Park Güell d'Antoni Gaudi | Casa Batlló d'Antoni Gaudí, Barcelona\nEl Park Güell de Barcelona va ser dissenyat per Antoni Gaudí entre 1900 i 1914 per encàrrec d’Eusebi Güell. En aquest moment, la relació entre mecenes i arquitecte s’havia consolidat després de diversos encàrrecs realitzats prèviament, com El Capricho, La Finca Güell i el Palau Güell.\nL’encàrrec original consistia en crear una urbanització per a famílies acomodades en una finca de més de 17 hectàrees coneguda popularment com la Muntanya Pelada. Aquesta urbanització tenia una sèrie de requisits molt restrictius com, per exemple, que només es podia edificar una sisena part de la finca. A més, la ubicació i l’altura no podien obstaculitzar cap veí del sol o de les vistes al mar, així com a l’esplanada de Barcelona.\nEl nom de Park Güell va venir donat per la influència i la petició de recrear els parcs residencials britànics que tant havien entusiasmat a Eusebi Güell.\nLa construcció del parc pertany a l’etapa naturalista de Gaudí, època en què va perfeccionar el seu estil personal amb la inspiració de les formes orgàniques de la natura. Una de les seves grans obres, la Casa Batlló, també destaca com a exemple d’aquesta etapa.\nÉs el Park Güell un lloc imprescindible a visitar a Barcelona?\nAquest parc és una de les icones de Barcelona, una ciutat que compta amb més de 400 dracs que fan referència a la llegenda de Sant Jordi (patró de Catalunya). De tots aquests dracs, el del Park Güell és el més fotografiat i conegut mundialment.\nFins fa poc, el Park Güell es podia visitar gratuïtament, però, a causa de l’alta afluència, l’Ajuntament va decidir regular l’accés establint un aforament limitat i un preu d’entrada. És per això que aconsellem comprar l’entrada amb antelació.\nMalgrat això, el Park Güell té espais gratuïts que pots visitar, especialment els exteriors de la zona on pots gaudir de l’arquitectura gaudiniana.\nLes vistes de la ciutat són úniques, i és una de les fotos més habituals que il·lustren la Barcelona de Gaudí.\nCom arribar al Park Güell?\nS’hi pot arribar des de la Línia 3 del metro (línia verda) baixant a les parades de Lesseps o Vallcarca, i des d’allí caminar durant uns 20 minuts fins a l’entrada principal, que es troba al carrer de Larrard.\nTambé s’hi pot arribar amb autobús amb les línies H6, D40, D24 i V19. D’altra banda, el Bus Turístic de la ciutat, en la seva ruta verda, també té una parada al Park Güell.\nHoraris: Quan obre el Park Güell? Quan tanca el Park Güell?\nTot i que obre tots els dies de l’any, és important que consultis els horaris del Park Güell perquè van canviant en funció de l’estació de l’any.\nHorari d’hivern: De novembre a febrer el parc obre les seves portes de 10:00 a 18:00\nHorari d’estiu: De maig a agost, el parc obre de 10:00 a 21:00h\nAl març i a l’octubre obre de 10:00 a 19:00h\nA l’abril i al setembre obre de 10:00 a 20:00h\nRecorda: Tingues en compte que l’última entrada sempre és una hora abans del tancament.\nLa història del Park Güell\nVols conèixer una mica més d’història? Ja hem parlat de l’origen, però hi ha coses que potser no coneguis i et semblin curiositats interessants del Park Güell. Aquí en tens algunes:\nLes obres es van iniciar a l’octubre de 1900. El primer que es va fer va ser anivellar els terrenys per poder construir posteriorment els diferents habitatges. Aquesta primera fase va acabar l’any 1903, any en què també es va acabar la tanca exterior del recinte, així com el refugi per a cotxes de cavalls.\nAntoni Gaudí va idear diversos sistemes de captació i emmagatzematge d’aigües per poder regar la vegetació i evitar l’erosió del terreny que podien provocar els períodes pluvials de major intensitat.\nAntoni Gaudí va traslladar la seva residència al Park Güell l’any 1906, juntament amb el seu pare i la seva neboda.\nLa famosa sala hipòstila es va acabar de construir l’any 1907 i està inspirada en la Ciutat Grega de Delfos. Tot i que també es coneix com a Sala de les 100 columnes, només en té 86\nAmb l’inici de la I Guerra Mundial l’any 1914 i després de veure les dificultats que presentava la venda de les diferents propietats, l’obra es va paralitzar i es va abandonar per complet. Aquell any només hi havia 2 cases construïdes, una d’elles d’Eusebi Güell, que es va traslladar a viure al seu somiat parc l’any 1907. Les principals dificultats que presentava la urbanització eren el transport per arribar-hi i la seva exclusivitat.\nTot i que no hi havia residents, és cert que durant aquests anys Eusebi Güell permetia la celebració de festes i actes cívics a la gran plaça, que en general sempre comptaven amb el beneplàcit d’Eusebi i la resta dels residents.\nL’any 1918 mor Eusebi i els hereus ofereixen el parc a l’Ajuntament de Barcelona, que va acordar la seva compra l’any 1922. No va ser fins l’any 1926 que va obrir com a parc municipal i, des d’aleshores, és el parc més important i rellevant de la ciutat.\nAquest parc tan volgut i apreciat pels barcelonins va passar a ser-ho també del món sencer després de ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l’any 1984.\nAnterior Casa Calvet\nSegüent Mobiliari Casa Calvet


Turisme rural al Bages: 340 cases relaxen principalment clients metropolitans - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\njordi morros manresa 18.08.2019 | 23:30\nTeresa Garcia porta la casa d'agrotourisme la Torre d'en Bofill a Cardona\nJaume Vidal i Teresa Puigbé, de la Torre d'en Bofill, amb els avis del mas\nA la Torre d'en Bofill els clients que hi fan estada són pràcticament tots de Barcelona. No és habitual trobar-n'hi de l'estranger, tot i que aquest estiu n'hi han passat de francesos i nord-americans. S'estan al que abans era una quadra de cavalls, que van refer i restaurar. D'això fa 21 anys, i «la veritat és que no ens ha anat malament». És una casa d'agroturisme. Això vol dir que es tracta d'una explotació agrícola que a més a més ofereix allotjament. «Això ens afavoreix perquè venen moltes famílies amb canalla. Tenim bestiar i poden veure els conills, les gallines, vedells o vaques», afirma Teresa Garcia, esposa de Josep Solé, i que s'encarrega de dur la casa. La masia, on viuen quatre generacions de la família, està enganxada a la part dels allotjaments. A l'hora dels àpats tots comparteixen taula. Per a Solé i García, el tracte que se'ls dispensa marca la diferència.\n«Ens sentim com a casa», afirmen Jaume Vidal i Maria Rosa Puigbé, de Barcelona, que passen uns dies a la Torre d'en Bofill. Fa més de 12 anys que hi fan estades «a l'estiu i si podem també a l'hivern». «Caminem per aquí, veiem romànic, els pobles del voltant i gaudim de l'estada». En canvi, el Jordi i la Montse, també de Barcelona i que passen 4 dies a la masia, és el primer cop que s'han endinsat al Bages. Van buscar per Internet i «ens va agradar la casa. Buscàvem un lloc rural on descansar i conèixer l'entorn. Vam veure que era a Cardona, un lloc anomenat i ens vam decidir. Aquí l'ambient et convida a parar», destacaven.\nAnna Duocastella, de la Casa Biosca de Castelltallat, explica que hi ha perfils diferents d'estadants. El turisme de cap de setmana, que sol ser de l'àrea metropolitana, i el de vacances, que fa estades més llargues i ja són de més lluny. «Saben bastant el que volen», opina. «Volen anar a Sitges i no a Salou, saben què són les denominacions d'origen, van 2 o 3 dies a Barcelona, i és gent que no volen anar a llocs massificats», que acaben quedant «sorpresos, en certa manera, d'haver entrat en una comarca o en una zona que no creien que fos tan interessant».\nMaria Serra, de les Feixes del Coaner, a Salo, comenta que la proximitat amb Barcelona i Cardona és el que més atrau els visitants. «El Bages, en general, és poc conegut», comenta. En aquest cas, la casa es lloga sencera i els clients acostumen a ser famílies o colles.\nJosep Solé amb dos turistes\nA Manresa hi ha una sola casa registrada com a allotjament de turisme rural. És Les Farreras, a Salelles, una explotació agrícola que va decidir convertir una part del mas en allotjaments. Agnès Farreras, la responsable, explica que a l'estiu hi ha més estrangers i a l'hivern més gent de l'àrea metropolitana. Per als primers el principal reclam és la proximitat de Manresa amb Barcelona i Montserrat. «La majoria són francesos i belgues. També hem tingut danesos i holandesos. Es desplacen a tot arreu. Tots els queda a prop. Hi ha gent que volta molt però també n'hi ha que es queda aquí». Farreras s'exigeix «tenir-ho tot perfecte. Entenc que has d'oferir confort». Destaca que tenir piscina és clau, «sobretot a l'estiu. En cas contrari no llogues res». Les Farreras lloga tota la casa. En aquest cas «els ofereixes privacitat».\nInternet és la principal eina que fa decidir els turistes on anar. Però els grans buscadors generen cert recel a les cases petites per les exigències que demanen. «A la primeria teníem reserves a dos mesos vista», recorda Solé. «Ara truquen pel mateix cap de setmana i, si no hi habitació, van a un altre lloc».\nLes Feixes de Coaner, una masia fortificada amb arrels al segle XII. Bages\nL'única casa de turisme rural que hi ha a Manresa és al sector de Salelles. Bages


Publicat el Dimecres, 20 Novembre 2019 13:53\nEn aquesta primera reunió s’ha donat compte dels nomenaments que ha fet cada institució de representants per ser membres d’aquest Consell de la Capitalitat, s’ha aprovat inicialment el reglament de funcionament i s’ha acordat que es demanarà un nou informe que actualitzi el cost que suposa per la ciutat d’Eivissa ser la capital de l’illa a finals de legislatura. Aquesta darrera decisió s’ha adoptat entenent que l’estudi en que es basa l’actual compensació econòmica acordada pel Parlament de les Illes Balears és molt recent i que, per tant, no cal actualitzar-lo d’immediat.\nPel que fa a les inversions per a l’any 2020, que segons la Llei han de ser de 5 milions d’euros, dels quals el Govern aporta un 70 per cent i el Consell un 30%, s’han aprovat les següents aportacions concretes, totes elles corresponents a l’aportació de mínim 3,5 milions d’euros que ha de fer el Govern balear i que en realitat, superarà els 3,7 milions:\n- Projecte i construcció d’HPO a l’avinguda d’Isidor Macabich: 3 milions d’euros.\n- Casal d’Igualtat: 50.000 euros.\n- Cultura (Museu Puget, MACE i Orquestra Simfònica): 110.000 euros.\n- Instal·lació de plaques solars a edificis públics i punts de recàrrega de vehicles elèctrics: 200.000 euros.\n- Redacció projecte nou pavelló poliesportiu: 400.000 euros.\nLes inversions per part del Consell d’Eivissa no han quedat de moment definides amb assignació econòmica concreta, tot i que, segons ha explicat el vicepresident primer de la institució, Mariano Juan, es definiran tenint en compte les competències que té la institució insular i probablement suposaran millores de la xarxa viària. Juan ha citat expressament el projecte de reforma de la E-10 (primer cinturó de ronda de la ciutat).\nLes tres institucions han quedat emplaçades a una nova reunió, que tindrà lloc el 12 de desembre, per acabar d’adoptar els acords sobre les inversions de 2020, especialment les que corresponen al Consell d’Eivissa, ja que la proposta del Govern ha quedat avui aprovada i supera la quantia econòmica prevista a la llei.\nL’alcalde d’Eivissa ha senyalat després de la reunió ‘que la constitució del Consell de la Capitalitat fa del dia d’avui un dia històric’, després del reconeixement unànime que es va produir al Parlament de la compensació que necessita la ciutat per aquesta ‘petjada que suposa ser la capital d’Eivissa’. Ruiz ha agraït la participació i bon enteniment de les tres institucions i ha destacat que l’Ajuntament d’Eivissa ha demanat a Consell i Govern que les inversions prioritzin les que són les principals qüestions de la legislatura: els problemes d’accés a l’habitatge, la mobilitat i l’eficiència energètica.\nPer la seva banda, la consellera de Presidència del Govern, Pilar Costa, ha explicat que feia dies que el Govern i l’Ajuntament mantenien converses per conèixer aquestes prioritats de l’Ajuntament i ha destacat l’esforç que una vegada més fa la ciutat d’Eivissa posant un altre terreny a disposició de l’Ibavi per a la construcció d’una nova promoció d’habitatges de protecció oficial. Costa també ha volgut destacar que els únics municipis que han vist projectes aprovats a la convocatòria d’enguany de l’ITS (Impost de Turisme Sostenible) són Palma i Eivissa, precisament per la seva condició de capitals reconeguda pel Parlament balear. En el cas d’Eivissa, els fons recaptats amb aquest impost permetran la compra dels terrenys de l’antic hospital, a Dalt Vila, per posar en valor les troballes arqueològiques que hi ha a la parcel·la.\nFinalment, per part del vicepresident del Consell, Mariano Juan, s’ha destacat també la bona sintonia i el consens present a la reunió i s’han garantit les inversions territorialitzades que la llei preveu que han de ser realitzades per la seva institució.\nPer part de l’Ajuntament d’Eivissa també han participat a la reunió la primera tinent d’alcalde, Elena López; i el segon tinent d’alcalde, Aitor Morrás, mentre que per part del Govern i del Consell han assistit les respectives conselleres d’Hisenda, Rosario Sánchez i María Fajarnés.


