Luis García Ruiz ▸ Arrels Democràtiques\nEstàs aquí:Inici / Biografies / Luis García Ruiz\n(Màlaga 1877 – Palma 1949) Militar. Ingressà al cos d’enginyers el 1895 i, poc després, va esser destinat a Mallorca. Dirigí la construcció de la linea ferroviària de Palma a santany (1917) i el projecte tècnic de la secció subterrània de les estacions a l’escullera del port de Palma. A l’inici de la Guerra Civil, era tinent coronel i cap dels serveis i tropes d’enginyers de Balears. A la primera etapa de l’axecament, va jugar un paper molt important. Quan el general Manuel Goded marxà a Barcelona, el 19 de juliol del 1936, deixà com a comandant militar el coronel Aurelio Diaz de Freijoo, a qui corresponia per antiguitat, i nomenà García Ruíz governador civil. Va fer empresonar els militants i simpatitzants del Front Popular i va trencar la vaga general de Palma. Amb altres caps militars, i contra el parer del comandant militar Aurelio Diaz de Freijoo, va fer empresonar l’emissari de la Generalitat, Carlos Soto Romero. La nit del 30 d’agost del 1936, els caps militars de la Comandància de Mallorca el nomenaren cap de les forces d’operacions del front de Manacor, en substitució del coronel Ramos Unamuno. Lliurà el govern civil al tinent de la Guàrdia Civil Antonio Álvarez Ossorio. Com a cap de les forces del front de Manacor, ordenà la presa de Pula, l’ocupació per sorpresa de Son Corb (3 de setembre), un atac general (4 de setembre), frustrat pel fet que els republicans havien reembarcat, i la recollida del material abandonat (5 de setembre). Acabades les operacions, fou elegit cap de la Defensa Mòbil Terrestre de Mallorca. El 18 de setembre, va substituir accidentalment en el comandament el coronel Diaz de Freijoo, fins que el dia 20 va arribar el coronel Trinidad Benjumeda del Rey, expressament designat per ocupar el càrrec de comandant militar. El desembre del 1936, va ascendir a coronel i, poc després, fou destinat a la comandància d’obres i fortificacions de Burgos. El febrer del 1939, ascendí a general de brigada. Va sol·licitar del general Franco una medalla militar col·lectiva per a les forces que varen intervenir en la defensa de Mallorca, però no li va esser concedida. El maig del 1939, fou nomenat fill adoptiu de Mallorca per l’Ajuntament de Palma. Entre el 1940 i el 1941, va esser sots-inspector de Balears i governador militar de Mallorca. Va tenir dedicada una plaça a Palma.\nGran Enciclopèdia de Mallorca, vol. 6 pàg. 170\nLuis Garcia Ruiz, Memoria Civil, núm. 19, Baleares, 11 de mayo 1986, Antoni Nadal\nAlocución del teniente coronel Luis García Ruiz en Radio Mallorca, 19 de julio de 1936, Memoria Civil, núm. 10, Baleares, 9 marzo 1986\nDestitució dels caps militars, Memoria Civil, núm. 23, Baleares, 8 junio 1986, Sebastià Serra\nEl reembarcament, Alocución del Teniente Coronel Luís García Ruiz, Memoria Civil, núm. 25, Baleares, 22 junio 1986\nDATOS PARA HISTORIAR EL MOVIMIENTO NACIONAL EN BALEARES Luis García Ruiz\nEl dictador Francisco Franco y el coronel Luis García Ruíz dejan de ser hijos adoptivos


josep cullell ramis | Josep Cullell i Ramis\nAuthor Archives: josep cullell ramis\nA les acaballes de la dictadura espanyola del general Primo de Rivera, Gaziel, dedicà uns quants articles, amb un to volgudament incendiari, a manifestar temença, poc entusiasme i desconfiança per les proclames espanyoles d’establir una república i una Constitució. Aquesta era un valoració que repetí en diversos articles a La Vanguardia, i ho féu al llarg de l’any i pocs mesos més des de la caiguda de la dictadura i dimissió d’aquell militar fins a la proclamació de la República el 1931. I com a mostra representativa de tal interès i preocupació, el lector pot consultar l’hemeroteca d’aquell diari, localitzant i llegint-hi l’article “Se necesita un milagro”, publicat el 25/07/1930.\nEl fet és que Gaziel denunciava com a cosa insensata, per impossible, la proposta d’un règim republicà, democràtic, per a Espanya. I quina alternativa, doncs, devia preferir Gaziel per al país, en aquell moment?: una altra administració dictatorial, absolutista, militar, com les freqüents i innombrables administracions d’aquest caire que s’havien imposat i succeït a Espanya des del final de la guerra de francès (llevat del parèntesi efímer de la Primera República espanyola)?\nNo sabem què respondria a això l’escriptor, que fou durant força anys director col·legiat (i després únic) de La Vanguardia. Però el que sí que sabem són les raons que donava per manifestar tan poca il·lusió i convicció per un règim democràtic a Espanya. De fet, en aquell article concretava especialment la seva denúncia referint-se al poble català, per acabar, després, demanant-se, de manera sibil·lina, que si a Catalunya i a Barcelona hi havia una tan greu mancança de requisits per fer possible tal sistema polític, què calia pensar de la resta d’Espanya: Múrcia, Extremadura, Castella, Andalusia…, on el caràcter rural de la vida de llurs pobladors (privades aquestes terres, en aquell moment, de vida industrial), encara feia més impossible el debat polític i ideològic essencial per a la vida d’un règim democràtic (propi, ell creia, de societats industrialitzades).\nEl seu lament consistia fonamentalment a denunciar la inexistència palesa d’opinió política de l’estament que hauria d’acabar constituint l’electorat: no hi ha votants, escrivia, amb opinió política suficient per exercir un vot rellevant i transcendental per a la gestió política del país. La ignorància en aquest camp, el desinterès, la motivació nul·la, l’apatia mil·lenària populars converteixen qualsevol projecte democràtic en una ficció, en un miratge que alguna elit social promou, però que no pot acabar en res més que en un escarni delirant. El resultat de tal experiment no podria ser altra cosa que posar el país en mans de corruptes i grups de pressió que manejarien el país d’acord amb les seves preferències personals i sectorials (si veiés la situació actual d’aquest aspecte!).\nNo entrarem ara a detallar el text de l’article de Gaziel. Però sí que ens resulta útil a l’hora de demanar-nos si els inacabables casos de corrupció de càrrecs polítics i institucionals que actualment amaren la geografia espanyola són encara resultat d’aquella suposada mancança de preparació política que el periodista atribuïa a l’electorat del país.\nLa llista de causes judicials i processos oberts, alguns ja tancats, de corrupció política i institucional no és la coronació d’altra cosa que de la indecència política d’un país. Actualment, a inicis del segon decenni del s.XXI hi ha un llistat de gairebé un miler de càrrecs públics a tota Espanya que han estat encausats per corrupció (algun d’ells a la fi lliures de culpabilitat i la major part trobats culpables), a aquí cal afegir-hi casos de corrupció lligats a càrrecs institucionals. El llistat exacte i complet requeriria una feina de recerca que ara, potser, no interessa, però aquest fet revela una situació dramàtica en la gestió pública d’un país en què, com denunciava Gaziel, el poble governat té, a l’hora de la veritat, una actuació completament secundària, si és que arriba a tenir-ne alguna.\nNo és només que el ciutadà ras no disposi de capacitat i voluntat per establir control sobre l’acció pública dels representants polítics, no és que aquest representants vinguin afectats per un tarannà d’indecència tan intens que els impedeixi d’entendre (i per tant, d’acceptar o rebutjar) que tot càrrec polític és un servei al país, i no justament a la inversa, no és només que les arques i finances públiques són una ocasió d’espoliació i robatori aprofitada unes personalitats mancades de decència (no n’és, per desgràcia, un cas únic i exclusiu, sinó tot el contrari, el cas paradigmàtic del polític aragonès Luís Roldan, director de la Guàrdia Civil en el període 1986-1993, l’encausament del qual dugué a llum pública les raons per les quals ell havia decidit incorporar-se al món de la gestió política i pública: para mangonear, segons les seves pròpies paraules contingudes en el sumari), no és només un d’aquest o algun altre element que pugui donar raó de les causes que promouen la idea de l’activitat política i institucional com a escenari on hi resulta possible la pràctica de la picaresca, actitud que el mateix Gaziel donava com consusbstancial del tarannà hispànic. És tot un conjunt de condicionants de psicologia social, de trajectòria històrica i política d’un país on la tradició democràtica, la consciència de col·lectivitat, la idea de col·laboració i servei a aquesta col·lectivitat encara ha de fer un llarg camí d’aprenentatge i de pràctica.\nEl nombre elevat de polítics espanyols que s’omplen la boca sovint de conceptes com el d’estat de dret i de Constitució per, en el moment present, desqualificar el procés sobiranista català, descobreix la realitat efímera i el pes minúscul que tenen aquells conceptes en la gestió pública d’un país, i que per això, a mode de compensació, convé abrandar-los tan sovint. Només cal comparar aquestes proclames de fervor constitucionalista amb les que es donen en altres estats europeus de llarga tradició democràtica, on aquests discursos i recursos hi resulta pràcticament nuls, de tan garantits i insondables que hi resulten.\nGaziel denunciava que el poble (la ciutadania diríem avui) no vol saber res de política: una immensa polseguera de ruralia, una massa immensa d’electors que no opinen res, ni saben res, ni creuen en res, ni desitgen altra cosa que vegetar de la millor manera possible. Ningú no té ganes de votar ningú, perquè opinen que tot és farsa i farsants, aquesta és llur íntima convicció. Per això Gaziel sentenciava que a Espanya la política no és encara una qüestió de vots, sinó un problema de cultura intel·lectual i material. Espanya, reblava, és un país que ha de construir un Parlament sense opinió pública, ha de fer política sense haver fet cultura.\nQuè diria, Gaziel, ara, davant de la llista colossal de causes actuals obertes contra els casos de corrupció política, d’una punta a l’altra d’Espanya, en què tots els partits polítics que han accedit a alguna mena de control municipal, autonòmic o estatal n’han quedat esquitxats, si no, amarats del tot? És aquesta una dinàmica que forma part inherent de la idiosincràsia privada i col·lectiva del país? Pragmàtics, espavilats, murris… quina opacitat ètica tan espessa arriben a arrossegar que no els permet adonar-se quan entren als dominis de la delinqüència? És un país on la política de la delinqüència esdevé delinqüència de la política? La política entesa com posar el país al seu propi servei personal és conseqüència d’un desvari inevitable d’aquella manca de cultura, que denunciava Gaziel? És expressió i senyal inequívoc, aquesta indecència practicada a bastament per primers càrrecs polítics i institucionals, de mancança tràgica de cultura moral de la mateixa població?\nAmb quin acudit m’han sortit els militants de la CUP: treure o enderrocar el monument barceloní a Colom!\nÉs un estirabot divertidíssim (millor fer servir aquest superlatiu, que d’altres). Qui més qui menys s’hi ha enganxat, de manera expressa o implícita, a dir la seva, sigui a favor o en contra. A nivell popular hi ha hagut reaccions de tota mena: que si el monument ha esdevingut una icona de la gran ciutat catalana, que forma part de la història de la ciutat i del país, que si és un valor d’atracció per a visitants, que si des d’un punt de vista turístic és un estímul a l’afluència de visitants encuriosits, que allò que ha esdevingut una imatge per una tradició estètica de la ciutat s’ha de mantenir i protegir…, etc., etc.\nDes d’un punt de vista cronològic, el monument arriba ja gairebé als cent cinquanta anys de vida, i defensar el seu enderrocament, és vist per molta gent com una incòmoda proposta de gent que no té altres dedicacions i preferències que pentinar el gat.\nTots aquests arguments i contra-arguments són respectables i tan rotunds com d’actualitat innegable i, a mesura que la Història vagi fent via, potser encara s’hi tornaran més, llevat que…\nLa proposta de la CUP (més enllà de la seva justificació, oportunitat o conveniència, de la qual no vull discutir-ne llur validesa ni conveniència) posa sobre la taula el pes creixent (encara que no tingui, de moment, pes suficient) de la reflexió ètica sobre la Història de la humanitat, i dels objectius ètics que hom pot estimar convenients per al seu futur.\nAlgú pot retreure, però, que si s’haguessin de fer desaparèixer tots els monuments i testimonis escultòrics, arquitectònics…, artístics del món que parlen o recorden un passat d’opressió, de brutalitat, d’episodis sanguinaris, de violència i bestialitat de la nostra espècie animal…, quina pèrdua tan incommensurable pel patrimoni cultural històric es produiria, no és veritat? Però aquesta voluntat també indicaria una fita nova, podria se senyal de disposició a no acceptar ni tolerar episodis degradants de la humanitat, que poden haver estat excusa o oportunitat (directa o no) del bastiment de tals recordatoris fets patrimoni cultural.\nLa proposta incòmoda sobre el monument a Colom (com es podria també proferir a propòsit del Colosseu…, per dir-ne només un altre) és la continuïtat d’una consciència ètica que va fent el seu camí, poc a poc, és veritat, però el va fent. Ho demostra el fet que avui tothom pot resistir, ni que sigui amb esgarrifances, la visualització televisiva dels resultats dels bombardeigs sobre hospital d’Alep (Síria), però probablement la comunitat humana actual no podria assistir ni resistir un espectacle com els que se celebraven en alguns amfiteatres romans. És poc, encara, però la consciència ètica va fent camí.\nUn estadi de la humanitat sense monuments i recordatoris d’episodis sanguinaris i degradants voldria dir alguna cosa de profit. M’hauran de perdonar arqueòlegs, arquitectes i restauradors patrimonialistes.


