Lluny de qualsevol altre lloc - Fira del Llibre de Castelló\nCastelló de la Plana, dècada del 2010. Joan ha deixat la seua vida de professor, ha tallat amb els orígens familiars i s’ha convertit en un vagabund desencantat que sobreviu amb treballs ocasionals, fent de pescador o de temporer. D’aquesta manera, uneix el seu destí al dels marginats de la societat, mentre que viu la vida com un solitari, víctima d’un aïllament que no s’acaba d’entendre. El seu contrapés és Mamadou, un immigrant de Gàmbia que ha travessat deserts i oceans fugint de la misèria i que està decidit a millorar el seu futur. Tots dos, malgrat tindre posicions vitals molt diferents, estableixen una forta amistat. Amb una estructura molt simple construïda a partir de seqüències curtes, lluny de qualsevol altre lloc es presenta com un croquis desordenat de què és una ciutat en els temps postindustrials i líquids de la globalització, en els quals, però, els vells fantasmes de l’autoritarisme i de la repressió continuen molt presents. Alhora, en l’exploració de l’existència en les seues formes més rudes hi ha una clara voluntat de destil·lar cert lirisme, algun valor que compense la innegable futilitat que tot ho envolta. Aquest ideal pren cos de manera deliberada en l’intent del protagonista de reviure l’extingida vida rural dels seus avantpassats, cosa que suposa una pensada extravagant però vàlida com qualsevol altra.\nPrové de Vilafranca (els Ports). Es guanya les garrofes fent de professor en un institut públic, on ensenya als adolescents a llegir llibres, escoltar músiques i mirar pel·lícules. Escriu sobre literatura, música i cinema en revistes com Debats o Serra d’Or. De la vida a internet destaquen els seus textos als digitals Núvol o La Llança. El guardià de les trufes (Barcino, 2016) va ser la seua primera novel·la, en la qual retrata la vida masovera a les comarques dels Ports i de l’Alt Maestrat durant la postguerra, uns anys de silencis i de violències que van significar l’inici del final de tot un món particular. L’autor va dedicar l’obra als seus pares, tots dos d’origen masover. Ara, en Lluny de qualsevol altre lloc se situa al món urbà contemporani, en un drama que indaga sobre els vaivens de la identitat i sobre com es formen els propòsits vitals, alhora que fa una clara reivindicació de certs valors perduts en el temps. És per totes aquestes raons que aquesta novel·la està dedicada als seus fills.\nWeb: Lluny de qualsevol altre lloc


Castellbisbal s'adapta al toc de queda decretat per la Generalitat – 772.cat\n26/10/2020 27/10/2020 Vicenç Moliné VilaNo comments\nCastellbisbal ha viscut la primera nit amb el toc de queda vigent decretat per la Generalitat de Catalunya, que prohibeix circular pel carrer a partir de les 22:00 i fins les 6 del matí. La mesura busca limitar la vida social i les activitats que poden servir per transmetre el Covid-19.\nUn exemple d’aquestes activitats és el botellon, prohibit pel risc de contagi que genera. Precisament l’Ajuntament ha anunciat que només aquest cap de setmana s’han obert 42 expedients de denúncia per practicar aquesta activitat.\n“Davant aquest relaxament de les mesures de seguretat per part de certs col·lectius, i molt especialment del jovent, el consistori fa una crida a tota la ciutadania a respectar les mesures especials establertes per les autoritats per aturar la transmissió del virus de la COVID-19”, explica en un comunicat.\nLes sancions per incomplir restriccions decretades pel toc de queda poden anar dels 300 als 6.000 euros i s’aplicaran tant per part dels Mossos d’Esquadra com de la Policia Local.\nEls equipaments municipals també s’han ajustat al nou horari i l’Illa Esportiva, l’Escola de Música i l’Espai d’Adults finalitzaran les seves activitats a les 21:00. Es podrà fer ús dels parcs infantils fins les 20.00 hores i el transport públic manté la seva oferta al 100%, “encara que hi hagi una disminució de passatgers”, apunten des del consistori.\nLa mesura arriba una setmana després que la Generalitat ordenés el tancament dels bars i restaurants i en un moment en el que el risc de rebrot segueix creixent -ja supera els 1.200 punts, el doble que fa una setmana- i els casos es multipliquen. El CAP n’ha detectat 57 només en els darrers 7 dies i el total d’infectats des de l’inici de la pandèmia ja és de 271 persones.


