L’any 2014, plens d’il·lusió i amb moltes ganes de fer coses, vàrem obrir les portes del Centre Ocupacional per primer cop. Som un centre que neix de les ganes de seguir creixent dels professionals del Col·legi Paideia i de la Fundació Paideia. És a dir, hi ha una línia de treball específic a i de garantia, que ha assegurat el bon nivell d’atenció que han assolit els usuaris que hem atès, ja sigui en les etapes de la infància (a l’escola), com en edats posteriors (PQPI i CO).\nTots els alumnes provenen del Col·legi, fet que permet començar la nova tasca de forma més fàcil juntament a companys que ja coneixen. Tot i que, entrar a treballar al Centre Ocupacional suposa més exigències i començar a adquirir cada cop més responsabilitats, acord amb l’edat i les capacitats dels diferents usuaris que integren el taller.\nL’equip el formem un bon grapat de mestres del Col·legi, i que aporten una continuïtat molt clara entre ambdues etapes, i els professionals que atenen directament al taller. Entre aquests hi ha monitors, psicòleg, treballadora social i persones voluntàries. Entre tots i amb empenta i decisió, hem anat consolidant-nos com un grup de treball, que lluita per donar una atenció global i personal, que presti atenció a totes les àrees de la persona.


Drets Sexuals i Reproductius (DSiR) en l’àmbit de l’educació en el lleure | Xarxanet - Entitats i voluntariat de Catalunya per un món millor\nDrets Sexuals i Reproductius (DSiR) en l’àmbit de l’educació en el lleure\nDilluns, 16/11/2020 fins Dijous, 10/12/2020\nEl CNJC i el Centre Jove d’Atenció a les Sexualitats (CJAS) estan treballant en una guia pedagògica sobre els Drets Sexuals i Reproductius (DSiR) en l’àmbit de l’educació en el lleure.\nPer aquest motiu han creat un cicle de taules rodones en què compten amb la participació i l'ajuda de les entitats juvenils educatives i de totes les persones que vulguin posar el seu granet de sorra, com ara monitores i monitors de lleure, caps d’agrupaments, educadores socials.\nEn aquestes sessions abordaran aspectes relacionats amb els Drets Sexuals i Reproductius (DSiR) dins l'àmbit de l'educació en el lleure i serviran d'ajuda per aprofundir en els continguts d’aquesta guia pedagògica.\nEs tracta d'un cicle de quatre taules rodones de les que queden dues per celebrar:\nDilluns 16 de novembre: L’Observatori DSiR. Som subjectes de drets: reivindiquem!\nDijous 10 de desembre: Compartim reflexions, casos, dubtes i estratègies sobre els DSiR en el lleure.\nLes darreres setmanes es van fer aquestes sessions:\nDiumenge 25 d’octubre: Taller sobre els DSiR en el marc de les Jornades de Lleure i Feminismes, organitzades per Esplais Catalans, Escoltes Catalans, Casals de Joves de Catalunya, Minyons Escoltes i Guies de Catalunya i l’Escola Lliure El Sol.\nDilluns 02 de novembre: Encarem les vulneracions dels DSiR en l’àmbit del lleure! Espai per compartir la quotidianitat i els casos des d’una mirada feminista i de drets.\nLes sessions es poden seguir virtualment a través de Zoom a partir de les 18.30h.\nPer participar-hi cal escriure a internacional@cnjc.cat confirmant que vols assistir-hi i indicant nom i cognoms, entitat, telèfon, i correu electrònic.\nDilluns 16 nov


#EstoNOtienequePARAR i el projecte femení de Valencia Basket ja mira al futur. Després d'una altra temporada millorant resultats, aconseguint la primera victòria en una Copa de la Reina, aconseguint la quarta posició en lliga regular i els quarts de l'Eurocup Women, l'equip de Rubén Burgos comença a donar passos per a seguir amb la línia ascendent en la 2020-21.\nAmb eixe objectiu, Valencia Basket comptarà en la seua plantilla la pròxima temporada amb Raquel Carrera (1.89, 18 anys) que amb 4 anys de contracte per davant, afrontarà la seua segona participació en Lliga Femenina Endesa com a jugadora taronja després de la seua cessió el curs passat a RPK Araski en el que ha sigut el seu debut al màxim nivell. Després del seu ràpid assentament en la màxima categoria, la jugadora tindrà l'oportunitat de continuar creixent en la Fonteta i fer un pas més en la seua prometedora progressió.\nInicis en Lliga Femenina 2\nRaquel Carrera va disputar 3 temporades en Lliga Femenina 2 amb el Celta Zorka, després d'abandonar el seu Ourense natal, sent la MVP de la Fase d'Ascens en l'última d'elles, en la que va amitjanar 12.3 punts i 17.6 de valoració en fase regular amb tan sols 17 anys.\nInternacional en les categories inferiors de la selecció des que debutara en el Mundial U17 amb 14 anys, ha disputat quatre esdeveniments FIBA: l'Europeu U16 en dos ocasions (or en 2016 i 5t lloc en 2017) , l'Europeu U18 (plata en 2018) i el Mundial U17 en altres dos ocasions (6t lloc en ambdós).\nRàpid assentament en Lliga Femenina Endesa\nEn la seua primera etapa com a jugadora en la màxima divisió del nostre bàsquet nacional, Raquel Carrera ha demostrat que el bot no li venia gran. S'ha consagrat com a jugadora important en la rotació de RPK Araski, disputant tots els partits, amb una mitja superior als 20 minuts per enfrontament. Els seus números, 6 punts i 4,5 rebots per partit per a 8.3 de valoració, li han donat una continuïtat clau a l'hora de créixer en el seu joc.\nMaig 2019. Valencia Basket, cedida a RPK Araski.\nMaig 2020. Valencia Basket.


IB3 | Els premis Posidònia de la Cambra de Comerç pitiüsa guardonen l’experiència\nPortada > societat > Els premis Posidònia de la Cambra de Comerç pitiüsa guardonen l’experiència\nEls premis Posidònia de la Cambra de Comerç pitiüsa guardonen l’experiència\nLa Societat Cultural Ebusus, la Nàutica Pins, la Capelleria Bonet i els magatzems Aragón reben els premis Posidònia 2019\nJoan Ribas i Eulària Juan ja eren matrimoni quan el 1973 varen decidir obrir a Vila Almacenes Aragón. Hi venien mobles de cuina i confeccionaven llistes de bodes.\nUn altre referent no només a Eivissa sinó en l’àmbit internacional és la Capelleria Bonet, un dels negocis més antics del barri de la Marina, també a la capital de l’illa. L’actual propietària ha aconseguit sobreviure adaptant-se a les noves tendències i oferint sempre una gran qualitat.\nCom també ha sabut adaptar-se als nous temps l’empresa Nàutica Pins a Formentera: va néixer els anys 80 com a drogueria i venda d’articles per a pesca, i avui és un referent en el sector de la nàutica.\nLa Cambra de Comerç reconeixerà aquest dimecres a la nit la trajectòria de tots tres negocis, a més d’atorgar la menció honorífica a la Societat Cultural Ebusus, perquè és des de 1927 un referent cultural i social de la ciutat d’Eivissa.


Tres dècades de Sanmartí | Joan martí | BARCELONA | Pàdel | L'Esportiu de Catalunya\nTres dècades de Sanmartí Tres dècades de Sanmartí Tres dècades de Sanmartí Tres dècades de Sanmartí + Tres dècades de Sanmartí E-mail\nSans i Sanmartí, a les pistes del PC Penedès E. SANMARTÍ.\nTres dècades de Sanmartí Tres dècades de Sanmartí Tres dècades de Sanmartí Tres dècades de Sanmartí Tres dècades de Sanmartí E-mail\nPassen els anys en un esport efervescent de gran predicament a Catalunya –19.400 llicències el 2021– però el barceloní Enric Sanmartí (Barcelona, 1982) continua al capdamunt del rànquing català desafiant l’ímpetu dels joves, que no troben la clau de volta per desbancar-lo. Promeses que de petits s’han centrat exclusivament en aquest esport –tant ell com la majoria de la seva generació van començar jugant a tennis– no troben la fórmula per superar-lo i ell, engrescat, no s’ho pensa ni un segon quan diu que no s’ha plantejat retirar-se.\nDurant l’escurçat calendari del 2020 i fent parella amb el tarragoní Tonet Sans –25 anys– jugant a la seva dreta, amb el qual continua aquest curs, Sanmartí va recuperar el número 1 que va cedir el 2019 davant de Toni Bueno, jugador habitual del circuit mundial World Padel Tour, compartint la posició amb el seu company Rubén Rivera. Ha estat la dissetena vegada en 19 cursos que el jugador del RCT Barcelona ha acabat l’any al capdamunt. Prematur, va celebrar el seu primer títol del circuit català l’any 2000 al costat del ja retirat Rafa Lozano.\nPrimer va encapçalar la classificació durant set anys (2002-2008) al costat de Javi Casadesús. El curs 2009, els líders del circuit català van ser el gironí Gerard Company i el barceloní Edu Bainad. Entre el 2010 i el 2017, Sanmartí va fer parella amb l’italoargentí Nelson Adrián Biglieri i van ser la millor parella catalana, amb números escandalosos: 106 títols en 126 tornejos. El 2018 va repetir l’èxit amb cinc companys diferents; amb Biglieri, Edu Bainad, Toni Bueno, Ton Sans i Gerard Company, amb qui també va guanyar el seu dotzè campionat de Catalunya des del 2003, fet que constata una gran facilitat per adaptar-se a esquerrans i dretans.\nEl 2020, Sanmartí i Sans van guanyar quatre títols, van ser dos cops subcampions i van fer uns quarts en un circuit escurçat. El veterà dona fe de la bona connexió amb el tarragoní: “Des que vam jugar diversos tornejos seguits amb quatre triomfs en la part final del 2019, vam aconseguir de seguida una bona sinergia. El nostre objectiu és acabar l’any primers.”\nEl calendari del 2021 preveu 19 tornejos: cinc Super Grand Slams, deu Grand Slams i quatre Slams. Sanmartí i Sans van guanyar el primer títol en el Grand Slam del Padel Center Penedès, a Olèrdola. Els dies 8 i 9 de maig surten de favorits al Tennis Despí.\nSans, número 3 català, compatibilitza el circuit català i el World Padel Tour. Els seus magnífics quarts a Madrid al costat del navarrès Íñigo Zaratiegui suposen un nou sostre que l’allibera de les preprèvies del circuit mundial, progressió que facilita la conciliació. “Ara comença els dimarts i abans, el diumenge. Tot serà més fàcil, tret potser d’algun torneig internacional en què podria coincidir.” Sans ha sabut sacrificar-se i progressar. “Encara té marge de millora”, afirma Sanmartí.\nL’objectiu del 2021 és acabar primers del rànquing. Amb Sans, des dels darrers tornejos del 2019 ja vam tenir bona sinergia


Un home de 72 anys i una dona de 83, ferits a l’bolcar el seu vehicle a l’antiga N-III al seu pas per Bunyol – tucomarca.com\nHomeLa Foia de Bunyol-XivaBunyolUn home de 72 anys i una dona de 83, ferits a l’bolcar el seu vehicle a l’antiga N-III al seu pas per Bunyol\nLos bomberos han tenido que excarcelar a los heridos.\nUn home de 72 anys i una dona de 83 han resultat ferits a l’bolcar el seu vehicle a l’antiga Nacional III a l’altura de el terme municipal de Buñol per causes que no han transcendit, segons han informat des del Consorci Provincial de Bombers.\nSegons les mateixes fonts, l’accident de trànsit s’ha produït a les 14,13 hores quan el turisme s’ha sortit de la via i ha bolcat. En el seu interior hi havia dues persones que han necessitat ser excarcerades, a l’haver-se quedat atrapades, per les tres dotacions de bombers dels parcs de Xiva i de Requena que s’han desplaçat fins a la zona.\nEls dos ferits han estat atesos pels serveis sanitaris i han estat traslladats posteriorment a l’Hospital de Manises.\nEl vicepresident de la Diputació, Carlos Fernández Bielsa, es reuneix amb l’alcaldessa de Bunyol\nEl festival Viure de Cinema de Bunyol 2021 continua aquesta vesprada amb la projecció de “El pare”\n27 maig, 2021 Redacción Bunyol, La Comarca, La Foia de Bunyol-Xiva, Oci i Cultura, Secció 0\nPost també disponible en: CastellanoEn aquesta edició que arriba fins al 22 de juny s’estan projectant les millors pel·lícules premiades a nivell nacional i internacional tots els dijous de manera alterna en els dos teatres […]\nRosa Pérez Garijo participa en la I Trobada Memorialista del País Valencià a Bunyol\n30 març, 2022 Redacción Bunyol, La Comarca, La Comunitat, La Foia de Bunyol-Xiva, Política, Secció 0\nPost també disponible en: CastellanoLa consellera de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, Rosa Pérez Garijo ha participat en la I Trobada Memorialista del País Valencià, celebrat aquest passat diumenge a la Sala El Mercat […]\nLa piscina d’estiu i la sala d’estudi de Bunyol continuen la seua profunda remodelació amb les segones fases dels seus projectes urbanístics\n8 febrer, 2021 Redacción Bunyol, Infraestructures, La Comarca, La Foia de Bunyol-Xiva, Política, Secció 0\nPost també disponible en: CastellanoLa regidoria d’Obres i Servicis Municipals de l’Ajuntament de Buñol, ha confirmat que la Sala d’Estudi, ubicada en l’antiga Biblioteca Municipal, arranca la seua segona fase perquè en el mes de […]