Leo Messi: "Volem guanyar-ho tot sempre"\nEl crac argentí ha fet balanç de la temporada blaugrana i, a més, ha parlat de diversos temes, com la capitania i el seu futur, de noms propis i també del Mundial, en què representarà l'Argentina a Rússia\nLeo Messi continua amb la seva preparació amb l'Argentina a Barcelona de cara al Mundial de Rússia. El crac argentí, en una entrevista per a Mundo Deportivo, ha repassat l'actualitat i també ha fet balanç de la temporada blaugrana, parlant dels títols, l'eliminació a la Champions, de Valverde i de possibles fitxatges. A més, Messi també repassa el que serà el seu quart Mundial, que començarà just d'aquí a una setmana. No et perdis el més destacat de l'entrevista:\n"La Champions és la il·lusió de tots, però hem de lluitar sempre per tots els títols. Quan comença la temporada volem guanyar-ho tot. També volem la Lliga i la Copa, també són importants per a nosaltres".\n"Valverde és molt sincer a l'hora de parlar-te, no té problema a l'hora de comentar-te res. És bona persona i sincera, en sap, de futbol, ho veu molt bé i ho prepara molt bé. A l'hora de transmetre-ho parla molt amb el jugador".\n"Amb els bons jugadors és fàcil entendre-t'hi, i Griezmann és un dels grans jugadors que estan passant per un moment de la seva carrera excepcional. Si vingués, després ja veurà el tècnic com s'acomoda tot, però òbviament és un jugadoràs. Com més qualitat tinguem millor, volem ser el millor equip del món i per això volem tenir els millors".\nELIMINACIÓ A ROMA\n"No hi ha explicació per al KO de Roma. Ens vam confiar, ens vam adormir. Ens va costar molt i no ens vam poder aixecar. Et queda bronca per quedar eliminats. Si t'hi fixes només hem perdut tres partits aquesta temporada i un ens va deixar fora de la Champions".\n"Serà un orgull ser capità d'aquest club per tot el que significa, és tot un plaer. Vaig tenir exemples espectaculars de Puyol, Xavi i Andrés i crec que més o menys sabré com manejar-me".\nPOSICIÓ AL CAMP\n"En el futur no tindria problema de jugar de mitjapunta, ja ho he fet diverses vegades aquest any al Barça i a la selecció. Però el meu joc no és tan estàtic per quedar-me en aquesta posició, m'agrada arribar a porteria i estar més a prop del gol, però podria adaptar-m’hi bé. M'agrada fer passades des d'aquesta posició".\nRETIRADA AL BARÇA\n"Sempre vaig dir que a Europa m'agradaria acabar jugant al Barça, com també sempre vaig dir que m'encantaria jugar a l’Argentina, a Newell's, però no sé si es donarà. No ho penso, en el seu moment ja ho parlarem amb la família i veurem què fem. Encara queda temps".\n"Vam arribar amb tranquil·litat i pensant d’anar partit a partit. Un Mundial és molt difícil, hi ha els millors i per això és tan difícil guanyar-lo. Hi ha molts grans jugadors: el Brasil té Neymar i Coutinho, Espanya Iniesta i Silva, Alemanya té un gran bloc, Bèlgica compta amb Hazard i De Bruyne, França amb Griezmann i Mbappé... És ple de grans jugadors".\n"M'omple d'orgull que gent de tot el món et vulgui veure aixecant la Copa del Món, em transmeten de tot arreu aquesta il·lusió i ànims. És espectacular, impressionant. Tant de bo pugui complaure’ls i tornar tot aquest afecte a Rússia guanyant el Mundial”.


Mama, no puc dormir\nHome / Productes / Productes / Mama, no puc dormir\nSKU: 9788416003211 Categories: Infantil, Llibreria, Llibres\nDe vegades passa que és completament impossible agafar el son. Però quina és la millor posició per dormir? Una nena petita no es pot adormir i la seva mare li explica com dormen els diferents animals: el lleopard enfilat dalt d‛un arbre, la ratapinyada penjada de cap per avall, la cigonya sobre una pota i els peixos amb els ulls oberts. La nena intenta dormir en les diferents postures imitant els animals, però no hi ha manera d‛adormir-se! I com que no ho aconsegueix, la mare li ha de repetir: «Tu no ets cap animal, tothom dorm d‛una manera diferent». Una forma original de tractar amb la mainada un tema tan controvertit com és l‛hora d‛anar a dormir.\nManuela Olten, nascuda el 1970, viu a Offenbach am Main. Després d’acabar el batxillerat va cursar estudis de fotografia durant tres anys. Amb posterioritat va rebre una beca d’estudi a l’Escola Industrial de Disseny de Kassel, on en tres semestres es va formar com a dissenyadora industrial. El 1995 va començar els estudis de comunicació visual a l’Escola Superior de Disseny d’Offenbach am Main, i el va acabar l’estiu de 2003 amb el títol de dissenyadora diplomada. Allà va estudiar il.lustració amb el professor Dieter Lincke, centrant-se en l’àmbit dels àlbums il.lustrats infantils. A principis de 2010, Manuela Olten va fundar el segell “Juime” amb el seu marit Wanja Olten. El seu primer àlbum Echte Kerle (publicat en català amb el títol Tots uns homes, i en castellà com a Niños valientes, Serres) va obtenir el Premi de Literatura Infantil i Juvenil Alemany el 2005. L’any 2004 va obtenir un premi-beca de la ciutat de Troisdorf, per al foment de l’àlbum il.lustrat, i allà va poder treballar en la seva obra Muss mal Pipi (publicat en català com a Tinc pipí i es castellà com a Tengo ganas de... ambdos a Kalandraka). En castellà també ha publicat Verdaderos amigos (Lóguez). Fins el moment ha publicat més de 19 àlbums infantils en alemany.


Centre Higiene Mental Les Corts. CatSalut. Servei Català de la Salut\nUn model d’atenció per a la població infantil i juvenil\nLes corrents internacionals més innovadores en salut mental destaquen per un enfocament orientat a la promoció de la salut mental i la prevenció dels trastorns. En aquesta línia, el Centre d’Higiene Mental Les Corts ha desenvolupat en els últims anys un model d’atenció a la salut mental adreçat a la població infantil i juvenil que destaca la promoció de la salut mental i la prevenció dels trastorns, amb participació de més de 4.000 joves en activitats d’alfabetització en salut mental. També prioritza la detecció precoç i la intervenció primerenca en els trastorns mentals més greus, adreçada a més de 270 nens i adolescents, amb la finalitat de reduir la incidència de noves patologies, disminuir la tendència a la cronicitat i millorar-ne el pronòstic. Aquest enfocament incorpora un treball especialment adreçat a les poblacions més vulnerables en el què han participat més de 50 nens tutelats per la DGAIA. L’estratègia organitzativa per promoure aquest model implica un treball orientat a la comunitat i a la resta d’actors de l’àmbit sanitari, educatiu, social, comunitari i una organització transversal i funcionalment integrada de tots els equipaments de salut mental que atenen a la població infantil i juvenil. Aquest nou model assistencial està beneficiant de forma destacada el conjunt d’aquestes poblacions, oferint una modalitat efectiva i eficient en el tractament dels trastorns mentals greus en les seves fases inicials.\nUn model assistencial d’atenció integral a la cronicitat\nLa crisi econòmica i les transformacions socials experimentades en els darrers anys han produït especial patiment en àmplies capes de la població i han generat noves poblacions vulnerables per a la salut mental. En aquest context és especialment important promoure un model integral d’atenció a la salut mental que partint de l’articulació de tots els recursos sanitaris especialitzats, ofereixi respostes a les necessitats socials de les persones amb trastorns mentals més greus. Aquesta resposta integral a les necessitats s’ha de fonamentar en la recuperació de les persones afectades i promoure la seva inclusió i participació social. Aquest model d’atenció al trastorn mental greu, adreçat a més de 1.300 persones, l’ha desenvolupat el Centre d’Higiene Mental Les Corts mitjançant un funcionament transversal i integrat de tots els seus dispositius de salut mental incorporant respostes assistencials que inclouen el foment de la participació comunitària, la resposta a les necessitats d’habitatge i la incorporació al món laboral. Aquest model integral i integrat beneficia a les poblacions amb problemes de salut mental de caràcter més crònic afavorint la seva recuperació i la seva permanència en els entorns comunitaris.


CORTAL AVINYÓ, MODERNISME A CASTELLÓ D’EMPÚRIES - OuiSellYouOuiSellYou\nA Castelló d’Empúries-Girona, trobem una de les cases d’estil modernista més espectaculars de la zona, Cortal Avinyó. Es tracta d’una masia de l’any 1744 que ha anat passant de generació en generació com a casa privada i d’estiueig però que avui dia, conservant perfectament la seva estètica, pots viure-la i gaudir-la amb els teus esdeveniments.\nAquesta masia és ideal per a realitzar trobades corporatives ja que es poden fer petites reunions en el seu interior amb taules grans i elegants, envoltats de finestrals que permeten entrar molta llum. Un dels seus espais és la Sala de Música, un saló càlid i acollidor per a fer trobades més distès.\nAls seus patis exteriors, amb vista excepcionals sobre el Cortal i l’extensió infinita de verd que envolta la casa, es poden realitzar activitats de team building i per què no? reunions a l’aire lliure.\nEls prats nord i sud són ideals per a activitats, es pot fins i tot instal·lar una carpa per a esdeveniments en l’exterior però a cobert, tot un luxe de silenci, aire pur i vistes.\nLa zona on està situat el Cortal ofereix a més una gran varietat d’activitats com visitar el Parc Natural Aiguamolls, passejar pels carrers medievals de Castelló d’Empúries, demostració de domatge en centre hípic, etc.\nSens dubte, la masia de Cortal Avinyó, és una de les cases modernistes més boniques del segle XVIII, disponible ara per a qualsevol esdeveniment corporatiu. Existeixen moltes raons per a realitzar reunions en un entorn totalment diferent al que estàs acostumat.