Apartament molt cèntric, molt acollidor els amfitrions molt propers. Qualsevol dubte, responen ràpidament. Des del jardí del apartament veiem el mar que està a menys de 2 minuts a peu, ideal per anar a nadar a primera hora del matí. L’hem gaudit moltíssim.\nColette, França – A primera linea de mar\nApartament logísticament ben situat respecte a centre de Cadaqués. Està ben equipat i compta amb tota mena d’estris per a cuinar. L’hem escollit per una escapada de cap de setmana en família i diria que l’hem gaudint al màxim. És molt més que un apartament de lloguer, ofereixen altres serveis exclusius que et facilita molt […]\nJohann, Alemanya – Apartaments i serveis d’alta qualitat\nHa estat una molt bona experiència. La casa està molt neta, molt ben situada. Tot nou i cuidat. Moltes gràcies Anna i Xavier!\nAntoine, França – Tot Perfecte\nAquest elegant apartament ha estat el lloc perfecte per allotjar-se a Cadaqués. La ubicació ideal, a prop del mar i en el casc antic. El loft es troba en un carrer tranquil i molt a prop de bons restaurants, forns locals i gelateries. Els propietaris han creat un lloc molt acollidor i decorat amb gust. […]\nThomas, Regne Unit – Loft acollidor i amb gust\nUs encantarà! L’apartament està situat en el centre de la vila, en un carrer molt tranquil. Tot nou, net i molt ben cuidat! Ple de detalls per part dels gestors.\nMaría, Espanya – Millor que a les fotos!


Inici > El 2021, Rubio per duplicat\nFeia cinc anys, cinc, des de L’altre costat del mirall, que Iñaki Rubio no s’enfilava en aquestes pàgines amb novetat sota el braç. Doncs l’espera ha valgut la pena perquè ara ho fa per partida doble: d’una banda, amb el Bestiari andorrà, que publicarà al febrer de l’any que ve amb Pagès; i de l’altra, amb Morts, qui us ha mort?, que reconstrueix la passió de Pere Areny de cal Gastó de Ransol.\nJa saben: el fratricida condemnat a mort i afusellat el 18 d’octubre del 1943, immediatament després de la lectura de la sentència que va tenir lloc a la plaça Benlloch i que Valentí Claverol va retratar en una tètrica fotografia convertida en icona. Va ser el nostre últim condemnat a la pena capital, i Antoni Morell –qui, si no?– ja va convertir aquest funest episodi en matèria literària a Set lletanies de mort, el títol fundacional de la novel·la andosina.\nDoncs bé, Rubio hi torna per explicar-lo des d’una perspectiva quasi periodística, perquè el que ha intentat és reconstruir l’episodi cenyint-se als fets documentats i als personatges que desfilen per la imatge de Claverol: batlles, consellers, notaris, mossens, policies, veïns i, naturalment, el pobre Pere, un home que tothom sabia que tenia les facultats mentals pertorbades i per qui ningú va tenir el valor ni la compassió de demanar pietat. Només que una veu s’hagués alçat sol·licitant clemència en la lectura de la sentència i se li hagués commutat la pena de mort per la presó a perpetuïtat. No va ser el cas i com és ben sabut l’home va acabar lligat a un pal i afusellat al cementiri vell de la capital.\nOn no arriba la documentació sobre el cas que ha pogut consultar –i que li ha facilitat Jordi Mas, descendent del reu que ha reclamat repetidament la revisió del cas– hi ha posat alguna cullerada de ficció. La mínima, diu, perquè no és pròpiament una novel·la. I és aquí on rau precisament la diferència principal amb les Set lletanies, que s’inspira en l’episodi per crear una metàfora literària i que Morell mai no va pretendre passar per la veritat històrica. A Rubio, en fi, el que li interessa és retratar el microcosmos que era l’Andorra del 1943, la brutalitat judicial que emana del procés, i la soledat còsmica de l’últim condemnat.