La ciutat creativa i la ciutat dels detalls..\n// 5 març, 2010 //\nAquesta setmana hem fet públiques les dades sobre l’evolució demogràfica de la ciutat. La seva anàlisi permet algunes constatacions: Amb 44.742 habitants a data 31 de desembre de 2009, Figueres és una ciutat poblacionalment dinàmica, que d’ençà de l’any 2000 no ha deixat de créixer, encara que en aquest darrer any de forma més atenuada ( 283 persones) que en els últims vuit anys (que es creixia a raó d’uns 1000 nous residents a l’any). La ciutat és notòriament jove, prop del 47% dels seus habitants tenen menys de 35 anys; el 22% de la població en té menys de 20, un fet que ha regirat radicalment la fesomia de la ciutat i que sense cap mena de dubte és atribuïble a la nova immigració. A la ciutat el creixement vegetatiu torna a ser positiu, amb 573 naixements durant el 2009, contra 339 defuncions. Figueres és alhora rabiosament diversa: 91 nacionalitats diferents convivim a la ciutat, essent el nombre d’estrangers un 30% del conjunt de la població.\nUna ciutat dinàmica, notablement jove i rabiosament diversa però, alhora, on s’hi viu molt bé! Per primera vegada a la història de Figueres, 336 figuerencs tenen més de 90 anys; un 15% de la població té 65 anys o més! Reptes per al Govern? Conciliar les aspiracions dels qui estan en edat expansiva, que veuen com els bull la sang i el desig d’endegar nous projectes i assumir reptes, de gaudir d’espais d’oci i negoci diurn i nocturn, de rebre nous estímuls i emocions i dels qui, contràriament, el que esperen de la seva ciutat, és cura dels detalls, jardins endreçats i poc soroll, tranquil·litat, pau i bons aliments. És la ciutat creativa versus la ciutat dels detalls. En la síntesi, el triomf! No us sembla?\n15 Comentaris publicats - Afegeix un comentari a “La ciutat creativa i la ciutat dels detalls..”\nantisomort ha dit:\n5 març, 2010 a les 11:58 Doncs Santi, al pas que vas el triomf és dels somorts segur. A veure si animes una mica la ciutat perquè més grisa i conservadora no pot ser. Encara haurem de donar gràcies al Museu Dalí per la nota de color. Jo diria, per usar les teves paraules, que ets un avi de noranta anys en la pell d’un adolescent capriciós.\nDaniel Ferrer i Isern ha dit:\n5 març, 2010 a les 13:34 Penso que s’ha treballat molt bé en la “Ciutat dels detalls” i en el tema de les moltes nacionalitats. De totes maneres, penso que els resultats, de moment, han estat més satisfactoris en la “Ciutat dels detalls” que no pas en la convivència (integració) entre persones de procedències diferents. En això, cal seguir-hi treballant.\ntrànsfuga in pécctore ha dit:\n5 març, 2010 a les 20:19 Doncs el teu amic Torramadé no viu al mateix món que tu\n5 març, 2010 a les 21:15 Si no recordo malament, va ser l’any 97 que l’Ajuntament va publica un Annuari molt complet de dades demogràfiques de la ciutat que ens va ser de molta utilitat als qui, modestament, ens dediquem a l’estudi. Ja no s’ha tornat a fer mai més. Disposant, com disposa l’Ajuntament, de personal molt i molt qualificat,demanaria que aquestes dades es presentessin de manera sistematitzada ni que fos via web. Cal estalviar paper.\nFigueres s’ha rejovenit. És obvi. Només cal veure la necessitat d’escoles que tenim. I és més diversa. Només cal passejar pels carrers.\nEl repte està en la integració. Integració no vol dir que les persones nouvingudes renunciïn a la seva cultura, a la seva llengua o als seus costums sinó crear espais públics de convivència i llosc d’intercanvi cultural amb mentalitat oberta.\nA Alemanya, on ja van per la cinquena generació d’immigrants, veuen que encara hi ha problemes d’intransigència, actituds xenòfobes i problemes de integració. Nosaltres, que tot just no anem ni per la segona, no volem córrer més que el temps. La integració és una qüestió de temps, de parlar-ne, de conviure a l’escala, d’ajudar a l’escola, de compartir l’esmorzar a la feina, de parelles mixtes….i poc a poc anar bastint una societat nova i ben entrelligada. No podem cedir a la temptació de dir que la crisi ho dificulta tot i caure en el parany lamentable i berlusconià de vincular delinqüència amb immigració. La integració no és cosa de les administracions sinó cosa del conjunt de la societat. Ningú no s’integra per decret.\nAra bé: les normes clares i per a tothom. La vida pública és pública i implica uns drets i uns deures. Encara que el meu cotxe pugui córrer molt, les normes de convivència em forcen a no fer-ho per garantir la seguretat de tots. Doncs la carretera és un lloc de convivència social igual que qualsevol altre. I si no ens agraden les normes, les canviem. El que no pot ser és complir les que ens agraden i no complir les que ens molesten.\nIntegrar és llarg i complex. Nosaltres tenim una llarga experiència d’incomprensió quan vam marxar a cercar feina a Europa. Poc a poc, normes clares, obertura de mires, ganes d’aprendre, filantropia i recolzament de les administracions són ingredients per cuinar la nova so


51. Educacio i Lideratge | Keep Moving!\n51. Educacio i Lideratge\nJuny 20, 2013 ·\tper Ramon Calavera ·\tin innovació, Joc, Keep Moving, planificació, Valors\t· Deixa un comentari\nEl passat dijous 13 de juny , convidat per la fundació Josep Carol, vaig asistir a la presentació del llibre “Educar en el Lideratge” de l’Angel Castiñeira. El mateix autor amb altres companys va analitzar des del punt de vista de l’escoltisme la necessitat social de fomentar l’educació dirigida a estimular nous lideratges.\nA la xerrada es va explicar que està científicament acceptat que un líder tan es fa com neix i que aquesta proporcio es col.loca en un significatiu 50%. Es a dir, que sent cert que hi ha una predestinació genètica a assumir rols de lideratge també és cert, que les conductes del líder , amb motivació i formació , podent ser assumides per altre tipus de persones que en un principi estarien relegades a rols secundaris.\nCastiñeira ,va apuntar, que les aptituds i actituds de líder s’adquireixen específicament ocupant responsablement aquest rols , que les formacions sense implicació real només serveixen per tenir un bagatge cultural però que a un líder no se’l pot construir únicament assegut en una aula. Ell en el seu paper de professor de dinàmiques empresarials a ESADE diferencia el TEACHING , del LEARNING i els dos del DOING. Puc implicar-me i rebre classes de lideratge ( teaching ) a més puc interioritzar els continguts ( Learning ) però la clau esta en vivienciar el rol ( doing).\nA l’esport ,és coneguda i altament valorada la figura del líder .Dins d’un col·lectiu, entenem com líder, aquella persona que ,sobretot en moments de crisis o d’alta intensitat, és capaç de corresponsabilitzar a tot el grup en una dinàmica determinada o els sorprèn amb una acció qualitativa d’alt valor .\nL’esport i la iniciació esportiva concretament ha de proposar situacions on es fomenti el rol de líder i que aquest sigui ocupat per TOTS el components del grup regularment. No és suficient que el noi o la noia faci de capità ( que esta bé ) sinó que, si fa de capità , escenifiqui realment el que aquest rol significa.\nSeguim recomanant el joc com a gran eina educativa per descobrir i fomentar noves actituds de lideratge.\n← 50.Xerrada “Esport i Educació” Salesians Horta\n52. Eduard Pons”Treballar per separat preparació física i joc no té sentit” →


Frederic Soler i Hubert - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDramaturg, poeta i empresari teatral català\n(S'ha redirigit des de: Senyora i majora)\nFrederich Soler y Hubert (Frederic Soler i Hubert, en català normatiu; Barcelona, 9 d'octubre de 1839 - Barcelona, 4 de juliol de 1895), fou un dramaturg, poeta i empresari teatral. És també conegut pel pseudònim de Serafí Pitarra, tot i que també va emprar els de Jaume Giralt, Simón Oller, Miguel Fernández de Soto o Enrich Carreras.\n9 octubre 1839\n4 juliol 1895 (55 anys)\nCementiri de Montjuïc (1964–)\ncementiri del Poblenou (1895–1964)\nAutor i escriptor\nErnest Soler i de les Cases\n(1875) Mestre en Gai Saber\n3 Obra dramàtica\n4 Altres obres\n5 Llocs vinculats\nMonument a Serafí Pitarra al Pla del Teatre de la Rambla de Barcelona, obra de l'escultor Agustí Querol i l'arquitecte Pere Falqués (1906).\nVa néixer a Barcelona, al número 19 del carrer de Cremat Gran — en una casa del barri de La Ribera de la qual eren propietaris el seu pare Josep Soler i Esquirol, fuster, i Magdalena Hubert Oleo, la seva mare, natural de Maó, que va morir als 22 anys de sobrepart el 29 de març de 1842, quan ell tenia dos anys. Als nou anys, orfe també de pare, es va traslladar a viure amb el seu oncle, Carles Hubert, propietari d'una rellotgeria al barri Gòtic barceloní, al carrer d'Escudellers, on vivien molts emigrats francesos, com la mateixa dona d'Hubert, Marie Garçon. Soler va deixar l'escola als catorze anys per fer-se càrrec de la rellotgeria després de la mort del seu oncle i va compaginar el treball de rellotger amb la seva afició pel teatre.\nAls quinze anys va debutar com a actor en una companyia d'afeccionats, i es va anar fent popular en els cercles artístics com a actor, còmic i poeta. La seva primera obra, Per un casament, la va acabar el 1856. La seguí Don Jaume el Conquistador, escrita aquest mateix any, paròdia d'una obra en castellà d'Antoni Altadill. Va ser aleshores quan va començar a utilitzar el pseudònim que el va fer famós, Serafí Pitarra. A la rebotiga de la rellotgeria van començar a fer-se reunions informals de joves escriptors i artistes de l'època. Entre ells es trobaven Anselm Clavé, Valentí Almirall, Víctor Balaguer, Josep Feliu i Codina, etc. José Zorrilla, gran amic de Pitarra, va fixar-hi la seva residència durant quatre anys. Es va casar amb Albina de las Casas Bergnes, filla de Bernat-Agustí de las Casas, propietari dels Jardins de Tívoli (va ser el primer teatre Tívoli), on es feien representacions teatrals i també concerts. La mare d'Albina, Rosa Bergnes de las Casas, era germana bessona de l'hel·lenista, editor i rector de la Universitat de Barcelona Antoni Bergnes de las Casas. La família De las Casas era també francesa, descendent de Lluís VI i emparentada amb el biògraf de Napoleó, comte de las Casas. La parella Soler-de las Casas va tenir dos fills: Blanca i Ernest; aquest darrer va ser un conegut pintor, escultor i escriptor.