La Generalitat de Catalunya concedirà cent milions d'euros en préstecs per impulsar la rehabilitació d'edificis\n5 · 07 · 2020\nConcentracions de suport a Pablo Hasél a diverses ciutats del país\tConcentracions de suport a Pablo Hasél a diverses ciutats del país\nEl Segrià registra una taxa d'incidència acumulada de covid-19 de 149,1 casos per cada 100.000 habitants\tEl Segrià registra una taxa d'incidència acumulada de covid-19 de 149,1 casos per cada 100.000 habitants\nLes funeràries reporten dos morts més per covid-19 a Catalunya i hi ha 400 casos nous\tLes funeràries reporten dos morts més per covid-19 a Catalunya i hi ha 400 casos nous\nÀlex Arenas: 'Un confinament perimetral del Segrià és l'única solució al brot'\tÀlex Arenas: 'Un confinament perimetral del Segrià és l'única solució al brot'\nLa Generalitat de Catalunya concedirà cent milions d’euros en préstecs per impulsar la rehabilitació d’edificis\nEl crèdit es posarà en marxa a partir de principis de l'any que ve\nLa Generalitat començarà a concedir a partir de principis de l’any que ve cent milions d’euros en préstecs per fomentar la rehabilitació d’edificis. Concretament, a través de l’Institut Català de Finances (ICF), es concedirà un crèdit mínim de 30.000 euros per comunitat amb un màxim de 20.000 euros per habitatge a un tipus d’interès del 2% i amb un període d’amortització de quinze anys. Segons ha explicat la directora de l’Agència d’Habitatge de Catalunya, Judith Gifreu, s’hi podran acollir aquelles comunitats constituïdes que puguin acreditar una morositat inferior al 5% en el darrer any, o com a màxim del 8% en casos excepcionals. Els préstecs preveuen tres línies d’actuació: les rehabilitacions per resoldre problemes de seguretat a l’edifici que poden afectar a la seva estabilitat; a la millora de l’eficiència energètica i per facilitar l’accessibilitat eliminant barreres arquitectòniques.\nGifreu ha comentat que es preveu una línia de finançament general per a comunitats de propietaris i una altra de més favorable per a comunitats més vulnerables. Els préstecs s’hauran de tornar en un termini màxim de quinze anys i permetran, segons la directora de l’Agència d’Habitatge de Catalunya, que les obres puguin començar de seguida.\nEn aquest sentit, Gifreu ha comentat que es ‘donarà resposta’ a un problema que es dóna habitualment com el fet que les comunitats no assumeixen l’ITE (Inspecció Tècnica d’Edificis) perquè comporta que les actuacions posteriors són obligatòries i no tots els propietaris poden assumir les derrames. En cas d’acollir-se a subvencions, aquestes no es materialitzaven fins que l’obra s’havia acabat, de manera que els propietaris havien d’avançar els diners. Un cop concedits els crèdits, els beneficiaris hauran de començar els treballs en un termini màxim de vuit mesos i acabar-les en dos anys.\nEntre el 2011 i el setembre d’aquest any, a Catalunya s’han dut a terme 70.214 ITES a un total de 702.000 habitatges, xifra que representa la meitat del parc d’edificis que està obligat a passar-la i de més de quaranta-cinc anys d’antiguitat. Al 2018, el nombre d’inspeccions es va disparar fins a les 29.686 com a efecte d’una campanya de l’any anterior, quan se’n van fer 9.066. Pel que fa aquest any, se n’han fet 9.373, segons l’Agència d’Habitatge de Catalunya.\nEl secretari d’Hàbitat Urbà i Territori, Agustí Serra, ha lamentat que el finançament procedent del Pla Nacional d’Habitatge del govern espanyol, de cinquanta milions d’euros anuals, és insuficient per atendre les necessitats en rehabilitació i promoció d’habitatge protegit i que aquesta circumstància obliga a buscar ‘fórmules molt imaginatives’, en un context, a més, de pròrroga pressupostària.\nSerra, d’altra banda, ha celebrat que en tres o quatre anys s’hagi incrementat fins al 50% el nombre de comunitats que han passat la inspecció. De fet, el director de Qualitat de l’Edificació i Rehabilitació de l’Habitatge, Jordi Sanuy, ha deixat clar que per part de la Generalitat no hi ha voluntat sancionadora de cara a les comunitats que no facin les actuacions pertinents després de passar l’ITE i que només hi ha una dotzena d’expedients oberts actualment.\nPer la seva banda, el director adjunt de l’Agència de l’Habitatge de Catalunya, Jaume Font, ha destacat la necessitat d’impulsar un ‘canvi cultural’ perquè les comunitats de veïns s’atreveixin a demanar aquests préstecs i fer-ho extensiu a agents de finques, arquitectes i aparelladors. En aquest sentit, la despesa en rehabilitació en habitatge és de 700 euros a l’any davant els 1.400 de la mitjana europea.\nActualment, a Catalunya hi ha un parc residencial de 3,9 milions d’habitatges i d’aquests, 1,1 milions corresponen a edificis construïts. D’aquest percentatge, segons Serra, el 65% -uns 700.000- són d’edificis amb més de quaranta anys d’antiguitat.\nAquesta nova línia de finançament de l’Institut Català de Finances se suma a les ja existents de 110 milions d’euros per a l’adquisició per tempteig i retracte per part d’ajuntaments i entitats i als 140 milions d’euros per a la promoció d’habitatge protegit adreçada a ajuntaments i promotors.\n20:00Germinal Tomàs: ‘He perdut la por de ser a la presó’\n19:30Concentracions de suport a Pablo Hasél a diverses ciutats del país\n18:52Pueyo apel·la a la coresponsabilitat i la comprensió per ‘doblegar la corba de contagi’\n18:40Escola Valenciana critica el ‘setge judicial’ a la llengua i exigirà a Puig una llei d’igualtat lingüística\n18:03Turquia condemna el cap d’Amnistia Internacional al país per terrorisme\n17:39El Bloc ajorna el seu congrés fins a l’hivern a causa de la crisi de la covid-19\n16:58El Segrià registra una taxa d’incidència acumulada de covid-19 de 149,1 casos per cada 100.000 habitants\n16:54Juan Antonio Geraldes, elegit dirigent de Més País Catalunya\n16:51Podem aprova la nova executiva al País Valencià amb Lima al capdavant\nEl govern ordena el confinament del Segrià a causa dels rebrots a Lleida\nPueyo apel·la a la coresponsabilitat i la comprensió per 'doblegar la corba de contagi'\nEl Consell per la República presenta l'aplicació i la identitat digital\nEscola Valenciana critica el 'setge judicial' a la llengua i exigirà a Puig una llei d'igualtat lingüística\nConcentracions de suport a Pablo Hasél a diverses ciutats del país\nEl Segrià registra una taxa d'incidència acumulada de covid-19 de 149,1 casos per cada 100.000 habitants\nTurquia condemna el cap d'Amnistia Internacional al país per terrorisme\nAugmenta l'arribada de vols a les Illes el primer cap de setmana de juliol\nEl Bloc ajorna el seu congrés fins a l'hivern a causa de la crisi de la covid-19\nPodem aprova la nova executiva al País Valencià amb Lima al capdavant\nEl creixement alarmant del comsum d'oli de palma com a biocombustible


L'empresa concessionària del servei de proveïment d'aigua potable i gestió del clavegueram de l'Ajuntament de Borriana, Facsa, ha formigonat, de manera provisional fins que finalitzen les festes de Misericòrdia, al voltant de 110 m² de carrer en la intersecció entre els carrers l'Aigua, la Puríssima, Sant Pasqual i Sant Xotxim, amb la finalitat de mantindre la nova rasant del paviment nou ja construït.\nSegons ha explicat el regidor de Serveis Públics, Vicent Aparisi, amb aquesta actuació, podran celebrar-se amb “total normalitat” les diferents activitats previstes relacionades amb les Festes de la Misericòrdia com poden ser el 'bou per la vila', la processó en honor a la Patrona o qualsevol altra activitat festiva que transcórrega per eixos carrers en les quals encara no han conclòs les obres de pavimentació després de les de renovació de la xarxa de canalització d'aigües.\nUna vegada concloses les festes patronals, ha assegurat Aparisi, l'empresa demolirà el formigó i finalitzarà les obres amb la pavimentació projectada del tram de pavimentació no executat.\nCal recordar que el passat dia 10 de juny van començar en aqueixos carrers les obres per a la renovació d'uns 490 ml de conduccions d'aigua potable i que inclou 52 escomeses domiciliàries, la instal·lació de 14 vàlvules de seccionament i 14 boques de reg, i també la pavimentació aproximada de 790 m² de granit gris i 540 m² de pedra natural d'Ulldecona.\nUns treballs contemplats en el Projecte de Renovació i Millora de les Infraestructures de Servei corresponent a l'exercici 2019 i que han patit un retard de 15 dies pel que l'empresa concessionària Facsa ha decidit assumir el cost dels treballs de formigonada i posterior picat del formigó. La data prevista de finalització de les obres el 23 de setembre.\nDins del compromís de l'Ajuntament amb la prestació del millor servei a la ciutadania, cada any realitza actuacions de renovació i millora de les infraestructures de la xarxa tant canalització d'aigua potable com de clavegueram per a “continuar millorant a Borriana com ja ho ha fet en aquests últims quatre exercicis”.\nPer a anar completant i millorant tots els treballs de totes dues xarxes de canalització d'aigües, cada any la regidoria de Serveis Públics acorda un nombre d'actuacions, i enguany 2019, en referència a la xarxa de proveïment d'aigua potable desenvolupa la renovació integral de més de 300 escomeses i més de 4.000 metres de conduccions, “amb el principal objectiu de substituir de forma progressiva les canonades més antigues de la localitat i evitar així possibles problemes en el subministrament”, ha aclarit el regidor.\nEn relació a la xarxa de clavegueram, Facsa durant enguany realitza les tasques de renovació de 1.200 metres de canalitzacions, així com d'altres elements com l'escomesa de banys Arenal o les boteres i tapes de pous de registre, una labor, segons el parer d'Aparisi, que repercutirà de forma directa “en la millora del servei a quasi 300 borrianencs”


Comença l’Any Jaumet a Sant Hilari Sacalm - RÀDIO MARINA 100.3 | RÀDIO MARINA, sempre al teu costat\nComença l’Any Jaumet a Sant Hilari Sacalm\nEl 4 de març del 1871 va néixer Jaume Traveria i Riera ‘Jaumet’ a Mas Clavé, prop de la Font Picant. Se’l coneixia com a ‘Jaumet del flabiol’ perquè aquest instrument d’alguna manera parlava per ell, que era mut. Va ser el primer comerciant de l’aigua de la Font Vella i la repartia als visitants amb uns càntirs que duia a la mà. La simpatia que despertava entre la gent va fer que el 1917 una comissió d’estiuejants li regalessin un carro per transportar els càntirs més còmodament. Més endavant, quan se li va fer malbé, n’hi van comprar un altre.\nL’Ajuntament de Sant Hilari posarà en marxa diverses activitats al llarg d’aquest Any Jaumet. A la tardor Els Nois Alegres tornaran a posar en escena Jaumet, la joguina de Sant Hilari, el musical dirigit per Jaume Fàbregas i Eva Codinach que es va estrenar el 2014. Del 2 al 22 d’agost es farà una exposició a Can Rovira en honor seu i està previst que s’editi el llibre La petita història d’en Jaumet amb il·lustracions de Pilarín Bayés. S’aniran organitzant més actes, adaptats a les restriccions per la Covid-19, per commemorar el record d’aquest personatge.\nLa gent gran de Sant Hilari el recorda com un bon home, molt voluntariós i alegre i qui no l’ha conegut, n’ha sentit a parlar. Sempre anava amb barretina, pantalons de pana i espardenyes de beta, no arribava al metro i vint d’alçada i el seu pare, que va morir amb quaranta anys, es referia a ell com una persona “mancada de llums” al seu testament, però amb la seva picaresca en Jaumet es posava la gent a la butxaca.\nSempre tocava la mateixa melodia de tretze notes amb el flabiol i tothom se la sabia de memòria. Petits i grans s’acostaven a en Jaumet per gaudir del seu somriure i les seves divertides interpretacions. Amb mímica representava diferents personatges com la senyoreta, la mainadera o el distret. I quan s’acomiadava dels estiuejants feia veure que plorava tot eixugant-se unes llàgrimes fictícies amb el mocador. Per la seva baixa estatura semblava un nen i, conscient d’això, quan li preguntaven l’edat, responia que tenia un any tot rient.\nD’en Jaumet se n’ha fet una estàtua al carrer Vic, per on passava quan repartia d’aigua, un llibre (En Jaumet del flabiol), un capgròs de Festa Major, uns dolços, un carrer (Passatge d’en Jaumet) i forma part de la Ruta Literària de Sant Hilari. És un símbol del municipi que sortia a moltes postals i fullets antics. Va morir l’any 1955, però la seva memòria perdura en el record del poble.