\nFicció, antropologia, humor\nDoncs això serà, més o menys, Morts, qui us ha mort?, i una de les claus de la novel·la rau en aquest us que tuneja el tradicional “Mort qui t’ha mort” amb què el batlle de torn interpel·lava –tres vegades, tres!– els difunts per descartar un possible homicidi. El Bestiari andorrà arribarà primer, ja s’ha dit. Rubio ha obtingut amb aquest projecte la segona beca de creació literària que convoca el ministeri de Cultura, i pretén construir un “mosaic” a partir d’una desena de personatges arquetípics de l’Andorra contemporània, des del runner que ha convertit la pràctica obsessiva de l’esport en una nova religió –i ho diu Rubio, ciclista consumat– a l’home de mitjana edat que fa un pensament i ho deixa tot enrere per viure una segona joventut. Falsa, naturalment, perquè les segones parts acostumen a derivar en paròdia com sap qualsevol que ho hagi tastat.\nEl Bestiari de Rubio no té res a veure amb els repertoris fantàstics medievals, ni tampoc amb sensacionals epígons contemporanis com Perucho o Cunqueiro. Es troba a mig camí entre l’antropologia recreativa i el relat de ficció que assaja habitualment al seu blog, amb unes dosi homeopàtiques del particular humor que gasta l’autor. Hi ha algun antecedent entre nosaltres –pensin en Passaport sense nom, del mateix Morell, i en La selva moral, de Villaró– però si en volen un tastet, el trobaran en dos relats que Villatoro va incloure a Escriure Andorra i que formen part de la tropa del Bestiari: El cas del pessebre de Canillo i La rotonda impossible.\nLa nova de Villaró, al setembre\nDiu que el 1997, quan era arxiver de la Seu, la vídua d’un humil paleta amb la dèria col·leccionista hi va dipositar el dietari d’un tal Ulrich von Wilamövitz, botànic, violinista i militar prussià que va participar en la primera guerra carlina i que va tenir un protagonisme destacat en els brutals episodis que van tenir lloc en aquesta banda del Pirineu la primavera del 1837. Un fill de la Il·lustració, en la línia de Humboldt, que a més es va fer acompanyar en el periple pirinenc per un grapat de personatges singulars, alguns de rigorosament històrics com el brigadier Porredon, més conegut com el Ros d’Eroles, i el príncep Lichnowsky, i d’altres, estupendes mistificacions com el pare Cebrià, monjo montserratí fugit del santuari català i obert homenatge onomàstic al polígraf alturgellenc, i Mary Eyre, reportera de guerra avant la lettre enviada per aquí dalt pel Pennsylvania Enquire per cobrir l’exòtica carlinada i que pren el nom de l’autora de Over the Pyrenees into Spain (1865).\nAquests són els protes de La companyia nòrdica, la novel·la que fa onze en la bibliografia d’Albert Villaró i que arribarà a les llibreries just després de l’estiu. D’aquest, no del que ve com el Morts, qui us ha mort? Com la pròxima de Rubio, La companyia nòrdica es va endur la primera convocatòria de la beca a la creació literària, i el millor que se’n pot dir, abans de llegir-la, és que no té res a veure ni amb la trilogia negra de Boix el Vidu, ni amb la novel·la històrica (L’any dels francs), ni amb la sèrie ucrònica iniciada amb Els ambaixadors. Segons l’autor, tasta el gènere fantàstic a l’estil Perucho, i podria estar per aquest motiu vagament emparentada amb La selva moral. En dos mesos, la resposta.\nqui us ha mort?\nURL d'origen: https://www.bondia.ad/cultura/el-2021-rubio-duplicat