\nLa primera obra de Pitarra estrenada en un escenari va ser La esquella de la Torratxa, gatada amb música de Joan Sariols. Amb aquesta estrena, el 24 de febrer de 1864 al teatre Odeon de la ciutat comtal, es van iniciar les representacions teatrals en català. L'obra, paròdia del drama històric "La Campana de la Almudaina" de Joan Palou i Coll, va aconseguir un èxit rotund, que va fer que la Llibreria Espanyola publiqués una col·lecció amb sis de les obres de Soler sota el títol de Singlots poètics. L'esquella de la Torratxa i cinc obres més del mateix Soler, totes sota el pseudònim de Serafí Pitarra i en una llengua que es feia dir "el català que ara es parla", el català del carrer, per contraposició al català encarcarat i arqueològic que pretenien recuperar els poetes dels Jocs Florals.\nLa primera etapa de l'obra dramàtica de Soler es caracteritza per la sàtira i la paròdia del mateix gènere teatral i dels esdeveniments de l'època. A aquest període pertanyen obres com La pau d'Espanya (1860), en la qual ironitza sobre la campanya del general Prim a l'Àfrica, o Lo castell dels tres dragons (1865), en la qual, mitjançant la paròdia, intenta desmitificar la figura clàssica de l'heroi. Era clar que el públic responia i que calia aprofitar aquell èxit comercial. A l'octubre d'aquell mateix any, el teatre Odeon anunciava la formació d'una secció catalana: una companyia creada expressament per representar les obres en català, la Secció La Gata.\nEl 1865 va adquirir el Teatre Romea i s'hi va traslladar, hi va crear una companyia especialitzada en obres en català: la Secció Catalana. Gràcies a l'èxit de les seves obres, Soler va acabar sent empresari i director artístic d'aquest teatre. Hi va estrenar el 3 d'octubre de 1867 La rosa blanca, una altra de les seves obres d'èxit.\nLa seva segona etapa com a dramaturg es va iniciar el 1866, amb l'estrena de Las joyas de la Roser encara que anteriorment ja havia escrit La cinta carmesí (1856), que va dedicar a la que, amb el temps, seria la seva mare política, Rosa Bergnes de las Casas. Durant aquest període, l'obra de Soler fa un gir cap al conservadorisme. Soler es va mostrar contrari a la república i va advocar per la Restauració; aquesta postura queda palesa en l'obra Lo sagristá de Sant Roch (1863). De tota manera, es va mostrar sempre fidel al catalanisme, com es pot veure en el seu cèlebre poema dedicat als herois de 1714 El Fossar de les moreres i també a la introducció del llibre de poesia Nits de Lluna.\nA més de la seva faceta com a dramaturg, Soler també va practicar la poesia. Va guanyar en tres ocasions els Jocs Florals i el 1875 va ser investit Mestre en Gai Saber. El 1882 va ser l'encarregat de presidir els Jocs Florals. Va publicar diversos volums de poesia, com Nits de Lluna, el 1886. El 1888, any de l'exposició Universal de Barcelona, rebé la condecoració de la Real Academia de la Lengua, que li va ser lliurada per la reina regent M. Cristina d'Habsburg-Lorena.\nL'any 1880 Soler compra la rectoria de la parròquia de Cervelló, la restaurà i l'amplià, a partir d'aleshores l'antiga masia s'anomena Mas Pitarra. Allà hi passa els estius i convida als seus amics lletraferits, actors, músics i artistes fent bones vetllades amb tertúlies que podien durar dies.\nLes pressions de la crítica tornaven a fer efecte en un ànim tan sensible com el de Soler. El camí que abandonava aquest cop, però, hauria pogut suposar per al nostre teatre l'adopció de la comèdia sociològica de tall realista, en voga als països veïns, i una renovació teatral, que, malauradament, hagué d'esperar encara uns anys, mentre Soler tornava a les formes del tot caducades del drama històric i s'extraviava per les vies de drames místics com Judas (1889), que li portaren més deshonor que alegries. D'altra banda, la rivalitat amb Àngel Guimerà va tenir una de les seves expressions més significatives amb l'estrena de Jesús (1894) com a reacció al Jesús de Natzaret de Guimerà. Frederic Soler va morir d'un atac de cor el 4 de juliol de 1895, amargat i sentint-se postergat per les noves tendències dramàtiques, quan encara no havia complert cinquanta-sis anys. Fou sepultat al Cementiri del Poblenou, al mateix panteó que Josep Anselm Clavé. Anys més tard (cap a 1960), les seves restes foren portades a una tomba pròpia al Cementiri de Montjuïc (Via de Sant Josep, agrupació II, tomba menor 120).\nEl 1907, gràcies a una subscripció popular, es va inaugurar a la Rambla de Barcelona un monument en honor seu, realitzat per l'escultor Agustí Querol. Un retrat seu forma part de la Galeria de Catalans Il·lustres de l'Ajuntament de Barcelona.\nEl fons personal de Frederic Soler es troba al Museu de les Arts Escèniques de l'Institut del Teatre de Barcelona, que s'ha encarregat de la seva catalogació.\nObres satíriques i paròdiques de joventut (representades en cercles privats):\nPer un casament, sàtira escrita a l'edat de 17 anys.\nDon Jaume el Conquistador, "sàtira implacable dels drames històrics, amb un llenguatge vulgar i atrevit, assolí un gran èxit." Fou representada en "cercles estrictament privats", pel seu contingut vulgar i satíric.\nDon Pere d'Aragó o l'engrendrement de Don Jaume el Conquistador, la continuació de l'anterior obra, tot i que menys reeixida.\nLas temptacions de Sant Antoni, "sàtira procaç".\nObres representades públicament:\nLa esquella de la torratxa. Música de Joan Sariols. Estrenada al Teatre Odeon de Barcelona. Havia estat estrenada privadament i era una paròdia de la Campana de l'Almudaina. Forma part del cicle dels «Singlots poètics» o gatades.\nOus del dia. Gatada en un acte, en vers i «en català del que ara es parla». Estrenada al Teatre del Camps Elisis, el 18 de juliol de 1864. (\nLa butifarra de la llibertat. Gatada en un acte, en vers i «en català del que ara es parla». Estrenada al Teatre Tívoli, l'1 de setembre de 1864.\nLa vaquera de la piga rossa. Gatada en dos actes, en vers i «en català del que ara es parla». Estrenada al Teatre dels Camps Elisis de Barcelona, el dia 2 de setembre de 1864. És una paròdia de La vaquera de la Finojosa, original d'Íñigo López de Mendoza (Marquès de Santillana).\nLo cantador. Gatada cavalleresca en dos actes, en vers i «en català del que ara es parla». Estrenada al Teatre Odeon el 12 d'octubre de 1864. És una paròdia del drama El trovador, d'Antonio García Gutiérrez.\nLes pindoles de Holloway o la pau d'Espanya (Las Píldoras de Holloway, ó La pau d'Espanya: segona part de la Butifarra de la llibertat : suposició cómica en un acte en vers y en catalá del que ara 's parla, escrita y representada ab gran aplauso durant la guerra de África, en 1860). Estrenada al Teatre Odeon el 10 de novembre de 1864 (1886).\nLa venjansa de la Tana. Gatada en un acte, en vers i «en català del que ara es parla». Estrenada al Teatre Odeon el 30 de novembre de 1864. És una paròdia del drama Venganza catalana, d'Antonio García Gutiérrez.\nLo punt de las donas. Quadre de costums en dos actes, en vers i «en català del que ara es parla». Música de Joan Sariols. Estrenat al Teatre Odeon de Barcelona, el 22 de desembre de 1864.\nUn barret de riallas. Peça en un acte i en vers, estrenada al Teatre Odeon, el 3 de febrer de 1865.\nLo boig de las campanillas. Gatada en un acte i en vers, estrenada al Teatre Odeon el 24 de febrer de 1865. És una paròdia de la sarsuela El loco de la buhardilla, llibret original de Narciso Serra.\nLo castell dels tres dragons. Gatada cavalleresca en dos actes, en vers, i «en català del que ara es parla». Estrenada al Teatre Odeon el 28 d'abril de 1865.\nLas carabassas de Mont-roig. Comèdia en dos actes, en vers, i «en català del que ara es parla». Estrenada al Teatre de Varietats de Barcelona el 8 de juliol de 1865.\nLiceistas y cruzados. Comèdia en dos actes, en vers, i «en català del que ara es parla», estrenada al Teatre de Varietats de Barcelona el 7 d'agost de 1865.\nUn mercat de Calaf. Joguina en dos actes i en vers, i «en català del que ara es parla», estrenada al Teatre Odeon el 30 de novembre de 1865.\nEn Joan Doneta. Quadre de costums, en un acte, en vers i «en català del que ara es parla», estrenat al Teatre Odeon el 14 de desembre de 1865.\nLos Héroes y las grandesas. Gran disbarat o paròdia de l'alta tragèdia grega en dos actes i en vers. Estrenada al Teatre Odeon de Barcelona, l'1 de març de 1866.\nLas joyas de la Roser. Drama en tres actes i vers. Estrenada al Teatre Odeon de Barcelona, el 6 d'abril de 1866.\n¡O rey o res! Drama històric en tres actes i en vers. Estrenat al Teatre de Varietats de Barcelona, el 30 de juliol de 1866.\nCosas del oncle! Joguina en un acte, en vers i «en català del que ara es parla». Estrenada al Teatre Odeon de Barcelona, el 3 d'octubre de 1866.\nSi us plau per forsa. Proverbi en dos actes i en vers, estrenat al Teatre Odeon el 3 d'octubre de 1866.\nLas modas. Drama de costums en tres actes i en vers, estrenat al Teatre Odeon el 20 de desembre de 1866.\nLa rosa blanca. Drama en tres actes i en vers. Estrenat el 3 d'octubre de 1867.\nLo gran qué. Estrenada el 28 de desembre al Teatre Romea de Barcelona.\nLa sabateta al balcó. Comèdia en dos actes i en vers, Estrenada al Teatre Odeon, el 10 de febrer de 1868.\nLas francesillas. Comèdia en tres actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea, el 8 d'octubre de 1868.\nL'últim rey de Magnolia. Òpera cómica en tres actes i en vers, amb música de Joseph Teodoro Vilar. Estrenada al Teatre Romea, l'1 de desembre de 1868.\nLas papallonas. Comèdia en tres actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, 9 de març de 1869.\nLas euras del mas. Drama català en quatre actes i en vers. Estrenat al Teatre Romea, el 2 d'abril de 1869.\nLos pescadors de Sant Pol. Sarsuela en dos actes, amb música de Josep Teodor Vilar. Estrenada al Teatre Tívoli, el 15 d'abril de 1869.\nLo rovell del ou, o lo Pla de la Boquería. Sarsuela en dos actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 20 d'abril de 1869.\nLa bala de vidre. Comèdia en tres actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 7 setembre de 1869.\nLos cántirs de Vilafranca. Comèdia en un acte i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 12 de novembre de 1869.\nLo collaret de perlas. Drama en actes i en vers, estrenat al Teatre Romea, el 24 de març de 1870.\nLa Rambla de las Flors. Quadre de costums en un acte i en vers, estrenat al Teatre Romea l'1 de juny de 1870.\nLo veguer de Vich. Drama en tres actes i en vers, estrenat al Teatre Principal de Vic, el 31 de juliol de 1870.\nLa festa del barri. Quadre de costums en dos actes i en vers, estrenat al Teatre Novedades de Barcelona, el 12 de setembre de 1870.\nLos egoistas. Comèdia en tres actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 15 de desembre de 1870.\nLa casaca y la casulla, ó sia, un ciri trencat. Joguina en dos actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 23 de gener de 1871.\nLos polítichs de gambeto. Comèdia en tres actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 23 de febrer de 1871.\nLos estudiants de Cervera. Quadre de costums en dos actes i en vers, estrenat al Teatre Tívoli de Barcelona, el 3 de juliol de 1871.