Les obres de la sisena edició de l'Art Camp, exposades a la seu de la Unesco a París\nLa mostra recull obres d'artistes de 24 països diferents, entre els quals hi ha dues joves andorranes, Ainara Revuelta i Ariadna Segura\n2 min. Andorra la Vella 04/06/2019 18:31\n651x366 Els assistents a la inauguració de la mostra dels treballs de l'Art Camp. / SFG Els assistents a la inauguració de la mostra dels treballs de l'Art Camp. / SFG\nLa seu de la Unesco a París ha acollit aquest dimarts la inauguració de l'exposició de la sisena edició de l'Art Camp Andorra, que va tenir lloc a Andorra el juliol del 2018. El projecte cultural promogut per la Comissió Nacional Andorrana per la Unesco (CNAU) amb el patrocini de la Unesco, agrupa cada dos anys al Principat artistes plàstics de diferents països del món que treballen en la promoció de la cultura de la pau, el diàleg i la valorització de la diversitat cultural.\nLa mostra recull obres d'artistes de 24 països diferents, entre els quals hi ha dues joves andorranes, Ainara Revuelta i Ariadna Segura. La inauguració ha anat a càrrec de l'ambaixadora d'Andorra a França i delegada permanent a la Unesco, Cristina Rodríguez; de l'ambaixadora de bona voluntat i enviada especial per a la diversitat cultural de la Unesco, i que alhora apadrina l'Art Camp Andorra des del 2012, Hedva Ser i del secretari general de la CNAU, Jean Michel Armengol. L'acte ha comptat també amb la presència de la directora general de la Unesco, Audrey Azoulay, i altres ambaixadors delegats permanents a la Unesco.\nEn la seva intervenció, Rodríguez ha celebrat la coincidència de la inauguració de l'exposició amb la participació d'Andorra en la 7a sessió ordinària del Conveni de 2005 per a la protecció i promoció de les expressions de la diversitat cultural. La mostra es podrà visitar a la seu de la Unesco fins al pròxim divendres.\nDes de la seva creació, Art Camp-Andorra ha acollit prop de 180 artistes procedents de tots els continents i ha contribuït a la creació de prop de 600 obres originals, algunes de les quals ja s'han incorporat en exposicions que han fet conèixer no tan sols l'expressió artística dels participants sinó també l'esperit de concòrdia que les anima. Per exemple, a la seu de Nacions Unides a Nova York al març de l'any passat i al Museu Moya de Viena al setembre passat.\nDesprés de sis edicions d'Art Camp-Andorra, aquest esdeveniment ja està consolidat com un projecte internacional ambiciós que envia un missatge de pau mitjançant el diàleg i l'intercanvi cultural.\nL'Art Camp s'andorranitza a la Llacuna


El dia que el Mèder es va desbordar a la ciutat dels sants – Agència Catalana de l'Aigua\nINUNDABILITAT / Sin categoría\nVic és una ciutat que en aquells anys tenia una població al voltant dels 11.500 habitants i per la qual passen dos rius, el Gurri i el Mèder.\nQuè va succeir?\nLes previsions meteorològiques preveien pluja i el cel es va anar enfosquint, com passa tants cops a la plana de Vic. Tot feia pensar en pluges intenses, abundants, però no de la magnitud del que va acabar succeint. Va arribar la nit i els carrers van quedar sols i el bestiar a resguard, quan de sobte va començar a caure un autèntic diluvi, tant a la capital de la comarca com també aigües amunt. El Mèder va començar a créixer de valent i les seves aigües van sobrepassar els ulls dels ponts que trobava al seu pas, provocant el desbordament al seu pas per diferents zones.\nPer comprendre la magnitud de la inundació, les cròniques parlen de prop d’un centenar de morts i desapareguts, animals arrossegats riu avall, arbres arrencats i l’ensorrament de 33 cases, 58 en estat de ruïna i 84 afectades en major o menor grau.\nLes zones afectades van de ser vàries, des dels ravals del Remeï, de la Soledat, de les Adoberies, passant fins el barri de la Calla. En aquest darrer, segons l’historiador Pasqual Bernat, les cases, majoritàriament de gent humil, eren fetes de fang i tàpies. La riuada les va, literalment, desfer.\nSeguint el curs natural de les aigües pel riu Mèder trobem tres punts on la riuada va tenir un especial impacte i en els quals trobem marques o records de la mateixa.\nEl primer punt és el pont del Remei o pont Gòtic, en mitjançant la fotografia que podem veure més avall i feta a començaments del segle XX s’observa la placa indicadora del nivell, a 6,5 metres respecte la llera. La placa es troba situada lleugerament per sobre de l’estrep esquerra esquerra, on comença la volta de l’arc.\nEl pont del Remei i la placa a 7,25 m de llit del Mèder\nNo massa lluny, al parc Jaume Balmes, trobem en una de les parets del Convent de Sant Domènec, una placa indicativa del nivell que va assolir l’aigua en el aquest punt.\nEl desbordament s’estengué en aquesta zona més de 400 metres i arribà a una alçada de 7,5 metres respecte la seva cota habitual. Cal pensar que els actuals murs de contenció, construïts a mitjans de 1990, no existien aleshores.\nA la façana del Convent, a 1.35 m del terra.\nFinalment, al pont de Queralt (també conegut com de Sant Francesc o de la Calla), situat al barri de la Calla, existeix també una placa commemorativa del nivell al que van arribar les aigües. Com s’aprecia a la imatge, la placa es troba ubicada també per sobre del nivell dels ulls del pont, a 4,8 metres respecte el llit fluvial.\nEl pont de Queralt. , del segle XI\nCom a curiositat històrico-literaria fer esment que l’impacte de la riuada va copsar tant al jove Jacint Verdaguer, aleshores estudiant al seminari de Vic, que l’inspirà per la seva obra l’Atlàntida.\nCrònica del diari naciódigital\nCrònica del diari La Xarxa\nAltres inundacions explicades al blog.\nLa crescuda del Cardener a Cardona, avui fa 35 anys\nINUNDABILITAT, inundacions, marques de riuades, Mèder, riuades, Vic\nLa dessalinització, una de les solucions per garantir part del subministrament d’aigua quan els embassaments baixen de nivell


Hivern a Andorra | Esquí, esports de muntanya, shopping...\nFreeride World Tour a Ordino Arcalís!\nL’espectacle del Freeride World Tour torna un any més a Ordino Arcalís. Els millors riders del món visitaran per vuitè any consecutiu Andorra amb motiu de la celebració de la segona cita de les cinc que conformen el calendari del 2022.\nAventura amb trineu de gossos\nEl trineu de rodes va conduït per un musher professional i titulat i els passatgers van asseguts al trineu gaudint del passeig.\nFarem una parada cap al final del trajecte on prendrem una copa de cava i observarem les estrelles, si feu l'activitat en nit de lluna plena serà una experiència que no oblidareu!\nSki bike - Snowscoot\nA Ordino Arcalís s’hi ajunten diferents disciplines: tan aviat baixa un surfista de neu com l’acompanya un esquiador, o qui baixa la pista és una persona a sobre d’una bicicleta. Però no és una bicicleta qualsevol: va equipada amb uns petits esquís per lliscar per la neu. Aquesta opció tant divertida es pot trobar a l’estació!\nUna experiència única als Pirineus i, segurament, única al món de les estacions d’esquí. Tot comença amb una excursió amb esquís de muntanya o amb raquetes de neu fins a un dels pics del domini esquiable o als idíl·lics llacs de Tristaina, on s’instal·la el campament per passar la nit al ras i admirar la màgia del cel estelat.\nEl Mon (t) Magic Family Park del sector Canillo estrena el Màgic Gliss, un tobogan de 555 metres de baixada i 180 de pujada, on grans i petits podran gaudir d'un altre entreteniment durant la jornada d'esquí. L'atracció, que pot arribar a velocitats de 40 km / h, està pensada per a tots els públics a partir de 3 anys, encara que els menors de 8 anys amb alçada inferior a 135 cm hauran d'accedir acompanyats d'un adult.\nA través de tots els camins que queden fora de les pistes de l’estació, diferents rutes guien l’usuari per les muntanyes d’Ordino perquè pugui conèixer tots els espais que amaguen els seus arbres. Per fer-ho només cal una excursió guiada amb raquetes de neu fins al túnel del Port del Rat.\nAquesta modalitat és d’allò més atraient i una experiència que fa pujar al màxim l’adrenalina. Per als qui no s’atreveixen a practicar aquest esport –que combina esquí i parapent– en solitari, a Ordino Arcalís existeix l’opció de practicar-lo acompanyat d’un monitor especialitzat, compartint parapent i emoció.\nExcursió motos de neu\nLes pistes no només estan fetes per als esquís i les planxes de neu. De fet, una de les maneres de gaudir-les amb velocitat és la moto de neu.\nAixí doncs, per als amants de la velocitat, les excursions amb moto de neu permeten recórrer sencers els camins de la Coma i els milers de metres que hi ha entre els boscos ordinencs.\nPer a les persones que volen iniciar-se, s'ofereix la primera experiència fora de pista, una introducció sobre els diferents tipus de neu i explicacions tècniques sobre la seguretat en la conducció, amb una bona tècnica. Els principiants tractaran la tècnica de l'esquí i la seguretat en el terreny fora de pista. S'ensenyen diferents tècniques per a tota mena de neu, així com l'ús correcte de l'equip de seguretat i l'avaluació dels riscos.\nEsquí alpí a Pal-Arinsal\nEl domini esquiable de Pal-Arinsal, situat a les valls del nord, aplega dos estacions d'esquí, Arinsal i Pal, que presenten perfils de muntanya molt diferents i que es complementen per oferir al client una opció única i de qualitat: una nova dimensió blanca.\nSnowpark: Snowboard i Freestyle


Les falles del Pirineu ja tenen museu virtual\nviurealspirineus 14:21 23/06/20\nEl projecte europeu Prometheus posa a disposició de la comunitat fallaire una plataforma interactiva de la festa\npirineu museu ja tenen virtual falles\nUn fallaire durant la celebració de les falles al poble d'Isil, al Pallars Sobirà/Marta Lluvich\nLes falles del Pirineu disposen del seu propi museu virtual. Es tracta del Prometheus Museum que recull la festa de les falles per tal de facilitar a la comunitat fallaire una plataforma interactiva que contribueixi a mantenir l'esperit festiu viu, atesa la incidència de la pandèmia de la covid-19. Aquest minimuseu compta amb diferents espais expositius sobre la festa; un mapa interactiu on es poden buscar els diferents pobles fallaires; un museu per a infants, on hi ha lectures i jocs relacionats amb les falles; i una secció en què, a través de les xarxes socials i l'ús d’etiquetes, es van recollint les aportacions de la comunitat fallaire. Prometheus és un projecte transfronterer sobre les Festes del Foc dels Solsticis als Pirineus.\nXavier Roigé, professor d'Antropologia i Museologia de la UB, ha explicat que aquesta acció ja estava prevista en el projecte Prometheus i que "són les circumstàncies que ens ha tocat viure amb la covid-19 les que ens han fet decidir a avançar-nos". Roigé ha explicat que s'ha volgut crear aquest minimuseu per facilitar que la festa "continuï viva, encara que sigui virtualment".\n(Foto: Falles d'Isil/Marta Lluvich/ACN)\nPer la seva part, Virginie Soulier, professora de Museologia i Ciències de la Informació i de la Comunicació de la UPVD, i Jean-Jacques Casteret, director adjunt del CIRDOC, han coincidit a assenyalar que l'estructura del museu és "evolutiva i dinàmica". Virginie Soulier ha manifestat que "la conceptualització d'aquest espai permet que tècnicament ens puguem adaptar a les noves realitats i al possible creixement de la comunitat fallaire".\nUn curtmetratge, alternativa telemàtica de la Jornada de Mitologia Pirinenca


