar l’escriptor fora de la seva zona de confort per tal d’aconseguir alguna cosa que els sigui pròpia. Això vol dir que l’escriptor haurà d’investigar, escriure alguna cosa diferent del que farien normalment, escriure amb un estil que no els sigui familiar o escriure sobre temes que desconegui. Tot això significa que l'assaig que produeixen serà diferent del tipus d'assaigs produïts per altres. Si sou com la majoria d’escriptors, trobareu tot un repte per fer tot això. Però si assumiu la tasca, serà immensament gratificant i us proporcionarà un plaer immens.\nSi el servei que utilitzeu cobra per editar l'assaig, és possible que tingueu la temptació d'intentar escriure l'assaig vosaltres mateixos. És possible que pugueu aprendre algunes de les bases de la redacció d’assaigs. Si ho feu, és fantàstic; si no, considereu la possibilitat de contractar un escriptor professional que editi el vostre treball. Fins i tot si no voleu pagar l’edició d’assaigs, hauríeu d’obtenir una còpia escrita per un expert en redacció d’assaigs perquè pugueu assenyalar els errors que trobeu després.\nMolts estudiants intenten adaptar-se a tantes tasques com sigui possible al llarg del semestre. Això gairebé no és propici per a un curs d'estudis reeixit i pot causar estralls en les vostres qualificacions. No hi ha manera que pugueu 'simplement' deixar dotze papers a classe. De fet, alguns cursos estan tan plens de tasques que els estudiants amb prou feines tenen prou temps per fer-ne dotze. I això suposa que dediqueu temps a fer totes les tasques, cosa que rarament passa.\nSi necessiteu més temps del que normalment haureu de dedicar a les vostres tasques, pregunteu al vostre assessor acadèmic si consideraran ajudar-vos amb la tasca estranya o dues. De vegades, és possible pagar a una altra persona perquè revisi els papers i després escrigui comentaris i suggeriments. Això pot ser molt útil en cas que rebeu comentaris que no tinguin clar cap cosa. Si teniu la sort de comptar amb aquesta persona a la vostra escola, fins i tot us poden ampliar un termini perquè pugueu completar-los tots abans del vostre proper termini. D'aquesta manera, podeu assegurar-vos que obtingueu una part justa de les assignacions.\nLa millor manera d’estalviar diners a l’hora d’escriure assaigs és treballar amb un escriptor especialitzat en el tipus de tema que esteu tractant. Si escriviu sobre literatura, per exemple, heu d’evitar contractar un escriptor acostumat a abordar articles sobre Shakespeare. Els assagistes estan especialitzats en el tipus de temes sobre els quals són més adequats per escriure; per tant, podeu optar per pagar un escriptor que tingui una àmplia gamma de coneixements. El mateix passa amb els estudiants, que poden pagar els serveis d’edició d’assaigs perquè el seu esborrany final es faci perfectament. Un assaig d’alta qualitat és el segell distintiu d’un bon estudiant universitari i pagar els serveis d’edició d’assaigs us pot ajudar a garantir que pugueu assolir els vostres assajos a aquest nivell.\nMolts estudiants han considerat necessari utilitzar un servei d’assaigs per fer-se càrrec de les seves tasques. Tot i que això pot ser útil per a molts estudiants, també pot ser una mica car. Afortunadament, molts serveis ara ofereixen proves gratuïtes perquè els nous clients puguin provar el servei sense haver de preocupar-se de desemborsar diners. Si mai no heu utilitzat mai un servei d’assaig, pot ser aconsellable aprofitar aquestes proves, ja que us donarà l’oportunitat de saber si aquest tipus de servei és adequat per a vosaltres.