\nEl conceller y el monarca. Drama histórico en tres actos y en verso. Estrenat al Teatre Novedades de Barcelona, el 10 d'agost de 1871.\nA posta de sol. Balada en dos actes i en vers, música de Nicolau Manent, estrenada al Teatre Novedades, la nit del 18 de setembre de 1871.\nL'apotecari d'Olot. Comèdia en tres actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea, el 28 de setembre de 1871.\nCafé y copa. Comèdia en un acte i en vers. Estrenada al Teatre Romea, el 17 d'octubre de 1871.\nLo rector de Vallfogona. Drama en tres actes i en vers, estrenat al Teatre Romea de Barcelona, el 16 de novembre de 1871.\nL'ángel de la guarda. Comèdia en tres actes i en vers. Estrenada el 16 d'abril de 1872, al Teatre Romea de Barcelona.\nLa fira de Sant Genís. Quadre de costums en dos actes i en vers, amb música de Nicolau Manent. Estrenat al Teatre Tívoli de Barcelona el 15 de juliol de 1872.\nLa dida. Drama en tres actes i en vers, estrenat al Teatre Romea, el 28 d'octubre de 1872.\nPer carta de mes. Comèdia en un acte i en vers, estrenada al Teatre Romea.\nLo moro Benani. Pas que no ha passat en dos actes i en vers, amb música de Nicolau Manent. Estrenat al Teatre Circ Barcelonès, el 15 de març de 1873.\nLa creu de la masía. Drama en tres actes i en vers, estrenat al Teatre Romea de Barcelona, el dia 22 d'abril de 1873. L'acció passa en una masia de prop de la ratlla de França, l'any 1830.\nUn dels passatges més cèlebres d'El ferrer de tall, en una placa ceràmica al carrer de la Dagueria (Barcelona)\nLo ferrer de tall. Drama en tres actes i en vers. Estrenat al Teatre Romea, el 16 d'abril de 1874. (Publicat per Adesiara editorial, Martorell, 2020).\nLo sagristá de Sant Roc. Quadre de costums en dos actes i en vers, amb música de Nicolau Manent. Estrenat al Teatre Tívoli de Barcelona, el 20 de juny de 1874.\nLa filla del marxant. Drama en tres actes i en vers, escrit en col·laboració de Josep Feliu i Codina. Estrenat al Teatre Romea de Barcelona el 14 de gener de 1875.\nLo jardí del general. Quadre de costums en un acte i en vers, estrenat al Teatre Romea, el 18 novembre de 1875.\nLo didot. Comèdia en tres actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 3 de gener de 1876.\nLo plor de la madrastra. Drama històric en quatres actes i en vers, estrenat al Teatre Romea, el 4 d'abril de 1876.\nLos segadors. Drama històric en tres actes i en vers, estrenat al Teatre Romea, el 10 d'octubre de 1876.\nCura de moro. Comèdia en un acte i en vers. Estrenada al Teatre Romea, el 7 de desembre de 1876.\nSenyora y majora. Comèdia en tres actes i en vers, estrenada al Teatre Romea de Barcelona, el 22 de febrer de 1877. L'acció té los a les acaballes del segle XVIII, a la muntanya de Catalunya.\nL'hostal de la Farigola. Comèdia en tres actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, el mes de maig de 1877.\nLo ret de la Sila. Comèdia en un acte i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 12 de desembre de 1877.\nLo contramestre. Drama en tres actes, estrenat al Teatre Romea, el 8 de gener de 1878.\nLa campana de Sant Llop. Comèdia en dos actes i en vers, estrenada al Teatre del Bon Retir, el 3 d'agost de 1878.\nLa ma del anglés. Comèdia en tres actes i en vers, en col·laboració de Josep Feliu i Codina i Joan Molas i Casas. Estrenada al Teatre Romea, el 8 de desembre de 1879.\nLo forn del rey. Drama en tres actes i en vers. Estrenat al Teatre Romea, el 23 de març de 1880.\nLo dir de la gent. Comèdia en tres actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea, el 9 de novembre de 1880.\nLa banda de Bastardia. Poema dramàtic en tres actes i en vers, precedit d'un proemi. Estrenat al Teatre Romea, el 25 d'abril de 1882.\nLo timbal del Bruch. Drama en quatre actes i en vers. Estrenat al Teatre Romea, el 7 de novembre de 1882.\nLo llibre del honor, en col·laboració de Manuel Mata i Maneja. Tragèdia en tres actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea, el 2 d'octubre de 1883.\nLo trinch del or. Comèdia en quatre actes. Estrenada al Teatre Romea, el 21 d'octubre de 1884.\nSota terra. Drama en tres actes, estrenat al Teatre Romea, el 29 de gener de 1885.\nLa ratlla dreta. Drama en tres actes i en vers, escrit en col·laboració de Josep Martí Folguera, estrenat al Teatre Romea, el 15 d'octubre de 1885.\nEl cercado ajeno. Drama en tres actes i en vers.\nLo pubill. Drama en tres actes i en vers. Estrenat al Teatre Romea, el 15 d'abril de 1886.\nLo rústic "Bertoldo", en col·laboració de Joan Molas i Casas. Farsa grotesca en quatre actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea, el 2 de maig de 1886.\nLo lliri d'aygua. Balada en tres actes. Estrenada al Teatre Romea, el 21 de maig de 1886.\nL'hereuhet. Comèdia en tres actes i en prosa, estrenada al Teatre Romea, el 7 d'octubre de 1886.\nBatalla de reynas. Drama històric en tres actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, el 25 de gener de 1887.\nLa vivó del estornell. Quadre de costums en un acte i en vers, estrenat al Teatre Romea, l'1 de març de 1887.\n100.000 duros. Drama en tres actes i en vers, en col·laboració amb Josep Martí Folguera. Estrenat al Teatre Romea el 31 de març de 1887.\nBertoldino. Farsa grotesca en quatre actes i en vers, amb la col·laboració de Josep Feliu i Codina i de Joan Molas i Casas. Estrenada al Teatre Romea, el 8 de maig de 1887.\nLa bruixa. Tragicomèdia en quatre actes i en vers, estrenada al Teatre Romea, l'11 d'octubre de 1887.\nLa pena de mort. Drama en tres actes i en vers, en col·laboració amb Josep Martí Folguera. Estrenat al Teatre Romea, el 29 de novembre de 1887.\nJudas de Keriot. Poema dramàtic. Estrenat al Teatre Romea de Barcelona el 15 d'abril de 1889.\nLa carta de navegar. Comèdia en tres actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona, el dia 22 d'octubre de 1889.\nLo monjo negre. Llegenda tràgica en tres actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona, el 28 de novembre de 1889.\nLa dona y la baylerina. Comèdia en un acte i en vers. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona, el dia 3 d'octubre de 1890.\nLo teatro per dins. Comèdia en dos actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona, el dia 29 de desembre de 1890.\nLa mort d'en Fontova. Vetllada necrològica dedicada a Lleó Fontova. S'estrena al Teatre Romea el 29 de gener de 1891.\nLa rondalla del infern. Drama històric en tres actes i en vers. Estrenat el Teatre Romea de Barcelona, el 5 de febrer de 1891.\nLo Bressol de Jesús o En Garrofa y en Pallanga (versió dels Pastorets de Pitarra). Estrenats el 21 de desembre de 1891, al Teatre Romea de Barcelona.\nBarba-roja. Drama en tres actes, estrenat al Teatre Romea de Barcelona, el dia 21 d'abril de 1892.\nL'infern a casa. Comèdia dramàtica, estrenada al Teatre Romea, l'11 de novembre de 1892.\nOr. Tragicomèdia en tres actes i en vers. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona, el 14 d'abril de 1893.\nLo moro de las pantoflas.\nLa mort d'en Zorrilla.\nLa mosca al nas.\nLas claus de Girona. Drama en tres actes, estrenat al Teatre Romea de Barcelona, el 18 de desembre de 1893.\nJesús. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona; darrera obra estrenada en vida.\nLo nen de casa.\nLo Comte l'Arnau. Llegenda dramàtica en un pròleg i dos actes. Estrena pòstuma a la mort de l'autor, al Teatre Romea de Barcelona, el 8 de gener de 1900.\nLo campanar de Palma. Drama en tres actes. Estrena pòstuma a la mort de l'autor, al Gran Teatre Espanyol de Barcelona, el dia 5 d'octubre de 1912.\nCuentos del Avi, publicat l'any 1867.\nL'últim trencalós (1864), poema satíric que es pot llegir a la biblioteca virtual Joan Lluís Vives.\nCuentos del Avi (1867).(\nPlaca commemorativa al carrer d'Avinyó, 56 (Barcelona), a la rebotiga de la qual Pitarra «escriví gran part de la seva producció literària».\nCasa natal: al carrer del Cremat Gran, 19 (Barcelona), darrere del Museu Picasso.\nRellotgeria del seu oncle Carles Hubert i seva: al carrer d'Avinyó 56, davant del carrer Gignàs, actualment Restaurant Cal Pitarra. S'hi conserva la rebotiga on es reunia amb altres escriptors i artistes, escrivia i on hostatjava convidats com José Zorrilla.\nAntic Teatre Odeon: al carrer de l'Hospital, 45 (Barcelona).\nTeatre Romea: al carrer de l'Hospital, 51 (Barcelona).\nMas Frederic Soler o Can Pitarra, mas a Campins, on construí un habitatge i hi passà llargues temporades.\nMas Pitarra a Cervelló: Can Pitarra (Cervelló), que és una obra del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.\nDomicili i casa on morí: al carrer del Carme 64 (Barcelona).\nMonument a Frederic Soler: a la plaça del Teatre (Barcelona).\nCentre Cultural Serafí Pitarra: al carrer Raval, 43 d'Hostalric (La Selva).\n↑ «Inscripció de la seva defunció al registre civil de Barcelona.Núm.5040 Jutjat Universitat.». Arxiu Municipal de Barcelona, 04-07-1895. [Consulta: 10 abril 2019].\n↑ «Frederic Soler». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: Juliol 2013].\n↑ Crònica i comentari sobre el monument a Serafí Pitarra al web de l'ajuntament de Barcelona.\n↑ «Registre de defuncions 1843.Llibre 2.Registre 436». Arxiu Municipal de Barcelona, 29-03-1842. [Consulta: 10 abril 2019].\n↑ Carbó, Ferran; Rosselló, Ramon X.; Sirera, Josep Lluís. Escalante i el teatre del segle XIX. Universitat de València, 1997, p. 158. ISBN 8478268936.\n↑ Llurba i Rigol, Josep. Pitarra i la seva època (1839 - 1895). Esquerra Republicana de Catalunya. Secció local, 1995, p. 23.\n↑ 7,0 7,1 Tasis, Rafael «Un procés literari a la barcelona vuitcentista». Serra d'Or, 1, octubre 1959, pp. 2 - 5.\n↑ Pròleg de Carme Arnau i Faidella, p. 7, dins: Frederic Soler, Teatre, MOLC 56. Barcelona: Edicions 62, 1981.\n↑ F. Soler. Les Píldores de Holloway, 1886.\n↑  La creu de la masia a Wikipedia Commons.\n↑ la peça Senyora i majora, a la xarxa\n↑ Senyora i majora a Wikidata\n↑ La peça Judes de Keriot, a la xarxa\n↑ La Vanguardia va dedicar les 4 primeres pàgines de l'edició del 16 d'abril de 1889 a l'estrena de l'obra.\nJosep Maria Poblet: Frederic Soler, Serafí Pitarra. Biblioteca Biogràfica Catalana, 42. Editorial Aedos. Barcelona 1967.\nJosep Maria Poblet: Seixanta-vuit comèdies inacabades de Frederi Soler. Episodis de la història. Rafael almau, editor. Barcelona, 1970.\nJosep Maria Poblet: La Barcelona històrica i pintoresca dels dies de Serafí Pitarra. Dopesa. Barcelona 1979.\nCarme Morell i Montadí: El teatre de Serafí Pitarra: entre el mite i la realitat (1860-1875). Textos i Estudis de Cultura Catalana, 39. Curials edicions Catalanes. Publicacions de l'Abadia de Montserrat. 1995.\nCarme Arnau i Faidella, pròleg de: Frederic Soler, Teatre, MOLC 56. Barcelona: Edicions 62, 1981. 5 pàgines.\n«Frederic Soler i Hubert». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC).\nFrederic Soler i Hubert. "Qui és qui". Institució de les Lletres Catalanes\nObres de Frederic Soler a la Biblioteca Virtual Joan Lluis Vives\nPàgina dedicada a Frederia Soler, "Pitarra", a LletrA, la literatura catalana a internet\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Frederic_Soler_i_Hubert&oldid=26999488»\nDarrera modificació: 19 abr 2021 a les 09:06\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 abr 2021 a les 09:06.