Pasqua: la resposta definitiva | Revista Digital de la Catalunya Central\nabril 13 20:01 2017 by CatalunyaCentral\tPrint This Article\nL’acreditació d’una victoria. Llums: és la resposta definitiva. Les muralles mil.lenàries de la vella ciutat de Jerusalem dormien en el silenci. El soroll del mercat, del bescanvi i de les traïcions havia deixat pas a la nostàlgia d’una nit diferent de totes les altres. A les fondes desertes no es parlava de res més que d’aquell grup de deixebles que tot d’una havien fugit presos pel temor. Jerusalem semblava haver perdut en poques hores el rostre que li havia donat celebritat. En la llunyania els ramats guardats a l’ombra de les oliveres de Betlem, les entranyes que havien donat vida a aquell somni, que havia dissenyat els primers passos d’aquell Home. Semblen mil.lenis de llunyania i tanmateix aquest viatge ha durat només trenta anys.\nM’he endinsat també jo en un d’aquells carrerons deserts, amarats d’encens i mirra, besats pels somnis, pels perfums i engalanats per fragments de mil.lenària civilització. M’he amagat després d’haver perdut les petjades d’aquell Home, que clavat a una Creu, s’alçava damunt d’aquell turó nu de Jerusalem. Allà dalt penjava el capità d’una quadrilla de bojos que havia gosat desafiar les tradicions multiseculars d’escribes i fariseus. Sol, en companyia d’una dona i d’un amic, desafiant la burla, l’escarni i els insults de la humanitat. Tots els altres havien fugit, presoners d’un terror que havia desmantellat llurs seguretats, llurs somnis vencedors, llur fortalesa.\nÉs encara negra nit quan eixamplo la mirada: els animals encara arraulits a l’escalfor de la palla, però ja en dues o tres cases de Jerusalem hi ha moviment. Llanternes que s’encenen, xemeneies que comencen a fumejar, dones atrafegades que es pentinen, es vesteixen, es preparen. El gall, amagat dins la botiga del sabater, accepta el desafiament que ha rebut des de l’altra riba del torrent de Cedró: aquell gall que serà famós per haver cantat la infidelitat de Pere. És aquest cant matiner que posa la música als peus de tres dones que, a l’alba d’un matí tot hebreu, a l’encreuament de tres camins diferents, es fan la mateixa pregunta : ¿qui ens retirarà la pedra del sepulcre? Terror de mares, preocupació d’esposes, espera d’enamorades. La delícia als evangelis és dona. Tenen por però no tremolen, estan terroritzades però no s’obliden d estimar, estan destrossades però no paren de somriure en els seus somnis. És quan surt el sol, quan el cel comença a donar mostres del seu mestratge que alcen les baldes dels tancats de les portes i comencen el viatge. No poden oblidar: tornen al sepulcre perquè les dones custodien les portes de la natura que fabrica vida i amor. S’avergonyeixen de viure en una ciutat que rebutja els somnis i envia a la mort fora de les seves murades a aquell que té set de cels nous i terra nova. Per a elles, i per a nosaltres, és la pregunta. “Per què cerqueu entre els morts Aquell que viu?”


Pous de neu al Priorat no n'hi va haver gaires. - alforjastark.com\nHomePatrimoniPous de neu al Priorat no n'hi va haver gaires.\nAbans que es descobrís ta manera de produir fred voluntàriament i que arribessin i es popularitzessin les neveres elèctriques i els con- geladors, fa només una cinquan- tena d’anys encara que o la gent jove li sembli que ha estat així tota la vida, l’enginy humà ja havia trobat el sistema per con- servar tot l’any, i a vegades d’un any per l’altre, el fred que la naturalesa produeix cada hivern i que congela l’aigua o l’escampa pel país en forma de neu.\nEl procediment era, teòricament, fàcil: en un vessant de muntanya, s’excavava un pou d’una profunditat d’entre sis i deu metres, d’un diàmetre similar, i es cobrien les parets amb pedra seca o amb argamassa. Es feia una coberta semiesfèrica al capdamunt, gene-ralment també de pedra, amb un forat circular d’uns setanta centí-metres de diàmetre al centre -o rectangular, en un costat-, i una galeria de l’altura d’un home el capdamunt de la qual quedés arran del començament de la cúpula. Dues obertures que s’havien de tapar bé perquè no hi entrés aire.\nUn material que proporcionés fredor, com el gel, era estimat en gran mesura ja des dels temps antics i utilitzat per a tractaments terapèutics de diversa menahemorràgies, cremades, anestèsia contra el dolor…-, per a la conservació d’aliments que la calor malmetia fàcilment i per o satisfacció del paladar.Només en dos casos –el pou del Ginoteta i el de la Mussara– no hi havia la galeria perquè el pou era adossat o un mos. Aquesta galeria servia perque els homes poguessin entrar al pou i baixar-hi amb una escalo de fusta o de corda, i el forat permetia introduir material o treure’n.\nEl material era el gel que s’havia produït en unes bassetes no gaire fondes, preparades a la vora del pou, perquè l’aigua amb què s’omplien s’hi gelés quan la tem- peratura ho propiciés; o era la neu que havia caigut. Els homes baixaven per col·locar-hi el gel o per atapeir-hi lo neu fins que es gelés; gel o neu que entrava -o sortia- pel forat de la cúpula a senallades, al cap d’una corda. També s’hi baixava per treure el material, quan era hora. S’havia descobert que, sota terra, la tem- peratura es manté estable, amb independèncio del que passi a l’exterior.\nAl segle XVI, i potser abans, ja funcionaven els pous de Prades i a partir d’ací en van funcionar fins o més de trenta, en l’entorn del Camp de Tarragona\nNo sé quan va començar al nostre país aquesta tècnica de conservació del fred, però ja en temps molt antics s’havia practicat o Grècia i Roma. Em consta que al segle XVI, i potser abans, ja funcionaven els pous de Prades i a partir d’ací en van funcionar fins o més de trenta, dels quals he trobat rastres físics o documentals a les muntan- yes de l’entorn del Camp de Tarragona, des de Pratdip fins al Catllar, passant per Alforja, la Riba, Vila-rodona, Ramonet etc. El comerç del gel va ser un negoci important que va estar en mans dels monestirs de Santes Creus, Poblet i Escalodei, de les universitats -ara dites ajuntaments- i de par- ticulars. Hi havia corredors i espe- culadors, com els Batlle de Vilaverd.\nPou de gel Ginoteta. Alforja\nLes universitats posaven a subhasta el proveïment per a diversos mesos o anys i n’establien el monopoli a favor del millor postor. Hi va haver incompliments que van generar plets. Va ser un comerç tan significatiu com ho és ara el del vi o les avellanes. Paral·lela- ment, va obligar els traginers que anaven a cavall de les mules o tranportar la mercaderia des dels pous fins o les poblacions de consum, moltes vegades vuit o deu hores lluny, o més encara. El trànsit de gel pels camins de bast, sobretot o l’estiu, recordaria el que hi ha ara de begudes per les carreteres.\nHi havia d’haver una inversió monetària inicial pera la construcció del pou i desprès els rèdits devien ser substanciosos. Vam trobar el cost detallat de la construcció del pou que el senyor de l’Albi va manar fer al seu terme, a les Ga- rrigues, una comarca en la qual hi havia altres pous, com n’hi va haver a la majoria d’altres punts dels Països Catalans: al Montseny, als Ports de Tortosa, a la Noguera, al Boges, al Ripollès, al Maresme, a les Illes, etc.\nCuriosament no n’hi va haver gaires al Priorat, ben segur a causa que els cartoixans en van defensar el privilegi.\nCuriosament no n’hi va haver gaires al Priorat, ben segur a causa que els cartoixans en van defensar el privilegi. Ells van intervenir activament en el comerç del gel. Van fer funcionar tres pous, potser un quart í tot que no l’he sabut localitzar. Dos eren prop de lo Cartoixa; un d’ells, al terme de la Morera, a la partida de terra coneguda com la Nevera, a uns 2 km al SO de les cases de la vila i 01,5km al’NE de la Conreria i al SE de la Cartoixa, o poca distància de lo frontera que separa el terme de la Morera del de Poboleda. D’aquest pou en parlen papers de mitjan segle XIX i no en queda cap rastre, tret del nom de la partida. L’altre, dit el pou del Gel, és o la partida de la Bruguera, o pocs minuts al S de la Conreria i a la vora esquerra del barranc dels Horts, sota la carretera de les Vilelles. No se’n veu res; també només se’n conserva el nom.\nTenien el tercer al mos de la Pineda, ara dit dels Frares, al terme municipal de la Febró. La neu de la Pineda surt en una capitulació de l’any 1616 Í se’n parla al llarg del segle XVIII. El que no he sabut localitzar és el que s’esmenta en un “Fitat nou” de 1814, delimitació entre el terme de la Morera i el de Comudella. Un text difícil d’entendre diu, entre altres coses, “puja tot recte dalt de lo cerra major en vista del pou del gel de la Conreria”. Cap de les persones amb les quals n’he parlat no sap res d’un pou que s’hagi pogut veure des de la serra Major de Montsant.\nNevera de Poboleda\nHi ho el cos del pou de Poboleda. L’any 1702 els monjos tenien molta necessitat de neu perquè n’havien venut més de la que podia sortir dels seus pous i van adquirir la nevera de Poboleda per 412 lliures, amb lo condició que donarien gel als escassos habitants d’aquella vila. Però, al cap de poc, lo Cartoixa va suprimir aquella clàusula de proveïment gratuït amb l’argument que això era cosa prohibida pels estatuts de l’orde, una prohibició de la qual no s’havien adonat els frares que havien contractat la compra. Heus aquí un estratagema de mal qualificar. Més tard, al 1749, Escaladei, senyora del te- rritori, va autoritzar Poboleda a fer un altre pou, que és el que es coneix com el del Rocamora.\nSí a Cornudella n’hi va haver un, de la confraria de Sant Salvador, és perquè era senyoria del comte de Prades.\nEnlloc més del sector sota domini cartoixà no hi ho cap pou. Sí a Cornudella n’hi va haver un, de la confraria de Sant Salvador, és perquè era senyoria del comte de Prades. També n’hi podria haver hagut un a Pradell de lo Teixeta, senyoria de lo baronia d’Escornalbou, i potser era cop a l’Enderrocada, camí de l’Argentera, segons un record mig esfumat del nostre informador. I qui sap si n’hí va haver un entre Marçà i Capçanes, del qual només queda per testi- moni el nom d’una finca dels Marmellors, cap als Guiamets, coneguda per la Nevera? No n’hi ha cap senyal físic, però la persis- tència del nom n’és un rastre. La nevera del mas de Magrinyà és topogràficoment al Priorat, però administrativament correspon a Colldejou, que pertany al Camp; en queda el clot, topat per una espessetat de vegetació que no permet d’acostar-s’h i gaire.\nCaseta del pou de neu de Poboleta\nFalta parlar de Falset, baronia d’Entenço. A la vila, se sap on està el carrer de la Nevera: al barri de la Font Vella, però gairebé tothom afirma que el nom li ve del fred que hi fa. Això es diu sempre així, pertot arreu, quan no hi ha restes físiques del pou de neu, però mai no és veritat. Lo cosa certa és que el nom -més resistent que l’argamassa i la pedra- és un tes- timoni que la nevera hi havia estat. A Falset, finalment, vam trobar lo senyora Neus Brull i el senyor Basili Ferrer, domiciliats en aquell carrer, que van recordar el punt on havia estat el pou de gel: davant de les cases d’ells. No en queda cap senyal, tret del nom popular -que no és l’oficial- del carrer. Era dels pous petits, però, així i tot, devia haver tingut importància als ulls dels vilatans de l’època, que situa- ríem cap al segle XVIII, potser fins al començament del XIX, però no gaire més tord perquè la guerra del Francès i les carlínodes van desbaratar moltes coses, entre elles el comerç del gel.\nTot això és el resum del que sé sobre pous de neu al Priorat. Una explicació més extensa i detallada espero que aparegui o lo revista que publica la Societat Catalana de Geografia de l’Institut d’Estudis Catalans.”\nPrevious articleEL POBLAT D’ENTRE CINGLES\nNext articleCa l’Aleu: l’enderroc de segles d’història