Amadeu Alemany | Jo sóc Sant Boi\nTag Archives: Amadeu Alemany\nAmadeu Alemany a Ràdio Sant Boi\nAmadeu Alemany i Rebordosa va néixer a Sant Boi l’any 1968. Ha estat guionista de programes de televisió i de ràdio. Ha participat en diferents projectes relacionats amb la publicitat o la producció d’esdeveniments de diferents tipus.\nhttp://www.ivoox.com/amadeu-alemany_md_3528381_wp_1.mp3 Ir a descargar\nÉs l’autor de tres llibres, que coneixerem al llarg del programa.\nRambles de Sant Boi\nEn la primera incursió en el mon literari, l’any 2008, va publicar un llibre amb un títol que convidaba a submergir-se en ell, “El poble dels bojos”. Un recull de contes originals, on el denominador comú de tots ells, es Sant Boi. Cada un d’aquest relats estan ubicats en una època determinada de la historia de la ciutat. Son relats irònics, divertits, amb intriga.\nL’any 2012 publica “Gegants” (amb denominació d’origen santboiana). Un llibre de trobades amb nou personatges amb un vincle en comú, Sant Boi!\nEls personatges son Juan Carlos Pérez Rojo, Albert Malo, Marc Gasol, Manel Esteller, Núria Salán, Dolo Beltrán, Carme Raichs, Joan Vendrell i Jordi San Agustí.\nEl seu darrer llibre, que es va publicar aquest Sant Jordi és “La Columna dels Esguerrats”. Una novel•la ambientada en l’escenari de la Guerra Civil, on un grup de soldats malferits d’un hospital de sang, són els protagonistes. Un llibre que ha aixecat molt d’interès.\n“Mentre en un poble desconegut s’està celebrant el ball de la Festa Major,en un altre moment i en un altre lloc, s’està patint amb tota la crueltat i duresa la Guerra Civil Espanyola, l’episodi bèl•lic més important de la nostra història en el segle XX.”\nSi voleu coneixer “El poble dels bojos”, “Els gegants”, “La columna dels esguerrats”, no us podeu perdre aquesta entrevista!!!


Present i futur dels arquitectes. Els resultats de l'enquesta de la professió, al detall\nPublicat a CONGRÉS D'ARQUITECTURA 2016 (http://congresarquitectura2016.org)\nInici > Present i futur dels arquitectes. Els resultats de l'enquesta de la professió, al detall\nEl passat 7 de novembre, el Col·legi d'Arquitectes de Catalunya va presentar, en el marc del Congrés d'Arquitectura 2016, els resultats de l'estudi "Els arquitectes. Situació, oportunitats i perspectives", una reflexió sobre l'exercici de la professió que ha comptat amb la col·laboració de més de 1.700 arquitectes. La presentació va anar a càrrec del degà del COAC, Lluís Comerón, que va ressaltar que els canvis, sobtats i molt significatius dels darrers anys, han fet replantejar quines poden ser les millors opcions i oportunitats professionals per a cada arquitecte. Uns canvis que segons Comerón “suposen noves oportunitats de futur per a la professió”.\nPer afrontar aquest context, el COAC va dur a terme aquesta enquesta per tal que els resultats siguin un instrument útil i rigorós que analitza la realitat actual, i on cada arquitecte pot identificar referències que el puguin ajudar a l’hora de prendre decisions de futur, millorar la competitivitat i la posició en el mercat. D’altra banda, l’estudi és una eina per al Col·legi que li permet establir una estratègia a llarg termini i aconseguir la millora del context professional dels arquitectes i del posicionament del col·lectiu al costat de la societat.\nLa majoria d’arquitectes que ha participat en l’enquesta són homes (62%). En la distribució per edats, predominen els arquitectes que se situen en la franja dels 31 a 40 anys. Del total d’enquestats, 1.261 eren col·legiats (78%) i 354 (22%) no col·legiats.\nEl 66% dels enquestats han estudiat a l’ETSAB i el 22% a l’ETSAV. Predominen els que s’han graduat recentment, arribant al 62% els que ho han fet del 2000 en endavant. Gairebé la meitat ha continuat amb estudis superiors, especialment cursos de màster o postgrau (44%), i en menor percentatge (3%) amb un doctorat. Un 26% ha cursat part dels estudis a l’estranger i el 16% hi ha fet pràctiques laborals.\nEl 57% dels arquitectes eren autònoms el darrer any, clarament per sobre dels assalariats, que eren el 24%. A més, un 15% es trobava en ambdues situacions i un 5% estava sense contracte. Entre els assalariats, constatem que hi ha certa estabilitat laboral (un 50% té contracte indefinit).\nLa gran majoria d’arquitectes treballaven l’any passat al sector privat (74% només al privat més un 14% tant al privat com al públic) i, més concretament, en un despatx (77% dels que treballaven al sector privat i en ambdós sectors). Tan sols un 12% del col·lectiu afirma treballar en el sector públic, essent els ajuntaments on majoritàriament ho fan.\nPel que fa als ingressos, els arquitectes se situen de mitjana a la franja d’entre 20.001 i 30.000 € anuals. Un 46% cobra menys de 20.001€ i una cinquena part menys de 10.001€.\nHi ha importants diferències salarials segons el gènere i l’edat. Els homes tenen més presència que les dones a les franges de més ingressos.\nEn general els assalariats es troben en una millor situació que els autònoms. El grup que va tenir uns ingressos superiors és el dels que són autònoms i assalariats alhora, és a dir, que tenien almenys dues feines. D’altra banda, els que van treballar sense contracte són els que estaven en una pitjor situació.\nPer nivell d’estudis, s’observa com els arquitectes que han assolit un nivell més alt també tenen més ingressos. El 40% dels que han finalitzat un Doctorat van percebre més de 40.000€ anuals. Aquest percentatge és del 20% pels que tenen un màster o postgrau i del 16% pels que només tenen el títol d’arquitectura.\nFent una comparació temporal, s’observa que els ingressos dels arquitectes han evolucionat de forma negativa en l’última dècada. El 70% afirma que els seus ingressos han disminuït respecte a la situació de fa 10 anys (abans de l’esclat de la bombolla immobiliària), i la meitat indica que han disminuït molt. Només un 21% assenyala que han augmentat.\nPel que fa al gènere, l’evolució d’ingressos de les dones ha estat lleugerament menys negativa que la dels homes.\nUn 15% del col·lectiu ha viscut i treballat algun període de temps dels darrers 2 anys a l’estranger. Si mirem el tram d’edat dels arquitectes més joves (menors de 30 anys), la xifra és del 34%. Quan se’ls pregunta si s’han plantejat marxar o tornar a marxar a treballar a l’estranger, el 40% respon afirmativament. D’altra banda, el 34% dels que actual- ment no tenen clients internacionals es plantegen buscar projectes a l’estranger. Per països on consideren marxar a treballar, lideren el rànquing Regne Unit (19%), Alemanya (11%), Suïssa (10%) i EUA (10%). En canvi, quan es parla de bus- car projectes, el país més mencionat és França (24%).\nEl perfil actual d'arquitecte\nEn aquests moments, els arquitectes són un col·lectiu rejovenit: més del 50% dels professionals no superen els 50 anys i un 34% està per sota dels 40. La majoria d’arquitectes són homes (62%) encara que entre les noves generacions comencen a tenir una presència més gran les dones. En la formació és on el col·lectiu femení és clarament més nombrós. «I això fa suposar que en el futur el pes de la dona serà més gran», va explicar el degà. Homes o dones, el 70% dels arquitectes treballen pel seu compte. Són autònoms i porten a terme la seva activitat en un despatx privat, que en la majoria d’ocasions compta amb una o dues persones. Pocs treballen a l'administració o empreses: indústria, universitat, promotores, constructores i consultories no arriben a sumar més del 10% dels arquitectes actius. Per a Comerón, aquesta circumstància determina en quins subsectors «es troben les principals oportunitats de progressar professionalment».\nL’obra nova ja no és la seva principal feina. Per compensar la caiguda, la rehabilitació d’edificis s’ha situat com l’activitat de més volum. Seguida de l’obra nova, de la direcció d’obra i d’assumptes normatius i burocràtics i l’interiorisme. En els cinc anys vinents es preveu que la rehabilitació segueixi en primera posició, al davant de les activitats relacionades amb l’eficiència energètica i el BIM (el nou model integrat per projectar, que es convertirà en estàndard). L’edificació nova s’espera que perdi molt pes. Aquesta transformació es veu en la formació contínua que reben els arquitectes. Segons l'enquesta, els arquitectes han dedicat els últims anys a aprofundir en la seva formació per redirigir la seva carrera professional precisament cap a aquests àmbits. “Estem en plena transició, un canvi d’època que no només ens afecta a nosaltres sinó a tota la societat i ens obliga a canviar el nostre rol professional”, va destacar Comerón. En aquest procés de canvi, la globalitat és molt present en la professió. Molts arquitectes han marxat a treballar a l'estranger. “Per a molts, aquest procés ha estat dramàtic, però també ha ajudat a internacionalitzar-nos”, va dir Comerón. Hi ha entre un 10% i un 12% dels arquitectes fora i un percentatge similar dels que treballen aquí són estrangers, unes xifres, segons el degà , “normal en un món cada vegada més global”.\nMés informació de l'enquesta, aquí \nReviu la presentació en aquest vídeo .\nSource URL: http://congresarquitectura2016.org/ca/content/present-i-futur-dels-arquitectes-els-resultats-de-lenquesta-de-la-professi%C3%B3-al-detall


Monzó: 'Amb el Tripartit va arribar la Internacional Papanates' - VilaWeb\nDijous 04.03.2010 06:00\nMonzó: 'Amb el Tripartit va arribar la Internacional Papanates'\nQuim Monzó publica el nou recull d'article 'Esplendor i glòria de la Internacional Papanates' (Quaderns Crema)\nDiu Quim Monzó que, aplicada al periodisme, una 'capoeira' és rematar amb un cop inesperat l'adversari de l'adversari. Per a entendre'ns, la columna periodística va dedicada, posem per cas, al PP: en Monzó escomet aquí i allà. Amb tot això, els del PSOE se senten gratificats llegint-lo, però al final, quan ja no se l'esperen, Monzó venta guitza al PSOE i remata l'article. És l'estratègia de la girada final i d'atacar a dreta i a esquerra. D'això, n'hi ha molt en el nou recull d'articles de Monzó, 'Esplendor i glòria de la Internacional Papanates' (Quaderns Crema), escrits entre els anys 2001 i 2004.\nPapanatisme sinònim de progressisme\nEn el període 2001-2004 hi ha un canvi de govern i arriba el Tripartit. I aquest fet tenyeix els articles. El títol del llibre ve de la frase encunyada pel periodista Jordi Barbeta que ha fet fortuna, la 'Internacional Progressista Papanates', que fa referència al progressisme del post-franquisme i dels anys vuitanta (i d'avui, encara, en molts àmbits), que no era qüestionat perquè se li atorgava una superioritat moral i operativa (de tot allò que ha anat imposant). 'Jo no escric sobre política, diu Monzó, però aquest ambient hi és de rerefons.'\n'Els anys vuitanta, diu també, era dels pocs que discutia el progressisme, que llavors no es podia ni tocar. I els 'progres' de seguida saltaven. Ara tothom ho ha descobert, i fins i tot mira de subratllar les errades dels 'progres'. Però quan, el 2003, hi va haver el canvi de govern, va arribar la Internacional Papanates. En Barbeta va definir perfectament la situació.' De fet, la frase d'en Barbeta era 'Internacional Progressista Papanates', però en Monzó, en el seu estil provocador més genuí, diu que l'ha escurçat per no ser redundant. Per Monzó el canvi de govern és l'arribada al poder de l'imperi de la plastilina, del domini de les poses, de la hipocresia de certes actituds.\nOpinió sense opinió\n'Esplendor i glòria de la internacional Papanates' conté cent quinze articles publicats al diari La Vanguàrdia, que Quim Monzó ha revisat i traduït. Segons ell, aquest és el recull més unitari de tots els que ha publicat, que ja són uns quants. Va començar a publicar articles els anys setanta i va començar a aplegar-los en llibre el 1982-83, aviat farà trenta anys. 'A mi, diu, m'agradaria escriure articles d'opinió sense opinió. A mi, m'agrada fer fotografies, mirar i captar una sèrie de coses amb un enfoc, com els fotògrafs. Perquè no he tingut mai una ideologia que m'hagi guiat a la vida. Miro les coses per si mateixes i provo d'aplicar-hi el sentit comú.'\n'Benzina' traduït a l'anglès\nDe cirereta, Monzó ha explicat que l'editorial nord-americana Open Letter Books li acaba de publicar en anglès el llibre 'Benzina'('Gasoline') i que l'anirà a presentar a Nova York just després de Sant Jordi, dins el festival Voices.\nQuim Monzó i Jordi Barbeta