Trajecte: En la prisión\nSempre he dit que Jiro Taniguchi és per al còmic el que ha estat Akira Kurosawa per al cinema: un creador sense precedents. Curosos en l'estètica, profunds en l'anàlisi del drama personal o col·lectiu, mestres en els seus gèneres, gràcies a ells el Japó ha deixat de ser un referent purament exòtic i les seves històries han aconseguit, traspassant fronteres, tocar el fons de l'ànima de lectors i públic. Una plaer semblant m'ha provocat la lectura d'En la prisión, una novel·la gràfica de Kazuichi Hanawa editada per Ponent Món l'any 2000.\nHe de confessar que desconeixia aquest autor, del qual no existeix una obra gaire àmplia, almenys editada a Occident. El còmic en qüestió parteix de l'experiència del mateix Hanawa a les presons japoneses, on va ser tancat durant tres anys per possessió il·legal d'armes. Hi ha moments que l'obra sembla un manual d'instruccions per viure entre reixes. El detallisme del seu relat, l'expressió exacta del règim disciplinari a què es veuen sotmesos els presos, etc., sorprenen en constatar com difereix la realitat del Japó de la nostra pel que fa al món carcerari. Una obsessió extrema per l'ordre i la pulcritud, que passa per una manera concreta de vestir-se o d'haver de plegar els pijames i deixar-los sobre el llit; la varietat i quantitat del menjar que se serveix, que obliga els presos a fer règim de tant en tant per no engreixar-se massa, etc., ens aboquen a un món desconcertant per a nosaltres.\nA banda, hi ha l'estil de l'autor. El dibuix, a una tinta, no té l'expressionisme d'un Roger Crumb, però sí que fa la funció d'il·lustrar fredament cadascun dels esdeveniments del dia a dia dels presos i lliurar-nos a una atmosfera asfixiant.\nL'obra, a més a més, està complementada amb una conversa de l'autor amb dues de les persones que el van ajudar durant el procés judicial: Yukihiro Abe (crític de còmic) i Kyoko Abe (dramaturga), i ens permet esbrinar les circumstàncies en què es va crear el còmic i com les va viure el mateix autor.\nAquí hi trobareu una entrevista amb l'autor.\nAquí, un bloc interessant que comenta, entre altres, mangues.\nPublicat per Tònia Bauçà a dilluns, de juliol 20, 2009\nEtiquetes de comentaris: cinema, Còmic, Hanawa, Kurosawa, manga, Taniguchi


“Más allá del puente”, protagonitzada per Alex Brendemühl i Marta Torné, ens explica la història d’amor d’una parella que es coneix a un pont al que han anat per suïcidar-se. A partir d’aquí, la seva relació passarà per diferents etapes.\nLa història té un punt de partida original amb uns primers monòlegs divertits sobre el suïcidi. Però a partir d’aquí, l’obra continua explicant una història ja vista sobre les relacions de parella i sobre els diferents punts de vista d’ell i ella. Aquest és el principal punt feble de l’obra escrita per David Botello i dirigida per Roger Gual: no aporta res de nou. La història passa per tots els tòpics, es construeix amb el to de comèdia simpàtica habitual en aquests muntatges i no sorprèn.\nL’Alex Brendemühl i la Marta Torné fan una bona interpretació d’uns personatges força estereotipats. L’Alex destaca amb un personatge agraït. La Marta apareix més insegura damunt l’escenari. La nit de l’estrena a l’actriu se li va escapar el riure un parell de vegades el que va fer que algunes escenes quedessin una mica més deslluïdes. Però això se solucionarà a mesura que passin les funcions, guanyi en seguretat i reforci el seu paper.\nEl muntatge es completa amb unes peces audiovisuals amb primers plans dels dos actors mostrant el pas del temps i les diferents situacions emocionals per les que passa la parella. Aporten dinamisme a l’obra però no a la història, que per ella mateixa ja explica aquestes situacions.\nEn definitiva, ens trobem amb una obra agradable, ben interpretada, que ens treurà algun somriure i fins i tot alguna rialla però que segurament ens deixarà la sensació d’“aixó ja ho he vist”.\nAlex BrendemühlMarta TornéMás allá del puente