Doctora Honoris Causa per la Universitat Politècnica de València. Investida el 2 d'octubre de 2003.\nEn este Mar Mediterrani, mar de les civilitzacions del llibre i de la revelació, la mà de la Providència que repartix els mars i els rius, les costes i les illes, ens va fer frontalers, fa molts segles, als jordans i als valencians. D'aquelles terres des de les que ens arriba cada dia el Sol, potser per això és tan benèfica la seua llum, ens han arribat, des de l'antiguitat més remota, naus portant-nos béns i interessos de tot tipus, saviesa, art, tolerància ... Fins als prínceps d'Espanya se'ls bateja amb aigües del Jordà!\nPer a expressar la meua admiració al seu S.A.R., princesa Muna, a l'aura de llum i lucidesa que en la seua Pàtria deixa, necessite recórrer a Ibn Hazm, filòsof hispanoàrab del segle X, autor d'una de les obres de major bellesa lírica "El collar de la colom", on mostra que la saviesa s'alimenta de l'amistat i de l'amor, i que la intel·ligència així configurada és tan graciosa i tan suau com discreta. Exactament com veiem Sa Altesa Reial, princesa Muna!\nFa 40 anys no existien Escoles d'Infermeria a Jordània, ni tampoc existia esta Universitat, perquè en este sòl que hui ocupem, fa quaranta anys, llauradors valencians hereus de la cultura àrab, treien a esta terra, i encara trauen, fins a quatre collites anuals, i disfrutaven del contacte amb la Naturalesa i dels plaers de la vida. El que sí que hi havia fa quaranta anys eren sers humans que van unir la il·lusió, al treball i al risc. Hui, igual que llavors, continuen havent-hi raons per a viure en pau i llibertat. Només es necessiten persones capaces d'imaginar, idear i treballar solidàriament.\nTenim actualment una intensa relació i rellevants projectes de futur amb universitats jordanes, universitats els Rectors De La Qual ens honren hui amb la seua presència. Gràcies Senyors rectors per vindre a esta Universitat. Desitge que este esforç de col·laboració entre universitats produïsca èxits i resultats beneficiosos per als nostres pobles i que S.A.R. Princesa Muna puga sentir-se orgullosa d'estes accions. Per a nosaltres, per a esta Universitat, S.A.R. Serà com eixa estrela d'orient, font de inspiració, d'ànim i de bon sentit.\nDel curs que hui s'inaugura es podria dir que se sap que comença hui però seria temerari atrevir-se a dir molt més, per tant com a conseqüència de la nova Llei Orgànica d'universitats, en enguany acadèmic, està prevista l'aparició d'un elevat nombre de decrets especialment dedicats a la Universitat, que ens obligaran a debatre, treballar i consumir una part important de les nostres energies i temps. Esforç a què caldrà sumar el derivat del propi desenvolupament estatutari d'esta Universitat, amb eleccions de tots els òrgans unipersonals i col·legiats, reglaments, comissions, ...\nEn la meua modesta opinió, ni la LOU, ni tant decret posterior, eren necessaris, perquè haguera sigut més raonable transferir a les comunitats autònomes la responsabilitat de la formació d'hòmens i dones per a la seua socioeconomia pròxima, cosa que ja veníem fent raonablement bé, i reservar-se una llei diferent, potser una LEU, una Llei d'Excel·lència Universitària, una llei amb ambició reial d'aprofitar l'espai d'oportunitats, i que posara en marxa, que animara, operacions, activitats, ofertes i estructures para-universitarias, capaç de donar resposta a les oportunitats, i vies als esforços i il·lusions que són capaços de fer els universitaris. En altres paraules, deixar als que fan possible la vida quotidiana, la responsabilitat del maneig de la quotidianitat i reservar per als que tenen les més altes cotes de responsabilitat, el finançament, la concepció, l'animació i l'estímul de l'heroic i complex que la Societat global és capaç d'oferir i demandar i que el nostre poble és capaç de fer ací en este mateix fòrum i en anàleg acte acadèmic, déiem fer un any que la LOU només tenia una cosa bona: la millor separació de funcions entre Centres i Departaments. I déiem també que només tenia una cosa roïna: el procés de selecció, progressió, promoció i habilitació del professorat, que recordava sistemes no grats de selecció. El procés d'habilitació és dissuasori per a les universitats ja que estes no participen tan sols per a poder defendre la seua especificitat. El ser humà és essencialment superació, risc, treball, il·lusió, crisi en acció, i necessita reptes possibles i estímuls per a superar-los. El procés d'habilitació no fa creïble, en un termini raonable, l'esperança d'una promoció merescuda.\nCal canviar urgentment la LOU en el capítol de Professorat i fer-la més lògica, o convocar habilitacions sense límit de places, amb remuneració incorporada per als habilitats.\nIgual que un indicador de la felicitat és col·laborar amb l'inevitable, un indicador de saviesa és explicar el complex amb paraules senzilles.Al meu parer un complex món com l'universitari, amb la funció que té assegurada constitucionalment, es reduïx a donar sentit i resposta a tres reptes.\nEl primer és ser capaços d'entendre, quines transformacions estan tenint lloc hui en esta Societat en què estem, i quines altres transformacions poden raonablement ocórrer en el futur. Açò no ho fem bé. Per exemple, les universitats estan plenes de Càtedres d'Història de les coses, però no sol haver-hi càtedres sobre el futur de les coses, per exemple, el futur de la socioeconomia, de l'enginyeria, de l'ocupació, ... Els escenaris socioeconòmics de futur, la prospectives, haurien de meréixer-nos major atenció. Nosaltres en la Universitat treballem amb ingredients de futur i per al futur. Mestres de hui amb memòria d'ahir, hem d'explicar, òbviament, la qual cosa ha d'ocórrer demà.\nI hem d'encertar en el que ocorrerà demà, perquè d'això depén que els milers de jóvens que estudien en la Universitat, perquè la Societat ens els envia, tinguen una inserció digna en la dita Societat; inserció de què depén l'èxit del seu propi projecte de vida personal i col·lectiva. Hem de donar-los a este repte categoria de funció objectiu.\nEl segon repte és el següent: de totes les ferramentes que legitimen la docència, la que procedix de la investigació i de la innovació, és la més preada, la més important, perquè està en l'avantguarda de la generació del coneixement. Se sap que una Universitat del segle XXI ha d'extraure cada professor equivalent necessari per a la docència, d'una plantilla d'entre quatre i sis professors-investigadors, treballant per raons d'investigació, desenvolupament tecnològic i innovació. És veritat que també els plans d'estudis del segle XXI han d'estar menys sobrecarregats que els actuals, potser de l'orde de la mitat. Amb el que es demostra una vegada més, i per un altre camí, la necessitat una nova llei d'inanciación de la I+D+I d'un suma econòmica equivalent a l'encara vigent llei de finançament d'universitats, que també esperem tinga una pròrroga digna. Per a ambdós lleis Sr. conseller comptarà amb la nostra més entusiasta col·laboració. L'àmbit de la Ciutat Politècnica de la Innovació té esta finalitat.\nI el tercer repte és: Què hem de fer per a generar entre els que són els legítims agents intel·lectuals, i garants del procés, és a dir, entre els Professors, Investigadors i Personal d'Administració i Servicis, una disposició activa per a estar formats, motivats, il·lusionats i entregats a tan noble causa? Este és el repte de més fàcil solució, perquè només es necessita legislació adequada i els recursos econòmics pertinents.\nEn 1.999, 29 països europeus van firmar la declaració de Bolonya que ha posat en marxa un procés conduent abans de l'any 2.010 al cridat E.E.E.S., Espai Europeu d'Educació Superior. Quatre anys més tard, encara estant el projecte de Bolonya en la fase de debat i motivació, corre el risc de quedar-se vella la doctrina que ho va impulsar. Primer perquè l'Educació no és quelcom al marge de la socioeconomia i d'altres valors estratègics, i segon perquè en Educació, el concepte Europa es queda clarament insuficient. Esta Universitat, dita amb tota humilitat, té condicions per a arribar a ser una bona Universitat entre les millors del món en eixe futur Espai Global d'Oportunitats Superior.


Noticies | Festa alícia't | Món Sant Benet\nMés de 4.000 persones han participat a Món Sant Benet de la segona edició d’Alícia’t, la festa popular de la cuina\nL’èxit d’aquesta segona edició consolida Alícia’t, la festa de la cuina fàcil, sana i divertida i la projecta de cara al futur.\nMón Sant Benet ha estat el cap de setmana del 3 i 4 de maig, la capital de la cuina sana, fàcil i divertida. Més de 4.000 persones han participat a la segona edició de la Festa Alícia’t, la festa que durant un cap de setmana i per segon any consecutiu obre les portes de la Fundació Alícia i del Món Sant Benet per explicar amb tallers per a totes les edats, activitats obertes al públic, sortejos i parades de productes agroalimentaris, que els bons hàbits alimentaris influencien directament en la salut.\nEnguany el bon temps ha acompanyat l’afluència de públic i durant dos dies els tallers organitzats, el doble que en la primera edició, han quedat pràcticament plens. En total s’han fet un centenar de sessions. Hi ha hagut tallers per a les famílies, tallers pensats per a evitar el malbaratament dels aliments o per cuinar amb el microones i també altres de nous com el que ha fet el xef del restaurant L’Ó de Món Sant Benet, Jordi Llobet que intenta explicar receptes fàcils i alhora sofisticades.\nA més dels tallers, una vintena d’empreses, ajuntaments i entitats vinculades al món de l’alimentació, la gastronomia i la cuina han omplert de parades la plaça de Món Sant Benet. També s’han fet visites especials al Monestir de Sant Benet de Bages, als horts, i una gran plaça s’ha omplert de jocs infantils i activitats físiques per reforçar la idea que la salut i l’alimentació van acompanyats d’exercici físic.\nL’objectiu darrera d’aquestes jornades és impulsar els valors que comparteixen Fundació Alícia i Fundació Catalunya-La Pedrera: cuina, territori, salut, proximitat i patrimoni.\nLa tasca de la Fundació Alícia perquè tothom mengi millor\nLa festa Alícia’t es va encetar l’any passat per celebrar els 5 anys que feia que la Fundació Alícia treballava de cara al públic a Món Sant Benet. Ara ja són sis anys de feina perquè tothom mengi millor. La tasca de la fundació s’estructura en tres eixos: la innovació tecnològica en cuina, la millora dels hàbits alimentaris i la valoració del patrimoni agroalimentari i gastronòmic. Valors que comparteix amb Fundació Catalunya-La Pedrera que forma part del patronat de la Fundació Alícia i que és propietària de Món Sant Benet.