Benissa prepara la VI edició del betlem itinerant « Infobenissa\nBenissa prepara la VI edició del betlem itinerant\n7 de desembre de 2004 No hi ha comentaris\nEl proper dia 19 de desembre s’escenificarà a Benissa la VI edició del betlem itinerant. A partir de les 18 hores i des del Centre Social Bèrnia, partirà aquest Belén que recorrerà els carrers principals de la localitat, Sant Josep, Sant Domènech, Santa Bàrbara, Plaça del Portal, Puríssima Xiqueta i Plaça Jaume I, on en arribar, en el portal, es cantaran nadales.\nOrganitzat per la regidoria de tercera edat, Participació Ciutadana i l’Associació de Jubilats i Pensionistes Bèrnia, el betlem itinerant comptarà de nou aquest any amb la composició humana d’estampes nadalenques en punts destacats des del Carrer Puríssima fins la Plaça Jaume I.\nS’espera una participació de més de 500 persones, ja que col·laboraran les següents associacions: Col·legi Manuel Bru, Col·legi Pare Melchor, Júniors Benissa, Penya El Carro, Associació de Moros i Cristians, Associació de Mestresses, Agrupació de Tambors i Cornetes, Penya Taurina “Genaro Tent”, Granja Escola de Benissa, Club Hípic, Protecció Civil i L’Esbard Dansaire.\nTampoc els animals faltaran a aquest esdeveniment, que comptarà amb la presència dels típics bous, ruques, cavalls i fins a un dromedari.\nEn finalitzar el betlem, tots els participants i el públic assistents seran convidats a una xocolatada.\nEl Betlem Itinerant inicia la programació de les activitats nadalenques (23/12/2003)\nL’Ajuntament prepara activitats de cara el dia de Nadal (19/12/2003)


Ximo Huguet reclama una nova caserna per la Guàrdia Civil d'Onda\nXimo Huguet reclama una nova caserna per la Guàrdia Civil d’Onda\nL’alcalde d’Onda, Ximo Huguet ha reclamat la construcció d’una nova caserna de la Guàrdia Civil al municipi davant la “precarietat” de la instal·lació actual. Huguet ha remès una carta al Ministeri amb la finalitat d’abordar l’inici de la construcció de la nova caserna, una actuació “molt important i prioritària”, que porta “molts anys sol·licitant-se”.\nL’alcalde ha insistit que la construcció d’aquesta nova instal·lació “s’ha d’abordar com més prompte millor i sense més demores”. Així mateix ha assenyalat que “és una inversió prioritària, ja que les instal·lacions actuals són insuficients i, en aquest moment, la Guàrdia Civil presta servei a 10 localitats amb una població superior a 30 mil habitants”.\nHuguet ha remés una carta al Ministeri en la qual ha recordat que “aquesta reivindicació ve des de lluny”. Concretament des de 2.005, moment en el qual el Ple de l’Ajuntament va acordar l’aprovació d’un protocol entre el Ministeri de l’Interior (GIESE) i el consistori per a la construcció d’una casa de la Guàrdia Civil en la localitat. Va ser llavors quan l’Ajuntament d’Onda va aportar una parcel·la de 3.000 m² capaç d’acollir l’edifici de nova planta. En 2007, es va signar el conveni de col·laboració entre el Ministeri de l’Interior i l’Ajuntament d’Onda i en 2.009 es va iniciar l’expedient de contractació on es licitava per import de 3.214.552,40 euros.\nL’alcalde ha lamentat que, “des de llavors s’ha anat eliminant aquesta obra dels Pressupostos Generals de l’Estat.\nPer açò, l’alcalde ha asseverat que “és urgent que es desbloquege aquesta situació com més prompte millor”, perquè Onda “ho necessita” i perquè “les condicions de l’actual casa caserna són indignes. La Guàrdia Civil es mereix una instal·lació digna, que també brinde les millors prestacions als veïns i veïnes onderes”.


Nova senyalística a la reserva arqueològica del carrer d'Eivissa — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Patrimoni › Notícies › Notícies 2016 › Nova senyalística a la reserva arqueològica del carrer d'Eivissa\nImatge de la nova senyalística. | FOTO: Museu d'Història de Tarragona\nL’Ajuntament de Tarragona, com a propietari del solar del tram del carrer d’Eivissa entre el carrer de Francesc Bastos i l’avinguda del cardenal Vidal i Barraquer, ha instal·lat un rètol identificatiu de la pròpia reserva arqueològica i, a la vegada, un segon element com a panell explicatiu de les restes arqueològiques que es localitzen en el solar i la seva relació amb l’entorn de la ciutat històrica.\nEl rètol identificatiu es tracta d’un tipus de cartell instal·lat en monuments de la ciutat, que es troba en la porta de la Reserva i té com objectiu identificar l’espai.\nEl panell explicatiu ubicat al carrer de Francesc Bastos és un cartell a la manera dels panells instal·lats en els carrers del Trinquet Vell i de l’Enrajolat entre altres. L’objectiu del plafó és el d’explicar al lector les restes arqueològiques que es troben en la reserva arqueològica i apropar-lo a la realitat de l’espai en època romana. És per això que el contingut té un suport gràfic on es reprodueix la maqueta de Tàrraco amb explicacions redactades en català, castellà, anglès i francès.


Eren pocs (els problemes de Govern) i 'va parir' Gibraltar - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEren pocs (els problemes de Govern) i 'va parir' Gibraltar\n10/11/2016 (09:15 CET)\nEren pocs (els problemes de Govern) i \_'va parir\_' Gibraltar\nEls agents polítics i econòmics del Principat treuen foc pels queixals pel que consideren un nou front que el Govern ha obert i que, a parer de la majoria dels consultats, era innecessari. Malgrat que públicament, per exemple, les formacions polítiques s’estimen més, per ara, no fer manifestacions, el que sembla clar és que el fet que Andorra hagi signat una declaració fent costat a Espanya en la seva demanda de cosobirania de Gibraltar ha encès les alarmes.\n“És preocupant, això de Gibraltar. El cert és que la diplomàcia no és el punt fort d’aquest Govern. S’estan duent a terme un cúmul d’errades”, afirma una font política que prefereix quedar en segon pla fins que no hi hagi un posicionament oficial i unitari de la seva formació. Tots els grups estan estudiant les circumstàncies en què es va dur a terme la petició espanyola, en el marc de la cimera iberoamericana de Colòmbia, i les conseqüències que pot comportar per Andorra. “És una relliscada de Martí que pot portar cua. Demostra que en Rajoy té lligat de mans i peus el Govern”, afirma un altre interlocutor polític, d’una formació ben diferent al de la primera font.\nEls representants de tots els països presents a la cimera van signar el text que insta els governs espanyol i britànic a “acordar una solució que sigui beneficiosa per a totes les parts així com per al desenvolupament econòmic de la zona”. Feia anys que Espanya no feia ús de la plataforma iberoamericana per reclamar el suport de la resta d’Estats integrants de la cimera en una petició com la formulada a Cartagena d’Índies. Però aprofitant que el Pisuerga passa per Valladolid i que el ‘Brexit’ traurà el Regne Unit de la UE mentre els gibraltarenys s’hi volen mantenir… Alhora, però, els ciutadans de ‘la Roca’ van rebutjar gairebé de forma unànime no fa pas gaire estar sota sobirania espanyola. Un embolic al qual el Principat s’hi ha afegit.\nCom si a Andorra no hi hagués cap altre maldecap que no afrontaran, és clar, ni Suïssa, ni Luxemburg, ni Liechtenstein ni cap altre dels microestats europeus. Tots saben que és una guerra a la qual no convé ser-hi. Però Toni Martí, Gilbert Saboya i companyia són més valents que ningú. O més vassalls espanyols que mai. Que aquesta és una de les queixes ciutadanes constatades per l’Altaveu. “Un dels nostres punts forts i que ens ha servit per anar trampejant la situació ha estat, sempre i històricament, la neutralitat. I decisions com aquesta, per un tema que ni ens va ni ens ve com el de Gibraltar, ens la pot fer perdre”, comenta el representant d’un agent socioeconòmic del Principat. “Ens estem tornant bojos”, acaba reblant.\nEl malestar també ha arribat al Consell encara que de forma temperada. Es té clar en la seu parlamentària que la direcció de la política exterior rau, gairebé en exclusiva, en el poder executiu. Res a dir en aquest sentit. Però les fonts consultades lamenten que ni abans ni després -però sobretot abans, recalquen les fonts- no s’hagués advertit que se signaria l’esmentada petició. No pas com a demanda de permís. “Hauria estat una cortesia, una gentilesa. Els gestos són sovint importants i aquest Govern, quan fa un gest, fa més aviat tremolar que una altra cosa”, afirma una font parlamentària.\nNo consta que la comissió legislativa de Política Exterior estigués al corrent de les intencions de l’executiu en relació a Gibraltar. “Cert és que potser es trobes allí enmig i amb la pressió que tota la resta estamparan la seva firma però…” Però llavors, recalquen les fonts, potser no té massa sentit que Andorra formi part de la plataforma iberoamericana. I menys, recorden altres agents econòmics, quan en aquesta ocasió, a Colòmbia, el plat fort del debat i el posicionament dels països era l’educació. “I no consta enlloc, per exemple, que el senyor Èric Jover hagi estat a Cartagena d’Índies. A Boston potser sí, però a Colòmbia, no.”\nDetalls com els de la signatura de la demanda espanyola vers Gibraltar només pot contribuir a enrarir una mica més l’ambient polític. “Se’ns reclama unitat, sentit d’Estat, participar de pactes globals… però només per allò que el Govern del senyor Martí vol. Pel que no li interessa no en sabem res”, continuen afegint altres interlocutors polítics, que estan expectants, ara, a nivell intern, per saber com es remodela el gabinet ministerial després de la renúncia irrevocable de Jordi Alcobé.\nLes fonts consultades donen per fet que hi haurà una nova incorporació a l’executiu. En cas contrari, asseguren els consultats, podria entendre’s com un senyal de debilitat. Com un símbol que ningú no vol pujar ja al carro ‘taronja’ perquè comença a fracturar-se. Però aquesta no és la imatge que, almenys de portes en fora, volen transmetre els seus membres. De portes endins és una altra cosa. I diverses fonts confirmen que “l’ambient és caldejat” i les paraules pujades de to, sobretot quant al volum, no són tan poc usuals. Fins a les plantes soterrànies de l’aparcament de Govern s’ha sentit alguna discussió ministerial.\nAquest dilluns hi va haver activitat intensa en el marc del que popularment es denomina ‘governet'. De fet, el mateix dissabte a la tarda, després d’una inhabitual roda de premsa a la sala de premsa de l’edifici administratiu de Prat de la Creu, hi havia activitat al despatx del cap de Govern (a aquella hora correspon la fotografia que acompanya aquestes línies). Durant la compareixença en què Alcobé va anunciar la seva dimissió acompanyat de Toni Martí, el líder demòcrata ja va advertir que malgrat que als periodistes no se’ls sol cridar un dissabte al migdia, l’executiu també treballa en dissabte. I a fe de Déu que ho va complir unes hores més tard. L’activitat és intensa i no sempre fàcil. I és que eren pocs (els problemes que persegueixen a l’executiu) i encara ‘va parir’ Gibraltar.