Els camions ja no poden circular per l’N-340 - La Cala RTV\nSet 03 2018 24/09/2018\nEn els trams no desdoblats com les Terres de l’Ebre, els vehicles han d’utilitzar l’autopista AP-7 i se’ls rebaixa fins a un 50% el preu del peatge.\nDes d’aquest diumenge, ha entrat en vigor el decret que obliga els vehicles pesants a desviar-se a l’AP-7, en els trams no desdoblats com les Terres de l’Ebre. A la vegada, els residents poden viatjar entre Alcanar i Vilafranca sense pagar peatges, si fan el trajecte d’anada i tornada el mateix dia i disposen de teletac.\nEl primer dia de funcionament de la mesura va ser tranquil, amb pocs camions circulant en ser dia festiu. La prova de foc serà durant el dia d’avui, on els Mossos d’Esquadra informaran i desviaran els transportistes cap a l’autopista. Aquesta obligatorietat suposa bonificacions d’entre el 42 i el 50% del preu de peatge, en funció si és un camió de pas o local.\nAmb aquests desviaments es busca reduir l’accidentalitat a l’N-340 i descongestionar aquesta via secundària. Però els transportistes tarragonins no veuen amb bons ulls la mesura. El sector considera que el desviament hauria de ser voluntari i que en tot cas, si se’ls prohibeix circular en els trams de carretera més saturats, se’ls descompti el 100% del peatge.\nPer això, el director de la Federació d’Auto Transports de Tarragona, Josep Lluís Aymat, considera que l’aplicació d’aquestes mesures criminalitzen un sector d’activitat absolutament imprescindible, l’assenyalen com el culpable de la sinistralitat i el penalitzen amb un nou impost, ja que hauran de fer front a més de la meitat del cost del peatge.\nPer poder gaudir de la bonificació del 50% pels camions locals caldrà que el vehicle disposi d’un sistema de telepeatge. Paral·lelament, els vehicles lleugers de les Terres de l’Ebre i el Penedès, poden circular en aquest tram sense pagar peatges, sempre que facin el viatge d’anada i tornada en 24 hores. En aquest cas, també caldrà el teletac.\nUn alliberament pel que el moviment veïnal contra els peatges de l’AP-7 seguirà lluitant, com va fer el passat dissabte a l’Ametlla de Mar en el seu tall 207 de l’N-340. I és que el portaveu del moviment veïnal ‘Prou, AP-7 Gratuïta Ja!’, Llorenç Navarro, considera que les bonificacions del govern espanyol donaran pas a la implantació de la vinyeta.\nEls veïns també consideren que caldria habilitar també un tercer carril a l’autopista per evitar congestions de trànsit, ja que a les Terres de l’Ebre només hi ha dos carrils per sentit. En aquesta línia, l’alcalde Jordi Gaseni demana un estudi viari del territori i valora amb satisfacció a mitges l’entrada en funcionament de les bonificacions.\nMés positiu valora el desviament de camions el delegat del govern a l’Ebre, Xavier Pallarès, com a solució immediata. El delegat ha insistit a reclamar al Ministeri de Foment que inverteixi a construir una autovia que serveixi com a via ràpida alternativa i gratuïta a l’N-340 i a l’AP-7, i descarta així crear un tercer carril.\nLes mesures de bonificacions, tant a vehicles pesants com lleugers, estaran actives fins al venciment de la concessió de l’AP-7. En el cas del tram entre Alacant i Tarragona serà el 31 de desembre de 2019. Per compensar Abertis, la concessionària de l’autopista, l’Estat preveu aportar fins a 41 milions d’euros fins l’any 2021.\nLes notícies 03/09/2018\nRafael Haro i Lluís Montull, les primeres converses de pensament crític a les Terres de l’Ebre


dos poals de sabó: de gener 2010\nPublicat per dospoals a 08:40 5 comentaris:\n-Sí, d’alguna cosa ens hem de morir, oi?\n-Però això és cancerigen, esteu matant el vostre cos, ergo seria com un atemptat contra la sacralitat del cos humà. Un suïcida i vos estaríeu en un mateix pla.\n-Sí, però ell comet un fet instantani a la curta, mentre que jo el faig perdurable a la llarga, ergo no estem al mateix cas.\nPublicat per dospoals a 16:40 8 comentaris:\n(transcripció i traducció d'una reunió de lingüístiques del castellà)\n-Senyors, he convocat aquest gabinet de crisi perquè el cas és gravíssim. Si no hi fem res, ens guanyaran la mà en aquesta partida, i això no es pot consentir!\n-Sí. Quina és la preocupació?\n-Doncs bé. Com bé sabeu, estem fent tots els esforços possibles perquè la nostra llengua guanye força als Estats Units. Hi hem esmerçat milions perquè aquells americans tinguen la necessitat d'aprendre castellà, fins i tot, que gent castellanoparlant, hispans, atenga llocs de poder per a prestigiar-la més encara. Molt més encara, ens hem esforçat perquè els símbols del castellà esdevinguen universals i de referència, com per exemple la nostra ñ, tan benvolguda i exclusiva.\n-Sí, això ja ho sabem. Però quin és el drama?\n-Doncs que si hem fet tanta cosa no podem consentir que ens passen la mà per la cara: em referisc al cas del català.\n-Idò, com el català?\n-Sí. Als Estats Units, per a representar en l'anglés el so palatal nasal, hom fa servir el dígraf ny i no la nostra ñ. És vergonyós, de cara al món, que una llengüeta com aquesta s'haja introduït en l'anglés. Hauria de ser la nostra llengua la que deixe la marca per a la dita palatal. Hauria de ser la nostra ñ la que estiga en aquell idioma! Vés si no el francés, tan important que és i no ha pogut encrostar-se amb les seues gn. I nosaltres, que dominem gairebé tot Amèrica! Què ens passa!? Com és possible que no ens hi hem endinsat! Som la riota del món! És indignant veure escrit Grand Canyon. Fins i tot als Simpsons apareix escrit Canyonero i no Cañonero! Intolerable! Milions d'espectadors veuen i reveuen aquesta ny i no la nostra ñ. Hi haurem de fer alguna cosa, cavallers!\nPublicat per dospoals a 19:30 3 comentaris:


Història i memòries d'immigració - Angelina Puig i Valls\nEl febrer de 1991 vaig llegir la tesi doctoral, De Pedro Martínez a Sabadell: la immigració una realitat no exclusivament econòmica (1920-1975). http://ddd.uab.cat/record/174485.\nAra a través d’aquest blog que porta per nom Història i memòries d’immigració, l’aniré publicant per entrades periòdiques i d’una manera més planera, sense notes ni bibliografia.\nLa tesi tracta el pas de la gent del camp a la ciutat amb la industrialització i la urbanització d’algunes regions peninsulars a mitjans del segle passat, i desvetlla que les causes de la immigració no van ser sempre ni exclusivament econòmiques. Per a Catalunya, aquest va ser el fenomen històric més important de la segona meitat del segle XX, que amb la incorporació de moltes persones d’altres pobles d’Espanya, principalment d’Andalusia, canvià completament la demografia i l’estructura social. Tanmateix, a mi el que més m’interessava i m’interessa és la percepció que la gent té d’aquesta experiència i de les seves vivències que en definitiva és el que pot explicar els comportaments col·lectius, i per tant l’esdevenir de la història.\nEn aquest Blog, seguirem la vida d’unes dones, d’uns homes i les seves criatures que a partir dels anys cinquanta del segle passat van marxar de Pedro Martínez (Granada) per establir-se a Catalunya. Seran ells i elles mateixes les que ens relataran, a partir dels seus records, la seva vida des de principis del segle a Andalusia fins l’inici de l’anomenada transició democràtica a Catalunya. Des de Sabadell, i la majoria des de Torre-romeu, barri que van construir pràcticament amb les seves mans, aniran pouant dins la memòria. I també escoltarem, a Pedro Martínez, la veu d’algunes famílies que, a diferència de les que van immigrar, hi van restar.\nM’agradaria que aquest Blog fos una eina de difusió i d’intercanvi de coneixements sobre el tema migratori. Per això, a més de l’accés a la Tesi doctoral, conté un espai per a publicar-hi articles i documents d’interès. Igualment incorporaré el que em vulguin fer arribar les persones que segueixin el Blog i vulguin compartir els seus escrits o investigacions. Hi ha també un espai per a difondre notícies sobre aquesta temàtica.\nL’autor de la bonica fotografia del portal d’aquest Blog és David Nieto Maceín, li agraeixo l’autorització per fer-la servir.\nL’Ateneu Memòria Popular a la Filmoteca, el passat dilluns 23 de maig, ha organitzat el debat i el passi de\nLa construcció d’identitats noves i compartides Últim capítol: De Pedro Martínez a Sabadell: l’emigració una realitat no exclusivament econòmica. 1920-1976.\nNacionalitat, identitat i integració de la gent de Pedro Martínez en el barri de Torre-romeu No tingueu por, que de\nLa feina de la gent els primers anys de la immigració 1 De Pedro Martínez a Sabadell: l’emigració una realitat\nEl naixement d’un barri: Torre-romeu De Pedro Martínez a Sabadell: l’emigració una realitat no exclusivament econòmica. 1920-1976. Angelina Puig i\nSabadell una ciutat d’immigració Som fruit de diversos llevats i, per tant, cultural i biològicament mestissos. (Vicens Vives, 1954) De\nAnar a Capítols\nSoc l‘Angelina Puig i Valls nascuda el març de 1950. Ara, jubilada des del desembre del 2016, estic recuperant la pell d’historiadora que vaig aparcar l’any 1991, just en el moment que m’havia convertit en Doctora en Història per la Universitat Autònoma de Barcelona amb la tesi De Pedro Martínez a Sabadell: la immigració una realitat no exclusivament econòmica (1920-1975). Prèviament, el 1989, havia completat la tesina Naixement i creixement dels barris perifèrics a les ciutats industrials de Catalunya. Historia viva de Torre-romeu (Sabadell). I el 1984 m’havia llicenciat en Filosofia i Lletres per la UAB.\n“El mirall de la hipocresia d’Europa”\nINTERNACIONAL 08/06/2022 “El mirall de la hipocresia d’Europa” Colau i Aragonés apel·len a lluitar contra el racisme en la presentació a Barcelona de l”Open Arms Uno’\nUn any més, arriba la Nit dels Museus al Museu d’història de la immigració que obre les seves portes per acollir persones visitants, noves i\nLa premsa de Sabadell recull la presentació de l’estudi\nLa premsa de Sabadell recull la presentació de l’estudi https://www.isabadell.cat/societat/les-dones-han-estat-sempre-en-el-moviment-veinal-inclus-abans-que-les-associacions/ https://www.diaridesabadell.com/2022/03/30/angelina-puig-dones-barris-sabadell/ https://radiosabadell.fm/noticia/un-estudi-historic-recull-el-paper-de-les-dones-dins-del-moviment-veinal


Izaac Walton - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(en) Izaak Walton\n9 agost 1593\n15 desembre 1683 (90 anys)\nEscriptor i biògraf\nImatge d'Izaac Walton en un vitrall a la catedral de Winchester. Vegeu els estris de pesca\nIzaac Walton (9 d'agost de 1593 - 15 de desembre de 1683) fou un escriptor anglès del segle XVII l'obra del qual és representativa de la literatura de la Restauració anglesa. La seva obra més coneguda és The Compleat Angler.\nTreballà com a ferrer a prop de Stafford encara que el 1650 es va mudar a Clerkenwell. La primera edició de la seva obra The Compleat Angler es va publicar el 1653. Després de la mort de la seva segona esposa, Walton es va dedicar a viatjar. Es va establir a Farnham Castle al costat de George Morley, bisbe de Winchester a qui va dedicar la seva obra Life of George Herbert.\nLa seva obra The Compleat Angler tracta en aparença d'un manual de pesca, però els lectors van apreciar les seves vívides descripcions de la naturalesa.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Izaac Walton\n↑ «Izaak Walton: The Compleat Anglican». The Collegiate Church of St Mary, Stafford., Arxivat des l'original el 30 May 2014 [Consulta: 18 agost 2016].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Izaac_Walton&oldid=22055182»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 oct 2019 a les 01:04.