Adolfo Suárez (UCD), Santiago Carrillo (PCE) i el PSOE: contra els comunistes (MCI, OEC, PSAN, LCR...) que no pactaven amb el franquisme"\nShowing article 1215 of 10533 in channel 13961322\nFirst Article ... Article 1213 Article 1214 Article 1215 Article 1216 Article 1217 ... Last Article\nAdolfo Suárez (UCD), Santiago Carrillo (PCE) i el PSOE: contra els comunistes (MCI, OEC, PSAN, LCR...) que no pactaven amb el franquisme\nNext Dimissions a l'Ajuntament\nPrevious Ple ordinari de març\nAixí com al carrillisme (PCE) li interessava el nostre silenciament polític, acabar amb els partits comunistes que lluitàvem per lamnistia total, a nosaltres, evidentment, ens interessava tot el contrari. És a dir, emprar la lluita per la llibertat dels presos polítics per a fer veure al poble les limitacions democràtiques imposades pels pactes secrets entre la pretesa oposició i el franquisme reciclat. La lluita a Palma per la llibertat dels presos polítics va ser exemplar. Tota la militància dels partits de lesquerra revolucionària, és a dir, els companys i companyes de lOEC, MCI, PSAN, PORE, PTE i determinats grups anarquistes participaren activament en la lluita per lamnistia total. Seditaren números especials de Democràcia Proletària, portaveu de lOEC. A la impremta de Teresa Nieto, situada davant la seu dels antics sindicats verticals, sanaven publicant les revistes, fulls volanders i cartells que eren repartits per Palma i pobles de Mallorca. I això malgrat la repressió de la Brigada Político-Social, Policia Armada i Guàrdia Civil contra els nostres militants que, sovint, eren detinguts i torturats per aquestes forces repressives del règim. (Miquel López Crespí)\nLoposició antifranquista i els comunistes mallorquins de tendència trotskista (OEC)  La lluita per lamnistia total a les Illes (1976) (i II)\nL'any 76 havia estat el de la promoció de diverses organitzacions que, en les dècades de combat clandestí, no havien representat res. M'adonava que, mentre els mitjans de comunicació informaven de l'existència d'aquells grups de "notables", absents de la lluita popular com el fantasmal GASI, el Partit Socialdemòcrata Balear d'Angel Olmos i Santiago Rodríguez Miranda, l'encara més etèria Reforma Social Española d'en Jeroni Saenz i les estranyíssimes Izquierda Democrática o Concurrencia Democrática Balear), nosaltres, els comunistes, érem portats a la presó. La tàctica dels franquistes reciclats que portaven endavant la reforma del règim estava essent ben ordida. Aviat seria legalitzat el PCE de Carrillo. El PSOE -el qual no havíem vist mai per barris o caus clandestins- actuava públicament promocionant a les totes Fèlix Pons i Emilio Alonso. Al llibre "L'oposició antifranquista a les Illes" de Bartomeu Canyelles i Francesca Vidal hom pot comprovar -per boca d'Emilio Alonso- el que el PSOE havia fet en temps de la clandestinitat. A la pregunta: ¿principals fets protagonitzats pel partit?, Emilio Alonso declara que "consideren importants les entrevistes mantingudes amb Areilza, el grup "Tácito" (Marcelino Oreja) i Garrigues Walker. També han organitzat dues conferències a les Facultats de Dret i Filosofia i Lletres (Pablo Castellano i Bustelo)". Consideraven igualment cabdal haver ajudat a fundar la fantasmal Assemblea Democràtica de Mallorca. Això era tot! Hom s'adonava que la repressió esdevenia cada vegada més selectiva. Es tractava d'anar configurant les futures eleccions. El règim feia propaganda dels partits d'ordre que no posaven en qüestió la reforma pactada, mentre silenciava i detenia els comunistes que exigien la República, el dret d'autodeterminació de les nacionalitats o lluitaven pel socialisme. El final de la jugada seria a l'any 77. Però ara, a finals del 76, a la presó de Palma només hi havia comunistes i alguns dels obrers detinguts en la manifestació que hi va haver el 12 de novembre. Per part del PORE (trotskista) restaven empresonats en Ramón Molina de Dios, en Xavier Serra i na M. Dolors Montero. De MCI havien tancant Isidre Forteza. De l'OEC hi érem una part de la direcció de les Illes: Josep Capó, Jaume Obrador, Miquel López Crespí, i, dels detinguts en la manifestació del dia 12, hi romanien tancats Manuel Carrillo, Pere Ortega, Antoni López López i M. del Carme Giménez Ruiz.\nAixí com al carrillisme li interessava el nostre silenciament polític, acabar amb els partits comunistes que lluitàvem per lamnistia total, a nosaltres, evidentment, ens interessava tot el contrari. És a dir, emprar la lluita per la llibertat dels presos polítics per a fer veure al poble les limitacions democràtiques imposades pels pactes secrets entre la pretesa oposició i el franquisme reciclat. La lluita a Palma per la llibertat dels presos polítics va ser exemplar. Tota la militància dels partits de lesquerra revolucionària, és a dir, els companys i companyes de lOEC, MCI, PSAN, PORE, PTE i determinats grups anarquistes participaren activament en la lluita per lamnistia total. Seditaren números especials de Democràcia Proletària, portaveu de lOEC. A la impremta de Teresa Nieto, situada davant la seu dels antics sindicats verticals, sanaven publicant les revistes, fulls volanders i cartells que eren repartits per Palma i pobles de Mallorca. I això malgrat la repressió de la Brigada Político-Social, Policia Armada i Guàrdia Civil contra els nostres militants que, sovint, eren detinguts i torturats per aquestes forces repressives del règim.\nTambé hi havia assemblees en els centres de treball i centres universitaris. Es recollien diners i cada partit editava milers de fulls volanders que eren distribuïts a mercats, instituts, hotels, fàbriques... La lluita contra el règim i per la llibertat dels presos polítics, per aconseguir que tots els partits obrers fossin legalitzats sense cap mena dexclusió, sampliava i consolidava a cada dia. Nosaltres, a través dels familiars que ens visitaven a la presó, estàvem en contacte amb les nostres respectives organitzacions. Aquests contactes continus ens permetien una coordinació efectiva de les lluites. Des del carrer sorganitzaven aferrades de cartells, distribucions de material, manifestacions... Les manifestacions que cada diumenge es concentraven davant les portes de la presó de Palma eren molt importants: a part de servir per a mobilitzar el poble contra la dictadura eren un suport imprescindible per als companys que estàvem tancats. Amb una hàbil combinació de manifestacions i estudiades exigències a la direcció de la presó anàrem aconseguint avantatges molt importants, no solament per a nosaltres mateixos, sinó per als possibles presos que haurien de romandre a la presó si la dictadura sallargava.\nLluitàvem també per aconseguir millors condicions per als presos que estàvem tancats i per als del futur. Les nostres previsions, que no eren de pactes amb el franquisme reciclat, ens feien preveure que la lluita per la República, lAutodeterminació i el Socialisme entès com a poder dels treballadors, seria llarga. La qual cosa significava que lluitar dins la presó per aconseguir un mínim de drets per a presos i preses era essencial per al futur.\nA cada manifestació davant les portes de la presó nosaltres platejàvem noves exigències a la direcció del centre. Les companyes que romanien a la presó de dones també feien igual. Sestabliren contactes continus entre presos, familiars i partits desquerra revolucionària. Es pot dir que gràcies a la lluita combinada de tots els sectors que participaven en aquest combat per la llibertat, aconseguírem la majoria de les nostres reivindicacions.\nFa uns anys ja havia parlat daquestes lluites per lamnistia total en el llibre LAntifranquisme a Mallorca 1950-1970 (El Tall Editorial, Palma, 1994) i, més concretament, en el capítol La presó de Palma (pàgs. 145-151), on, analitzant les campanyes de solidaritat amb els darrers presos polítics mallorquins, vaig escriure: Els companys del carrer, aprofitant les possibilitats que donaven aquelles contradiccions del règim -afavorir i promocionar els partits d'ordre; detenir i silenciar els revolucionaris-, posaren en marxa una sèrie de valentes iniciatives que al final aconseguirien treure'ns de la presó. Na Teresa Nieto col.laborà activament amb la campanya muntada per la direcció d'OEC que encara romania en llibertat, i, sense problemes -malgrat la repressió que havia sofert per editar Democràcia Proletària-, ajudà a la l'edició d'un pòster -amb les nostres fotografies- que, aferrat per tots els carrers de Ciutat i part forana, evidenciava l'existència de presos polítics. Es muntà un Comitè de Solidaritat amb els empresonats en el qual participaren les forces d'esquerra (principalment els diversos grups comunistes). L'OEC, el nostre partit, edità un número especial de Democràcia Proletària que fou repartit massivament per tot Mallorca. El PCE (a través d'en Josep Valero, na Cata Moragues o en Paco Garcia) ajudà en el que pogué. En Miquel Tugores del PTE, en Jesús Vives de MCI, en Tomeu Fiol del PSAN i membres del PCE(m-l) i l'ORT editaren octavetes explicant la situació dels represaliats. La campanya de solidaritat s'ampliava i enfortia. Nosaltres, dins de la presó pensàvem que mai una detenció havia estat tan rendible políticament per a les forces d'esquerra ni més ruïnosa per al règim.\nQui quasi no va moure un dit contra les represàlies fou la inútil Assemblea Democràtica. Hi haguérem d'anar com a observadors per aconseguir signassin un comunicat de protesta. Na Beatriz Iraburu, del Diario de Mallorca, en deixava constància dia vint-i-sis de novembre de 1976. La periodista escrivia: La sesión de la Asamblea está teniendo, desde el principio, unos observadores desusados: tres miembros de Izquierda Comunista. Como se sabe, Miguel López Crespí, José Capó y Jaime Obrador, ingresarán el sábado por la mañana en prisión por negarse a pagar las setenta mil pesetas que les han sido impuestas a cada uno por la presentación de su partido en Palma. Ellos fueron a la Asamblea porque pensaron que la situación exigía que las `fuerzas democráticas' denunciasen juntas una serie de cosas. A este respecto, llevaron un comunicado con la idea que la Asamblea lo suscribiera. Y esto provocó una nueva ronda de discusiones largas, largas, largas. Al final, y por iniciativa del PC, se decidió que fuera la Asamblea quien redactara el comunicado y que OIC lo firmara. El comunicado que redactó la Asamblea y que firmó OIC `como miembro observador' -esta calificación provocó también discusiones- acusa al gobierno de no ser democrático y protesta por la represión de los sucesos de la `Jornada de lucha pacífica', así como por el futuro encarcelamiento de los tres miembros de OIC".\nPer sort, cada diumenge, gernació de companys d'OEC i altres organitzacions venien davant la porta d'aquell cau on romaníem tancats a cridar consignes per l'Amnistia i a pintar les parets demanant la nostra immediata llibertat. El PTE, PSAN, MCI i OEC organitzaren, al descampat on ara hi ha el parc del Polígon de Llevant (al final de Ricardo Ortega), un míting amb nombrosa participació ciutadana. Hi intervingueren, a favor de l'Amnistia, en Miquel Tugores (PTE), en Jesús Vives (MCI), en Tomeu Fiol (PSAN) i n'Aina Gomila (per l'OEC). La revista "Cort", del PSI, també va parlar de la detenció i entrada a la garjola. A "Última Hora" en Santi Miró n'havia fet un parell de reportatges: "TRES MIEMBROS D'OIC INGRESADOS EN PRISIÓN". Hi havia ampli ventall de fotos. Al.lotes de la Promotora de l'Associació de Dones recollien firmes entre la gent que veia com ens portaven a la presó, demanant la nostra llibertat. Més de dues-centes persones ens acomiadaven, amb el puny tancat, a l'entrada dels jutjats. Hi ha fotografies de quan sortíem de declarar, en Josep Capó amb el puny tancat; na Carme (l'al.lota de lescriptor Miquel Mas) abraçant la meva mare que plorava a un racó. Ni la policia armada ni la Brigada Social s'atreviren a detenir ningú. Dies abans, a comissaria, la Social m'havia mostrat fotografies de la manifestació del 12 de novembre -hi eren nombrosos amics i companys!- i em demanaren que les identificàs (per a una posterior detenció). Evidentment, no em tragueren ni un nom! Allà hi érem tots, tallant la circulació, provant de fer barricades davant el bar Cristal, davant el cinema Augusta, tants i tants companys de la clandestinitat. El 12 de novembre, després de mesos de no fer res, finalment, l'Assemblea de Mallorca, espitjada per les bases exigents dels partits d'esquerra, es decidí -amb contradiccions- a convocar una manifestació en exigència de les llibertats. La manifestació fou un gran èxit per l'esforç que hi posàrem tots els partits socialistes, nacionalistes i comunistes que hi participàrem activament.\nJa dins de la presó, ens anaven arribant diverses mostres de solidaritat. En Llorenç Capellà i nAntoni Serra havien escrit articles condemnant la repressió. Un grup desconegut, amb unes cadenes, tallà la circulació davant Cort; uns altres militants llançaren pintura contra l'edifici dels jutjats. En circumstàncies de clandestinitat, més ja no es podia fer.\nParlant daquestes lluites, el comunicat que els presos polítics de la presó de Palma havíem lliurat al periodista Juan R. Vallverde del diari Última Hora (desembre de 1976) deia: Hemos de remarcar nuestra lucha en el interior de la cárcel, donde conseguimos logros importantes, tales como disponer de condiciones para el estudio y el trabajo. Se han logrado mejoras que repercutirán en futuros luchadores que ingresen en prisión, tales como un patio para uso exclusivo y galería con una mesa y bancos para el estudio, utilización de las celdas de y la galería a cualquier hora del día y el uso de un televisor portátil particular.\nLa lluita conjunta familiars-presos-partits havia funcionat a la perfecció. Shavia aconseguit millorar la situació dels presos i preses, però també i això era summament important en aquells moments que pensàvem en un combat perllongat contra el franquisme i els seus hereus- per als companys del futur. Lambient de tots aquells dies va quedar reflectit en el capítol de LAntifranquisme a Mallorca que acabam de citar, on es diu: Nosaltres tampoc no perdérem el temps. Organitzàrem un seguit de protestes i reivindicacions davant la direcció. Volíem tenir prou espai per a l'estudi i l'esbarjo. El director i el capellà estaven una mica atemorits, davant la gentada que cada diumenge els venia a cridar davant la porta. Finalment ens donaren tota una galeria de la presó. Hi muntaren una sala d'estudi, una de cant, una per a llegir i escriure i... el rebost! Dins del rebost hi anàvem ficant els queviures que les famílies i els grups de solidaritat ens feien arribar cada dia.\nA la sala d'estudi muntàrem diversos seminaris sobre història de Mallorca i del moviment obrer. Record que amb Ramon Molina (el futur historiador) refrescàvem la memòria en tot el que feia referència a la fi de la revolució d'Octubre en mans de la burocràcia estalinista. Estudiàvem de nou els anys lluminosos de l'Octubre soviètic: el poder dels consells -la democràcia de base, de la qual érem defensors i propagandistes-; la independència de Finlàndia reconeguda pel primer Consell de Comissaris del Poble leninista; la constitució de la nova Federació de Repúbliques Soviètiques independents (abans que la burgesia roja d'Stalin la convertís en la forçada Unió Soviètica); les repressions de la burocràcia estalinista contra els membres de la generació de bolxevics que feren la revolució; els indignants processos de Moscou, l'afusellament de Radek, Bukharin, Kàmenev i Zinòviev, entre centenars de milers d'autèntics comunistes. A vegades n'Isidre Forteza (membre del maoista MCI) s'empipava una mica, car no estava gens convençut que Trotski, el company de Lenin, el fundador de l'Exèrcit Roig, i l'estrateg que guanyà la guerra civil a la contrarevolució tsarista, fos un autèntic revolucionari com nosaltres defensàvem.\nA la sala de música (una cel.la amb unes mantes en el terra decorada amb pòsters dels nostres cantants favorits cantàvem tot el repertori de Raimon i Lluís Llach. Cents de vegades, l'Estaca, Al vent, D'un temps, d'un país. També "Què volen aquesta gent que truquen de matinada" de na M. del Mar Bonet. I les més conegudes cançons republicanes de la guerra civil (Puente de los franceses, l'himne del Quinto Regimiento, A les barricades de la CNT, les marxes de les Brigades Internacionals). Quan ens encalentíem amb les cançons no hi havia qui ens aturás. Els vigilants, de bon començament, ens volien fer callar. Ens amenaçaren amb cel.les de càstig. No s'atreviren mai a fer-ho! Els amics i familiars que cada diumenge compareixien davant la garjola els feia pensar en el futur. No sabien -innocents!- si seríem nosaltres els qui comandarien l'endemà i volien estar a bé amb uns possibles diputats o regidors. I, com és normal, ens aprofitàvem de les contradiccions internes dels funcionaris. [...]\tA la presó, el contacte en el pati amb els detinguts socials (aleshores, a ningú entre la progressia li hagués passat pel cap la paraula lladre), ens veia veure en la pràctica -teòricament ja ho sabíem- la injustícia del dret burgès. La majoria d'aquells desgraciats carteristes ho eren per necessitat. El problema de l'atur, la incultura forçosa dels ambients d'on procedien, la falta d'uns estudis, la misèria on s'havien criat, els feia cometre petits robatoris que eren castigats amb fortes condemnes de presó. Vaig conèixer un jove valencià sentenciat a dotze anys per haver robat mil pessetes i dos cartrons de tabac d'un bar. De jove havia agafat una moto que no era seva, i, en ser reincident, la condemna fou així de monstruosa. Com aquest cas, n'hi havia molts. Llavors també comprovàvem com els lladres de veritat, els capitalistes de guant blanc, els qui veritablement estafaven milions i milions a la societat (especulacions urbanístiques i immobiliàries) només restaven un parell d'hores dins presidi. Els jutges en decretaven l'ingrés a la presó, però de seguida, pagant una forta fiança, sortien al carrer. Allà, dins les tètriques galeries, només hi romanien els pobres desgraciats: petites sostraccions d'un pernil, vint mil pessetes a un magatzem, un sac de ciment per a acabar de fer-se una caseta els diumenges... I els grans lladres, els que tenien despatx a Jaume III o al barri antic de Palma, apa, en dos minuts, al carrer a enriquir-se novament. Això era la "justícia" de la burgesia! Un oi, tot plegat!Aquell hivern de detenció em permeté (instal.lat a la nostra "biblioteca") fer un llibre de poemes que vaig titular "Poemes de la presó" i del qual, en secret, na Teresa Nieto edità un milenar d'exemplars; amb la seva venda clandestina, l'OEC pogué pagar part de la campanya per l'amnistia i les llibertats.M'adonava que feia anys havia deixat endarrere la tasca estrictament creativa. A part de les col.laboracions a Última Hora, Diario de Mallorca i la revista Cort, el cert era que la militància partidista -escriure a Democràcia Proletària, a La Voz de los Trabajadores i a totes les publicacions de l'OEC; les reunions diàries, l'activisme militant- no em deixava temps per a continuar aprofundint en la literatura. Quedaven lluny els premis de narrativa, poesia i teatre que, feia anys, m'havien concedit Ricard Salvat, Blai Bonet, Toni Serra, Josep M. Llompart, Josep Melià, Manuel Vázquez Montalbán, José Monleón, Jaume Vidal Alcover, Jaume Adrover i tants d'altres escriptors i intel.lectuals. Per això, quan en Mateu Morro escrigué el pròleg del llibre de poemes fet a la presó, m'animà a continuar en la tasca literària. Les seves paraules eren encoratjadores. Va escriure: Es per això que aquets poemes de Miquel López Crespí, són poemes valents, poemes de combat, poemes que obren nous camins i rompen una tradició que -amb les escasses excepcions d'un Bartomeu Rosselló-Pòrcel, Blai Bonet o d'un Miquel Bauça- no ha fet més que continuar els vells motlles ètics i estètics de l'Escola Mallorquina. La nostra poesia, la nostra literatura, necessita baixar al carrer, baixar a les presons, fondre's dins del poble, aprendre el seu llenguatge i transformar-se en una arma de combat`".