Divendres, 05 Octubre 2018 11:55\nL'oposició de l'Ajuntament de Balaguer no descarta aprovar una moció amb un projecte de ciutat\nEl PSC, PDeCAT i el regidor no adscrit Albert López podrien pactar un projecte de ciutat en favor del municipalisme per fer valdre Balaguer. Segons el cap d'oposició, Josep Maria Roigé, cal potenciar el municipalisme i no descarta un acord de govern amb PSC i el regidor no adscrit Albert López. Si aquests 9 regidors aproven la moció de censura l'Ajuntament tindrà un nou alcalde aviat en substitució a l'actual. La clau d'aquesta moció de censura a l'actual govern la tindrà el regidor no adscrit Albert López.\nDijous, 04 Octubre 2018 17:49\nBalaguer com tu\nJa no sóc independentista ni tampoc unionista. No sóc d'esquerres, de dretes ni tampoc de centre. Com ja sabeu: abans hi creia però ara ja no.\nDijous, 04 Octubre 2018 17:23\nJosé Luis Cordeiro: "Todas las enfermedades se podrán curar y prevenir"\nJosé Luis es miembro de la Academia Mundial de Arte y Ciencia, vicepresidente de Humanity+, director del Millennium Project y director ejecutivo fundador de la Red Iberoamericana de Prospectiva (RIBER).\nAnteriormente, fue director del Club de Roma (Capítulo Venezuela), de la Asociación Transhumanista Mundial y del Extropy Institute. También ha sido profesor invitado en varias universidades de todo el mundo.\nEstudió ingeniería en el Massachusetts Institute of Technology (MIT) en Cambridge, administración en INSEAD en Fontainebleau, Francia, y ciencias en la Universidad Simon Bolívar en Caracas.\nHa publicado más de una decena de libros, desde economía hasta tecnología, y ha colaborado en medios de comunicación internacional como CNN, Discovery Channel y History Channel, entre otros.\nDiumenge, 19 Agost 2018 11:52\nLa criopreservació és la conservació en fred, habitualment a temperatures molt baixes, de qualsevol tipus de material biològic. Ja s'utilitza amb èxit amb embrions humans i ha demostrat la seva funcionalitat en la conservació d'òrgans animals.\nLa criónica és la ciència que pretén aplicar aquestes tècniques de criopreservació després de la mort legal del pacient amb l'objectiu de conservar en estat d'animació suspesa a la persona fins que sigui possible aprofitar els avenços tecnològics futurs per restituir la seva activitat biològica normal amb absoluta plenitud. Es tracta d'una distinció fonamentalment tècnica. Si bé tots dos processos tenen en comú la idea subjacent del refredament, la congelació directa és un procediment en desús, atès que la formació de cristalls de gel provoca danys importants en la integritat cel·lular i dels teixits de l'organisme que comprometen la seva viabilitat. La vitrificació és una tècnica depurada de refredament que, mitjançant l'ús de substàncies anticongelants i el control de la velocitat de refredament, impedeix que les molècules d'aigua puguin reorganitzar formant aquests cristalls. En termes físics, s'aconsegueix arribar a un estat sòlid vitri en lloc de cristal·lí, en què, fins i tot a nivell microscòpic, l'estructura anatòmica i tissular es conserva intacta.\nOferir garanties absolutes de recuperació al cent per cent dels casos resultarà impossible fins i tot quan la recuperació de pacients criopreservats es dugui a terme de forma rutinària, per tant, és millor parlar de probabilitat de recuperació de les persones criopreservades.\nEncara que hi ha algunes entitats que ofereixen aquest servei als Estats Units, on hi ha centenars de persones criopreservades, a Europa no existia cap companyia que oferira aquesta possibilitat . Ara serà l'empresa valenciana Cecryon la que posi a disposició dels usuaris aquest servei per a tot Europa. Dirigida per Javier Tapia , Cecryon té el seu centre en el Polígon El Oliveral de Riba-roja de Túria, en unes instal·lacions de 1.500 metres quadrats que estaran adequades per començar a oferir aquesta alternativa a l'enterrament o la incineració a la fi de 2018.\nEl dia de demà, la tecnologia i els avenços científics ens permetran recuperar els pacients criopreservats. No obstant això, d'acord amb els avenços científics en medicina, criopreservació, nanobiotecnologia, etc. segurament que aquest grau de desenvolupament s'assolirà en un futur relativament proper. A mesura que el desenvolupament científic augmenti les probabilitats de recuperar amb èxit als pacients s'incrementaran, però la possibilitat de fracàs, per raons tècniques o causes de força major, no es pot reduir mai a zero. A dia d'avui ja podem dir que morir per tornar a viure és possible!\nDiumenge, 05 Agost 2018 20:10\nMés d'un cop ens haurem preguntat si existeixen oportunitats reals de trobar una parella estable al teu gust i preferències. Doncs a través d'internet, cada dia és més fàcil i anem a millor!\nAvui dia lligar per la xarxa o tenir una relació de parella estable està a l'abast de tothom i a través del nostre telèfon intel·ligent podem fer el primer pas i trencar el gel per aconseguir a posteriori una relació real i estable.Les xarxes socials per cercar parella tradicionals com ara Badoo i Tinder han tingut una repercussió important però no són prou eficaces ni satisfan els seus usuaris en la versió gratuïta ni tampoc amb la de pagament.\nAixò és el que ha detectat l'equip del multimilionari i filantrop Mark Zuckerberg que ja ha anunciat que la seva companyia posarà en marxa un servei dins de la seva 'app', per trobar parella on els més de 200 milions d'usuaris solters gairebé tots tinguin parella en qüestió de pocs anys. S'espera que la gran rebuda d'aquest servei gratuït faci que Badoo i Tinder hagin de seguir una estratègia semblant si no volen perdre protagonisme i perdre gran part dels seus usuaris.Zuckerberg va afirmar fa uns dies que aquest innovador servei estarà disponible molt aviat i estarà integrat dins de Facebook. El Dating no està solament pensat per tenir aventures i sexe, sinó que té com a principal prioritat oferir un servei per arribar a tenir relacions de llarga durada.\nTot això és molt positiu i enriqueix la ciutadania en una societat on és cada vegada més necessari tenir relacions afectives.En definitiva: que si ara no tens parella no et preocupis ni perdis l'esperança ja que la trobaràs ben aviat amb Dating, que es convertirà en pocs mesos la xarxa més popular i eficaç per trobar parella i sense pagar ni un cèntim de la teva butxaca. Moltes gràcies Mark per la teva solidaritat!\nDiumenge, 29 Juliol 2018 19:51\nDarrerament la psiquiatria a Lleida està vivint canvis importants i apareixen veus favorables a millorar l'atenció al pacient per evitar despeses sanitàries substituint la farmacologia per més diàleg i escolta activa. Segons fonts de UA1 Ràdio fa pocs dies, el Dr.Pedra ha declarat que un dels canvis més importants en l'atenció sanitària de les últimes dècades és que el pacient passa de ser un simple receptor passiu de la informació provinent del metge, a ser soci col·laborador que treballa al costat de l'equip de salut per aconseguir la curació.\nSegons afirma aquest professional, l'acord terapèutic implica la implantació d'un procediment per etapes com la creació del vincle terapèutic, informació sobre opcions, pros i contres del tractament i la seva relació amb els valors i preferències del pacient.\nL'esquizofrènia i altres trastorns mentals són considerats avui dia per l'OMS com malalties cròniques que actualment es tracten farmacològicament a través de psicoteràpia i rehabilitació comunitària.\nS'estima que el 30% dels pacients té bona recuperació, un 20% té una recuperació regular i el 50% roman amb dificultats al llarg de tota la seva vida.\nAlguns doctors afirmen que aquesta malaltia mai tindrà cura perquè creuen que mai es resoldrà l'aspecte bioquímic, mentre que altres especialistes més positius i atrevits presumeixen públicament d'haver curat a bona part dels pacients. I a Lleida el pioner d'aquesta nova forma de pensar és aquest doctor, que a més de tenir consulta pròpia, també és l'actual director del Centre Reeixir.\nAquest doctor és molt optimista respecte la possibilitat de curació dels pacients amb trastorns mentals. A més des de 1990 aquest doctor desenvolupa a Lleida tasques assistencials de salut mental a nens i adolescents, tant en l'àmbit ambulatori com hospitalari. Membre de l'Associació espanyola de psiquiatria del nen i adolescent. És autor de diferents publicacions i ponències relacionades amb els trastorns del comportament.\nDilluns, 19 Març 2018 11:54\nTot comença i tot acaba. I us comunico que em prenc un respir després de 8 anys a la xarxa. A partir d'ara El Mercadal treurà una nova pàgina on s'abordaran temes de salut mental i el diari conservarà la seva hemeroteca per a que pogueu gaudir dels 8 anys de periodisme optimista.\nLa nova plataforma que farem servir s'anomena Wordpress i ens dedicarem a la temàtica de la salut mental, i comptarà amb el suport de nombroses entitats de salut per a fer possible un projecte renovat on es potenciarà el feedback amb l'usuari de la pàgina.\nEsperem doncs que 'El Mercadal de la Salut Mental' tingui una bona rebuda per part dels lleidatans i lleidatanes, i que poc a poc la salut mental no sigui un tabú per les persones\nDivendres, 09 Març 2018 13:40\nAvui el Servei de Rehabilitació Comunitari de Lleida ha comptat amb una interessant conferència del professor de la Universitat de Lleida el Sr. Carles Alsinet Mora, on ha fet una pinzellada sobre l'importància de la Psicologia Positiva que es centra a donar suport i treballar el potencial i les qualitats positives de les persones, assolint objectius beneficiosos que augmenten el seu estat de benestar.\nAquest enfocament ajuda a millorar la nostra qualitat de vida i a incrementar el nostre grau de felicitat. Una vintena de persones d'aquest servei de rehabilitació han conegut un punt de vista diferent dins del món de la psicologia moderna.\nAlsinet ha explicat que les persones que experimenten de forma constant emocions positives generalment es mostren més satisfetes, tendeixen a ser exitoses en diverses àrees de la vida -com el treball, la salut, les relacions, el suport social o els ingressos econòmics- i aprofiten el temps, en aquest estat d'emocions positives, per poder buscar nous objectius. Cada vegada més, la felicitat es considera una mesura adequada pel progrés social i, per tant, objecte de les polítiques públiques que podrien permetre a les persones viure una vida millor. La felicitat és una demanda actual que té cada cop més importància, especialment en contextos pel desenvolupament d’organitzacions saludables. Alsinet ha explicat que aquesta tendència va cada vegada a més i canviarà la societat i les persones.\nEls usuaris del SRC han valorat aquesta xerrada com "una xerrada molt interessant i positiva que cal que s'apliqui ben aviat a tots els recursos de salut mental" . D'altres han dit que "Aquesta xerrada m'ha servit per a molt perquè mai havia sentit que un psicòleg cregués tant amb els potencials de les persones enlloc de les limitacions".\nJa era hora que que algun psicòleg fos optimista!\nDijous, 08 Març 2018 14:23\nEl Mercadal, el pioner en periodisme optimista a Catalunya està treballant per a que el proper mes de maig estigui enllestit un bloc especialitzat en salut mental, concretament de l'àrea de Lleida. El bloc es titularà 'El Mercadal de la salut mental' .\nAllí hi podreu trobar tota mena d'informació, notícies, curiositats, tendències, i podreu fer-nos les consultes que necessiteu i molt més!\nDissabte, 03 Març 2018 21:47\nEl Mercadal, el portal líder optimista a Cataluya i el pioner en aquesta temàtica ja té les seves tarifes de preus de robapàgines. Les tarifes seran a un cost alt, i a una relació qualitat-preu increïbles, però molt més barat que la premsa de paper.\nAnunciar-te a El Mercadal és garantia d'èxit per incrementar les ventes del teu negoci! No ho dubtis. Optimisme és negoci rodó!\nBÀNNER PETIT: 100 EUROS/MES\nBANNER MITJÀ:140 EUROS/MES\nBANNER GRAN: 210 EUROS/MES\nInteressats/des en els nostres productes heu de contactar al 657.675.525 en horari d'oficina\nAquests preus són fixes i tenen vigència tot l'any 2018\nSi voleu un banner gran durant un any et fem el 50% de descompte! *\n***Fins al 23 d'Abril\nPàgina 13 de 98