Camacho: «L'objectiu és vèncer»\nEl selecionador espanyol recorda que guanyar mai no és fàcil\nJosé Antonio Camacho, seleccionador español, aterrà ahir a primera hora de l'horabaixa amb els seus 19 internacionals amb el ferm desig de no trobar-se demà en el Prater de Viena una selecció d'Àustria que apel·li al joc dur com el que es trobà Espanya en el seu darrer enfrontament ara fa un any.\nA Àustria intenten oblidar com poden la golejada rebuda per la seva selecció a València el 27 de març del 99. Aquella derrota (9-0), que va fer la volta al món, originà la dimissió immediata d'Herbert Prohaska, aleshores tècnic del combinat austríac.\nSis mesos després i a la mateixa competició, a la fase de classificació per a l'Eurocopa, Espanya visità Viena. La selecció de Camacho guanyà, altre cop, (1-3) amb gols de Raúl, Hierro i Luis Enrique. Però el denominador comú d'aquell dia fou l'excessiva duresa emprada pels seus rivals.\nCamacho no creu que aquesta situació es torni a repetir. «Cada partit és distint, no té res a veure un partit amb l'altre. Les situacions són diferents. Ells intentaran guanyar-nos com sigui. La nostra obligació és sumar tres punts més... El passat ja és història. Fou molt maco el 9-0 de Mestalla, però situacions com aquestes són quasi impossible de repetir-les», digué Camacho.\nPel seleccionador espanyol, l'ambient que viu l'equip és extraordinari, especialment després de la brillant acollida que dispensà el públic de l'estadi Bernabéu dissabte passat. «El públic espanyol està amb la selecció. Sempre ho ha estat, d'altra banda. Anaren al camp 80.000 persones i sense que es donàs gaire importància al partit, així que és per sentir-se satisfets i orgullosos de la nostra gent», digué Camacho.\nLa capital austríaca rebé la selecció amb un clima més fred que el de Madrid. Una temperatura mitjana de 8 graus i amenaça de pluja és una cosa normal en aquest país a aquestes alçades d'any. En tot cas, no s'espera aigua pel dia del partit.


La Direcció General d'Emergències i Interior edita una guia d'educació viària per a l'alumnat de secundària\nAvui s’ha impartit el curs de formació als policies locals que desenvolupen aquest programa en els centres educatius de Mallorca\nLa Direcció General d’Emergències i Interior, a través de l’Institut de Seguretat Pública de les Illes Balears (ISPIB), acaba de publicar una nova Guia didàctica d’educació viària adreçada a totes les policies locals de les Illes Balears que donen formació en aquesta matèria.\nEs tracta d’un manual dirigit a l’alumnat d’educació secundària obligatòria amb l’objectiu de prevenir, formar i conscienciar als joves de les Illes Balears sobre les conductes de risc a la via pública, les causes i les conseqüències dels accidents de trànsit, així com parlar de la importància de la responsabilitat i la solidaritat viària.\nEls temes que es tracten són: la normativa de la bicicleta, els patinets elèctrics, els ciclomotors, el foment de l’ús del transport públic i la importància de la mobilitat sostenible, les conseqüències del consum de substàncies i les seves conseqüències en la conducció, entre d’altres.\nLa creació d’aquest manual té la finalitat d’oferir una eina útil i homogènia per a tots els policies locals de les Illes Balears que donen formació, amb l’objectiu de rebaixar l’alta xifra d’accidents de trànsit que cada any es produeixen.\nPer a l’elaboració d’aquesta guia s’ha comptat amb la col·laboració de diferents policies locals dels ajuntaments de Sóller, Santanyí, Campos, Palma i Calvià, experts en temes d’educació viària, així com amb el suport de la Prefectura Provincial de Trànsit de les Illes Balears i la Direcció General de Trànsit.\nAvui, en les dependències de la EBAP, s’ha impartit el curs de formació als policies locals que desenvolupen aquest programa en els centres educatius de Mallorca. Properament s’impartirà la formació als agents de les illes d’Eivissa i Formentera i de Menorca.