viurealspirineus 21:23 17/01/21\nnou video fira sant ermengol bar\nEl formatger de Bar Francesc Buscallà amb el gastrònom Pep Palau/ firasantermengol.cat\nAquest nou vídeo forma part del projecte global de la Fira de Sant Ermengol 2020, que aquest any s’ha reconvertit al format virtual, a través d’un canal Youtube que aglutina des del passat mes d’octubre de 2020 i fins el setembre de 2021, un total de 16 vídeos a les seccions Aula de Tast, Cuina amb formatges i Formatges d’autor. En aquests moments ja hi ha 8 vídeos que es poden visualitzar al canal Youtube.\nEn Francesc Buscallà, “Xesco”, va ser un dels primers formatgers del Pirineu català. Va arribar a Bar l’any 1981, abans de la riuada, i es va fer càrrec d’una petita formatgeria que havien iniciat uns amics seus. Parlem, doncs, de 40 anys de formatge Baridà.


En el pròleg del llibre sobre meteorologia Només seran quatre gotes , de Mònica Usart, s’escriu:\n“A casa el pare ens feia callar.\n-Apuja, Roser, que surt l’artista -deia mentre es prenia el cafè d’havent dinat.\nMa mare premia el botó i la fletxa del volum s’anava movent cap a la dreta fent augmentar exponencialment el nivell de l’àudio de la televisió Phillips que coronava el saló de casa.\nTeníem una vista privilegiada de la tele des de la taula del menjador, entre d’altres motius perquè el pis al barri d’Horta era molt petit i la distància entre menjador i saló era de quatre pams, si fa o no fa.\nL’artista sortia i el pare el mirava com quan mossèn Verdura procedia amb el sermó fent missa a la parròquia del barri, al carrer Petrarca, a escassos metres de casa nostra. Tots en silenci. Pare, mare, germà i el petitó de la casa que observava embadalit aquell festival comunicatiu que sortia a la televisió. I els cumulonimbus i els cirrocúmulus i la maregassa, i la mare que els va matricular. A la taula, s’acabava el debat sobre el Barça, sobre les notes de l’escola, sobre el menjar que havia preparat la mare. Res. Tots en silenci. L’Alfred Rodríguez Picó feia emmudir l’estança.\n-És un artista -repetia cada dos per tres el pare.\nEl Rodríguez Picó xerrava obrint els ulls com taronges i ens regalava un aire angelical amb un somriure impropi d’un presentador de televisió. Era el gendre, el cunyat, el germà, la parella perfecta. Va elevar la meteorologia a un art. Ja veníem de Mariano Medina o d’Eugenio Martín Rubio, dos dels grans meteoròlegs de TVE del tardofranquisme que feien servir guix per dibuixar les isòbares en una pissarra d’escola en blanc i negre, o del desaparegut Antoni Castejón als inicis de TV3. Però, certament, hi ha un abans i un després del Picó a la meteorologia televisiva. Almenys, a casa dels pares.”\nAfegeixo avui que estem pendents del cel. I pendents de la veu de la Usart, de la nova meteoròloga multimèdia.\nCan Fanga es desperta emocionada perquè és notícia que la neu vesteixi de blanc zones on no hi estem acostumats. “És quan un de bosc -que en diria el Sanahuja- es banya per primer cop al mar o un d’asfalt prova l’aigua gelada d’un riu”.\nFa un fred que pela, potser simplement perquè és febrer i de vegades no cal buscar tres peus al gat. I de tant en tant neva en cotes baixes. I els pares i mares d’asfalt ens emocionem perquè la canalla pugui veure la neu tot i que en el fons ens sap molt greu aquest provincianisme que ens fa ser vistos per la gent de muntanya com uns inadaptats meteorològics.\nÉs matí de paisatges, tarda de jugar al solitari i nit de llar de foc o escalfor. I de ràdio, per si de cas.\nAvui estarem molt pendents del cel, de la neu, del fred, de la meteorologia i de la Mònica, que hauria aconseguit que el pare, ja desaparegut, ens fes callar novament a tots perquè a la tele hi sortia ella.\n-Apuja, Roser, que surt l’artista.\nAnys després i, vist el tèrbol panorama, és millor mirar per la finestra. Llavors apugeu la ràdio, que aviat la Mònica posa veu al nostre cel.