Not�cies > Ci�ncia\nCarme Junyent: 'No ho fem b�. El catal� no t� el futur assegurat'\nVilaweb - Assumpci� Maresma i Jordi Badia 5-Oct-2014\nDiumenge 05.10.2014 20:00\nAutor/s: Assumpci� Maresma i Jordi Badia\nConversa amb la fil�loga, autora de 'Vida i mort de les lleng�es' � �s la cinquena entrevista de la s�rie 'Llengua viva' de VilaWeb\nCarme Junyent �s socioling�ista, per� de les que s'arromanguen, de les que van m�s enll� de la pissarra i el despatx. Darrerament una de les seves idees ha circulat amb for�a per la xarxa: 'Que s'acabi aquesta com�dia de desdoblar en mascul� i femen�'. Escoltar-la t'obre la ment. Preocupada per la mort de les lleng�es, avisa que el catal� es pot morir si no fem res per evitar-ho i que ara �s un bon moment de recuperar la il�lusi� necess�ria per a sortir-nos-en. No creu que la independ�ncia arribi amb un pa sota el bra� per garantir la superviv�ncia de la llengua. Molt cr�tica amb els qui proposen la cooficialitat del catal� i el castell� en el futur estat, obre amb els seus coneixements un ventall ampli de propostes per a aturar la reculada del catal�. Cal un discurs engrescador centrat en la gent. Cal aprofitar la situaci� de multiling�isme que t� el pa�s. Cal eradicar conceptes obsolets.\nDiu que no �s una persona c�moda. Es defineix com a discutidora de mena i contradict�ria, mai bona noia. Des de fora hi podr�em afegir que �s intel�ligent, lliure, provocadora i coherent. I rebel. Aix� s�, �s una rebel que no ha fracassat, que ho continua essent malgrat fer anys. Se sent afortunada perqu� ha viscut la vida que volia. S'est� a Masquefa, el poble on va n�ixer, i creu que aix� marca molt, perqu� viu a prop de la terra.\nPer poder estudiar va haver de sirgar. Quan ja va ser a la universitat, no veia clar qu� volia fer i es passava m�s hores al bar que no a classe. Era una universitat tancada, on la van arribar a suspendre perqu� havia posat un exemple en suahili. Dos professors la van influir profundament: Jes�s Tus�n i Eudald Sol�. Fundadora i presidenta del grup Grup d'Estudi de Lleng�es Amena�ades (GELA), �s professora de la Universitat de Barcelona. Experta en lleng�es africanes, ha publicat llibres diversos. El m�s destacat. 'Vida i mort de les lleng�es'.\n�Us va ser dif�cil d'estudiar?\n�El meu pare no volia que estudi�s perqu� era una noia. I com que volia ser mestra vaig estar dos anys fent m�tings feministes abans d'hora. A Masquefa en aquells moments algunes fam�lies portaven els nois a un internat i jo vaig batallar per poder anar-hi. Al final la decisi� la va prendre la meva mare i vaig anar interna a Barcelona.\n�La vostra mare era una dona de car�cter?\n�Era una dona excepcional, molt diferent de tothom. Al mat� ens portava a veure la sortida del sol. I per banyar-nos ens ficava en un cubell al terrat. Havia treballat a pag�s i anava a l'hort amb l'avi. Els seus pares, quan li trobaven un llibre, l'hi cremaven. Ho consideraven una p�rdua de temps. Jo no comparteixo gaire la idealitzaci� de la vida de pag�s... La meva �via, la mare del meu pare, em deia que com m�s llegies m�s dolent et tornaves. Aix� els ho havia ensenyat el senyor del seu poble. No he aconseguit mai saber d'on havia tret tots els coneixements, la mare. Recordo que quan jo tenia cinc anys em llegia 'El llanto por la muerte de S�nchez Mej�as', de Garc�a Lorca, que a mi en aquell moment em feia por. Tenia molts coneixements d'art, de m�sica. No s� si se sentiria identificada com a feminista, per� en tot cas tenia el convenciment que les dones havien de tenir acc�s a tot.\n�TOTES LES COMUNITATS BILING�ES HAN ACABAT AMB LA SUBSTITUCI� DE LA LLENGUA SUPEDITADA�\n�Una de les vostres afirmacions m�s impressionants �s que durant el segle XXI desapareixeran el 95% de les lleng�es...\n�Jo treballo perqu� aix� no passi. Si ho don�s per perdut em dedicaria a unes altres coses. De totes maneres ens hi hem de posar realment, perqu� vaig trobant s�mptomes molt preocupants que no em permeten de modificar aquesta afirmaci� que al segle XXI desapareixeran moltes lleng�es.\n��s una provocaci�?\n��s veritat que ho dic per desvetllar consci�ncies i no ho dic en el buit. Quan parlem de la mort del catal� el contemplem des de la perspectiva de la diversitat ling��stica. Quan preveiem aquesta ensorrada tenim arguments. El 10% de lleng�es del m�n ja nom�s tenen darrers parlants, m�s d'un 40% ja no es transmeten i un altre 40% s�n les que mostren s�mptomes. �s amb aquest 40% que hem de treballar perqu� �s on hi ha possibilitats d'actuaci�. Hi pot haver s�mptomes m�s o menys greus, per� el catal� �s en aquest grup. El catal� no t� el futur assegurat. Quan dius aix� et poden contestar que l'any 2100 encara es parlar� catal�. Per� em refereixo a un proc�s que de moment es va complint d'una manera inexorable segons les previsions. Fins i tot Albert Rossich i August Rafanell, crec que sense adonar-se'n, van clavar el pron�stic que feien. Deien que el proc�s de substituci� es consumaria al cap de cinquanta anys i, de moment, no podem canviar el pron�stic. Per� si ho fem b� aix� pot canviar.\n�I ho fem b�?\n�Crec que no ho fem b�.\n�Sempre feu apologia de la diversitat ling��stica. Fa gaireb� cent anys els Pa�sos Catalans eren monoling�es. Era dolenta aquella situaci�?\n�El monoling�isme era la situaci� de llavors, i estava molt b�. Per� fa cent anys no hi havia internet, no hi havia televisi�, la r�dio era a les beceroles, no hi havia aquesta comunicaci� que hi ha ara amb tot el m�n. En els processos de substituci� ling��stica podem observar que aquestes zones bunqueritzades, homog�nies, s�n les m�s vulnerables quan hi entra una llengua dominant. En canvi, quan aquesta llengua dominant arriba a tenir m�s diversitat ling��stica aquestes envestides es resisteixen millor. Aix� ens hauria de fer reflexionar. I quan dic que no m'interessa tant la socioling��stica can�nica, que sempre et dibuixa aquest m�n ideal homogeni, �s perqu� et fa m�s vulnerable. En aquell moment el monoling�isme estava molt b�. Ara tenim unes altres circumst�ncies i si no sabem portar-les b�, �s a dir si nosaltres encara pretenem aquest ideal monoling�e, tenim molt risc de desapar�ixer.\n�La teoria cl�ssica deia que quan hi havia dues lleng�es en contacte nom�s hi havia dues sortides: la substituci� o la remuntada de la llengua.\n�No �s que aquesta teoria no valgui: �s que �s una teoria. La realitat ens diu que sempre es produeix substituci�. Jo no conec cap cas de normalitzaci�, cap, ni en tot el m�n ni en la hist�ria. Mira que fa anys que el busco. De comunitat biling�e que s'hagi mantingut estable no n'he conegut cap i totes les que conegut han acabat en substituci�. Per tant, hem de reconsiderar les coses.\n�Ara als Pa�sos Catalans ja no som bilingues?\n�Afortunadament no, perqu� el biling�isme s� que ens portava a l'extinci�. Crec que justament �s interessant el fet que ara hi hagi molta m�s diversitat, si la sabem articular. Per�, a grans trets, ara passa que assimilem aquesta diversitat al castell�. I aix� �s un biling�isme encara m�s perill�s. Si som capa�os de recon�ixer que s'han de ressituar les lleng�es, el catal� incl�s, podem tenir esperan�a.\n�SI PARLES EN CASTELL� TOT �S POSSIBLE; SI PARLES EN CATAL� ETS D'UNA MENA DE MANERA�\n�Que van mal assessorats els pol�tics?\n�Jo no puc dir-ho, aix�, perqu� algun col�lega meu els deu assessorar. Potser vaig equivocada, per� sempre dic una cosa: que em posin un exemple on ens puguem emmirallar. Nosaltres hem de buscar una alternativa in�dita perqu� la nostra situaci� �s rara. A Europa no hi ha cap m�s cas com Catalunya, on la llengua subordinada s'ha mantingut prou vital. �s un panorama diferent i hem de trobar les nostres solucions, que per mi haurien de consistir a incorporar tots els catalans amb les lleng�es que parlen. No fer grups especials. Fer del castell� un grup homogeni no s� on ens porta. �s clar, es valora un castell�, per� es parlen moltes varietats del castell� que es reprimeixen. A l'escola se n'ensenya un model i es diu als nens que v�nen d'Am�rica que el parlen malament, com si nosaltres tingu�ssim autoritat sobre l'espanyol o ens hagu�s de preocupar aquesta q�esti�. No s� com assessoren els pol�tics, per� alg� els hauria de dir que marginar persones per q�esti� de llengua t'acaba creant un problema. Sumar identitats �s possible i no �s precisament dif�cil. Ara, suprimir identitats sempre t'acaba sortint malament, �s un problema que et sortir� per on menys t'ho esperes. Europa �s plena d'exemples d'aquests. Negues la identitat dels altres i, despr�s, la tercera generaci� salta. D'aix� en podem aprendre, nosaltres.\n�Casasses recordava que l'amazic �s la tercera llengua de Catalunya.\n�Segurament s�, l'amazic �s la tercera llengua del pa�s. Esquerra Republicana s�n els que m�s r�pidament s'han oblidat d'aquesta situaci�, tot i que temps enrere se n'havien preocupat. Quan Oriol Amor�s estava a Immigraci� ho va tenir en compte. En canvi, ara s�n els que m�s r�pidament se n'han oblidat. Els altres no ho havien tingut clar, per� ells que semblava que s� ara tornen a la hist�ria del biling�isme. I aix� �s una visi� a curt termini, que vol dir que nom�s els preocupen els vots i no els fonaments. I aix� em sembla perill�s i arriscat i ens pot portar tamb� a l'extinci� del catal�.\n�Com recula el catal�?\n�La doctrina diu que les parelles mixtes parlen en catal�, per� jo diria que aix� va passar fa uns quants anys... Jo crec, i ho dic aix� perqu� no en tinc dades, que aix� es considerava un proc�s autom�tic, per� que no �s aix�. B�sicament la dada que hi ha �s que el catal� disminueix percentualment. I com m�s gent trobes que no parla catal�, que no el sap, els catalans tenim menys possibilitats d'activar la nostra llengua. Aquest �s un proc�s que no s'ha vist que disminueixi: cada cop m�s tenim menys possibilitats de parlar la nostra llengua. Despr�s hi ha aquesta cosa que en diuen la converg�ncia o la ren�ncia a la llengua, quan ens trobem alg� que sembla que no la parla o que no la parla prou b�. �s cert que les possibilitats de parlar catal� van disminuint.\n�Aquest �s un s�mptoma clar. N'hi ha m�s?\n�El fet que el castell� sigui la llengua vehicular entre els joves de manera molt majorit�ria. N'hi ha alguns altres d'hist�rics, com la reducci� de la base territorial. Si comparem on es parlava el catal� fa dos-cents anys i on es parla ara ja es veu que anem reculant. Un altre s�mptoma, que crec que la independ�ncia podria contribuir a resoldre, �s que el catal� sigui la llengua marcada. Vull dir el fet que triar el catal� encara impliqui pagar un preu: en popularitat, en acceptaci�, en simpatia, en la manera com et situen. Aix� �s molt greu: si parles en castell� tot �s possible, si parles en catal� ets d'una mena de manera. �s un dels s�mptomes que el catal� recula. Els prejudicis contra la llengua fan que molta gent hi renunci� per no trobar-se en aquesta situaci�.\n�Per� el catal� es parla al parlament i a l'escola i, per tant, es percep com una llengua de prestigi?\n�El catal� �s una llengua amb prestigi, per� ara us parlava de lleng�es marcades i no marcades. El catal� �s una llengua marcada, no �s inn�cua a la tria. El prestigi �s un dels elements can�nics que posa la socioling��stica.\n�Ens anem tornant un gueto?\n�No ho s�. Els joves, com que s�n joves, poden canviar el comportament ling��stic. No tinc dades recents, per� fa cosa de sis anys o set s� que es detectava que els nanos que parlaven catal� deixaven de parlar-lo a l'institut perqu� els deien els 'catalanufos' i els marcaven. La informaci� que tinc m�s actual �s d'un projecte que he fet darrerament a l'Anoia i all� he trobat nois que parlen catal� a casa i que a l'escola no el parlen. N'hi va haver un que va dir, literalment: 'No el parlo per no tenir problemes.'\n�I aix� com es capgira?\n�Ens conv� molt agafar un nou discurs. Ens agafem al de sempre i aix� no commou ning�, i molt menys els adolescents.\n�El GELA va fer un projecte experimental en aquesta direcci�?\n�El projecte que vam fer nosaltres tenia fases diferents. Vam fer una cosa tan senzilla com demanar als alumnes voluntaris que des que entressin a l'institut fins que en sortissin nom�s parlessin en catal�, excepte les obligacions de classe. Ho vam fer amb la idea que aix� podria arrossegar els altres. Com que no vam continuar el projecte no ho vam poder comprovar, per� penso que hauria donat resultats. Hi ha dues possibles circumst�ncies: d'una banda, la incapacitat, i aix� seria greu perqu� els nois s�n escolaritzats en catal�; d'una altra, la mala voluntat, i aix� s� que s'ha de treballar. De la mateixa manera que quan la gent t� problemes es psicoanalitza preguntem-nos per qu� aquesta mala voluntat i elaborem un discurs alternatiu. Fem aflorar els perqu�s d'aquesta mala voluntat i potser en podrem entendre alguna cosa.\n�Hi ha hostilitat clara contra el catal� en molts �mbits. Hi ha casos de 'bulling'... En una de les meves simplificacions per a explicar les coses dic que hi ha 15% d'hostils, 15% de militants i un 70% d'indiferents. Hem de treballar amb aquest 70% d'indiferents. Amb els hostils no hi podrem fer res, per� passa que et poden contaminar aquests indiferents. Per tant, �s amb aquest sector que hem de treballar. Amb els altres, no cal perdre-hi el temps.\n�LA POL�TICA HA ESTAT MOLT EFICA� A L'HORA DE MATAR LLENG�ES, PER� GENS A L'HORA DE SALVAR-NE�\n�El govern no treballa en aquesta l�nia?\n�Quants anys fa que tenim pol�tica ling��stica? Des del 1981? Jo crec que el president Pujol es deu haver preguntat qu� hem fet malament? Tants anys i no ens en sortim. No s� si saben en quina l�nia treballen. Per�, vaja, s�c molt lluny del govern i no ho s�.\n�Per� l'oposici� sembla que tampoc?\n�No ho s�... Crec que quan es parla de la din�mica de les lleng�es encara estem tots molt empeltats de la socioling��stica can�nica. Als instituts encara estudien que �s el biling�isme i la digl�ssia.... Hi ha aquests conceptes tan poc flexibles. Potser cal replantejar-ho.