Ripoll es prepara per una «Festa Major confinada» - Diari de Girona\nRipoll es prepara per una «Festa Major confinada»\nEntitats de la ciutat i La Comi han programat activitats que van des de vermuts musicals, contes o balls als balcons\nacn ripoll 07.05.2020 | 12:17\nRipoll es prepara per una «Festa Major confinada» Diari de Girona\nLa Festa Major de Ripoll de l'11 de maig, dia del patró de la ciutat, se celebrarà de forma confinada per l'emergència sanitària de la covid-19. Els membres de La Comi i entitats de la ciutat com la Colla Gegantera, l'Agrupació Sardanista i la Dansa dels Clavells han preparat un programa d'activitats perquè "tothom tingui un tros de festa des de casa" amb l'ajuda de les xarxes socials i TV Ripollès. La festa començarà amb el pregó a les set de la tarda del dissabte a càrrec del consistori infantil. Entre les propostes hi haurà concerts i DJs que punxaran música en directe, contes clàssics per als més petits, vermut musical i havaneres.\n"Inicialment vam pensar en programar activitats el dia del patró de la ciutat, el dilluns 11 de maig, però després vam decidir que seria millor esponjar els actes durant tot el cap de setmana", explica a l'ACN Anna Bach, una de les membres de La Comi. Tot i les dificultats de no poder-se reunir amb els diferents col·lectius implicats en la celebració de cada any, tots els grups van fer les propostes que formaran part de la programació de la 'Festa Major confinada'. Algunes es faran en directe i altres seran retransmissions d'altres anys.\nEl tret de sortida serà el pregó de dissabte a les set de la tarda de la mà dels membres del consistori infantil que han fet uns vídeos des de casa. S'ha intentat programar les activitats seguint l'ordre habitual de la Festa Major, com la ballada de l'agrupació sardanista i la dansa dels clavells. Entre les propostes, destaca la recreació amb joguines de Playmobil de la trobada gegantera, el vermut musical, la música en directe i de DJs o els contes per a infants. També es proposa un 'challenge' (repte). Ho han anomenat #SantHilariChallenge que consistirà a penjar un vídeo brindant per la festa. Els actes s'emetran per les xarxes socials i algunes també per TV Ripollès, com és la missa de Sant Eudalt de dilluns. "Volem que tothom tingui un tros de festa des de casa", conclou Bach.\nFer esport, fent trampetes.


Marina Tuset 6 Mar 2019 - 20:00\nElisabet Raspall Quintet 11 May 2018 - 22:30\nSílvia Orrico · Jurandir Santana Quartet 26 Jan 2018 - 22:30\nRellevant percussionista català nascut a Barcelona el 1966, Miralta comença a estudiar bateria als set anys. Cinc anys més tard rep la primera classe amb Pau Bombardó. Ampliarà els seus estudis a l’Escola de Música Zeleste i al 'Taller de Músics' de Barcelona, així com estudia paral·lelament percussió d’altres països i períodes històrics. Conseqüentment es matricula a percussió clàssica al Conservatori Municipal de Barcelona i aprèn a tocar tablas hindús, cajón flamenco i vibràfon. L’any 1990, anys abans de que hi acudís a estudiar el saxofonista Llibert Fortuny, Marc Miralta es trasllada a perfeccionar els seus estudis al Berklee College of Music de Boston, Massachussets (E.U.A).\nDurant la seva important i llarga trajectòria musical, ha actuat en diferents festivals i sales de jazz de l’estat espanyol així com en diversos països europeus com Alemanya, Àustria, Bulgària, Eslovàquia, Eslovènia, França, Hongria, Itàlia, Països Baixos, Portugal i Txèquia. També ha actuat a Angola, Argentina, Austràlia, Canadà, E.U.A, Israel, Marroc i Mèxic, entre d’altres països, compartint escenari amb excel·lents músics com el guitarrista Pat Metheny, el vibràfon Gary Burton, el trompetista Art Farmer, els pianistes Tete Montoliu i Chano Domínguez o els saxofonistes Steve Lacy, Paquito D'Rivera, George Garzone, Jerry Bergonzi, Mark Turner, Perico Sambeat i Joshua Redman.\nLa seva formació en percussió clàssica l’ha permès actuar amb formacions com la Jove Orquestra Europea del Mercat Comú (ECYO) dirigida per Claudio Abbado, l’Orquestra Simfònica del Vallès o l’Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. D’altra banda, gràcies als seus estudis de percussió ètnica comparteix escenari amb la companyia de flamenc de Carmen Cortés i amb el guitarrista Gerardo Núñez i la “cantaora” Esperanza Fernández.\nMiralta ha gravat una trentena d’enregistraments amb diverses formacions, incloent el seu primer disc com a líder de la 'New York Flamenco Reunion' que fou premi al millor disc de jazz 2000 per la revista 'Cuadernos de Jazz'. També ha actuat en programes de televisió a TVE, La 2, TV3, Canal 33 i ETB2. Ha exercit de professor de bateria al Taller de Músics així com en diferents cursos de bateria a l’estat espanyol, Bulgària i Suïssa, entre d’altres. Miralta també compta amb diversos premis, entre els quals destaquen el Primer Premi al Festival de Jazz de Getxo amb 'Iñaki Salvador Trio' (1989), el de Millor Percussionista (Berklee College of Music 1991), Músic més Actiu (Berklee College of Music 1992) i 'Millor solista' (Associació de Músics de Jazz i Música Moderna de Catalunya 1999).