febrer2021 – meteocalonge\nI si el gener havia acabat amb una temperatura per sobre del “normal” per les dates, el febrer va començar igual, i durant gran part del mes les mitjanes van estar per sobre de les habituals per l’època tal i com podrem veure a la gràfica al final d’aquestes línies. Aquesta temperatura per sobre de les mitjanes era per motiu d’una marcada circulació zonal. Es diu així quan la circulació atmosfèrica segueix les línies dels paral·lels.\nAquesta quantitat de pols era deguda a una important “glopada” d’aire d’origen saharià amb molta pols en suspensió, tal i com es pot veure en la següent imatge del model grec Skiron :\nI fins aquí aquest resum del segon mes de l’any. Comparats amb la mitjana dels últims 39 anys (44,5mm) els 23,0 mm caiguts, suposen el 51,7% de la pluja que climatològicament es recull a Calonge en el mes de febrer. I com sempre, us mostro un climograma amb la comparació de les temperatures mitjanes dels últims 13 anys (color blau clar), amb les mitjanes d’aquest any (color vermell) i la precipitació recollida (blau fosc)\nAutor meteocalongePublicado el 15 marzo, 2021 Etiquetas 2021,febrer,febrer2021Deja un comentario en Febrer 2021


Com a anarco-capitalista, considero que els drets de propietat són sagrats i que la violència només és acceptable quan els nostres drets naturals, tal com estan incorporats i consagrats a la Constitució i a la Declaració de drets, estan sota una amenaça directa i imminent i només en defensa pròpia. . Podria ser el primer anarquista, anarco-capitalista o minarquista que heu conegut mai. Aquestes etiquetes poden semblar aterradores per a alguns; està bé.\nEls demòcrates i els republicans també es diuen noms espantosos. Però totes les meves etiquetes volen dir que crec en un sistema monetari que presumeix la llibertat de manera més consistent que el que defensa un llibertari típic. M’identifico com a tal a causa d’un judici moral que vaig fer, al qual vaig arribar després d’observar els resultats de la moneda monetària fiat del nostre país, l’odiós deute i el sistema de banca central. Després d’analitzar-los en referència a conceptes i principis fonamentals de l’economia, crec que altres veuran l’alternativa generalment acceptada del socialisme demòcrata enfront del capitalisme republicà com faig jo..\nCom que ja no està recolzat per un bé valuós com l’or, la nostra moneda està subjecta a manipulació i valoració en funció del nivell de “confiança” en el seu valor. Això significa, en gran part, confiança en el govern. Però, sobre quin registre d’honestedat i integritat confieu en el govern? La majoria de les persones que han estat testimonis de la mala gestió i la corrupció del govern de totes les qüestions (grans i petites) són, per raó, escèptics. Però sovint no veuen els diners de la cartera amb el mateix grau d’escepticisme. I això és un error.\n1 La manca d’escepticisme sobre els diners fiduciaris\n2 El que diuen els economistes sobre els diners\n3 Per què utilitzar Bitcoin?\nLa manca d’escepticisme sobre els diners fiduciaris\nDos estudis publicats recentment produïts per la Brown University estimació el cost de la guerra contra el terrorisme des de l’11 de setembre de 2001 a 6,4 bilions de dòlars i més de 800.000 vides, la meitat de les quals eren civils. Afegint morts indirectes com a conseqüència de la guerra, el nombre de vides perdudes ascendeix a 3,1 milions. Si sabessin aquestes xifres en el moment de decidir anar a la guerra, el Congrés i el poble americà haurien cregut que les nostres accions produirien els resultats més rendibles, dignes d’aquest sacrifici humà? Segur que no. Tots vam ser manipulats, en un moment en què les nostres emocions eren prepotents i la informació era escassa, el patriotisme ens va pressionar i vam creure que la nostra moneda de paper fiduciaria ens podria ajudar a pagar-nos-la. Ens vam equivocar.\nEls règims de diners forts s’abandonen en temps de guerra, perquè la degradació dels diners és un requisit previ de la majoria de guerres. Un sistema monetari honest amb el suport de Bitcoin (BTC) o or requeriria que els nord-americans consentissin explícitament i confirmessin la seva voluntat de pagar per l’agressió militar, així com de totes les altres funcions rutinàries del govern i del sector privat..\nUna moneda honesta exigeix que, quan anem a la guerra, tinguem la pell al joc. És un petit sacrifici escriure un IOU per diners d’altres persones, però la gent reflexiona més detingudament sobre el cost i els avantatges d’una compra quan veuen com el seu pressupost es redueix en temps real..\nBitcoin funciona com una moneda de reserva, desnacionalitzada i, per tant, desvinculada de la manipulació del govern. Quan va sorgir per primera vegada durant la crisi financera mundial del 2008, els bancs no confiaven en els balanços dels altres i no es prestaven mútuament, cosa que exposava la fragilitat dels mercats de la moneda tradicional fiat. Si el banc central no manipulés els nostres mercats, la preferència horària dels diners no es pervertiria i les nostres preferències pel consum d’avui davant l’estalvi per al demà es reflectiran en els tipus d’interès..