L’agressor d’Estocolm diu que és de l’Estat Islàmic\n11/04/2017 a les 05:07\n© La família reial sueca va guardar un minut de silenci.\nEl suposat autor de l’atemptat de divendres passat amb un camió a Estocolm, un sol·licitant d’asil uzbek que tenia una ordre d’expulsió, va confessar la seua culpabilitat i la seua pertinença a l’Estat Islàmic (EI), segons van informar ahir mitjans suecs.\n“He atropellat infidels”, va declarar el detingut, que va dir que havia rebut ordres directes de l’EI des de Síria i va reclamar el cessament dels bombardejos en aquest país, segons el tabloide Aftonbladet, que no va citar fonts.\nTant aquest com l’altre tabloide suec, Expressen, van identificar el detingut com a Rakhmat Akílov, de qui les autoritats només van confirmar que havia arribat al país el 2014 i que, després de ser rebutjada la seua sol·licitud d’asil dos anys després, tenia una ordre d’expulsió i era buscat per la policia des de finals de febrer.\nAhir, el rei de Suècia; el primer ministre suec, Stefan Lofven, i altres personalitats van encapçalar el minut de silenci que es va guardar davant de l’ajuntament de la capital sueca en record de les quatre víctimes mortals de l’atac de divendres a la capital.\n“No esteu sols, tots els suecs estan amb vosaltres”, va assegurar Lofven als familiars de les víctimes. “No cedirem mai davant del terrorisme”, va afirmar.\nEl detingut per l‘atemptat d’Estocolm reconeix l‘autoria de l’atac\nLa justícia europea desestima el recurs de Fruits de Ponent contra la CE per la crisi de preus de la fruita\nEl testimoni d'una lleidatana a l'atemptat d'Estrasburg\nEl Govern espanyol i els sindicats acorden derogar parts de la reforma laboral\nL'Estat apujarà la base màxima de cotització el 2019 per sota del 10%\n1.Mor un operari en caure des d'una cistella...\n3.Brico Depôt espera traspassar la seua botiga a ...\n4.Bolca un camió amb troncs i talla la C-14 a ...\n5.La justícia europea desestima el recurs de ...\n6.VÍDEO. Així es va viure al Museu de Lleida el t...\n7.Mor un treballador al caure des de 5 metres en...\n8.VÍDEO. Alonso-Cuevillas omple l'església de L...\n9.La família del nen que va morir ofegat a les ...\n10.L'ajuntament de Lleida impulsa una nova...\n4.Mor un operari en caure des d'una cistella...\n5.Evacuades 50 persones per un foc al restaurant...\n6.Hospitalizat un jove al ser apunyalat per un...\n9.Mor un operari en caure des d'una cistella...\n10.VÍDEO. La pluja dibuixa un cel espectacular a ...\n1. El Constitucional manté la suspensió de J...\n2. La justícia europea desestima el recurs de ...\n3. El PSC demana un "cordó sanitari" a Vox i ...\n4. El Govern espanyol i els sindicats acorden...\n5. L'Estat apujarà la base màxima de cotització el...\n6. Sou base de 1.300 euros i set setmanes de...\n7. No hi ha vergonya\n8. Quina és l'ocupació dels polígons de les co...\n9. Tramiten el primer nou polígon en una dècada a ...\n10. Mitja dotzena de trens anul·lats a Lleida demà ...


Actualitzada 11/10/2017 a les 07:50\nDoncs sí, el que deien en terres del sud espanyol tot acompanyant la sortida dels guàrdies civils en la seva marxa a la guerra contra Catalunya es va fer realitat, van anar per ells, amb ganes de repartir hòsties. Val a dir que algun d’aquests ells, potser era descendent o familiar dels que clamaven violència. No entraré a valorar qui té raó i qui no la té, tampoc entraré a valorar si es podia fer un referèndum o no, ni si aquest servirà per a alguna cosa, tampoc vull valorar si la independència catalana és possible o no. Tan sols vull valorar que anar uniformat quan es té ganes de repartir hòsties és molt fàcil i al mateix temps és de covards. Sobretot quan t’enfrontes a persones pacífiques que res tenen a veure amb grups antisistema, que també volen repartir hòsties o trencar coses. A veure qui és el guapo que gosa tocar un agent armat, que se sent valent perquè està súper protegit, que no es troba sol i sap perfectament que no el poden tocar, ni tan sols els mossos d’esquadra... El que sí que m’agradaria valorar és la resposta del nostre Govern als fets succeïts a Catalunya l’1 d’octubre passat. Res de res... tan sols un comunicat de DA de p... pena –que millor hauria estat no fer-lo– i reunions amb els altres grups polítics per a no fer res en absolut. Tanta por té el nostre Govern del govern del reino d’Espanya? Tan sotmesos estem al règim dictatorial del país veí del sud? O potser és que a Andorra mana el bisbe d’Urgell i el senyor Rajoy? Ja està bé de tenir tanta por de les decisions del Govern espanyol. Tampoc ens tancaran la frontera... tan sols ens poden tocar els nassos a la duana... I si aquesta fos amb Catalunya, millor que millor.\nferran va dir..La pregunta que es fa l'articulista a la por del govern en denunciar o criticar la brutal repressió que ha patit tanta gent indefensa, és molt pertinent.\nPenso que és una autocensura a la por de patir represàlies econòmiques, com conseqüència d'estar atrapats dins una teranyina d'interessos per culpa de no haver diversificat l'economia i proveïdors.\nI encara ens aniria molt pitjor, en cas que triomfessin els cants de sirena en el sentit de deixar posar la poteta d'un borbó dins les institucions d'Andorra, això seria un suïcidi.\nL'afer de Catalunya és un tema que han de solucionar entre ells abaix a Espanya.I no ho dic jo, ho diu tot Europa. Els andorrans podem opinar, com tothom, només faltaria, però sense ficar-s'hi. Dit aixó no entenc que vol dir vostè amb la poteta dels Borbons? Per cert a mi em fa més respecte les "grapes" de la CUP i dic respecte perqué soc educat.\nPer un cop, molt d accord amb tu... el nostre govern te por... i aquesta por ens fa mes petits del q som...\nHauriem d haver dit alguna cosa pero... DA ens te acostumats a callar i a fer el q ens manen d una banda com de l altra... aixo amb UL no passaria.. em de treure pit\nA mi em dona més vergonya qui va enviar a vells, nens i joves a guardar els locals per votar, sabent perfectament que la policia vindria amb una ordre judicial per impedir la votació per qualsevol mitjà. Potser buscaven la foto... i la van trobar.\nLa pregunta que es fa l'articulista a la por del govern en denunciar o criticar la brutal repressió que ha patit tanta gent indefensa, és molt pertinent.