Quines vint-i-quatre hores! Ahir vam viure un dia que segurament la història servarà. De primer, al matí, l'esperpèntica votació de la reforma de la constitució espanyola, i al vespre, la pressió contra la llengua a l'escola que va obligar la consellera Rigau a eixir a la palestra. Espanya ataca i ataca de valent i CiU es troba literalment contra les cordes. Quin hivern més apassionant que ens espera!\nÉs una evidència que la base de CiU s'ha mogut en massa cap a l'independentisme. No ho és tant que s'hi haja mogut la cúpula, que de moment es limita a fer declaracions i a picar l'ullet. Ara, vistes les coses que vam veure ahir, ja cal que vagen pensant què compten fer, perquè Espanya ha decidit de posar-los contra la paret, com uns pàries. A ells i al país sencer, és clar, però sobretot a ells.\nI a vegades no saben encara ni com reaccionar. Duran i Lleida, per exemple, va perdre ahir una ocasió d'or. No sé pas si va actuar pensant en el lluïment personal o segons una tàctica declarada, però és difícil de fer més el ridícul. El PSOE i el PP han menystingut la resta de grups, especialment Convergència, en tot el procés que portava a aquesta ridícula reforma. I tanmateix CiU ha provat de pactar fins al darrer moment. Pactar què? Em fa l'efecte que tant era.\nJa em va estranyar prou que Duran no eixira a defensar la posició del seu grup. El fet solament podia tenir una lectura: que ell es reservàs una aparició d'últim moment per a anunciar un acord sobre qualsevol cosa, que l'aureolaria com un polític major, un estadista. I efectivament, al seu voltant varen començar a fer voltes, en ple hemicicle!, els enviats dels dos partits que maten l'autonomia, el consens i tot allò que calga, fent-li la gara-gara i cercant un gest positiu de CiU que alleujàs un poc aquesta barbaritat que ells sabien perfectament que cometien.\nVan ser a punt d'aconseguir-ho, quan es va anunciar un petit acord en una transacció entre els partits espanyols i CiU. Ho van dir emocionats des de la trona i, quan ho acabaven de dir, el diputat Llamazares va objectar que no es podia votar perquè, com diu el reglament, la negativa d'un sol diputat bastava i ell s'hi negava. Gran! No ho sabia ningú a Convergència això? Ho ignorava Duran? El ridícul no podia ser més gros: Convergència es blegava en canvi d'una engruna secundària i, quan això ja era públic, resulta que la genuflexió no valia res. I Duran es quedava sense el minut de glòria. O pitjor encara...\nPitjor, perquè el cap de CiU al congrés es va alçar aleshores, visiblement enfadat, per exigir a Llamazares que explicàs si els diputats d'ERC (absents) compartien el gest. O siga que en el greu moment que els dos grans partits espanyols dinamitaven el pacte de la transició i enfonsaven una mica més l'autonomia, la seua preocupació no era de demostrar la dignitat que calia esperar, sinó portar la batalla a la politiqueta local, vejam si podia acusar els republicans de res.\nQue retratat que ha quedat Duran en aquest procés i que urgent és que CiU pondere si un perfil com el seu li serà de gaire utilitat a Madrid. Veure al marcador electrònic de les Corts l'allau de llumenetes vermelles que el PSOE i el PP encenien unànimement contra les propostes de CiU era la millor impugnació de l'estil d'un home que s'ha quedat fora del temps. Al congrés espanyol CiU ja no serà mai allò que havia estat. Simplement perquè el PP i el PSOE l'han expulsat del pacte.