\nAbans de la creació de la Reserva Federal, el govern no gastava una part del producte interior brut i les taxes d’estalvi privades eren elevades. La gent invertia, comprava béns immobles i dipositava diners al banc, acumulant riquesa gràcies al poder dels interessos compostos. La inflació i els interessos estaven sota control. Tanmateix, des del 1971, hem abandonat tot sentit de disciplina de mercat i hem substituït la discreció del banc central al seu lloc. I la política fiscal, que ja no es veia afectada pel seu vincle amb un subministrament d’or físic, es va tornar més intervencionista: els governs van demanar més préstecs, les empreses van demanar més prestat. Com a resultat, tots dèbem més, perquè tot el deute finalment flueix cap a l’individu. Potser no ho sentim, però ho paguem.\nEl que diuen els economistes sobre els diners\nJohn Exter, ex-vicepresident de la Reserva Federal de Nova York, va escriure el 1971:\n“Avui dia no hi ha diners al món que compleixin els tres serveis. Les monedes nacionals s’utilitzen com a mitjans de pagament i diners estàndard de valor, però cap en aquesta època inflacionària és un diner garantit de valor. […] Els productes bàsics com l’or i la plata, que s’utilitzen com a diners de valor de reserva, no s’utilitzen ni com a mitjans de pagament ni com a diners de valor estàndard “.\nAltres economistes hi estan d’acord. Adam Smith, el pare de l’economia política moderna, dit:\n“Tots els diners són qüestions de creença”.\nQuan era congressista de Nebraska, Howard Buffet, pare de Warren Buffet, va argumentar que “els sistemes de paper moneda sempre han acabat amb el col·lapse i el caos econòmic”. A més, un informe recent del Banc per a Assentaments Internacionals va concloure que el creixement sense precedents en els balanços dels bancs centrals ha tingut un impacte negatiu en el funcionament dels mercats de capitals.\nDit d’una altra manera: els mercats financers són disfuncionals, ja no tenen un preu adequat i pervertixen l’assignació de capital. Exacerben la desigualtat i, al mateix temps, ens empitjoren a tots.\nPer què utilitzar Bitcoin?\nSi tots els nord-americans haguessin utilitzat Bitcoin el 2001, hauríem hagut de consentir els impostos per finançar la guerra contra el terrorisme, sentint immediatament l’impacte d’aquesta decisió. Per contra, el valor de l’estalvi també es realitzaria, cosa que ens permetrà apreciar millor l’efecte d’adoptar una política energètica sensata juntament amb una assignació més eficient d’altres recursos. Els preus tornarien a funcionar com una representació de les nostres preferències individuals en lloc de les promeses del govern.\nEl més important és que l’ús de Bitcoin ens obliga a ponderar les opcions de guerra i benestar. Utilitzant les xifres esmentades anteriorment, per exemple, hauríem de decidir si valia la pena gastar 800.000 dòlars per persona morta.\nRespecte a la manipulació del deute, tingueu en compte que no tots els deutes són iguals. Alguns deutes senten les bases per a rendibilitats futures que superaran el cost de la infraestructura. No es tornaran a amortitzar altres deutes, anomenats odiós deute.\nTot el deute emès pel govern dels Estats Units és un deute odiós. Segons a Alexander Nahum Sack el 1927, l’estat emet un deut odiós per reforçar el seu poder i reprimir la població. El banc central és conscient, igual que els bancs de Wall Street, que la despesa és desafortunada, especialment el deute hostil contragut per perseguir les guerres. Pocs creuen que podem sortir d’aquest forat i hi ha qui vol transformar-lo en perpetuïtat. Molts defensors de Dinar gratuït l’economia creu que l’Estat pot emetre deutes contínuament sense límit, perquè no hi ha límit en els fluxos d’efectiu futurs cobrats per l’augment dels impostos.\nMentre el debat continua, el deute també ho fa. I, per a moltes persones, la mida del deute ja no té cap sentit. Les xifres són massa grans per comprendre-les. Mai se’ls ha demanat que sacrificessin res com a conseqüència d’això i no s’imaginen quina seria la seva qualitat de vida, vivint en un país sense ella..\nCom poden creure tants demòcrates i republicans que no hi ha límit en l’endeutament? No hi ha límit al creixement dels balanços dels bancs centrals? Això, d’alguna manera, una major concentració del mercat i una major concentració del poder econòmic i polític combinada amb molt poca inversió i un baix creixement de la productivitat, ens farà rics?\nEl paper moneda Fiat només existeix a través de la força monopolista de l’Estat. El paper moneda és deshonest, corrupte, enganyós i està gestionat per un càrtel. La desconfiança i el poder són la seva moneda. L’ús de diners fiduciaris requereix permís. Sempre està subjecte a la confiscació i rendició.\nBitcoin no permet deutes odiosos i deutes que no s’acorden explícitament. També té altres característiques atractives: immutabilitat, descentralització, privadesa i escassetat; fàcil de dividir i fàcil de transferir; no cal un intermediari, ni un permís; ningú el pot degradar i cap autoritat el controla; i, finalment, el llibre major no menteix.\nCrec que estem en les primeres etapes de formar un nou consens social: una revolució de confiança. Serà global, independent de la geografia, la religió, la nacionalitat, la cultura, l’ètnia o el gènere.\nEls diners desnacionalitzats com Bitcoin són una inversió en consciència social. Fomenta el comerç voluntari, obliga el mercat a celebrar les victòries i reconèixer les pèrdues i aporta un control més individual sobre com assignem preus a les coses que valorem, incloses les nostres vides.\nJeffrey Wernick és el director general d’operacions de la plataforma de xarxes socials Parler i un inversor estratègic. Va ser un primer inversor tant en Uber com en Airbnb.