Re: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45738\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45739\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45740\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45741\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45742\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45743\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45744\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45745\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45746\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45747\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45748\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45749\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45751\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45752\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45760\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45763\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45766\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45767\nRe: 2ª Trobada\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45768\nRe: 2ª Trobada "Festa del Cargol " a Fontcoberta.\tfa 10 anys 3 setmanes\t#45770


Vila de Luxe en venda a Poligono 28 8 (Hondón de las Nieves), 1.299.000 € (Ref.: CASAM) - Apiaznar\nSÚPER Luxury VILLA\nVila de Luxe en venda a Poligono 28 8 (Hondón de las Nieves), 1.299.000 €\nCamps de golf Cerca del centro\nUna de les més belles viles de la província d'Alacant; A la muntanya, una zona tranquil·la, a prop de la zona d'oci. Distància a l'aeroport de 30 minuts i a 15 minuts del camp de golf. 11.000 m2 de parcel·la i 700 m2 construïts; Consta de 5 habitacions, 5 banys, menjador, cuina, rebost, 2 terrasses grans, 1 ampli saló amb bar, piscina coberta climatitzada, garatge per 5 cotxes, vistes panoràmiques, piscina exterior, pistes de tennis i pàdel, nombrosos arbres Fruita. Les ciutats d'Elx i Alacant són a 15 km i a 35 km de la VILLA de luxe. També té escala interior, Ascensor, calefacció central, aire condicionat, alarma, persianes elèctriques, T.V. satèl. lit, Caixa forta, llar de foc, traster, gimnàs, Jacuzzi, solàrium, caseta de jardí, font i reg sistema.\nDistribució Luxe cuina-2 menjadors-1 1-sala d'estar menjador-coberta barra-exterior Bar-xemeneia-1 emmagatzematge sala-soterrani-gran garatge-aparcament-gimnàs-Jacuzzi-solàrium-pàdel tennis coberta pista-jardí cobert-font-sistema D E reg-alta qualitat-ascensor-central calefacció-aire condicionat-alarma-elèctric persianes-TV per satèl·lit i caixa forta.\nGaratge independent (5)\namb 5 places\nParcel·la: 10.000 m2\nSup. Construïda: 700 m2\nAeroport (35 km. - 30 min.)\n1,856 €/m2 (Construïda)\n130 €/m2 (Parcel·la)\nVila en venda a Hondon de Las Nieves 0 (Hondón de las Nieves)\nBonic xalet independent amb 2 dormitoris, 2 banys, menjador-cuina, terrassa i solàrium. Jardí amb aparcament...\nTipus d’immoble - Tota les habitatges -XaletsDúplexEstudisApartamentsPisosVilesBungalowsCases - Tota les negocis -LocalsGaratgesEdificis - Tota les terrenys -FinquesSolars\nLocalitat - Alicante província -AgostArenales del SolBenijófarBiarCatralCrevillentDaya NuevaDoloresElcheGuardamar del SeguraHondón de las NievesHurchilloLa MarinaLa MataLos MontesinosOrihuelaOrihuela CostaRojalesSan Miguel de SalinasTorre de la HoradadaTorrevieja - Murcia província -Los NietosSantiago de la Ribera\nLa ENTREOLIVOS residencial està situat a la localitat de Benijófar, a la zona més luxosos de la comarca...\nPresento aquesta propietat tan característic és 1 tipus d'apartament tríplex i molt espaiós. Es compon...\nApartament en venda en construcciò a Villamartín (Orihuela Costa)\nEl residencial de 12 blocs de 11 pisos en cada un d'ells, grans jardins i àmplies piscines i zones de...\nPreciós Dúplex de 2 dormitoris, 1 bany, 1 aseo, cuina independent, saló menjador amb terrassa envidrada,...\nXalet en venda a La Torreta (Elche)\nSoterrani amb 5 dormitoris, 1 bany i gran sala d'estar amb barra partit. Planta baixa, gran saló menjador...\nDúplex en venda en construcciò a Parque Reina Sofia (Guardamar del Segura)\nNou edifici a Guardamar del Segura de set plantes amb ascensor, piscina comunitària, zona de pàrquing...\nBungalow en venda a Calle Zeus (Torrevieja)\nEl gran Bungalou es ven a la planta baixa. L'apartament té 2 dormitoris grans, 1 bany, cuina americana...\nÀtic ampli i assolellat. Àtic a la 4a planta de l'edifici amb ascensor i solàrium comunitari a només...


Solidàries/ Jornada Anual 2018 a Palau, Girona\nLes múltiples formes i llenguatges del racisme han estat l’eix de treball a la Jornada Anual de la Coordinadora d'ONG Solidàries. Un racisme que necessita radicalitat en l’antiracisme per combatre'l, i precisa també d’espais comuns de trobada per millorar el coneixement que tenim els uns dels altres, sense negar el dret a la diferència a ningú. La Jornada Anual 2018 es va celebrar el dissabte 26 de maig al centre cívic Pla de Palau de Girona i la Fundació SER.GI va ser, aquest cop l'amfitriona.\nQuè és el racisme avui a Catalunya?\nJornada Anual de la Coordinadora d’ONG Solidàries de les comarques gironines i l’Alt Maresme\nGirona. Dissabte, 26 de maig de 2018\nLa ponència sobre els racismes a Catalunya va ser a càrrec de Mostafà Shaimi, investigador de la UdG i formador en dinamització comunitària. Segons ell, a la nostra societat hi ha tres visions diferents del racisme: la que interpreta que és una cosa llunyana i del passat, que no té a veure amb nosaltres (apartheid, colonialisme, persones esclavitzades, etc.); la concepció que ho vincula només a ideologies concretes com la d’ultradreta i de la qual neix la teoria de la cohesió social i que ens parla d’inclusió; i una última, que veu el racisme com una “malaltia” que afecta a tothom i que per tant considera tothom, susceptible de ser racista.\nPer a Shaimi, el racisme representa una línia divisòria que separa els “uns” dels “altres”, i que dóna com a resultat una societat amb ciutadans de primera i ciutadans de segona. El que fa aquesta línia divisòria que és el racisme, segons l’investigador, és trencar directament amb dos valors fonamentals: la llibertat i la igualtat. El racisme, a més, genera dues categories de persones: el ciutadà i l’immigrant, sense que uns i altres, i malgrat conviure un mateix espai i temps, comparteixin un projecte comú. En el cas de les persones migrades, a més, la suspensió de drets és permanent, la qual cosa fa que visquin en una mena d’estat d’excepció parcial.\nPer intentar esbossar algunes de les múltiples formes que pren el racisme, Shaimi va definir dos grups: el del racisme material que suspèn drets a les persones migrades –dret a vot, Llei d’Estrangeria o CIE’s- i el del racisme simbòlic, que nega el dret a la diferència per a les persones migrades -mesquites instal·lades als polígons industrials, debat sobre el vel, etc.-. Shaimi va carregar contra el discurs d’interculturalitat propi de la Generalitat i la majoria de les ONGD perquè tot i les bones intencions implica partir d’un reconeixement erroni de l’existència de la cultura catalana. En aquest sentit, Shaimi es va preguntar “Què és la cultura catalana? “ i va sentenciar dient que “tota societat és diversa”. En el cas de Catalunya, va defensar la llengua catalana com un element clar de la catalanitat i per tant, com un punt de trobada comú per a tota la ciutadania, ja que per conèixer’ns bé, les relacions humanes matisades, necessiten de la llengua catalana com a element cohesionador.\nLa lluita contra el racisme ha de passar forçosament per un antiracisme radical que implica certa militància activa.\nLa segona part de la jornada va ser un taller antirumors a càrrec de Lluís Puigdemont de la Fundació SER.GI, que ens va fer reflexionar sobre quines actituds podem adoptar per rebatre un rumor, sense arribar a la confrontació, així com arguments i estratègies per desmuntar rumors.\nPau Lanao (ViA), Lluís Puigdemont (Fundació SER.GI), Maria Barriel i Lylian Canté (Fundació Utopia), Sònia Cervià, Núria Cuadrat i Carles Serra (CeDRe/Coordinadora), Jordi Planas (Agenda Llatinoamericana), Montse Fiol (ACAPS Girona), Núria Massegú (Justícia i Pau Girona-Girona Acull), Dolors Horta (Batandicori /Soarpal), Dolors Serra (Xangara-Girona Acull), EncarnaRistol (Girona Acull), Dialla Diarra i Fatoumata Mocalau i Mariama Sidibe (LegkiYakaru), Alba Danés (SCI), Alba Nor (Èccit), Carme Gubert i Dolors Terrades (Banyoles Solidària), Verónica Hortas i Pablo Becerril (Creu Roja Girona), Estefania Yus (Dagua ONG), Àngel Figa (Oxfam Intermón), Abdurraman Demba Diallo (Bocke Diallobé), Doc Badji (CASC), Mónica Fernández (Món Banyoles)\nJosep Maria Bonet (GEES), Núria Palomar (Girona Acull), Anna Martín (Oxfam Intermón), Àngel Vàzquez (Acaps Girona), Jordi Tordera (Fundació SER.GI), Flora Ridaura (Càritas Girona), Anna Bonmatí (Àfrica Viva), Carme Vinyoles (ViA).\nTALLER ANTIRUMORS_Autoria: Natàlia Sin (Fundació SER.GI) PDF (1,2MB)


Em resulta difícil parlar de tu, Mònica Hill. Tants anys present en la meva vida. La teva absència em transporta a un sentiment desolador (com la mort dels pares). No els notes perquè sempre estan presents, i quan se’n van, el buit que deixen fa trontollar el sistema íntim de les relacions afectives.\nEls darrers mesos eres menys present. Sabia de tu a través de l’Asensi. I quan li preguntava, no em deia què et passava. Respectava la teva voluntat de no dir-ho. Un dia et vaig trucar i em vas explicar molt per sobre la teva situació. Amb un amic comú vàrem coincidir en suggerir-te una teràpia alternativa que a altres els hi funcionava. Però, pel que anàvem sabent, el procés estava molt avançat i seguia el seu curs.\nA partir d’aleshores et tenia present al matí, quan meditava. Vaig regalar-te un fulard de seda. Et faria més maca i et donaria energia. Malgrat tot, dues setmanes més tard, per sorpresa de tots, presidia el teu fèretre.\nMònica, què t’ha convençut fer aquest viatge? És, aquest món que hem fet, tan inhòspit com per empènyer-te a marxar? Desitjo que des del teu “hill” contemplis l’harmonia del paisatge estimat que tant vas defensar i albiris amb equanimitat i benevolència els nostres imperfectes i destructors actes.\nSovint obro el ws i topo amb la teva incisiva mirada. Rellegeixo, del darrer desembre, la teva última frase cap a mi: “em sembla genial que parlis clar”.\nBosc Verd ERC Monica Hill Vilafranca


Proveïdors i fàbrica de guants i botes per a nadons - Fabricants de guants i botes per a nadons\nBotins de nadó de pell de xai\nFet només de pell d’ovella australiana, acollidor, gruixut i resistent. Ideal per mantenir els peus calents i còmodes, dissenyat amb un puny de punt per mantenir els botins còmodes al seu lloc en aquells peus petits i ondulats. Perfecte per escalfar i nodrir els peus preciosos dels petits. ● Article núm .: BS-003 ● Obre amb un puny de punt ● Sola de goma resistent ● Color: vermell, beix, rosa, blau i altres colors. ● Mides: gràfic de mides\nNens / Nens Botins / botes de pell d'ovella / pell de xai\nFet només de pell d’ovella australiana, reconfortant, acollidora i càlida. La fixació de les llengüetes es pot ajustar fàcilment amb els dits petits. La sola EVA amb nervis és lleugera i flexible. Perfecte per fer patades al parc, escalar pedres a la platja o simplement penjar-se a la ciutat ● No d'article: BS-002 ● S'obre i es fixa amb velcro ● Sola de goma resistent ● Sola EVA ● Color: negre, marró, camell, rosa , gris i altres colors. ● Mides: gràfic de mides\nBotins / botes de pell d'ovella completes per a nadó amb velcro\nFet només de pell d’ovella australiana, acollidor, gruixut i resistent. Ideal per mantenir els peus petits calents i còmodes, dissenyat amb velcro que els facilita la posició i el manteniment dels peus enrotllats. Perfecte per escalfar i nodrir els peus preciosos dels petits • No d’article: BS -001 • S'obre i es fixa amb velcro • Sola de goma resistent • Color: negre, marró, camell, rosa, gris i altres colors. • Mides: taula de talles\nguants de pell d’ovella de shearling per a nens / nens\nDissenyat i elaborat amb elegància, és la pell de xai més suau, amb un pelatge suau i esponjós, és naturalment termostàtic, de manera que aquests guants són perfectes durant tot l'any. perfecte per a ús quotidià i fred. ● No d'article: KM-002 ● 100% genuí Shearling ● Costures a mà creuades ● Color: colors mixtos ● Netegeu ● Taula de talles\nGuants de pell d’ovella de camussa per a nadons / nens\nDissenyat i elaborat amb elegància, és la pell de xai més suau, amb un pelatge suau i esponjós, és naturalment termostàtic, de manera que aquests guants són perfectes durant tot l'any. perfecte per a ús quotidià i fred. • No d'article: KM-001 • 100% pell de xai real • Inclou un cinturó llarg per connectar dos guants • Color: colors mixtos • Netegeu • taula de talles