\n�S�n conceptes obsolets?\n�Jo sempre ho he dit: no crec que la pol�tica pugui canviar les lleng�es. Jordi Sol� i Camardons --que som amics, per una altra banda-- creu que la independ�ncia servir� per a arreglar la situaci� del catal� i jo li dic que no. Si ens fiem d'aix� ho tenim molt malament perqu� la pol�tica ha estat molt efica� a l'hora de matar lleng�es per� no a l'hora de ressuscitar-ne. Sempre surt el cas d'Israel, que �s irrepetible. I no el vull, ja els el regalo. Sempre es diu que si va reeixir va ser perqu� hi havia molta diversitat. No hi ha models. Si ens en volem sortir, si realment volem que la llengua sobrevisqui, tenim l'obligaci� de buscar models alternatius.\n�Proposeu, doncs, de pensar m�s en els vincles dels parlants?\n�T'adones que s'han eliminar tantes lleng�es perqu� s'ha alterat la comunicaci� entre comunitats... Quan s'ha intentat recuperar no s'ha intentat recuperar aquesta xarxa, sin� que s'intenta salvar lleng�es determinades i lleng�es a�llades. I, hi insisteixo, no se'n salva cap. Es tracta de refer el teixit o de crear-lo de nou. No trobo gaire sentit a dir 'salvem el catal�' ignorant tot all� que passa a tots els territoris on es parla el catal�. Et pots trobar un amazic que parla perfectament catal� i que li parlen en castell� perqu� la gent t� ficat aix� al cap: al que suposem de fora li parlem en castell�, en la llengua no marcada. S'ha d'airejar aquest teixit i canviar les relacions.\n�La universitat pot impulsar aquest canvi de mentalitat?\n�S�, per� no se si ho t� gaire clar. Tots anem de cara a l'angl�s. El triling�isme ens sembla el s�mmum del multiling�isme: angl�s, catal�, castell�. Aix� no canvia res.\n�Si no ho fan els pol�tics qui l'ha de promoure, aquest canvi?\n�La gent. Com s'arriba a la gent? Amb els pol�tics? Mireu, hi ha un fet que explica aix�. En ple franquisme es parlava molt m�s catal� que no ara, no? Quan tens la pol�tica en contra resulta que la llengua va fent... Quan en teoria tens la pol�tica a favor resulta que la llengua recula. Aquesta paradoxa ens hauria de fer rumiar molt. Segurament necessitem els pol�tics perqu� dinamitzin la societat, per� jo crec que les coses que v�nen des de dalt, en q�estions de llengua, generen rebuig. N'hi ha m�s casos. En el guaran�, s'ha descrit aquesta reacci�, i en el cas del maori... Quan poso aquests exemples la gent es pensa que com que s�n del tercer m�n no ens afecten. Per� jo crec que els parlants som iguals a tot arreu. Aquesta idea que el catal� s'imposa... Hi ha un socioling�ista --Txepetx -- que diu que no es tracta d'una imposici� sin� d'una reposici�. Doncs aquesta idea haur�em de ser capa�os d'aplicar-la d'una manera convincent i no apel�lar els arguments de sempre, perqu� aix� ja no commou ning�.\n�Aix� vol dir que no creieu en campanyes com la de 'Dep�n de tu' o 'El catal� �s cosa de tots'?\n�S� i no. �s a dir, el catal� dep�n de tu, per� qui ens ho diu? Ens ho diuen des de dalt. I llavors la gent pensa: 'Doncs mulli's vost�, tamb�, perqu� diu que dep�n de mi, per� em deixa desprotegit... Em sembla que es tracta molt m�s de buscar un nou discurs, propostes alternatives i m�s participatives, que tothom s'hi senti implicat. Per exemple, en el cas de la pol�tica ling��stica crec que en molt bona part es va deixar perdre per covardia, al principi dels vuitanta, la il�lusi� que tenia la societat. La gent s'ho creia realment. Van comen�ar els bab�lics i, en fi, tota aquesta colla... I la gent s'arruga, davant d'aquestes coses. La gent podia haver dit: 'Nosaltres estem il�lusionats, no fem cap guerra.' Per� no, no es va reaccionar aix�. Llavors, aquesta gent va generar un discurs que en molts casos es fa servir. El pitjor que ens va passar en aquell moment va ser perdre aquesta il�lusi�. Si ara, que �s un altre moment que ens podria il�lusionar, el deixem escapar s� que estem perduts. �s a dir, no ens podem permetre de perdre dues vegades la il�lusi�. Si m'haig de fiar dels pol�tics que em parlen de biling�isme... �s que ja renuncien a la il�lusi�! No veuen aquesta oportunitat. I, ja que ells no ho fan, fem-ho nosaltres.\n�Ens podem trobar en un pa�s independent on el catal� es mori?\n�S�, per� no ens hi hem de trobar. Per aix� no vull lligar el proc�s de la independ�ncia al proc�s de la llengua, perqu� tenen ritmes diferents. El proc�s de la independ�ncia pot ser d'un dia per un altre. De cop i volta les coses han canviat. Amb la llengua les coses no van aix�... Jo ho deia en aquell article que VilaWeb va recuperar: hi ha d'haver directrius clares que funcionem en catal�. I que tothom que necessiti traducci�, que no s'amo�ni, que traduirem tant com calgui. Si no �s aix� no hi ha remei. El catal� �s el que es parla perqu� �s el que s'ha generat aqu� i �s normal que sigui aix�.\n�LA DEFENSA DEL BILING�ISME QUE FA JUNQUERAS �S ELECTORALISTA, PER� NI AIX� NO L'ENTENC�\n�I quan Junqueras diu que el castell� ser� oficial, com ho veieu? Si no pot fer el b�, la pol�tica potser pot fer mal?\n�Jo entenc aquesta opci� nom�s com a electoralista, per� ni aix� no l'entenc. L'�ltim article que li vaig llegir, 'La llengua dels meus amics, de la meva gent', d'entrada em sembla nepotista. Els meus amics i la meva gent parlen moltes lleng�es; per tant, no nom�s �s una. Despr�s qu� li passa al catal�? �s que no �s de la teva gent? Per qu� hem de donar un lloc especial a una llengua de les moltes que es parlen aqu�? No ho entenc des de cap punt de vista. Perqu�, sobretot essent historiador, hauria de tenir la visi� hist�rica que si aix� es fa realitat portar� a la substituci� del catal�. No ho entenc i a m�s no crec que porti vots. Pot portar m�s vots un plantejament clar amb qu� s�pigues comprometre tothom. Necessitem els parlants de lleng�es majorit�ries si volem preservar la diversitat ling��stica. Necessitem el seu comprom�s. I no dubto que en la majoria de casos hi �s. Doncs aleshores donem les possibilitats per a articular-lo. Per qu� s'ha de donar aquest tracte especial a un grup determinat que ells suposen majoritari, que a l'hora de la veritat no ho �s tant. De fet, quan es parla del castell�, nom�s es parla d'un i n'hi ha molts.\n�Necessitem la gent que viu aqu� i parla lleng�es diverses?\n�Aix� es lliga amb la idea de retrobar l'equilibri ecoling��stic. I de moment cada vegada estem m�s desequilibrats. Estic segura que hi ha molts catalans que tenen el castell� com a primera llengua i que estan compromesos. I si tenen la informaci� de com fer-ho voldran contribuir a restablir aquest equilibri. Segur que ells no volen ser agents de l'imperialisme ling��stic.\n�Voleu dir, per exemple que parlin als fills en una llengua diferent de la que parla el matrimoni?\n�Amb les opcions individuals no m'hi poso. Em conformo que no em posin a mi i als meus fills en la situaci� de renunciar a la meva llengua, i aqu� ells hi tenen un paper molt important. Si volen que renunci� a la meva llengua les coses s�n prou clares. Si creuen que aix� �s injust, aleshores poden actuar.\n�La majoria no fan aix� conscientment?\n�No, la humanitat seria terrible si aix� es fes conscientment. Pot ser que hi hagi un sector que s�, que emeti consignes, per� en general no. Tots convivim.\n�Podr�eu impulsar aquest model alternatiu que proposeu.\n�Jo no s�c pol�tica.\n�I si us proposessin de ser directora general de Pol�tica Ling��stica?\n�Aix� no passar� mai. Ho tinc clar�ssim.\n�Si no em fan cas...\n�Dic el que penso. Una vegada, en una reuni� del PSC, hi va haver un embolic monumental pel fet de parlar d'aix� de les lleng�es de la migraci�. Com en molts casos, enfrontar la gent a la diversitat fa sortir molts fantasmes, i es va generar un gran debat. Quan vaig marxar, un d'ells em va dir: 'A tot arreu on vas passa aix�?' Jo s�c molt poc �til com a assessora.\n�LA PRIMERA MESURA QUE RECOMANARIA SERIA DE SUPRIMIR LA DIRECCI� GENERAL DE POL�TICA LING��STICA�\n�A l'escola la llengua vehicular ha de ser el catal�?\n�S�, perqu� ja ho hem comprovat i serveix. Si ara parlem de l'ensenyament p�blic, veus que fins a sis� la llengua els iguala, surten tots amb igualtat de condicions. Quan s�n a l'institut, en molts casos pots fer una predicci�. Segons quina sigui la llengua familiar d'un nano pots predir si arribar� a batxillerat o no. De vegades aquest argument te'l fan anar a la contra: i diuen 'Ho veus? El catal� discrimina' Per� no �s aix�, perqu� abans els has igualat. Crec que tot plegat t� molt a veure amb la posici� davant el coneixement. Perqu� en definitiva oposar-se a una llengua �s oposar-se al coneixement. Aix� va molt lligat. Despr�s hi ha la nostra responsabilitat de preservar la llengua que s'ha generat aqu�, que �s el catal�.\n�Tothom ha d'acabar l'ESO dominant catal� i castell�?\n�I m�s lleng�es, no necess�riament l'angl�s. No s� si ho dir� molt gros, per� no necess�riament el castell�, es poden saber unes altres lleng�es. �s aix�, la llengua que s'ha generat aqu� �s el catal�. Hi pot haver uns altres interessos. Es pot potenciar el continu rom�nic... Ara desapareixen totes per l'angl�s. Es podrien potenciar les lleng�es familiars. Totes �s impossible, per� n'hi ha moltes que s�, que com a societat les necessitem.\n�Us podeu explicar?\n�A Catalunya hi ha una quarantena de lleng�es que, nom�s pel nombre de parlants, es podrien preservar. Despr�s ens arru�nem tots per pagar escoles d'idiomes per aprendre no s� que. Potenciem aix�. Tenim el xin�s, el rus, l'�rab... Segurament aix� ajudaria a la conviv�ncia i tamb� incorporaria el coneixement que aporten les diverses comunitats. Seria una manera d'articular la diversitat. El model �s aquest: el catal� com a llengua comuna i despr�s totes aquestes possibilitats de treballar amb les lleng�es que es parlen aqu�.\n�A les zones on la pres�ncia del catal� �s molt baixa s'hi hauria de fer res espec�ficament?\n�S�, encara que en algun sentit crec que ja �s massa tard. Si tots els diners que es van abocar en la normalitzaci� s'haguessin abocat en esports i esplais ara no estar�em tan malament. Aconseguir �mbits on s'utilitzi la llengua de manera espont�nia seria molt m�s rendible que no la idea de llegir i escriure.\n�Aix� es va intentar amb els plans d'entorn?\n�S�, encara n'hi ha algun que funciona. Crec que els plans d'entorn van ser molt bona idea. Jo vaig tenir molts bones sorpreses. Recordo un dia que vaig anar al barri de la Merc�, a Tortosa. Hi havia totes les fam�lies esperant la canalla i la llengua vehicular entre gent d'or�gens molts diversos era el catal�. Tenien un pla d'entorn que funcionava molt b�.\n�I a la inversa, als llocs on el catal� t� pres�ncia m�s aclaparadora s'hi ha de fer res?\n�M'encantaria saber on �s aquest lloc on el catal� �s present de manera aclaparadora, perqu� realment jo no el conec.\n�El conseller Maragall deia que a Olot els nens haurien de parlar m�s castell�?\n�Jo m'he trobat que en els llocs m�s recondits d'aquest pa�s els comportaments destructius del catal� es reprodueixen. Us parlar� d'un lloc on viu molt poca gent. Hi ha un matrimoni argent� a qui tothom del lloc parla en castell�. Jo els parlo en catal� i veig que la noia parla un catal� com tu i com jo. No ho puc entendre. Per qu� no li valoren aquest coneixement? Per qu� la tracten com si fos estrangera? I �s un lloc molt petit.\n�Als mitjans de comunicaci� s'hi ha de fer res per augmentar el catal�?\n�El fet que es facin programes de qualitat ja �s una garantia. �s clar, fan un paper molt important a l'hora de donar un coneixement de la llengua. Podrien fer un paper m�s important si respectessin m�s les versions originals, on la diversitat fos tractada de manera m�s natural. Escoltar la gent parlant la seva llengua i posar subt�tols seria una bona pedagogia.\n�En l'etiquetatge qu� hem de fer?\n�Torno a dir que no s�c partid�ria de legislar i d'aquestes coses, per� com a consumidors hem d'exigir respecte. Podem fer la nostra tria. No s� si s'ha de fer una legislaci�... Jo en molts casos ho faig. Si no �s en catal� el teu producte no m'interessa. Aquesta llibertat encara la tenim.\n�I els prospectes dels medicaments?\n�Aqu� s� que cal una llei, perqu� aix� dels prospectes ja �s una cosa de drets humans.\n�Sintetitzant, podr�eu recomanar tres mesures al president del futur nou estat catal�?\n�M'agafen ganes de dir coses eixelebrades, perqu�, digui el que digui, mai no em faran cas... [Riu.] La primera, seria suprimir la direcci� general de Pol�tica Ling��stica. La llengua �s de tots i tots s'hi han de comprometre. Tenint aix� en un reducte s'ha aconseguit que els altres no se sentin implicats. Al departament de Salut o al d'Ind�stria li �s igual el catal� perqu� �s una cosa que hi ha en un rac�. La segona, buscar les maneres d'engrescar la gent. Aix� �s fonamental. I sobretot orientar-ho cap a la conviv�ncia, cap a compartir, cap a il�lusionar. Admetre que al final, si ens en sortim amb la llengua, ser� cosa de tothom, no nom�s dels catalanoparlants. Ja �s prou evident que quan ha arribat aquesta �ltima diversitat el mal ja era fet. Si ens en sortim ens en sortim tots. La tercera, com a m�nim, seria aplicar totes les mesures perqu� tot pugui funcionar en catal�. Que siguin els catalans que no tinguin les restriccions. I els qui en tinguin, oferir-los tots els mitjans: si cal traduir, si cal tenir paci�ncia... haur�em de posar-hi tot all� que calgu�s. El que ha de quedar clar �s que la llengua d'aquest pa�s �s el catal� i l'occit� en el seu territori.