About: Agustí Montal i Galobart\nAgustí Montal i Galobart (Barcelona, 1906 - 8 d'abril de 1964) va ser un empresari tèxtil cotoner, president del FC Barcelona entre 1946 i 1952. La seva darrera temporada com a president és coneguda com la del "Barça de les 5 Copes". El seu fill, Agustí Montal i Costa, també fou president del Barça entre 1969 i 1977. Agustí Montal i Galobart també fou president del Club Nàutic d'Arenys de Mar. Es casà amb Angelina Costa Compte i tingué 4 fills: Agustí, Maria Àngels, Josep Maria i Enric.\nAgustí Montal i Galobart (Barcelona, 1906 - 8 d'abril de 1964) va ser un empresari tèxtil cotoner, president del FC Barcelona entre 1946 i 1952. La seva darrera temporada com a president és coneguda com la del "Barça de les 5 Copes". El seu fill, Agustí Montal i Costa, també fou president del Barça entre 1969 i 1977. Agustí Montal i Galobart també fou president del Club Nàutic d'Arenys de Mar. Es casà amb Angelina Costa Compte i tingué 4 fills: Agustí, Maria Àngels, Josep Maria i Enric. (ca)\nAgustí Montal i Galobart (ca)\nfreebase:Agustí Montal i Galobart


Otoplàstia o cirurgia de les orelles | Dr.Joan Pere Barret\nL’otoplàstia o cirurgia de les orelles és la intervenció quirúrgica a la qual es corregeix una deformitat del pavelló auricular, ja sigui d’origen congènit o per un mal desenvolupament del mateix.\nLa cirurgia més comuna és la que es realitza per corregir les “orelles en nansa”. En el cas que es dugui a terme durant l’edat infantil, s’aconsella esperar que el nen expressi el seu malestar amb les seves orelles, per a procedir a la cirurgia. D’aquesta manera, el nen assumeix millor el postoperatori.\nPersones amb orelles prominents i / o en nansa


Animals digitals - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\ncarles francino 13.03.2021 | 22:38\nImaginem un senglar removent les sobres d'un contenidor d'escombraries... suposant que aquest contenidor no l'hagi cremat ningú. O pensem en un gat que s'ha colat a la cuina, o una rata en meitat de l'abocador, o una vaca pastant als prats verds, que és més idíl·lic. És igual. L'important és que el comportament dels animals quan busquen menjar s'assembla molt al que impulsa el nostre tragí a les xarxes socials.\nNo ho dic jo, que a més soc insubmís, sinó un informe de diverses universitats (Boston, Nova York, Zuric...) que s'han dedicat a estudiar el tema. Si un mico de laboratori sap que tocant una tecla li cau un tros de plàtan, la tocarà moltes vegades. Si una selfie o un tuit generen una allau de «m'agrada», l'internauta repeteix immediatament; però si no, s'atura. És el que es diu aprenentatge per recompensa.\nRes nou sota el sol si no fos per l'addicció i l'ansietat que genera aquesta recerca desesperada de reconeixement a través d'uns canals –les xarxes– que actuen com a turbopropulsors de tot: el bo, el dolent i el regular. L'objectiu és construir una identitat d'èxit, però els referents en aquestes xarxes solen ser una estafa, per inabastables.\n«Això ja està molt estudiat», li deia l'altre dia a Cuní l'escriptor colombià Juan Gabriel Vásquez, molt interessat en el fenomen. I té raó; llàstima que no semblem fer-li ni punyeter cas als senyals d'alarma. Potser per això hi ha una altra pandèmia en marxa en què res deixa pòsit i en què els criteris d'atenció són cada vegada més educats en el món digital: abracem el que és virtual, no el que és real.\nEl professor José Carlos Ruiz ho defineix com a «bulímia emocional» al seu llibre Filosofía ante el desánimo, una lectura molt recomanable per a aquests temps de confusió i vertigen. No es tracta de tancar les xarxes ni de prohibir res –diu–, però sí de gestionar-les des d'un pensament crític que ens permeti distingir el jo virtual del jo real. Crec que li hauríem de fer cas, perquè senglars, no ho sé, però hi ha persones que cada vegada s'assemblen més a un avatar.