Les llistes blanques\n© Les llistes blanques\nVa telefonar-me una veu educada, de noia, que em preguntava si jo era jo. Després va explicar que trucava des de la Plataforma per la Llengua. Immediatament vaig oferir-me per si els podia ser útil. Sincerament, ho faig sempre, quan es tracta de la meva llengua. La noia, però, no va considerar res altre que informar-me de la Plataforma, com era el seu funcionament, la necessitat que tenim de protegir la llengua, de defensar-la en tot moment, de promoure-la perquè està en perill de retrocés inevitable, segons els darrers estudis internacionals... Em vaig témer que estava en presència d’una situació tota estranya. La vaig interrompre:\n–Perdoni, senyora, vostè m’ha telefonat perquè té una llista especial o ho fa des d’una llista general, pública?\n–Li telefono no pas des d’una llista especial, truco des del que en diem llista blanca.\n–O sigui, la guia telefònica? Després d’una persona una altra?\n–Doncs, escolti, escolti bé, i parli després amb els responsables de la Plataforma: un servidor fa noranta anys que defenso la llengua, que escric en català, que he estat repetidament premiat...\nVolia enumerar algun dels meus premis i distincions, però em vaig contenir i en canvi la vaig convidar a consultar qualsevol de les webs on surto. La noia es devia demanar què passava.\n–Això de les llistes blanques té els seus perills, veu? –li deia jo–. Abans de telefonar a cegues en un camp com és el patriòtic, és aconsellable descartar quines són aquelles persones a les quals ja no cal trucar. Com deu haver comprès, un servidor ja sé què és la Plataforma i la bona feina que fa. No perdin el temps amb els que han esmerçat anys i anys en defensa de la llengua des de molt abans que naixés la Plataforma. Li sembla que ho deixem aquí?\nLa senyoreta, després de tot, demostrà que no havia entès res, o que jo no m’havia sabut explicar, perquè va dir, en un darrer esforç comercial:\n–I no se’n faria soci?\nLes trucades potser s’haurien de plantejar d’una altra manera. Per exemple demanant si estem disposats a escoltar què i com és l’article que es pretén vendre. Això els qui telefonen ja ho saben, però s’estimen més valdre’s del factor sorpresa, o aprofitar la indefensió inicial de qui respon. Amb total serietat, protestem per la freqüència i insistència que rebem trucades telefòniques merament comercials, de cada mil vegades una vehiculada en català, totes les altres en llengua iberoamericana. Protestem també per l’hora inadequada en què es produeixen, que és la del dinar o de la migdiada. A la tercera paraula ja pengem. Però ens quedem molt molestos.\nI de les visites inesperades, què? Recordo que fa anys un parell de senyors ben vestits i peixats em van visitar en nom d’Enciclopèdia Catalana. Atès que jo era autor col·laborador i redactor de l’Enciclopèdia, els vaig deixar que s’expliquessin. Però eren “comercials” i venien a oferir-me productes editorials de la casa. Els vaig aclarir que jo rebia gratuïtament, en tant que escriptor, molts llibres dels editats per EC i que no necessitava comprar res. Els vaig demanar finalment si havien sentit mai el meu nom. Ni això.\nEstava a punt de formular interiorment “que fort!”. Després vaig considerar que no tenia cap dret a considerar-me especial, i menys als seus ulls. Les llistes blanques continuaran existint quan de mi i de tu, lector, no en quedi un bri de memòria.


Comèdia de sant Antoni — Cultura Popular de Menorca\nOn som?: Inici / Teatre / Textos i representacions / Comèdia de sant Antoni\nL’obra Representació de la vida i mort del gloriós sant Antoni, coneguda també amb el nom de Comèdia de sant Antoni, s’emmarca dins el grup d’obres inspirades en la Llegenda àuria, el breviari escrit pel dominic Iacopo de Varazze a mitjan segle XIII i que recull les vides de sants fins aquell moment.\nPresenta l’estructura típica de la comèdia barroca, de manera que l’acció no es divideix en escenes, sinó que consta d’un pròleg que fa d’obertura, tres jornades i un breu epíleg com a cloenda; amb un total de 3.039 versos.\nEls personatges són arquetípics i l’escenografia és correspon a l’aparatositat pròpia del barroc. I, quant a la versificació, l’obra és força irregular en el còmput sil·làbic, però hi dominen tres esquemes estròfics: el quartet encadenat o creuat, el quintet i les codolades; tot i que també hi trobam algun sextet.\nSe’n desconeix l’autor. Val a dir que l’anonímia és molt normal en aquest tipus d’obres, que són assumides per la col·lectivitat i, moltes vegades, solien ser plagiades, copiades, adaptades, ampliades o escurçades. Tanmateix, Joan F. López Casasnovas, en la introducció de l’edició publicada el 2001, a partir de la lectura i la interpretació de l’obra, planteja la hipòtesi que es podria tractar “d’un autor culte, clergue, de procedència valenciana o balear, o de diferents copistes d’aquestes característiques” i es demana: “Per la religiositat i els referents bíblics i santorals, seria arriscar-s’hi massa apuntar a un frare de l’orde dels agustins?”.\nPel que fa a l’argument, l’obra ens parla d’alguns fets exemplars de la vida de sant Antoni, un dels sants més populars de tota la cristiandat, anomenat el Gran i que, retirat al desert de Nítria vers el 270, va viure una vida allunyada dels béns i els plaers efímers de la vida mundana i es dedicà a predicar contra els arrians.\nL’obra comença amb un pròleg en què se situa l’acció i en el qual el protagonista recita un monòleg on expressa el seu ideal de vida i les seves aspiracions. També hi ha tres diàlegs: el primer entre Llucifer i Satanàs sobre com temptar el sant, el segon és el diàleg del sant amb els tres Pobres i l’últim amb la seva Germana. Segueixen la Jornada Primera, Segona i Tercera, on es narren les diferents temptacions a què el sotmeten els diables i es defensa el model eremita per fugir d’aquestes temptacions; i acaba amb un final feliç en què l’actor que ha fet el pròleg surt a recitar l’epíleg, en què incita el públic a recordar aquells fets memorables i repeteix el missatge que es vol transmetre amb l’obra.\nPer a més informació sobre aquesta obra, vegeu-ne l’edició a cura de:\nLÓPEZ CASASNOVAS, Joan F. Comèdia de Sant Antoni. Menorca: Ed. Nura, 2001


Què són els webinars?\nEls webinars són conferències en directe en què ponents de diferents àmbits proporcionen recursos útils per al voluntariat. Durant els webinars en directe, els espectadors poden enviar consultes al ponent a través del xat. En aquesta secció podeu accedir tant als webinars en directe com als ja realitzats.\nEls webinars són conferències en directe en què ponents de diferents àmbits proporcionen recursos útils per al voluntariat.\nDurant els webinars en directe, els espectadors poden enviar consultes al ponent a través del xat.\nEducació emocional en el lleure\n16 de juny, a les 17h.\nTítol: 'Voice revolution': assistents de veu i noves narratives d’àudio\nAlexa Skills, Google Actions, podcast… la revolució de la veu i l’àudio serà la disrupció tecnològica més ràpidament adoptada per la societat, i ara és el moment de conèixer i aprendre les seves regles de joc.\nTítol: Màrqueting amb valors vs. màrqueting de valors\nSara Borrella, tècnica de comunicació de la cooperativa Coletic, imparteix el webinar 'Estratègies de màrqueting digital i comunicació amb valors'.\nTítol: Com implicar l’equip en la comunicació de l’entitat\nEl webinar ha posat el focus en la importància primordial que ha de tenir l’equip que forma l’entitat en la seva comunicació, de la qual ha de ser protagonista, prescriptor i ideòleg.\nTítol: Noves obligacions en matèria d’igualtat a les entitats\nTítol: Com fer-ho per facilitar reunions en entorns virtuals o mixtes\nEl webinar impartit per Sergio Salgado, cofundador de Pantheon Work, ofereix claus per treure suc a les reunions virtuals: fer-ne només quan és molt necessari, plantejar-les amb un objectiu molt concret i amb una planificació transparent.\nTítol: Eines de programari lliure per a entitats\nPep Oliveras imparteix un webinar promogut per Xarxanet per conèixer softwares lliures alternatius al programari privatiu de les grans corporacions.\nTítol: Implementar la perspectiva de gènere en els projectes\nTítol: La participació infantil i juvenil, nova sessió del cicle de webinars a Xarxanet\nLa participació infantil i juvenil ha estat la temàtica de la darrera sessió de webinars de Xarxanet d’aquest curs. El cicle es reprendrà l’octubre vinent.\nTítol: Les claus del SEO per a una bona redacció web, al nou cicle de webinars de Xarxanet\nTítol: 7 errors que cal evitar quan s’organitza un webinar\nSi es fa correctament, pot provocar interès entre el públic i és una eina eficaç de generació de contactes, foment del coneixement i transmissió d’experiències.\nTítol: La planificació estratègica, a estudi en el nou cicle de webinars de Xarxanet\nLa sessió ha permès analitzar la importància de decidir què es vol aconseguir com a entitat i com fer-ho i ha servit per inspirar, orientar i aportar criteri a través d’exemples pràctics.\nTítol: Les claus de la nova llei de transparència al nou cicle de webinars de Xarxanet


Torrent: "La resposta a la inhabilitació ha de ser coordinada i consensuada"\nBarcelona. Divendres, 25 de setembre de 2020. 09:51\nActualitzat Divendres, 25 de setembre de 2020. 10:45\nEl president Quim Torra podria ser inhabilitat durant els pròxims dies un cop es dicti sentència sobre el cas de les pancartes al balcó de la Generalitat i és per això que el president del Parlament, Roger Torrent, insisteix en una resposta unitària a la inhabilitació.\nAquest divendres al matí, el president del Parlament ha demanat "una resposta coordinada i consensuada" a la inhabilitació de Torra. Ho ha fet durant una entrevista a El Matí de Catalunya Ràdio, on ha subratllat que "inhabilitar un president és l'enèsim escàndol democràtic".\n🔴 @rogertorrent, president del Parlament, sobre la possible inhabilitació de Torra: "Ha d'haver-hi una resposta a l'alçada del moment, una resposta de país"https://t.co/1GCIm9SCVb pic.twitter.com/DOAuklutAB\n— El matí de Catalunya Ràdio (@maticatradio) September 25, 2020\nPer tot això, Torrent s'ha dirigit a les formacions independentistes i ha demanat unitat: "Els partits que formen part de les majories que integren les institucions s'han de coordinar".\nEl procés després de la inhabilitació\nEls serveis jurídics del Departament de Presidència han atorgat al president del Parlament la potestat d'activar el procés electoral si el seu homòleg de la Generalitat és inhabilitat pel Tribunal Suprem pel cas de la pancarta.\nAixí ho indica el document redactat pels serveis jurídics que donaria marge a Junts per Catalunya i Esquerra Republicana per pactar la data de les noves eleccions a la cambra catalana, de les quals en derivaria la nova presidència de la Generalitat. Segons aquesta informació, Torrent té la clau per activar el procés a partir d'un ple que s'ha de convocar en un mínim de deu dies, però que es pot posposar setmanes, o fins i tot mesos.\nMentrestant, l'executiu continuaria actuant en funcions, i l'informe marca que l'actual vicepresident, Pere Aragonès, substituiria Torra de forma interina. Tot l'equip de Govern hauria de seguir igualment sotmès al control del Parlament i tindria una actuació limitada, ha aclarit Torrent.\nTorrent ha explicat que durant aquest període de 10 dies es reunirà amb els diferents grups per veure si hi ha un candidat que té suport suficient per enfrontar-se a un ple d'investidura i sortir escollit president. Per tant, el president ha recordat que ell té la potestat de no convocar el ple si no detecta l'existència d'un candidat amb opcions.\nSobre la mesa de diàleg amb el govern espanyol, el president del Parlament ha culpat l'executiu de Pedro Sánchez que encara no s'hagi fet una segona trobada i li ha matisat que la majoria de ciutadans estan a favor d'aquesta taula entre governs.\nAra bé, Torrent ha volgut deixar clar que la solució passa per l'amnistia i el dret a l'autodeterminació. Aquesta ha estat la resposta del president a la tramitació dels indults que va anunciar aquest dimecres el ministre de Justícia.\nInterior Els Mossos, preparats davant la reacció a les sentències de Torra i Trapero Alba Domingo\nMonarquia L'aclariment de Beni sobre l'absència del Rei a Barcelona El Nacional