\n�No us fa por que, quan aix� doni fruit, la llengua perdi genu�nitat?\n�No, m�s interferits que estem ara no ho estarem. Hi ha una cosa que en la ling��stica hist�rica es veu. Com m�s substrats de la llengua hi ha m�s es va a l'ess�ncia. �s a dir, quan hi ha interfer�ncies que nom�s tenen una font, que tots coneixem, la gent ja no les percep ni com a interfer�ncies. La ling��stica hist�rica mostra que com m�s substrats diversos hi ha m�s es torna a l'origen. Hi ha una correspond�ncia clar�ssima entre la compet�ncia i l'�s. Si utilitzem m�s el catal� recuperarem la compet�ncia.\n�Heu estat una rebel que no ha fracassat. Ho continueu essent?\n�De fet he tingut la gran sort de viure la vida que volia o millor del que volia. No he fet cap esfor�, he tingut sort.\n�Ser coherent �s molt important, malgrat les contradiccions. No pots predicar unes coses i despr�s plegar-te, has de ser conseq�ent amb all� que prediques.\n�L'OBSESSI� PER L'ANGL�S �S UN PARANY QUE OFEGA LA CREATIVITAT�\n�Qu� en penseu que la universitat valori tant la publicaci� de treballs de recerca en angl�s i no tingui en compte els aspectes docents?\n�Jo no s�c la persona m�s adequada per parlar d'aix�... En la mesura que puc faig boicot al sistema, tot i que no m'ho puc permetre gaire perqu� hi ha persones que depenen de mi. No comparteixo gens aquest sistema d'avaluaci�. Crec que per aconseguir uns resultats es renuncia a moltes coses i b�sicament al coneixement. Perqu� ens reconeguin internacionalment hem de funcionar seguint unes pautes determinades. Si ho fas en angl�s ja renuncies a la creativitat per buscar aquest reconeixement. Aquest funcionament no el comparteixo en absolut. No ens perjudica nom�s a nosaltres: �s una situaci� que Europa pagar� molt cara. Es renuncia a tot all� que podem aportar. Aix� que dic no �s un discurs popular i a mi em poden atribuir que, com que jo no tinc bons resultats, �s la manera de justificar-me.\n�La universitat hauria de ser m�s cr�tica, hauria d'estirar m�s?\n�Hi ha moltes coses que ens interpel�len i crec que la universitat t� l'obligaci� de donar resposta a problemes immediats. Si aquestes respostes no segueixen els c�nons determinats no te les valoren i si no les fas en angl�s menys. Jo, quan vaig tornar [d'ampliar estudis a la Universitat de Calif�rnia], ho vaig fer amb la idea de treballar en catal�. Em vaig preguntar qu� podia aportar a l'african�stica general i vaig veure que era aqu� on feia falta el coneixement sobre lleng�es africanes. Si aquesta investigaci� l'escric en catal� no me la valoren, per� a mi m'�s igual. La meva obligaci� �s aportar coneixement a aquesta societat que ho necessita. De totes maneres, puc dir en defensa meva que, havent treballat sempre en catal�, m'han tradu�t a vuit o nou lleng�es i, pel que fa a la internacionalitzaci�, ens han convidat a universitats de tot el m�n. Crec que si tens alguna cosa a aportar ja t'ho reconeixen.\n�No esteu gaire d'acord amb la import�ncia que es d�na a l'angl�s.\n�Jo sempre dic als meus alumnes: 'L'angl�s s'ha de saber, per� no s'ha de fer servir.' Ens han posat un parany i s'ofega la creativitat de les criatures posant-los angl�s a P4, quan �s prou clar que no serveix de res o gaireb� de res. Ens passa a tots els nivells: tothom s'ha obsessionat amb l'angl�s. Per� no tenim cap ra� per a sotmetre'ns-hi si fem la nostra aportaci� al coneixement des de la nostra llengua i la nostra manera de fer. Ara ens conv� que els amos de l'imperi ens facin copets a l'esquena. A mi em costa molt d'entendre que ens pleguem tan alegrement a aquesta imposici�. Sempre poso un exemple: amb el pla Bolonya un Umberto Eco no seria possible, perqu� el que ens demanen �s renunciar al pensament original i seguir els dictats de l'imperi. I em sap greu de fer servir aquest llenguatge tan pamfletari, per� em provoca aix�. Renunciem a la nostra creativitat, a les nostres aportacions perqu� ens aplaudeixin els que tallen el bacall�, i aix� implica la submissi�. No puc entendre que la 'modernor' catalana i la 'progressia' local s'hagin llan�at amb tanta alegria a alimentar aquesta llengua. Quan, de fet, seria molt m�s revolucionari fer-ho en amazic.\n�s el meu mestre en molts sentits, sobretot perqu� sempre ha tingut prou curiositat intel�lectual per a qualsevol cosa. �s un gran professor que ha respectat molt els alumnes i ha tingut molt en compte all� que podien aportar. En el meu cas, si sumo aquestes dues coses, crec que vaig tenir la sort de trobar-lo. Va tenir el m�rit, en aquells moments, d'acceptar una cosa que aqu� era estranya. Penseu que a mi em van suspendre un examen perqu� hi havia posat exemples de suahili, o sigui, que la cosa anava aix�. No tan sols es va interessar pel que feia, sin� que em va esperonar. I aix� ho ha fet amb els milers d'alumnes que ha tingut.\nEn certa manera l'Eudald em va fer casar el m�n que portava de la mare amb l'alta cultura. Em va fer entendre on em podia portar aix�. Una cosa que la meva mare feia espont�niament i, potser pel rebuig de l'adolesc�ncia, no en vaig copsar tot el sentit. A part de fer-me con�ixer autors que jo ja tenia a casa, em va fer veure com la creaci� podia tenir sentit a la teva vida. Em va canviar la vida perqu� em va orientar cap a filologia. No m'imagino la meva vida sense la lectura. �s una persona que es troba a faltar en molts sentits. Sobretot recordo la passi� que transmetia. La veritat �s que encara recordo classes seves de mem�ria i mai no li agrair� prou haver-me mostrat que la literatura potencia sense l�mits l'experi�ncia vital.\nQuan vaig escriure 'Les lleng�es d'�frica', en Jes�s Tuson em va recomanar en Xavier Folch. L'Editorial Emp�ries feia poc que havia comen�at --era l'any 1984-- i jo no tenia gens de consci�ncia de qu� significava publicar un llibre tan poc prometedor. En Xavier Folch primer em va dir que no en vendr�em cap, per� que l'hav�em de publicar. I aix� va coincidir amb l'arribada dels primers immigrants d'origen afric�. El llibre es va exhaurir i es va vendre sobretot al Maresme, a la Selva --especialment Blanes--, i l'Empord�, �s a dir, all� on es comen�ava a necessitar informaci� per a atendre la diversitat. Despr�s d'aquest, em va encarregar 'Vida i mort de les lleng�es', que es va publicar l'any 1992. I aqu� va ser absolutament premonitori perqu�, pocs anys m�s tard, la mort de les lleng�es es va convertir en un tema estrella en la recerca en ling��stica. A m�s, m'ha fet un dels millor elogis que he rebut mai. En la presentaci� d'un llibre va dir que, amb el temps, s'havia adonat que, en mi, ser de Masquefa era una qualitat. Si jo fos editora m'agradaria ser com ell. Crec que l'editorial que va fer �s una de les que ha valgut la pena en aquest pa�s.\nEl vaig con�ixer perqu� li vam demanar que present�s 'Les lleng�es del m�n' a Masquefa i va venir. Des d'aleshores ens vam anar trobant, ens telefon�vem. �rem de dos mons diferents, ni tan sols ten�em amics comuns. Potser aix� va fer possible que el Ramon que jo vaig con�ixer no s'assembl�s gaire a la seva imatge p�blica, i que ell valor�s en mi el meu vessant m�s estramb�tic. Quan el vaig con�ixer, estava embarassada del meu segon fill (s�c mare soltera reincident) i em deia: 'Tu, que ets una descreguda, segur que no el bateges.' Per� despr�s, parlava dels seus fills o de la seva mare i era una persona molt tendra. Parl�vem de ling��stica, de literatura, de lleng�es amena�ades; em feia anar a la radio... En fi, tots els qui el van con�ixer van poder constatar la seva curiositat intel�lectual. Doncs aix� era el que compart�em. El trobo a faltar.\nVilaweb - Assumpci� Maresma i Jordi Badia\nM�s sobre El catal�, llengua amena�ada (202)\nCarme Junyent: 'No ho fem b�. El catal� no t� el futur assegurat' (not�cia, 05/10/2014)\nPer qu� es moren les lleng�es? (not�cia, 06/07/2014)\nLlengua i estat (Josep-Llu�s Carod-Rovira) (testimoni, 21/07/2013)


El parc de la ciutadella - Turisme Barcelona\nMoltes grans capitals del món mostren un pulmó verd ideal per a tot tipus d’activitats, mentre que a Barcelona el més semblant que tenim és el gran parc de la Ciutadella.\nÉs cert, Barcelona és una ciutat envoltada de molta vegetació, a la Serra de Collserola, en la seva part nord, però falta encara un lloc més central on es pot gaudir dels arbres i el verd de l’herba. No obstant això, el parc de la Ciutadella presenta molt bones opcions per passar una agradable jornada, per això us animem a seguir les nostres recomanacions sobré què fer en aquest famós i especial parc de Barcelona.\nCoses que pots fer al parc de la Ciutadella\nA peu: el més obvi. La Ciutadella és un gran parc que és ideal per fer un bon passeig amb els teus amics o la teva parella, lluny de l’enrenou d’una ciutat tan massificada com la ciutat de Barcelona. Els diferents estanys, salts d’aigua i escultures, sens dubte, amenitzen el seu passeig.\nEsports: pocs llocs que es troben tan agradables a Barcelona per fer esport, ja sigui córrer, anar en bicicleta, estirar-se, o fins i tot aprofitar algunes instal·lacions per jugar a tennis de taula i altres activitats.\nPasseig en vaixell: a la llacuna central es pot llogar una embarcació petita en la qual fer una passejada curta, envoltada d’ànecs i altres animals.\nVisites culturals: diversos edificis importants es troben al parc de la Ciutadella. Sense anar més lluny, és la seu de la seu del Parlament de Catalunya. No obstant això, també es pot passar per l’hivernacle, el castell dels tres dragons, o la rèplica de l’escultura “el desconsol” de Josep Llimona.\nAnar picnicking: si viatjar a Barcelona i prefereixen estalviar amb entrepans i menjar senzill, aquest és un molt bon lloc per relaxar-se i menjar en pau. Trobareu diverses zones d’herba on podeu reposar la força, estirar i descansar les cames.\nAnant al Zoo: el zoològic de Barcelona, que té molts anys d’antiguitat, també està situat al parc de la Ciutadella, i pot ser una activitat molt divertida i interessant per fer amb els més petits.\nCom arribar al parc de la Ciutadella\nEn cas que no sàpigues on és o com arribar a aquest parc especial, tens dues opcions. Una mica especial és agafar la línia de metro vermella i baixar a la parada Arc de Triomf (arc de Triomf). Només has de baixar uns minuts l’avinguda que aquest espectacular monument presideix, una cosa que et recomanem. L’altra opció és agafar la línia groga i baixar a la parada Ciutadella-Vila Olímpica, gràcies a la qual accedirà al Parc des de l’esquena en un batec del cor.


Cincogema sí, però amb molt de seny i mesura – El Iris.cat – Digital d'informació i cultura\nCincogema sí, però amb molt de seny i mesura\n21 maig, 2021 - by Bep Al·lès - Deixa un comentari\nAquest cap de setmana Ciutadella celebra Cincogema. El cristianisme celebra el quinquagèsim dia del temps de Pasqua (“Pentecostes” en grec) i simbolitza el final, el coronament d’aquest temps litúrgic de la Pasqua.\nA Ciutadella però també es viu i es celebra una altra Cincogema, una Cincogema d’oci, de trobades, de compartir temps, gastronomia i, desgraciadament per part dels joves i no tant joves, excessos.\nHem de celebrar Cincogema? Sí, però des de la més absoluta responsabilitat i com a membres d’una comunitat ferida per una greu crisi sanitària i econòmica, hem de demanar seny, molt de seny.\nEl jovent te dret a lleure i a divertiment, clar què si! Però en la situació actual hem d’extremar les mesures sanitàries pertinents. Cada passa mal donada pot comportar moltes passes enrere. I aquí és on hi entram els adults, primer de tot fent veure als nostres joves la importància del moment què esteim vivint i la necessitat de fer bonda. I després, donant exemple amb el nostre comportament de civisme, respecte i racionalitat. El seny i la rauxa (com diuen a Catalunya) s’han de donar la mà, molt especialment aquest cap de setmana.\nCincogema també marca el preludi de les nostres estimades festes de Sant Joan que, enguany, tornarem a viure d’una manera diferent. Què sigui, Cincogema, idò, temps i motiu d’alegria i divertiment – que ja ens ho mereixem – però sense perdre de vista en quin moment històric ens trobam. Els ciutadellencs tenim, una vegada més, una bona oportunitat per demostrar que sabem estar allà on pertoca i que som, malgrat les circumstàncies, un gran poble.\nRegular les autocaravanes\nSOS nucli antic de Ciutadella\nLimitar l’accés dels cotxes de lloguer al centre\nArticle anterior Portada El Iris, 21 de Maig 2021\nSegüent article Ja no són per a tothom\n30 juliol, 2021 30 juliol, 2021\nQuè ens fa lliures?\nLa Bicicleta Voladora 2019 dels Cellers German R. Blanco, envellit en cubes de ciment\n10 juliol, 2021\nSa síquia de Son Saura\nMenorquins partidaris de Jaume III, rei de Mallorca