Nom: ESGLÉSIA DE LA MARE DE DÉU DEL GRAU\nNúm. Registre / Catàleg: 136-I\nData Disposició: 30/09/1999\nEsglésia d'una nau de planta rectangular i capçada per un àbsis semicircular. La coberta de la nau és de canó generada per un arc de mig punt (bastida el S. XIX) i s'il·lumina amb dues finestres de doble esqueixada. L'absis és cobert per una volta de quart d'esfera i té una petita finestra d'una sola esqueixada. La porta d'entrada s'obre al mur de migdia i està formada per arc de mig punt. L'aparell dels murs és fet amb pedres de paredar de mides diverses desbastades per la part visible, la pedra de la porta presenta un treball més acurat.\nA l'exterior i sobre la façana de ponent hi ha un campanar d'espadanya. No té ornamentació esculturada, però si una línia incisa sobre la rejuntada de les pedres, molt comú en aquell temps. Els contraforts visibles a les façanes de migdia i de ponent es varen afegir per contrarestar l'empenta de la volta.\nArtísticament evidencia elements romànics de la mateixa època de la Capella del Castell i de l'Església Parroquial de Gallifa. És un edifici romànic, de nau i absis, amb contraforts al mur de migdia i del nord ja que s'obria i amenaçava amb la Originàriament pertanyia a la Casa Comtal de Barcelona. L'any 1160 fou venut o infeudat als Rocafort i l'any 1357 passà a Ramon de Centelles. Durant els segles XV-XVI, els Gassius (successors) en mantenien el domini. Al llarg dels segles XVII i XVIII va passar als Talladella.\nruïna. Té el portal a migdia i un campanar d'espadanya. Església d'una nau de planta rectangular i capçada per un àbsis semicircular. La coberta de la nau és de canó generada per un arc de mig punt (bastida el S. XIX) i s'il·lumina amb dues finestres de doble esqueixada. L'absis és cobert per una volta de quart d'esfera i té una petita finestra d'una sola esqueixada. La porta d'entrada s'obre al mur de migdia i està formada per arc de mig punt. L'aparell dels murs és fet amb pedres de paredar de mides diverses desbastades per la part visible, la pedra de la porta presenta un treball més acurat.\nA l'exterior i sobre la façana de ponent hi ha un...\nAquesta església és documentada per primera vegada el 1227 amb el nom de Santa Maria "de Gradu". Ha sorfert moltes restauracions i consolidacions al llarg del temps, motivades per una construcció precària. L'any 1643 es beneí de nou, se suposa, per tant, que es feren obres d'importància. Els anys 1702 i 1753 es prohibeix el culte si no s'arranja l'edifici, cosa que es debia fer, perquè l'any 1766 s'hi autoritza novament el culte.\nEl 1848 fou substituïda la coberta de fusta per un volta de pedra massa pesant per això se suspèn novament el culte l'any 1850 i es reempren el 1866 després de construir-se uns contraforts. L'any 1982 s'hagué de reforçar la volta una altra vegada.\nL'Ermita de Grau és la més antiga, segons s'esmenta en els documents de l'Arxiu. Antigament pertanyia a la demarcació de la Capella del Castell, sufragània de la parròquia. Existia ja el 1227 i hi ha notícies del seu culte al llarg dels segles. Bernat de Gassius, senyor del Castell de Gallifa, en el seu testament fet l'any 1348, llegava a Santa Maria del Grau, dos sous catalans. Actualment, restaurada i beneïda solemnement el 29 de desembre de 1866, s'hi fa un aplec el dilluns de Pasqua.\nEn el 1818 es va unir a la propera parròquia de Sant Sebastià de Montmajor. Aquests darrers anys novament la volta de l'absis s'esquerdà i amenaçava de partir-se en dues meitats. Els veïns de Sant Sebastià es preocuparen de travar-la amb ferros i uns contraforts. Aquesta església és documentada per primera vegada el 1227 amb el nom de Santa Maria "de Gradu". Ha sorfert moltes restauracions i consolidacions al llarg del temps, motivades per una construcció precària. L'any 1643 es beneí de nou, se suposa, per tant, que es feren obres d'importància. Els anys 1702 i 1753 es prohibeix el culte si no s'arranja l'edifici, cosa que es debia fer, perquè l'any 1766 s'hi autoritza novament el culte.\nEl 1848 fou substituïda la coberta de fusta per un volta de pedra massa pesant per això se suspèn novament el culte l'any 1850 i es reempren el 1866 després de con...