A què treu cap tant de ressentiment polític a Teià?\n31 de gener de 2014 General\nVaig tenir l’honor de ser alcalde de Teià, el meu poble, des de 2003 fins a 2009. Anteriorment, entre 1999 i 2003, havia estat quatre anys a l’oposició, amb Joan Castan (CiU) d’alcalde. Quatre anys difícils, des d’un punt de vista personal (també per als meus dos companys de grup municipal d’ERC), però quatre anys d’aprenentatge indispensables. A la meva primera legislatura com a alcalde vaig encapçalar un govern de coalició amb el PSC i vam governar amb estabilitat; a la segona legislatura, en canvi, amb CiU, amb un pacte subscrit gairebé amb els mateixos companys de consistori que havien estat a l’oposició en l’anterior legislatura. A mitja segona legislatura vaig deixar l’alcaldia, pel pacte d’alternança acordat amb CiU, i pocs dies després abandonava el govern i renunciava a l’acta de regidor (per incorporar-me a l’Institut Ramon Llull per dirigir l’Àrea de Llengua i Universitats, responsabilitat que encara ocupo). Des de juliol de 2009 fins a mitjan 2011, Josep Botey (CiU) em rellevava a l’alcaldia i l’Emma Peiró (ERC), amb qui havia compartit govern, dedicació i projectes al llarg de sis anys, em va substituir al capdavant del grup municipal d’ERC, una dona molt valuosa que va encapçalar la llista d’ERC el 2011 i a qui vaig donar suport en tot moment (llegiu en aquest blog “L’Emma Peiró, una alcaldessa per Teià“).\nEl juliol de 2011 Joan Castan (ara per Gent de Teià) és escollit alcalde, després d’haver guanyat les eleccions municipals, inicialment amb un govern en minoria. Després d’un fallit i breu govern de coalició amb CiU (amb desavinences que el propi grup municipal de CiU va fer públiques a tall de justificació política), el novembre passat es presenta una moció de censura contra l’alcalde i la gestió del govern de Gent de Teià (GdT), avalada per tres forces polítiques: CiU, ERC i PSC. A mitjan novembre, Josep Botey és escollit alcalde. Fins aquí la relació dels fets, tan resumida i objectiva com m’ha estat possible.\nEnmig, però, una dosi necessària de subjectivitat: vaig ser objecte indirectament i directament d’una campanya de desprestigi personal en les darreres eleccions municipals, unes eleccions a les quals no em presentava com a cap de llista, una campanya porta a porta i per les xarxes socials de vexació injustificable i immoral, mancada de tota ètica. Tanmateix, vaig optar per no intervenir-hi ni perdre ni cinc minuts a desmentir totes les falsedats difoses a l’alçada d’un campanar (pel que m’explicaven els companys i gent de bona fe). Davant d’accions d’aquesta naturalesa sempre he optat per fer-me el sord: per dignitat personal i institucional, perquè mai no he hagut de prendre cap decisió que s’hagués d’amagar ni silenciar, ans al contrari: l’he feta pública a través dels canals públics que pertocava: Butlletí municipal, audiències públiques, plens municipals, juntes de portaveus, comissions informatives, etc.)\nTornem a l’objectivitat palpable. Durant tota aquesta legislatura amb govern de GdT (com vaig fer durant els dos darrers anys de l’anterior legislatura, amb govern d’ERC i CiU) no m’he ocupat de seguir de prop la política local, per motius de dedicació professional i per convicció personal (quan s’abandona una responsabilitat pública, s’ha de confiar en les persones que n’emprenen el relleu, penso). Del govern de Joan Castan (GdT), només una crítica pública meva, que podeu llegir a l’article blog “El celler romà de Vallmora (Teià) s’està degradant impunement” (en realitat, més que una crítica, una crida a la responsabilitat política).\nDoncs bé, el 22 de novembre de 2013, l’alcalde Joan Castan i els 4 regidors del seu grup municipal de Gent de Teià presenten, un dia abans del Ple que havia de debatre la moció de censura, una “denuncia al Tribunal de Cuentas”, signada per tots 5, que entren a registre d’entrada de l’Ajuntament de Teià el 19 de desembre de 2013, un mes després que prosperés la moció de censura contra el seu govern. En aquesta denúncia tots 5 sol·liciten: “Que sea admitido el presente escrito de denuncia” i “que se establezcan las responsabilidades administrativas y legales que se desprendan de los hechos sucedidos en el seno del Ayuntamiento de Teià”. És un document de 16 fulls, per a l’elaboració del qual s’ha invertit un temps incalculable en recerca de documentació municipal dels anys 2003-2009 i ha estat redactat per una persona experta en intervenció municipal. En la introducció del document es detallen allò que els 5 regidors de Gent de Teià (i la mà experta) consideren “irregularidades e ilegalidades presupuestarias”, “ilegalidades e irregularidades urbanísticas: la venta del patrimonio municipal” i “ilegalidades e irregularidades en la contratación de personal”. No cal dir que des d’aquesta tribuna virtual personal defenso públicament la meva honorabilitat i la dels meus companys de govern al llarg dels 6 anys en què vaig ser alcalde de Teià; i faré públic i defensaré, sense necessitat de papers a les mans, que totes les decisions pressupostàries, urbanístiques i de contractació de personal a què al·ludeix la denúncia interposada al Tribunal de Cuentas (i en les quals vas poder intervenir com a alcalde) es van fer amb els oportuns informes preceptius i favorables de Secretaria i d’Intervenció, i dels Serveis Tècnics i altres negociats, com no podia ser d’una altra manera; i a l’abast de les diverses forces polítiques de l’oposició i, al capdavall, a l’abast del poble, explicades a través del Butlletí municipal, de les audiències públiques i dels plens municipals. El més censurable de tot plegat és que se’ns pressuposa mala fe. Francament decebedor…\nUna altra dosi de subjectivitat emocional. Us ben asseguro que després de 6 anys dedicant 24 hores del dia al meu poble, manllevant hores de dedicació a la família, amb actitud tenaç de voluntat de servei a la comunitat, llegir aquest document em produeix molta tristesa, decepció i sobretot desconcert. Perquè desconec a què treu cap tot aquest ressentiment polític…\nÉs allò de fer mal al preu que sigui. Fer mal als dos excalcaldes del període 2003-2009, als diversos regidors d’Hisenda i d’Urbanisme, i al capdavall a tots els regidors dels governs municipals d’aquelles dues legislatures (casualment d’ERC, PSC i CiU, les mateixes sigles de les tres forces polítiques que van optar, de la mà d’una eina absolutament democràtica, per presentar una moció de censura contra el govern de GdT i el seu alcalde).\nEls darrers anys de la meva etapa d’alcalde (2008-2009) els vaig viure amb moltes dificultats financeres i pressupostàries, és ben cert, amb la necessitat de reequilibrar les despeses ordinàries a través de diversos plans de sanejament (episodi que han hagut de viure més tard o més d’hora la majoria d’ajuntaments al llarg dels anys 2008-2010, a causa de la crisi econòmica i sobretot a causa de la davallada sobtada i sostinguda dels ingressos derivats de l’activitat urbanística). Però van ser 8 anys de compartir un projecte de poble basat en la voluntat de millorar el benestar dels teianencs, amb serveis i equipaments que vam considerar indispensables. Errors? De ben segur que en vam cometre. Som persones… Il·lusions? Moltes i sortosament compartides; i moltes fetes realitat, a l’abast de les persones d’aquest poble.\nQue vam encapçalar dos governs successius amb assumpció de riscos polítics per tal de dotar el poble de serveis i equipaments, sens dubte. De la mateixa manera que vam ser un dels municipis de Catalunya a rebre més recursos en matèria d’inversió pública proporcionalment per nombre d’habitants. Si no, com hauríem pogut renovar l’enllumenat públic deficient de la Molassa i Vallbellida, o del tram urbà nord del passeig de la Riera, o del carrer Puigoriol i el Cim? Si no, com hauríem pogut assumir els costos de la nova biblioteca de can Llaurador?(amb subvencions de la Diputació de Barcelona i la Generalitat de Catalunya i amb els recursos obtinguts de la venda de la parcel·la municipal obtinguda a través de l’aprofitament mig del Pla parcial de la Solera), un equipament indispensable que s’ha demostrat una eina sòlida de cohesió social i cultural, de socialització. Si no, com hauríem pogut executar la segona fase de l’ampliació del cementiri i urbanització de l’entorn, sense haver obtingut recursos derivats de la venda de terrenys municipals? (en aquests cas, aquest fou un projecte, el de l’ampliació del cementiri, que vam heretar de l’anterior govern de Joan Castan (CiU) i que vam voler completar i acabar d’executar, si bé ens vam trobar que aquesta segona fase no estava dotada pressupostàriament el 2003). Que en matèria d’habitatge de protecció oficial vam esgotar totes les vies possibles urbanístiques i de finançament per fer possible que dels 60 habitatges previstos en el Pla parcial de la Plana (projectats per l’anterior govern, no pas executats) vam optar per fórmules urbanístiques aprovades per la Generalitat per passar a obtenir-ne 93 habitatges, que vam acabar executant al llarg de la segona legislatura 2007-2011? Que amb una operació a quatre bandes entre l’Agrícola de Teià (amb un acte de generositat envers el poble que sempre hem de recordar per part de la seva junta i els seus socis), Ajuntament de Teià i els Departaments de Salut i de Medi Ambient i Habitatge féssim possible, a cost zero per a les arques municipals, l’execució del projecte de la plaça de la Cooperativa, amb un CAP que ha fet oblidar en quines males condicions els teianencs feien ús de la sanitat pública als baixos de la Unió, amb l’afegit de 16 habitatges dotacionals per a la gent gran, amb una plaça pública multifuncional, ens vam equivocar? El projecte, un encert; l’estètica o el debat polític, en canvi, són figues d’un altre paner… Per no parlar del projecte del celler romà de Vallmora i el Centre d’Acollida Turística (CAT), dos equipaments per a dignificar el patrimoni arqueològic de Teià i dinamitzar el turisme cultural del poble i de la comarca executats íntegrament amb recursos ad hoc de la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Barcelona i els fons europeus FEDER (aconseguits per primera vegada a Teià, durant tres exercicis), i amb finançament privat d’ACESA, Caixa Laietana i Alella Vinícola, entre d’altres. Quina mala fe haver aconseguit fons europeus per a Teià, també, oi? En podríem posar molts més, d’exemples, d’allò que se’ns pressuposa com a actes de mala fe i d’irresponsabilitat política.\nEn l’àmbit dels serveis (i ara sí a compte del pressupost ordinari), vam maldar per convertir el deficient servei de transport públic del poble en una aposta ferma de servei a la comunitat, amb tres línies: la Teià a Ocata, avui un èxit consolidat a què cap govern municipal podria renunciar; la millora del servei nocturn, amb canvis i negociació política; i la implementació d’un nou servei interurbà i perimetral per les urbanitzacions de Teià i Alella, una línia que després de dos anys de servei deficitari vam haver de suprimir precisament com una de les mesures per reduir el dèficit pressupostari de l’Ajuntament. O la posada en funcionament de l’escola bressol, que naturalment genera despesa ordinària, ben justificada, com també la del personal tècnic d’atenció de la biblioteca municipal (sense comptar la plaça de directora, els costos de la qual assumeix directament la Diputació de Barcelona). Quina mala fe, oi, haver apostat pel transport públic per part d’aquests dos governs i per donar servei a les famílies a través de la biblioteca i l’escola bressol municipal?\nPer altra banda, insistint en el capítol de despeses ordinàries, convé recordar que amb la primera legislatura (2003-2007) el govern d’ERC i PSC es troba amb 1/3 aproximadament de la plantilla no funcionària amb contractes al·legals, treballadors en situacions precàries, que calia regularitzar per responsabilitat política i laboral. Per no parlar de la necessitat de renovar indumentària, roba i material de treball, de baixa qualitat, sense homologació i sense renovació periòdica, com era el cas del personal dels Serveis de Manteniment, que, a més, comptava amb maquinària obsoleta i insuficient i amb un magatzem municipal que no complia la normativa laboral en matèria de seguretat laboral. Això també són despeses del pressupost ordinari, que vam haver d’afrontar. No llueixen aquestes mesures, però s’havien d’adoptar, i de manera urgent. D’aquí la decisió, per exemple, d’haver de llogar una nau industrial a la Bòbila, que encara avui s’utilitza.\nI tot això, us ho ben asseguro, ho exposo sense cap paper a les mans, només refiant-me del fil llunyà de la meva memòria, sense contrastar-ho amb els companys de govern d’ERC, PSC i CiU amb qui vaig poder compartir tots aquests reptes.\nAra, amb perspectiva (la que li cal a tothom per fer una bona anàlisi del passat), és ben cert que algunes mesures, algunes despeses, alguns acords, no els hauríem adoptat, tal vegada, sobretot en matèria de despesa corrent. O ho hauríem fet diferent. Però ens hauríem arriscat igualment. De ben segur. A la recerca de servei a la comunitat.\nUna resposta a "A què treu cap tant de ressentiment polític a Teià?"\n14 de març de 2014 a les 18:13\nel món polític és ben complicat , eh Andreu !\nBé, m’he passat una estoneta pel teu blog i he après coses noves dels teus periples…\nEt convido a visitar el meu blog : joandemataro.blogspot.com.es\nuna abraçada i fins aviat ! 😉