\nI com si ho tingueren preparat, perquè no en restaren dubtes encara faltava l'avís dels tribunals, que donen dos mesos a la Generalitat perquè suprimesca la immersió lingüística. A corre-cuita la consellera Rigau, una de les veus més sòlidament nacionalistes del govern, va haver d'improvisar una conferència de premsa per a dir la poca cosa que podia dir: que hi recorrerien i que esperaven convèncer els tribunals. O siga que res. La qüestió interessant, i em pose a comptar des d'avui, serà saber què faran o què diran d'ací a dos mesos quan els tribunals no els donen la raó i exigesquen la fi de l'escola catalana moderna. Fi de la comèdia.\nSé que molta gent de CiU que és conscient que hi ha en marxa un canvi històric. Espanya ha posat la proa contra nosaltres sense reserves i ben decididament, i en aquest embat la tradicional pirotècnia verbal convergent no serveix ni tan sols de passatemps. Per això, Espanya, literalment i conscientment, va posar ahir CiU contra la paret.\n(PD. No fóra just d'eludir avui que a l'altre costat de la balança la reacció de #somescola, esdevinguda tendència dominant de Twitter, expressa allò que hi ha de bo i millor al país. Disposat a lluitar.)\nPublicat per Tià a 7:42\nEtiquetes de comentaris: llegit a la premsa, vicent partal


Roviralta estat projecte guarderia\nLa regidora de Serveis Socials, Maria Roviralta, està enllestint els darrers passos per ultimar un dels projectes més demanats per la població, la guarderia municipal. La regidora s'ha mostrat prudent i no ha volgut avançar les dates d'execució del projecte. Les nombroses gestions que s'han fet fins ara serveixen per tirar endavant un avantprojecte d'un equipament molt complet. Per les seves característiques, i pel gran espai obert que necessita, s'apunta la possibilitat d'ubicar aquest recinte a Sant Joan. A Palamós, hi ha una manca de terrenys de mides necessàries per aquest equipament. De tota manera, la regidora, Maria Roviralta, no ha volgut ni confirmar ni desmentir la ubicació definitiva de la guarderia.Tot i la cautela de la regidora, és probable que el nou equipament s'acabi ubicant a Sant Joan. A Palamós hi ha pocs locals amb la capacitat que podria tenir la guarderia municipal. Així ho explicava la regidora, Maria Roviralta.\nAquests equipaments han canviat molt en els últims anys. Les noves infraestructures han de donar molts més serveis que fa un temps. Tal com diu Maria Roviralta, ara aquestes entitats estan molt ben equipades per llei. Així ho assegurava.\nLa regidora de Serveis Socials ha mostrat l'estat de les gestions per construir la guarderia. No ha volgut ser massa explícita, perquè s'estima més tenir-ho tot lligat. Així s'expressava Maria Roviralta.\n07/06/2000 - Port marina i Fosca, bandera blava\nLa platja gran de Palamós perd la bandera blava que ha tingut durant nou anys, perquè en aquesta...\n06/06/2000 - Canvi SJ\nL'àrea de Governació ha canviat avui els sentits circulatoris a Sant Joan, un anunci que anaven...\n06/06/2000 - Novament la tanca\nProblemes en l'enllumenat d'alguns carrers, platges en mal aspecte com la de la Fosca, rieres...\n06/06/2000 - Més queixes per caques gos\nUna veïna oient de Ràdio Palamós s'ha queixat de la manca de sensibilitat dels habitants del...\n06/06/2000 - Us repetim el número\nEl Balaguer li va trencar ahir al Palamós una ratxa de 12 jornades consecutives sense perdre a la...