Figueres inaugura el I Saló dels Oficis al Castell de Sant Ferran - Empordà\nActualitzat: 26/04/2021 11:34 Veure galeria >\nL'Ajuntament de Figueres i la Fundació dels Oficis han inaugurat aquest matí el I Saló dels Oficis al Castell de Sant Ferran. La iniciativa es durà a terme durant tres dies i està previst que hi passin més de 600 alumnes. Hi han participat més de 50 empreses i 14 instituts. L'espai s'ha dividit en diferents ambients per tal de complir amb les mesures sanitàries establertes pel Procicat. A cada espai hi ha diferents stands de les empreses de la zona, que aniran rotant durant els tres dies per la impossibilitat de poder oferir-ho tot alhora. Un altre dels ambients es destina a l'oferta formativa que hi ha als centres educatius de la comarca. Tal com ha indicat l'alcaldessa Agnès Lladó a la presentació del Saló, els objectius que es persegueixen és, per una banda, "crear una sinergia entre empresaris, instituts i els joves per mostrar l'oferta laboral que es pot trobar a l'Alt Empordà" i, per una altra, "ser referents en la formació professional" i demostrar que "aquesta és una terra d'oportunitats i que no cal que marxin fora per trobar una bona feina". En aquest sentit, Lladó ha afegit que aquest Saló és "una primera pedra". "Estem molt contents", declara el president de la Fundació dels Oficis, August Conesa. El missatge que es vol transmetre a la joventut és el de "estudia un ofici, que segur que tindràs feina", diu Conesa. Amazon L'Ajuntament de Figueres i el Departament d'Ensenyament han tancat l'acord per oferir aquest proper curs 2021-22 el curs de Logística i Transports a l'institut Cendrassos. Amb la vista posada en la futura instal·lació del centre d'Amazon al Logis Empordà, s'ha treballat per poder oferir aquesta formació a Figueres i es podrà consultar durant aquests dies al Saló. Segons ha indicat l'alcaldessa, Amazon oferirà 200 llocs de treball i ha assegurat que s'està fent un treball "molt intens" perquè siguin moltes més empreses les que s'instal·lin al territori per poder "sortir del monocultiu del sector serveis".


LIMITNORDEST: de març 2011\nPublicat per limitnordest a les 10:10 Cap comentari :\nWufoo és una eina online que ens permet la construcció de formularis d'entrada de dades i enquestes de manera visual, fàcil i ràpida i sense escriure ni una sola línia de codi.\nEn dissenyar un formulari amb Wufoo, es crea automàticament la base de dades backend i scripts necessaris per fer la recollida i la comprensió de les dades.\nPer aprofitar al màxim les opcions que dóna Wufoo cal donar-se d’alta.\nAmb Wufoo les dades que es recullin dels formularis o enquestes es desen en una base de dades i s’hi pot accedir a través d’una interfície d’administració.\nTambé podem utilizar Wufoo només per a crear el formulari i copiar el codi CSS i XHTML al nostre web.\nPublicat per limitnordest a les 10:58 Cap comentari :\nJa hem parlat altres vegades d'eines online per a crear i cercar paletes de colors, però avui us presentem unes quantes eines que us ajudaran encara més en la difícil però, no impossible tasca de cercar la paleta de colors ideal\nPublicat per limitnordest a les 16:16 Cap comentari :\nDiuen que Microsoft ens està demanant disculpes als desenvolupadors web per gairebé 10 anys de Explorer 6, també anomenat el navegador tossut.\nEl tema és que l'any que va sortir l'IE 6 tampoc teníem massa opcions on triar, i el naixement de navegadors com Firefox o Chrome ens ha aportat a tots aquells que treballem en el món de la web, una nova manera de fer i de treballar i també hem vist que existeix vida més enllà de l'Explorer.\nTot i això, ja ha començat el compte enrera per a la "mort" de l' Internet Explorer 6, cosa que fa força temps que s'esperava.\nMicrosoft ens diu que l'Explorer 9 serà el millor navegador de tots els temps, segur, ràpid, compatible amb els estàndards, etc. Bé, l'IE 8 en teoria també ho és no?\nComproveu l'index d'ús de l'Explorer 6 en tot el món\nNaked Password és una eina online que comprova la fortalesa de la teva contrasenya mentre es va despullant una senyoreta. La veritat és que no té més, i de fet existeixen altres formes de comprovar la fortalesa d'una contrasenya, però si més no, aquest plugin de jQuery té la seva gràcia.\nPublicat per limitnordest a les 20:43 Cap comentari :\nIcon Finder és un cercador d'icones amb una interfície semblant a un motor de cerca, que ens dóna accés a més de 150.00o icones i més de 700 conjunts o packs d'icones.\nEn els resultats podem triar el color de fons de la icona, la seva mida i té o no llicència d'ús.\nMolt útil i interessant.\nPublicat per limitnordest a les 10:40 Cap comentari :\nIcon Trip Recull d'icones "frikis", perquè no se sap mai quan s'hauran de fer anar.\nPandas enfadats, ninots de lego zombies o sense cap, aliens, space invaders, consoles, gestos manuals simbòlics, etc.\nEl web ens promet una icona nova cada dia, les podem descarregar en format png.\nPublicat per limitnordest a les 19:42 Cap comentari :\nWebSEO Analytics és una eina online que ens permet fer un anàlisi SEO del nostre web, en especial per blogs.\nLa informació que ens mostra és molt útil com per exemple:\nEnllaços entrants, interacció amb xarxes socials, pàgines indexades als cercadors, anàlisi de les Keywords per paraules i frases, el nostre pager rank, i més.\nL'única pega que hi posem és que només podem fer un anàlisi gratuït.\nÉs molt recomanable com a anàlisi orientatiu.\nEtiquetes: marketing , seo\nNo hi ha per on agafar-ho...\nPublicat per limitnordest a les 13:39 Cap comentari :\nGuia de Seguretat i privacitat en el Comerç electrònic\nAl gener d'aquest mateix any INTECO Instituto Nacional de Tecnologías de la Comunicación ha publicat la Guia de Seguretat i privacitat en el Comerç electrònic.\nLa guia ens ofereix de manera didàctica i entenedora, informació molt útil sobre el món del comerç electrònic:\nBeneficis i oportunitats del comerç electrònic, avantatges i inconvenients, les formes del comerç electrònic (B2C, B2B, B2E, etc.), amenaces existents i eines de protecció i seguretat i també els drets del consumidors i usuaris en matèria de confiança a Internet i reclamacions.\nDe moment la guia només està en castellà.\nPublicat per limitnordest a les 15:59 Cap comentari :\nPublicat per limitnordest a les 10:43 2 comentaris :\nVia webanalytics.es us presento una molt bona col·lecció de consells per a crear millors landing pages.\nL’article fa èmfasi ens els punts següents\nFer un test de la pàgina:\nÉs molt important validar i testejar els nostres dissenys, saber d’una manera objectiva si aquests funcionen com a reclam.\nOferir continguts segons el perfil de l’usuari:\nBàsicament, un usuari serà més procliu a convertir si troba a la pàgina contingut que s'adapta millor a la seva necessitat. Oferint a l'usuari les mínimes distraccions possibles o opcions de marxar de la pàgina (reduir el volum de links que apunten a altres pàgines, per exemple). D'aquesta manera s’aconsegueix focalitzar l'atenció dels usuaris cap a l'objectiu de la pàgina.\nFer una crida a l’acció:\nAixò és donar al botó, o element que genera la conversió, un pes visual que destaqui per sobre de la resta d'elements de la landing, sense oblidar bones pràctiques a nivell de disseny.\nDonar sensació de seguretat i credibilitat:\nÉs interessant oferir testimonis de persones que han utilitzat o comprat algun dels productes o serveis\nOferir la possibilitat de “continuar més tard”:\nDe vegades, ens enfoquem a aconseguir una conversió immediata, però hi ha usuaris que necessiten més d'una visita abans de convertir, per a aquests usuaris, hem d'establir mecanismes que els recordin retornar a la nostra pàgina (newsletter, avisos de baixada de preu, publicitat de recursos -targeting, social mitjana, etc.)\nPublicat per limitnordest a les 20:41 Cap comentari :


El Barça necessita tenir tothom a punt per a l'Arsenal i l'Athletic\nBona part de la temporada passa per l'Emirates\nTorna la Champions després de més de dos mesos i el Barça ja pensa en el duel contra l'Arsenal. Guardiola ha previst dues sessions d'entrenament abans de viatjar a Londres. L'última, dimarts al matí.\n2 min. Barcelona. 13/02/2011 00:00\n260x366 Una de les rotacions de Guardiola va ser Afellay, però l'holandès va estar discret i no va permetre a Pedro descansar de cara a l'Arsenal. / ALBERTO MORANTE / EFE Una de les rotacions de Guardiola va ser Afellay, però l'holandès va estar discret i no va permetre a Pedro descansar de cara a l'Arsenal. / ALBERTO MORANTE / EFE\nAra comença aquella fase de la temporada en què s'han de gestionar els minuts dels jugadors i pensar no només en el pròxim partit, sinó en el següent.\nHo va avisar Guardiola en la roda de premsa abans de viatjar a Gijón: hi havia futbolistes tocats dels partits de seleccions i, inevitablement, l'ombra de l'Arsenal als quarts de la Champions és molt allargada i podia condicionar l'equip que sortís ahir a jugar. De seguida que es va saber l'alineació contra l'Sporting, el joc va ser deduir l'onze de dimecres a l'Emirates Stadium.\nPedro, Abidal i Busquets\nVan ser els tres homes de l'equip de gala que van descansar. Pedro no va poder fer-ho tot el partit com segurament hauria preferit el cos tècnic, perquè el resultat va requerir que sortís al rescat d'un Barça un pèl adormit. Abidal i Busquets no van jugar. Seran titulars a Londres. El francès podria ocupar el lateral esquerre i Busquets faria de central amb Piqué, la qual cosa deixaria el pivot defensiu a un Mascherano que domina com ningú la competició europea i els equips anglesos.\nSón les cartes que també es jugaven ahir, conscients de la importància que té començar bé l'anada de la ronda de Lliga de Campions. El fons d'armari de la plantilla hauria de ser prou bo per afrontar tots els partits amb garanties, combinant titulars i suplents en Lliga com es va intentar fer ahir a Gijón.\nEntrenament abans de marxar\nÉs tanta la transcendència del xoc contra l'Arsenal que el Barça canviarà el full de ruta habitual i s'entrenarà demà al matí i, per primer cop des que Guardiola és entrenador, també dimarts abans de viatjar a Londres per jugar la Champions. No hi ha temps per descansar. Ni temps de preparar els partits, canviar el xip entre competicions. Dimecres es juga contra l'Arsenal fora i diumenge a casa contra l'Athletic.


La direcció de l'Esmuc assumeix com "inevitable" la retallada 1,5 milions del seu pressupost\nEl comitè d'empresa de l'Escola Superior de Música s'ha reunit amb el Govern i vol una trobada amb Ensenyament per proposar-los alternatives\nBarcelonaL'equip directiu i el consell de direcció de l'Escola Superior de Música de Catalunya (Esmuc) assumeix com "inevitable" la nova retallada econòmic d'1,5 milions d'euros per a l'any vinent 2014, imposada pel Departament d'Ensenyament.\nEn un comunicat emès avui, els responsables de l'Esmuc consideren que la retallada "no és l'escenari més desitjat" i diuen que "entenen" el descontentament de part de la comunitat educativa i "respecten" el dret a expressar-lo.\nProp d'un centenar d'estudiants i treballadors de l'Esmuc porten tancats a la seu de l'escola des de dilluns passat, on realitzen assemblees diàries i ahir van oferir un concert amb peces de música fúnebre a la plaça de Sant Jaume, de Barcelona, en protesta pel nou retallada econòmic.\nEl director general, l'equip directiu i el consell de direcció indiquen en el comunicat que assumeixen la seva responsabilitat de gestionar "la considerable reducció del pressupost -la xifra del qual no esmenten- amb el compromís de vetllar per mantenir l'excel·lència acadèmica, la singularitat de l'escola i el correcte desenvolupament de l'activitat del centre".\nDe la seva banda, representants dels estudiants i membres del comitè d'empresa de l'Esmuc informen que s'han reunit avui amb el cap de gabinet del conseller de Presidència del govern català, Jordi Moreso, per exposar la situació "crítica" que travessa l'escola.\nEn un comunicat, també informen que s'ha lliurat un document dirigit al Departament d'Ensenyament sol·licitant una reunió per plantejar propostes alternatives a la reducció del pressupost, així com una modificació en l'estructura de decisió de l'escola.


Joan Blau i Xavier Monge presenten el nou videoclip de 'Nits d'estiu'\nEl pianista Xavier Monge i el cantautor Joan Blau, fills de Balaguer, han publicat avui el nou videoclip, arrel de l’últim treball que han realitzat conjuntament, el single “Bru”.\nEl videoclip ha escollit la cançó “Nits d’estiu”, una de les dues cançons que conformen “Bru”. Un senzill realitzat a piano i veu, gravades i masteritzades per Paquito Escudero.\nAmb aquest primer senzill, Joan Blau s’ha proposat la fita de realitzar un cop al mes una nova composició, cada es realitzarà amb la col·laboració d’un artista amic o amiga amb els que ha coincidit durant la seva trajectòria com a cantautor.\nL’enregistrament de “Bru” s’ha realitzat de manera autònoma, amb la col·laboració de Dídac Gilabert i Vintiset.net, qui ha fet el vídeo clip de “Nits d’estiu” i les fotografies. El disc ha estat masteritzat per Paquito Escudero.\nUna cançó dedicada a els dies inoblidables, els amors i les vivències que només l’estiu en dona. Gaudir del present i de l’entorn, amb respecte a la natura i crear records que perduraran per sempre més.\n‘Nits d’estiu’ és una de les composicions amb més bona acollida de l’últim EP ‘La Clau’ de Joan Blau, auto-editat l’any 2019.\nXavier Monge al piano i Joan Blau a la veu, han compartit una desena de concerts en format duet, i això ha donat lloc a la realització d’aquest primer senzill en format duet.


El fort vent serà el gran protagonista de l'ascensió al mític Mont Ventoux\n17 abril 2021 11:13\nLa direcció de la cursa estudià la possibilitat de suspendre la darrera pujada\nLa 12a etapa del Tour de França que es disputarà avui des de Carpentras fins al mont Ventoux, sobre 149 quilòmetres, serà la segona amb arribada en alt, després de la disputada dilluns passat amb final a Hautacam, en la qual Javier Otxoa aconseguí la primera victòria individual espanyola d'aquesta edició.\nEn la d'avui, el jersei groc del Tour, Lance Armstrong (US Postal) tindrà una oportunitat d'or per demostrar si és un ferm candidat a reeditar el seu triomf de l'any passat. A la primera etapa d'alta muntanya demostrà trobar-se en excel·lents condicions físiques i aquesta segona jornada amb final en alt el pot catapultar definitivament cap al lloc més alt del podi de París.\nAixò no obstant, el ciclista nord-americà se'ls haurà de veure amb durs contrincants en la lluita pel podi com els espanyols Fernando Fernando Escartín (Kelme), José María Jiménez (Banesto) o Manuel Beltrán (Mapei), a més del segon classificat a la general i guanyador del Tour 97, Jan Ullrich (Telekom).\nLa vertadera dificultat de l'etapa d'avui arribarà al final, amb l'ascensió al mont Ventoux, de categoria especial amb 21 quilòmetres amb un pendent mitjà del 7'6 per cent. Abans, els corredors hauran escalat tres ports de segona categoria i un altre de quarta que farà que arribin amb les cames cansades a aquesta dura ascensió.


Societat | Ràdio Calella Televisió | Pàgina 269\nBueno: “Catalunya és la regió més important d’Europa en biomedicina”\nL’Aula d’Extensió Universitària va rebre la visita del divulgador científic David Bueno, doctor en Biologia i professor de genètica de la Universitat de Barcelona, encarregat de parlar als alumnes de…\nL’Aula d’Extensió Universitària de Calella ha rebut aquesta tarda la visita del professor de genètica de la Facultat de Biologia de la Universitat de Barcelona, David Bueno.\nEl gestor d’infraestructures ferroviàries, ha anunciat aquest matí la renovació de les desviacions i canvis d’agulles, per optmitzar els paràmetres geomètrics de la via.\nXerrada sobre La Nova Llei de Comerç\nAquesta activitat tindrà lloc dijous, de 3 a dos quarts de 5 de la tarda, a la sala d’actes de l’Ajuntament Vell.\nConferència “Teràpia amb cèl·lules mare: de l’esperança a la realitat”\nAvui es realitzarà la xerrada, a dos quarts de 7 del vespre, al Casal l’Amistat.\nEl portaveu del PP de Calella ha explicat que la resolució del Departament de Costes de la Generalitat recull que, amb data de 23 de desembre del 2015, l’Estat va…\nEl Pare Abat de Montserrat, Josep Maria Soler, ha agraït la presència dels calellencs que durant aquests últims sis dies han participat a la romeria a Montserrat.\nLa Gerència Territorial del Cadastre tindrà enllestit per abans d’acabar l’any el procés de regularització cadastral de Calella. S’estan fent les inspeccions visuals de les finques i s’obriran expedients de…\nCalella pels Refugiats proposa quatre entitats com a destinatàries del fons de solidaritat local\nL’assemblea local de suport a les persones refugiades creada arran de la crisi migratòria a Europa proposa concretar la destinació de part del fons de solidaritat local que, en l’actual…\nMolts calellencs i calellenques gaudeixen aquests dies de la seva estada a Montserrat; a la Romeria 2016 que de moment ja els deixa moments i records especials viscuts en comunitat.…\nEl panellet de pinyons continua sent el rei de les vendes per Tots Sants\nLa varietat és àmplia, de gustos, farcits i arrebossats; però el tradicional panellet de pinyons es manté com el preferit dels clients de les pastisseries de Calella. A l’Obrador, se’n…\nAugmenta la venda de la flor natural per a Tots Sants\nLa flor natural com ara el crisantem o el clavell torna a estar de moda per a Tots Sants. La seva venda s’ha incrementat de manera notable respecte a altres…\nCarnellets, una nova versió dels tradicionals panellets de Tots Sants\nEl Gremi de Carnissers i Xarcuters de Girona ha proposat una nova tradició gastronòmica per Tots Sants que s’ha acabat estenent per tot Catalunya. Es tracta d’unes boles de carn…\nEls cementiris amplien horari per tots Sants\nAmb motiu de la diada de Tots Sants els dos cementiris de Calella, el Cementiri Vell i el Pins de la Creu amplien el seu horari i estan oberts des…\nPàgina 269 de 333I<«...267268269270271...»>I


Museu de la Taronja - L'Enciclopèdia, la wikipedia lliure en valencià\nEl Museu de la Taronja, té la seua sèu en el carrer Major número 10 de Burriana, en la comarca de la Plana Baixa.\nL'edifici que alberga el museu s'emmarca dins del modernisme valencià, sent un destacat eixemple d'este estil en la ciutat de Burriana.\nEl museu conta de sis sales a on es planteja un recorregut per l'evolució històrica de l'agricultura tarongera, el comerç, transport i la publicitat de l'indústria dels derivats dels cítrics en un periodo històric que comprén des de finals del sigle XVIII fins als nostres dies.\nL'Archiu-Biblioteca conta en més de 6.000 documents en una colecció de més de 5.000 marques tarongeres, més de 1.000 fotografies i numerosos eixemplars de paper de seda usats per a envoldre les taronges. El museu organisa ademés una exposició itinerant dels seus fondos i organisa un certamen internacional de fotografia sobre els cítrics.\nÚnic museu d'Europa[editar]\nEl Museu de la Taronja és l'únic museu de la Comunitat Valenciana, d'Espanya i d'Europa dedicat a la taronja, rebent més de 5.000 visites anuals. En l'actualitat permaneix tancat des de l'estiu de l'any 2012.\nMuseu de la Taronja de Burriana en Wikipedia\nMuseu de la Taronja - Turismo Castellón\nEl Museu de la Taronja de Burriana cumple cinco años desde su cierre - Mediterráneo\nEl único Museo de la Naranja de Europa, con una deuda de 150.000 € - El Mundo\nObtingut de «http://www.lenciclopedia.org/index.php?title=Museu_de_la_Taronja&oldid=146605»\nEsta pàgina fon modificada l'última volta el 20 feb 2019 a les 15:07.


L’Ajuntament de Manresa ha rebut una subvenció de dos milions d’euros de l’Agència de Residus de Catalunya (ARC) —procedents del Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER)— que permetran finançar una part important dels costos d’implantació del nou sistema de residus de la ciutat, basat en un model mixt que combina els contenidors intel·ligents per a la ciutadania i el porta a porta per a comerços i equipaments.\nEl model de gestió de residus a Manresa és reconegut per l'Agència de Residus.\nLa proposta presentada a la convocatòria per l’Ajuntament de Manresa ha estat la millor valorada entre les presen tades per municipis d’entre 50.000 i 100.000 habitants com a projecte innovador en matèria de recollida selectiva de residus municipals. A banda de la bona justificació tècnica, l’ARC ha valorat com a punts forts que el model es dugui a terme en una ciutat de gairebé 80.000 habitants, ja que l’ARC busca que els models avançats, contrastats i nombrosos en municipis petits, s’implementin en ciutats mitjanes i grans.\nTambé ha valorat positivament que inclogui tant la recollida domiciliària com la recollida comercial a totes les activitats de la ciutat; que permeti un salt qualitatiu en els índexs de reciclatge; que la proposta compti amb el suport explícit de la unanimitat dels regidors Ple de l’Ajuntament, i que es tanquin els contenidors d’envasos, un fet poc habitual a Catalunya que a més a més serà clau per afinar el pagament per generació i per red uir el volum total de residus.\nEl regidor de Ciutat Verda, Pol Huguet Estrada, ha volgut “agrair la feina de tot l’equip tècnic, que ha estat molta, per presentar primer un bon projecte i, després, per fer les al·legacions pertinents per obtenir els punts necessaris per acabar guanyant la subvenció, davant de projectes molt bons d’altres ciutats”, com Vilanova i la Geltrú o Sant Cugat del Vallès. El regidor ha afirmat que “la subvenció, a banda de representar una ajuda econòmica important per fer el canvi de model amb millors garanties d’èxit i un menor esforç econòmic per la ciutat, és un reconeixement a un projecte ambiciós i ben treballat, un impuls de l’Agència de Residus de Catalunya per avançar-nos com a ciutat als canvis estructurals que, obligatòriament, hauran de fer tots els municipis del país en pocs anys, per complir amb els objectiu s europeus de recollida selectiva i per lluitar contra el malbaratament de recursos materials i l’escalfament global”.\nFinalment, Huguet també ha recordat que es tracta d’un projecte que s’ha fet amb la col·laboració del Consorci del Bages per a la Gestió de Residus —que va posar en marxa la primera prova pilot amb contenidors intel·ligents en tres municipis de la comarca— i que segueix la línia iniciada per moltes poblacions del Bages, que en els darrers anys han anat implantant models avançats, ja sigui el porta a porta o els contenidors tancats. L’Ajuntament de Manresa treballa amb la voluntat de treure el concurs públic a la tardor, de cara a poder implementar el nou model de manera progressiva i per barris al llarg del 2022.\nArxivat a: GESTÓ DE RESIDUS MANRESA


microfragments: de febrer 2013\nPublicat per microfragments a 18:18 17 comentaris:\nDe vegades s'atura i contempla el banc on, vint anys enrere, seien Sílvia i ell. Recorda amb nostàlgia converses i abraçades que mai no van existir.\nPublicat per microfragments a 16:53 24 comentaris:\nDesobeint les autoritats, en un esclat de rebel·lió, el poble va vèncer la resistència dels guàrdies per tal d'escalar la muntanya de la fi del món. Una vegada al cim, alguns van caure al buit, cap a un destí desconegut.\nPublicat per microfragments a 19:02 16 comentaris:\nAmb l'Experiment Filadèlfia, dut a terme l'any 1943, s'aconseguí que un vaixell nord-americà fóra invisible als ulls humans durant un període de temps.\nFa pocs mesos, uns investigadors van repetir la prova a la platja del Saler de València, amb uns resultats inesperats i desconcertants. En un primer moment, van concloure que l'embarcació havia desaparegut per complet, tal com si s'haguera desintegrat. Després, es va descobrir que el vaixell romania paralitzat, invisible i materialment absent, com en una segona dimensió.\nÚnicament algunes càmeres militars poden captar la seua imatge.\nPublicat per microfragments a 20:28 13 comentaris: