Abantal, una estrella Michelin que enlluerna a Sevilla\nUn restaurant de cuina andalusa contemporània que destaca a Sevilla amb la seva estrella Michelin\nBarcelona. Dimecres, 26 de gener de 2022. 21:35\nActualitzat: Dimecres, 26 de gener de 2022. 21:38\nEntre l'oferta gastronòmica que trobem a Sevilla, ens hem fixat a TripAdvisor en els diversos restaurants amb estrella Michelin de la ciutat. N'hi ha un que avui dia compta amb una estrella Michelin i està especialitzat amb cuina andalusa contemporània, l'Abantal. El xef al capdavant, Julio Fernández, pilota tot el que aquí s'esdevé amb el clar objectiu de traslladar els tradicionals gustos andalusos de les avantguardes gastronòmiques, respectant sempre l'autenticitat dels productes locals i la seva estacionalitat. La proposta, centrada en dos menús degustació, veu la llum amb especial proximitat a la "taula del xef", un espai a què només s'accedeix sota reserva i que surt a la impol·luta cuina per mostrar la tasca que amaga cada plat.\nCuina andalusa de vanguarda\nAbantal, a Sevilla\nSabor, creativitat, textura i presentació condensen l'essència de la seva proposta gastronòmica, de la qual llegim a TripAdvisor algunes valoracions com aquestes: "Demanem el Gran Menú degustació, i des del primer plat ja van posar el llistó molt alt. L'amaniment de pebrots rostits amb ventresca de tonyina és ideal, però és que el socarrat d'arròs, l'ànec, el carrabiner o el pa de pessic de pinya també sobresurten d'un menú que no decau des del primer a l'últim plat. El staff molt professional. Absolutament, recomanable."\nDinàmics, creatius, frescos... Els menús degustació d'Abantal es dissenyen diàriament i en ells els productes de temporada, al costat de la seva elevada qualitat, sempre tenen un espai reservat. Per al Gran Menú Desgustació Abantal la proposta és de 12 elaboracions. Com a alternativa sempre disponible, la de maridar aquest viatge amb 6 harmonies acuradament seleccionades. Sense maridatge el cost és de 100€, mentre que amb maridatge el preu és de 145€.\nPlat de l'Abantal a Sevilla\nD'altra banda també tenim el Menú Degustació, de 9 parades al camí. A ell se suma l'opció de maridatge amb 5 harmonies seleccionades per les nostres sommeliers. En aquest cas el preu és de 80€ sense maridatge i 115€ amb maridatge.\nPerquè ens fem una idea del que podem trobar en l'Abantal, aquests són alguns dels seus plats:\nGuisat mariner de llagostins, rap fumat i microalgues\nOstra, cremós de blat de moro i anet, poma i anacard\nFacera de tonyina vermella Gadira amb ceba, apionabo i cereals\n"Oreig" d'ibèric i ruibarbre amb ametlles i llima-menta\nCarrabiner al vapor, bulgur saltejat i tomàquet\nGarrí desossat, carbassa rostida i xirivia\nBacallà amb guisat de la seva pell i cigrons\nPintada sobre bolets, verdures i el seu suc\nUns plats molt elaborats com veiem, i dos menús per escollir però amb la seguretat que tindrem una experiència única descobrint la cuina andalusa d'avantguarda.


COOPERATIVISME, entre la UTOPIA i el PRAGMATISME\nCatalunya ha estat sempre un país d'associacionisme civil. N'hi ha hagut de molts tipus diferents: Socials, com ara asils per desvalguts que han derivat en grans institucions com l'Hospital de Sant Pau a Barcelona o el de la Santa Creu a Vic; Econòmics, com el Mont de Pietat que llavors fou Caixa de Barcelona; Gremials amb vistes al foment i la innovació, com fou l'Institut Agrícola mateix i Humanístics com ho fou l'escoltisme, més recentment.\nEn aquest conjunt de formes diverses d’associacionisme civil, el sector de l'agricultura va destacar a principis del segle XX amb els sindicats agrícoles o més formalment,cooperatives agràries. Com a model va saber resoldre, amb un notable èxit, les dificultats de comercialització derivades, sobretot, de les limitacions en matèria de telecomunicacions i transport. La concen-tració de l'oferta, per municipis, i la primera transformació, va significar un avenç important.\nPerò el més rellevant d'aquest model, és que es va basar sobre un model intrínsecament dotat d'una notable visió ètica, on els valors d'ajuda mútua i esforç comú suraven per damunt del mercantilisme estricte. En aquesta ètica, la transversalitat social hi era present. La majoria de casos, en els sindicats agrícols, hi participaven tant els grans masos com les petites parceries. Tant és així, que els valors que les cooperatives inclouen, han estat suficients per tal que la pròpia Constitució els dóni un tractament especial i les protegeixi.\nAra bé, aquest món del cooperativisme rural patia de malalties congènites, que temps a venir han aflorat i ara són un llast. Fent un símil mèdic són un llast per tres motius: per les malalties en si mateixes, per la manca de diagnòstic i tractament correcte i per la presència de microor-ganismes oportunistes.\nLes malalties congènites són principalment dues. La primera d'elles és que el cooperativisme s'ha d'assentar sobre valors moralment molt sòlids. En un món on totes les preses de decisions giren al voltat del diner, sustentar un model on la presa de decisions es basa en l'ètica és molt difícil. És nedar a contracorrent. I passats els fervors inicials del moment de la fundació d'una i cadascuna de les cooperatives, inexorablement, aquests valors es van esllangueint i hom comença a avançar pel declivi del diner.\nEl declivi cap al diner porta, en una primera fase, a tensions internes ja que la diferència d'esforços dels diversos socis de la cooperativa no es remuneren diferentment. I és clar, que no es remunera diferentment, perquè els valors fundacionals preveien un esforç homogeni de tots els socis i, per tant, una retribució homogènia.\nLa segona fase d'aquesta malaltia congènita es manifesta com a apatia: En no poder-se retribuir, diferentment els esforços, els membres de la cooperativa aporten el mínim esforç imprescindible per sobreviure, però mai més que això. Amb aquest fet, el diner s'ha implantat, definitivament, en la presa de decisió de la cooperativa, mentre que dels valors fundacionals no en queda més que el record.\nEl segon grau de la malaltia congènita de les cooperatives, és llur estricta visió de reguladora d'oferta i mínima transformació. Inicialment aquesta, encara que congènita, fóra guarible. En el món rural de principis del segle XX la concentració local de l'oferta i una mínima transformació dels productes va representar un notable avenç. Avui, però, en un mercat globalitzat, les cooperatives locals no concentren prou l'oferta, i amb prou feines són capaces de fer-ho les cooperatives d'abast comarcal. És una qüestió d'escala.\nPer altra banda, quan la demanada reclama cada cop productes més elaborats, els nivells de transformació que ofereixen les cooperatives són manifestament insuficients per a ser competitus. Així, avui, el públic demanda formatge rallat, i no pas llet pasteurizada, demanda pa ultracongelat enlloc de farina, demanda suc de fruita enlloc de pomes, o reclama caves ben elaborats enlloc de vi base. Aquesta segona malaltia, encara que congènita, havíem dit que era guarible. Així ho ha demostrat Cooperativa de Guissona amb una oferta comercial amb productes de segona transformació gens despreciable i força competitives.\nPerò com qualsevol metge podrà confirmar, l'actitud anímica del pacient és fonamental. I si el pacient està instal·lat en l'apatia és molt difícil el guariment. La conclusió no es fa esperar: El gran mal de les cooperatives ve de la pèrdua dels valors fundacionals i d'aquí pengen totes les altres malalties.\nLa diagnosi de les cooperatives va ser mal feta, o potser no s'ha fet mai. Davant de la pandèmia, s'ha actuat segons els patrons típics de resposta de les administracions públiques davant de qualsevol problema: abocar diners de l'erari sense calibrar-ne ni la rendibilitat de la do-nació ni l'esforç que han fet els ciutadans per contribuir a emplenar les arques públiques.\nEn el cas de les cooperatives, el tàndem de funcionaris i polítics han cregut que, regalant-los diners, n'hi havia prou per llevar-les de la malura que patien. Per altra banda aquest tàndem, amb abús de l'erari ha cregut complagudament complir amb el mandat constitucional, per bé que els pacients continuessin dessagnant-se. Mai ningú ha ben diagnosticat les cooperatives. Alhora, els pacients, les cooperatives, ingènuament ha cregut que mentre hi hagués sang suficient per fer transfussions no hi havia perill de morir escolat per molt que la ferida continués oberta. El mal és que avui l'aixeta dels diners públics no raja, sinó que tan sols degota.\nLa solució immediata és restaurar els valors del cooperativisme entre els propis socis, alhora que en aquesta renovació cal aprofitar per incorporar una nova visió dels objectius que la cooperativa ha de satisfer en la selva del lliure mercat. Perquè malgrat que els objectius socials puguin ser molt virtuosos, en el lliure mercat, a més de la virtuositat, s'ha de ser competitiu.\nFóra utòpic pensar que totes les cooperatives, a través d'una arenga, seran capaces de retornar a llurs valors fundacionals renovadament adaptats. La majoria ni tan sols ho intentaran perquè l'apatia s'ha estès definitivament en tots els intersticis de llur existència. Altres, mal que ho intentin, tampoc reeixiran perquè el capital humà i l'horitzó empresarial els ha quedat estretament antiquat. Finalment, ben poques, reeixiran.\nL'alternativa, doncs, si el doll de diners públics s'estronca (i s'estroncarà), no és altra que el crebant econòmic. Però deixar morir, dessagnades, les cooperatives fóra, per altra part, una temeritat en política agrària, ja que moltes comarques, encara malament, tenen estructurada llur economia agrària en base als sindicats agrícols històrics. En aquest atzucac només queda l'opció del refinançament. Això ja es va haver de fer en el seu dia amb molts clubs de futbol que varen esdevenir societats esportives; o bé, recentment, s'ha hagut de fer amb les caixes d'estalvi.\nLa continuïtat de la majoria de cooperatives passa per la conversió a estructures mercantils tipus societari, bé anònima o limitada, però societari. Altra cosa és que els cooperativistes tinguin els valors fundacionals ben assentats per prioritzar l'acció social de l'empresa per damunt de les qüestions crematístiques i així ho estableixin en llurs estatuts i, sobretot, en llurs voluntats. Si no ho volen fer tampoc passa res.\nCert que una acció com aquesta pot ser titllada d'agustiniana, però en el conjunt d'alternatives dolentes cal cercar el mal menor.\nSi entre els cooperativistes (o no cooperativistes) hi ha algú amb prou visió empresarial com per cobrir el buit que deixaria la cooperativa en cas d'extinguir-se, no cal esperar-ne la fallida per tal que aquest potencial empresari vingui a pescar entre les desferres. Més val permetre la reconversió de la cooperativa per tal que existeixi una solució de continuïtat i així evitar traumes econòmics en l'ambit territorial de referència de cadascuna de les cooperatives.\nEn aquesta matèria la Generalitat de Catalunya hi té competències plenes. Autoritzar el pas de cooperativa a societat mercantil, pel procediment d'una acció per soci, amb un decret-llei d'un article està solucionat. I a partir d'aquí que Déu hi faci més que els socis.\nAra, un plantejament com aquest toparà inexusablement amb els puristes del cooperativisme. Argumentaran que no és admissible que diners de l'erari destinants, pertèritament, a cooperatives acabin en societats. Com si no s'haguessin donat quantitats ingents de diners de l'erari a empreses de capital estranger com ara la Seat, l'Alstom o la Nissan. I ningú es va esquinçar els vestits.\nA tots els puristes cal reclamar-los pragmatisme. És preferible el pas a societats mercantils, si amb això es garanteix la continuïtat de l'activitat econòmica de les comarques i els llocs de treball, que no pas encastellar-se en la utopia del món cooperatiu. El pragmatisme no pot permetre que les explotacions agràries perdin llur nexe d'enllaç amb els compradors finals i no poguin col·locar llur producció; o bé provocar una situació on un gruix de gent es trobi, de la nit al dia, a l'atur.\nNo cal ser gaire exigent per autoritzar aquest canvi. En l'economia de mercat tant lícit és enriquir-se com arruinar-se. Si les cooperatives ja estan al límit del penyasegat econòmic i tenen prou valor com per refinançar-se i reconvertir-se a través de la transmutació en societat mercantil, cal deixar-los molt marge de maniobra. Perquè només elles disposen d'informació suficient com per fer aquest pas. Per tant, a funcionaris i polítics, cal demanar-los d'abstenir-se d'intervenir en un tràngol tant delicat com és aquest. En aquesta fase crítica les ingerèn-cies externes podrien ésser mortals.\nQue ningú s'esveri. Tots els països de l'Europa ex-comunista, avui dins de la Unió Europea, han hagut de reconvertir les seves cooperatives agràries, també interferides per buròcrates i polítics, a l'economia de mercat. Països com Txèquia o les repúbliques bàltiques han reeixit en la reconversió fins i tot mantenint un gruix important dels valors que impregnen el model cooperatiu i amb millora de dividents.\nSi altres ho pogueren fer, també nosaltres ho podrem fer.


Sabíeu que també tenim #platsreutilitzables !? | Ecofestes\nSabíeu que també tenim #platsreutilitzables !?\nEls plats reutilitzables són ideals per a àpats i esdeveniments populars. Són personalitzables i totalment reutilitzables. Es poden netejar i tornar a fer servir. Aquests plats ens permeten reduir els residus (evitant la vaixella d’un sol ús) i poder fer esdeveniments més sostenibles, amb el menor impacte ambiental.\nHi ha tres mides de plats segons els seus usos: plat pla, plat fons i plat de postres. També hi ha tres colors diferents: blau, groc i transparent. I com a novetat, ara també oferim el servei dels plats reutilitzables de lloguer. Una alternativa a la fabricació de plats propis en esdeveniments esporàdics, estalviant així la inversió i promocionant un model sostenible.\nEls avantatges dels plats reutilitzables són molts. Els més importants:\nFàcil emmagatzematge: Són totalment apilables i per tant ocupen poc espai. Al ser de plàstic dur, són molt més lleugers que els de vidre, cosa que permet una còmoda mobilitat i sense perill de trencaments o ruptures.\nReutilitzables: Igual que els gots reutilitzables, es poden rentar a temperatures molt altes (fins a 100º) per així mantenir les condiciones higièniques necessàries per a la seva reutilització. De fet, la seva fabricació es realitza amb el Registre General Sanitari d’Empreses Alimentàries i Aliments (RGSEAA) i sota controls de qualitat implantats amb un sistema de qualitat intern d’Ecofestes.\nPersonalitzables: Es poden serigrafiar, personalitzant els plats amb un disseny.\nSostenibles: Ens ajuden a estalviar molts residus plàstics (plats d’un sol ús) i a mesura que augmenta la seva utilització, reduïm la petjada de carboni.


Cinquanta anys del White Album (1968) - Diario de Mallorca\nThe Beatles l'any 1968.\n06·12·18 | 02:45\nDesprés de la publicació del psicodèlic, barroc i magistral Sgt Peppers i de la banda sonora de Magical Mistery Tour, els Beatles decidiren reunir trenta cançons en un doble àlbum, el conegut com a Disc blanc, del que ara es compleixen cinquanta anys de la seva aparició, en novembre de 1968. Aquesta vegada els arranjaments musicals serien senzills, fora de l'experimentació de treballs anteriors (amb l'excepció de Revolution 9), el disc es titularia simplement amb el nom del grup i la coberta seria completament blanca, la qual cosa deixà bocabadats a tots els seus fans perquè contenia cançons d'una qualitat sorprenent.\nEl doble LP The Beatles va ser enregistrat als estudis EMI i Trident entre maig i octubre de 1968. Després de les corresponents mescles va ser editat en el Regne Unit el 22 de novembre de 1968 i als Estats Units el 25. Moltes composicions del nou disc van ser inspirades en l'Índia, després d'un curs de meditació transcendental a Rishikesh (febrer-març de 1968) i d'on es diu que van tornar separats, diferents, fins i tot irritables i enfadats. En una atmosfera enverinada, es van barrejar problemes personals i econòmics.\nLes sessions van ser difícils, polèmiques i tibants. Cada Beatle enregistrava la seva cançó i la resta contribuïa com si fossin músics contractats. Es notava el buit del manager Brian Epstein, mort l'agost de 1967. La tensió entre John i Paul era evident, i també entre Paul i George Harrison. La presència de Yoko Ono en els estudis crispava encara més l'ambient. Fins al productor George Martin es va enfadar una vegada, cosa rara per la paciència de la qual tenia fama. L'enginyer de so Geoff Emerick va dimitir durant les sessions d'enregistrament, fart de la lamentable situació a la qual s'havia arribat. Crida l'atenció, per exemple, l'escassa participació de John Lennon en les cançons de George Harrison, que, en canvi, sempre va reconèixer l'ajuda de Paul a l'hora de polir les seves idees, encara que fora a costa de més d'una discussió. Cal recordar que el grup treballava en una pista base i després s'hi afegien els corresponents overdubs i orquestracions en sales diferents.\nParlem ara de les principals contribucions de cada membre del grup, i encara que continuava el tàndem Lennon-McCartney, les composicions eren d'un o de l'altre, cosa que s'intueix no només per estil de cadascun sinó per la veu solista. John Lennon n'era l'autor de cançons com són Dear Prudence, Julia o Yer Blues; Paul va contribuir amb Helter Skelter, Back in the USSR o Blackbird; de les cançons de George Harrison en destacam While my guitar gently weeps, amb Eric Clapton a la guitarra solista; finalment Ringo va compondre Don't pass me by i cantà el tema que tanca el disc, Good Night, que era de John.


L’avi Ramon a Fortianell ‹ Camil.la Pérez Salvà\nTot i les poques ocasions que se li van presentar a la vida per parlar en francès quan aquestes hi eren les aprofitava intensament. Als sis anys l’avi i la iaia em van prendre d’excursió a Lorda (Lourdes) i recordo que el grup amb el que viatjàvem buscava sempre la companyia de l’avi perquè els fes d’intèrpret, just havíem encetat els anys seixanta.\nM’explicava que parlava el francès perquè els “frères”, així ho dèia, si els sentien parlar en una llengua que no fos aquesta els prenien una boleta; es veu que un cop la setmana o el mes, no ho recordo, els donaven un número determinat de boles i segons les que els quedaven quan feien el recompte hi havia unes o altres conseqüències.\nDesconec en quin any l’avi va ingressar a l’ Institution Agricole de Fortianell, Saint Joseph, regentat pels Frères de la doctrine chrétienne, només sé per una estampeta calendari trobada entre els fulls d’un devocionari que el març de 1913 hi era, tenia quinze anys.\nA l’institut hi havia alumnes francesos i de l’estat espanyol, però l’ensenyament era francès i els examinava un tribunal mixte.\nEn sé poca cosa de la seva estada, però sempre que parlava de Fortianell se li notava que en tenia un bon record.\nPracticaven molt d’esport i d’aquella època li va quedar l’afició a fer exercici amb les anelles, en va encarregar unes al ferrer i les tenia penjades d’una branca molt alta, ens en vam fer tips de fer tombarelles fins a marejar-nos i de penjar-nos pels peus i pels genolls.\nEn una capseta que era de la mama he trobat una medalla/moneda de bronze, a l’anvers hi apareix Atena amb Pegàs a l’escut i al revers tot d’elements al.legòrics de l’agricultura i la ramaderia al centre gravat hi diu: Institut agricole Fortianell.\nSota la imatge d’Atena hi diu A. Desaidé, conegut editor i gravador de medalles i monedes commemoratives francès. És de suposar que es tracta d’ un reconeixement acadèmic.\nA Fortianell formaven els alumnes en els nous sistemes de conreu i s’introduien les innovacions en maquinària agrícola, gràcies a la granja-escola promoguda pels religiosos francesos, moltes famílies pageses i alguns terratinents, primer només de la zona i després de tot Catalunya, van poder oferir una educació als seus fills dirigida cap a una futura millora en la gestió de les seves pròpies terres.\nL’Institution agricole de Fortianell va estar en funcionament des de 1904, quan els Frères de la Doctrine Chretienne de Limós (Limoux), a causa de la Llei de Combes que només contemplava l’ensenyament laic, van llogar la finca de Fortianell i van establir-s’hi, amb ells venien alumnes també, el govern espanyol els va permetre fer l’ensenyament en francès amb la condició que acceptessin alumnes espanyols, va funcionar fins el 1920 en que fou derogada l’esmentada llei i tornaren a Limós a partir d’aquell moment l’Institut fou noviciat fins al 1936.\nSortosament se n’han conservat moltes postals que ajuden a fer-se una idea de la vida en el lloc.


Com veure el Grand National 2019: mira en directe allà on siguis - Tutories | Maig 2021\nEl gran esdeveniment de curses de cavalls de l'any és a prop\nEl Grand National és l’esdeveniment de cursa de ràpel més vist del món i amb una bona raó. L'esdeveniment promet anualment emocions i vessaments, mentre que un cavall i un intent intenten saltar 30 tanques enormes sobre dues voltes del famós recorregut de 6,9 km, amb un fons de premis d'1 milió de lliures per al guanyador eventual. De fet, la “prova definitiva del cavall i del genet”.\nVeure relacionat Com veure la Fórmula 1 2019: la F1 es dirigeix al Brasil per a la penúltima cursa de la temporada 2019 Com veure en línia la Premier League: retransmetre en directe la Premier League anglesa\nAquest any, tots els ulls tornen a estar a Tiger Roll, el nou jugador de nou anys que torna a perseguir més glòria després de la victòria en l'esdeveniment de l'any passat. Tot i que disminueix en la seva estatura, Tiger Roll té una gran presència al recorregut i és el favorit calent de la gran corona nacional, que va sortir a la part posterior del seu quart premi del festival de Cheltenham en sis anys el mes passat. Si el Tiger Roll guanyés, es convertiria en el primer cavall a reclamar victòries consecutives a Grand National des que Red Rum va assolir la gesta el 1973 i el 1974.\nEn qualsevol altre lloc, Lake View Lad, Valseur Lido i One For Arthur són els que es veuen a la cursa d'aquest any.\nVoleu unir-se als més de 600 milions de persones que seguiran la 172a posada en escena del Gran Nacional? A continuació, es mostra com podeu veure totes les accions al Regne Unit o des de qualsevol lloc.\nQuina data té el Grand National?\nEl 172 Grand Grand Nacional té lloc a 17:15 BST el dissabte 6 d'abril, a Aintree Racecourse a prop de Liverpool, Regne Unit.\nAnoteu una nota al vostre diari, però no voldreu perdre.\nCom veure el Grand National 2019 al Regne Unit\nSi viviu al Regne Unit, esteu de sort. El Grand National del 2019 es mostrarà en directe a ITV per segon any consecutiu.\nLa cobertura de les curses del dia comença a les 14:00 BST, amb un programa especial per a la Grand National que tindrà lloc de 16:35 a 18:15. Ed Chamberlin i Francesca Cumani presentaran, amb l'anàlisi que acompanya Brough Scott i la llegenda de la cursa de cavalls AP McCoy.\nEl Gran Festival Nacional comença TOMORROW @AintreeRaces i només un 3% uFE0F% u20E3 dies fins a la gran cursa.\nEl Saló Inaugurat Cada dia - 9:30 @ ITV4 Gran Festival Nacional Dijous a dissabte 14:00 @ITV\nDetalls aquí: https://t.co/C0ciADz5Kl % u2026% u2026 pic.twitter.com/W5uDDleUtM\n- ITV Racing (@itvracing) 3 d'abril de 2019\nSi preferiu mirar l’acció des d’un portàtil o un altre dispositiu, l’esdeveniment es realitzarà simultàniament a la secció Web del centre ITV i la aplicació del mateix nom.\nAixò és tot suposant, per descomptat, que teniu una llicència de televisió britànica vàlida.\nCom veure el Grand National del 2019 allà on siguis\nSi aquest cap de setmana no esteu al Regne Unit, no us preocupeu: podreu veure tota la cobertura en directe de ITV. La millor manera d’aconseguir-ho és baixant i instal·lant una VPN.\nLes VPN esqueixen essencialment l’ordinador perquè pensi que és a un altre país canviant la seva adreça IP. Simplement descarregueu i instal·leu la vostra VPN preferida, inicieu la sessió, connecteu-vos a la ubicació del servidor adequada (és a dir, al Regne Unit), aneu al lloc web del centre ITV i deixeu-vos fora.\nNo tens seguretat amb la VPN? A continuació, fes un cop d'ull la nostra guia per a les millors VPN, on hem provat tots els serveis principals i hem presentat els nostres resultats en termes fàcils d'entendre.\nNordVPN és una opció fantàstica. És fàcil d’utilitzar i ofereix una aplicació per a mòbils, cosa que significa que pots veure el Grand National en moviment. La privadesa també és un dels seus punts forts: NordVPN té la seva seu a Panamà, per la qual cosa pot estar bastant segur que les autoritats del Regne Unit no podran posar les mans sobre els vostres registres.\nDescarregueu NordVPN ara\nAvast SecureLine manté les coses senzilles. Per llançar una sessió VPN, només heu d'escollir un país de la llista desplegable i prémer Connecta. És tan fàcil. També podeu utilitzar SecureLine amb fins a cinc dispositius alhora, de manera que podeu dividir el cost entre vosaltres i tots els amics que també vulgueu veure la gran cursa.\nDescarrega Avast SecureLine ara\nPer a esdeveniments puntuals com el Gran Nacional, TunnelBear també val la pena tenir en compte. Ofereix una interfície excel·lent, un rendiment decent i, el millor de tot, és completament gratuït (fins a 1 GB de dades al mes).\nDescarrega't TunnelBear ara\nUn cop més, tot això suposa que teniu una llicència vàlida per a UK TV. Si ho feu, relaxeu-vos i gaudiu de totes les accions, potser, el més gran, veí, l’esdeveniment esportiu més gran d’aquest 2019.\nauriculars Xbox One PS4\nedició de Sony Vegas\nressenyes de monitors per a nadons


Amb l'aigua al coll - Donna Leon - Babelio\nISBN : 8429778454\nEditorial: Edicions 62 (01/03/2020)\nCalificación promedio : 4.5/5 (sobre 1 calificaciones)\tAmb l'aigua al coll\nEnllitada a la residència on passa els seus últims dies, Benedetta Toso, malalta de càncer, vol parlar amb Brunetti. Tot i que tan sols té alguns moments de lucidesa, la dona aconsegueix dir-li unes poques frases sobre uns diners illegals del seu marit, mort fa poc en un estrany accident de trànsit. Està convençuda que la seva mort fou un assassinat. El fil de la investigació conduirà el comissari a una empresa privada que s'encarrega de vigilar la qualitat de l'aig... >Voir plus\nThriller novela policíaca novela negra literatura italiana\nLaPetitaLlibreria&nbsp20 mayo 2020\nUn cop més ens trobem amb la aclamada ploma de la Donna Leon i creiem que aquests dies ens va de perles per poder tornar a parlar d'ella i les seves produccions com a mare literària del Comisari Brunetti.\nEn temps on la lectura és més que mai una eina de sortida i escapatòria cap a altres mons una obra d'altíssima qualitat i d'una intriga elegant com la que ens proposa l'autora esdevé una gran proposta seductora.\nAquest cop ens presenta Amb l'aigua al coll, una obra en la que en Brunetti des de la seva experiència i psicologia humana haurà de seguir les darreres paraules que ha balbucejat en un llit d'hospital una dona que sabia masses coses.\nEntre moments de lucidesa i d'altres més obscurs la Benedetta vol parlar amb el comissari i atina a dir-li “El van matar. Diners dolents”.\nAquestes paraules es refereixen sense cap mena de dubte al seu marit que es creu que va morir en un accident fa poc temps però ella ja va investigar per el seu compte i va esbrinar masses coses que potser l'han dut fins on és ara entre la vida i la mort.\nLa investigació es centrarà en una empresa privada que vigila la qualitat de l'aigua i on investigarà molt més que la mort del marit de la Benedetta i l'estat d'aquesta.\nAssassinats, trampes, desastres ecològics i el preu dels coneixements es donen cita en aquesta nova obra que signa l'autora amb una maestria incomparable.\nQuè va passar realment amb el seu espòs? Com acabarà ella? Què en trauran en clar de la investigació?\nGràcies a Edicions 62 podeu gaudir d'un nou cas ben diferent que ens mostra a un Brunetti des d'un punt de vista més humà alhora que ens convida a reflexionar sobre el poder de la veritat vers els negocis més turbulents.\nUn cop més l'autora es mostra sensibilitzada pels problemes mediambientals que imperen a la societat actual i hi posa el focus per desplegar la seva trama i per construir els seus personatges.\nUs ve de gust un viatge a la Venècia més intrigant?\nDoncs capbusseu-vos en aquesta obra i us hi enganxareu des de les primeres planes.\nI per si us quedeu amb ganes de més misteri i de bones lletres us convidem a descobrir títols com: “Mort a la Fenice”, “Mort en un país estrany”, “Vestit per Morir”, “Mort i judici”, “Acqua alta”, “Son Profund”, “Contactes a les altes esferes”, “Un mar de problemes”, “Justícia uniforme”, “Proves falses”, “Sang a les pedres”, “Noblesa obliga”, “Sense Brunetti”, “Carn de Canó”, “Les joies del Paradís”, “La temptació del perdó”, “Mort entre línies”, “Les aigües de l'eterna joventut”, “Sang o amor”, “Restes mortals”o “En nom del fill” entre d'altres.\nTots d'altíssima qualitat i amb investigacions ben diferents!\nEn aquests dies les bones lletres han d'estar més actives que mai!\notros libros clasificados: literatura italianaVer más\n36 críticas\t31 citas\n10 críticas\t5 citas\n21 críticas\t6 citas\n15 críticas\t8 citas\n15 críticas\t1 cita\nOtros libros de Donna Leon (56)Ver más\nLas aguas de la eterna juven..\nLectores (1) Ver más\n101 lectores participarón


“Avui dia, l’exercici és una de les claus de l’envelliment saludable” - la Revista\nAlumni, Revista núm. 41, Salut\n“Avui dia, l’exercici és una de les claus de l’envelliment saludable”\nJoan Ars Ricart. Alumni de la promoció 2019 del màster universitari en Activitat Física Terapèutica per a Persones amb Patologia Crònica, Envelliment o Discapacitat de Blanquerna-URL\nÉs fisioterapeuta, però, fa temps, no s’ho hauria imaginat. No tenia clar què volia estudiar. I als vint-i-tres anys, quan treballava com a zelador d’un hospital d’aguts, se li va despertar la necessitat de formar-se en el món de la salut. Fil a l’agulla. Va estudiar el grau en Fisioteràpia i, en acabar-lo, va començar a treballar en una residència geriàtrica. Actualment exerceix com a fisioterapeuta al Parc Sanitari Pere Virgili. El curs passat va acabar el màster universitari en Activitat Física Terapèutica per a Persones amb Patologia Crònica, Envelliment o Discapacitat de Blanquerna-URL. Així mateix, està immers en un projecte del Grup de Recerca en Envelliment, Fragilitat i Transicions del Parc Sanitari Pere Virgili i, ara, ja comença a donar forma a la seva tesi doctoral dins d’un projecte de l’hospital relacionat amb l’exercici terapèutic en geriatria.\nLi agrada treballar amb gent gran.\nM’agrada molt. Et fan aprendre molt, i sovint tenen moltes ganes de treballar. Quan treballava de zelador a l’hospital tenia clar que volia treballar amb aquest tipus de població. Pots aportar-los molt i són pacients molt agraïts. M’ho passo molt bé!\nPer això va fer el màster?\nVaig decidir seguir formant-me en menció geriàtrica, que és un dels sectors on vaig veure que hi havia més necessitats. M’interessava especialitzar-me en l’exercici, un camp que cada vegada adquireix més importància. Hi ha pocs estudis en exercici terapèutic per a fisioterapeutes i vaig decidir fer el màster en Activitat Física Terapèutica per a Persones amb Patologia Crònica, Envelliment o Discapacitat de Blanquerna-URL. Això em va permetre crear un projecte d’exercici terapèutic dins de l’hospital que actualment està funcionant molt bé.\nPer què a Blanquerna?\nCrec que hi ha molt poques formacions en exercici. De fet, crec que a Catalunya és l’única formació en aquest àmbit. Hi ha alguna formació específica però de poques hores. Cada vegada més, els fisioterapeutes s’adonen que l’exercici és una eina que han d’utilitzar. Blanquerna em va permetre tractar tota mena de patologies, ja siguin respiratòries, cardíaques… i així ja no m’havia d’especialitzar en cap curs en concret.\nQuina és la seva rutina a la feina?\nFaig una mica de tot, sobretot treballo amb els pacients. Fins ara, dins del projecte que he comentat, anava a les diferents plantes per realitzar un treball d’exercici en grup en píndoles de trenta minuts basades en treball de força, adaptades a cada pacient i la seva patologia.\nQuin tipus de pacients són?\nTreballem amb el pacient geriàtric, però tenim pacients amputats, neurològics, cardíacs, respiratoris, amb davallades funcionals… També amb pèrdua de massa muscular fruit de l’envelliment o de la manca d’exercici per un període d’inactivitat prolongat durant l’ingrés hospitalari. Aquí hi ha els pacients que fan rehabilitació amb nosaltres, amb els terapeutes ocupacionals, amb logopedes, infermers… Hi ha moltes figures que treballem de manera multidisciplinària, que és el més important.\nEs parla molt de multidisciplinarietat però, en la pràctica, el pacient nota que estan intentant abordar el seu problema des de diferents punts?\nJo crec que sí. És com s’ha de treballar. Sempre amb comunicació entre tots els professionals. Fem reunions setmanals interdisciplinàries i parlem dels pacients. I tots intentem seguir un full de ruta, un camí comú, també consensuat amb el pacient i d’acord amb els seus objectius. No hem d’oblidar mai què és el que vol el pacient.\nSovint la gent veu el fisioterapeuta com un massatgista…\nÉs una idea equivocada. El físio no és massatgista, però això no vol dir que no pugui utilitzar el massatge quan creu que és necessari. Hem tingut pacients que han patit una paràlisi parcial del cos i han de tornar a aprendre a caminar literalment. Treballem per tornar a augmentar la seva funcionalitat i el seu retorn al domicili. I hem de fer moltes coses: treballar la marxa, l’equilibri, mobilitzacions passives i actives, un bon treball aeròbic, de força i, si hi ha contractura, també fem teràpia manual i massoteràpia. Per això, a Blanquerna, em vaig especialitzar en exercici terapèutic, perquè m’he adonat de la importància de l’exercici en la rehabilitació.\nI per què no Ciències de l’Activitat Física i de l’Esport?\nL’actuació d’un fisioterapeuta terapèutic és clau en fases més agudes de la malaltia o amb pacients multipatològics. En algunes fases és el fisioterapeuta qui ha d’aplicar l’exercici, i en altres, el graduat en CAFE. Tot i així, el treball multidisciplinari sempre resulta la millor solució. Sempre he volgut estar en contacte amb el pacient hospitalitzat i això ho podria haver fet en tots dos casos.\nCreu que manca una mica de suport des de les administracions públiques?\nSí, crec que sí. La piràmide de població s’està invertint. Cada vegada hi haurà més gent d’edat avançada i, alhora, la gent jove cada cop té més dificultats per ajudar-los. Per molt que els ensenyi els exercicis, si a casa no hi ha ningú que els animi a fer-los, perdem molta feina feta. Calen recursos en l’àmbit primari per realitzar exercici i poder fer un seguiment d’aquestes persones. Crec que aquest servei, com a mínim, hauria d’existir.\nHi ha signes d’alarma en la nostra generació?\nPer descomptat! Crec que serem molt més sedentaris i que tindrem molts més problemes de salut dels que hi ha ara. I encara que sembli una contradicció, això és així per l’excés de comoditat en la feina. Estudis científics ens estan dient que no és tan important fer una hora d’exercici al dia condensat sinó que cal trencar aquest patró sedentari. Què passa ara? T’aixeques, agafes el patinet elèctric i vas a la feina. Seus a la cadira, hi estàs vuit hores quiet i tornes a agafar el patinet per tornar a casa. Resultat: dels 10.000 passos que hauries de fer en un dia, en fas 3.000, si arriba. I després vas al gimnàs i fas una classe d’spinning d’alta intensitat, però això no és el més adequat. Hem de començar a forçar-nos a moure’ns i a trencar aquest patró sedentari. Segons l’Organització Mundial de la Salut, el sedentarisme és la quarta causa de mortalitat.\nEl que semblava que ens havia d’ajudar a viure millor…\nPerò el moviment és vida. Això segur. També l’alimentació i altres hàbits. S’ha vist que la velocitat de la marxa condiciona la teva salut. Una marxa més lenta portarà més problemes i risc de patir davallades. Què s’ha vist? Doncs que amb l’exercici es pot revertir aquest estat de fragilitat. Avui dia l’exercici és una de les claus de l’envelliment saludable.\nCreu que el màster li ha servit per agafar més experiència?\nM’ha donat més eines. M’ha obert un món nou i m’ha permès entrar en contacte amb els professionals que hi treballen.\nI en un futur, què vol fer?\nAra mateix, continuar treballant com a fisioterapeuta. Fer el doctorat, intentar estar vinculat en algun projecte més… M’agradaria compaginar la meva feina actual amb la docència i continuar formant-me en l’exercici i en la fisioteràpia en general.


NO DEIXIS MAI QUE ET PRIVIN DE LA TEVA BOGERIA - blogs.flog.cat\nNO DEIXIS MAI QUE ET PRIVIN DE LA TEVA BOGERIA\nHe ressucitat ! (04/09/2017)\nHan passat moltes coses (8/05/17)\nAdéu Setmana Santa ! (17/04/17)\nCom m'ho prenc ? (09/04/17)\nVaja vaja amb criticar a les esquen...\nUn Somni Estrany (02/04/17)\nQuina Bogeria ! (30/03/17)\nPutes Notes (24/03/17)\nUn petit gran pas (23/03/17)\nQui Sóc ? (20/03/17)\nDies amb eufòria\nDies de Recaiguda\nArticles de la categoria: Dies Normals\nHola ! Estic content de tornar a posar en marxa aquest blog un altre vegada. D'alguna manera o altra, m'ajuda a cambiar la meva perspectiva respecte a alguns problemes i a desconectar una mica de la merda que m'envolta. Ja s'acaben les vacances d'estiu i la veritat és que ha sigut fantàstic i horrible a parts iguals però sobretot fantàstic. He conegut a molta gent per internet i cara a cara, he anat a moltes festes de poble, he treballat molt i m'ho he passat molt bé que al final és el que compta. No puc evitar pensar que aquest estiu m'ha fet madurar molt i em sento orgullós d'algunes aptituts que poc a poc vaig millorant. Mentre escric això escolto The Coral - dreaming of you. Vull parlar de que durant les vacances he superat el que sentia per en Pol i he conegut a un noi que em torna boig. De fet aquest noi em sembla molt més bon partit que en Pol, es diu Josep i és una persona atractiva, interessant, madura i amb cultura. A part de què és molt mono. El problema és que a ell li agrada algú i porta uns dies que passa bastant de mi però jo no tiro la tovallola tan fàcilment. Una altra cosa important és que he fet l'examen de recuperació de mates de 3r i gràcies a tots els treballadors del restaurant dels meus pares i companys de feina meus, m'han ajudat molt a estudiar i fer els deures d'estiu. En especial la Fàtima, una noia molt simpàtica i especial que em cau súper bé i té un caràcter fantàstic. Persones com ella fan que no perdi la fe en la humanitat i en un món millor. Bueno, tornant a les recuperacions, vaig fer l'examen de mates i em va anar bastant bé. Calculo que treuré un 5,6 pel capbaix. Sortint de l'examen de mates vaig veure en Pol, el que m'agradava abans i la veritat és que no ha crescut gaire i no el vaig veure gaire guapo, cosa que em va ajudar encara més a superar el que sentia per ell. A part de mates, he de recuperar plàstica, la Júlia (una amiga meva), m'ha deixat les seves làmines i gràcies a ella acabarè molt més ràpid. El meu pare m'ha dit que si recupero les dues assignatures em comprarà la webcam que vull per grabar els meus vídeos de YouTube, cosa que és fabulosa. Estic molt enamorat de les cançons de la gossa sorda (un grup valencià de música que vaig conéixer gràcies a una festa de poble) m'encanten dues cançons en especial: 'Esbarzers i Senyor pirotècnic'. Gràcies a ells tinc ganes d'aprendre valencià, que s'assembla bastant al català però té tocs molt diferents a la vegada. A part d'això tinc moltes ganes de perdre la virginitat i sobretot liar-me amb algú però que hi farem. No em sento gaire preparat per començar l'institut però d'altra banda tinc ganes de que els meus amics vegin l'evolució que he fet tan física com psicològicament i poder parlar obertament de la meva bisexualitat (majoritariament homosexualitat). M'he fet una arrecada que em queda genial, si se'm permet dir-ho humilment jajaj ;-P. Ara escolto Unwritten, una cançó que m'anima a seguir amb la meva vida. No em malinterpreteu, de moment encara no m'he plantejat el suicidi però m'agrada prendre'm amb humor aquestes coses. Només us diré que si algún cop us passa pel cap viure l'experiencia del suicidi, la millor manera i menys dolorosa és la intoxicació per Co2. Tú deixes el gas obert, finestres tencades, tanques el llum, et poses una canço que t'agradi i t'estires al llit, el gas s'encarregarà de fer la resta. No em preneu per boig, tot això és hipotètic i a mode d'humor negre. Però si jo ho fes, ho faria així. Bona nit a tothom, ja he dit prous botzinades (bogeries) pel que no parli l'idioma dels avis i compartit entre el meu cosí i jo. I love rock & roll so put another dime in the juckbox baby' (premi per qui entengui la referència.\nComentaris (0)04-09-2017 00:52:27Dies Normals\nFa molts de dies que no escric res i se'm fa molt estrany tornar-me a acostumar a explicar les coses en un blog que amb prou feines llegeix ningú. Ha passat de tot, bó i dolent. Mentre escric aquesta pàgina del diari escolto "Avril Lavigne - When you're gone". Una cançó una mica trista però que m'ajudarà a inspirar-me. Vull sincerar-me amb mi mateix sobre moltes coses que sento i deixar d'autoenganyar-me. El fet és que cada cop que veig a en Bernat (un noi que m'agrada) i la Laia (la seva nòvia) junts no ho puc suportar. Al principi pensava que se'm passaria ràpidament però no me'l aconsegueixo treure del cap. Tot allò que he dit de autoenganyar-me és per la manera que tinc de parlar de la meva condició sexual. Em protegeixo en que res m'afecta i en que ser bisexual és fantàstic quan les dues coses són mentida en el meu cas. Ser bisexual als 15 anys en una societat bifòbica i amb uns adolescents intolerants al teu costat no és gens fàcil pero jo em protegeixo en que és molt guai i en que tinc el doble d'opcions. Respecte al que he dit de que res no m'afecta era pel que he explicat al principi, he d'oblidar a algú que m'agrada i això no és fàcil, sobretot quan has de veure aquesta persona cada dia i forma part del teu grup d'amics. La part bona de tot és que em sento bé en molts altres aspectes com per exemple la trajectòria del meu canal de youtube. No vull deixar que un desamor m'enfonsi i menys en etapa d'exàmens.\nComentaris (0)08-05-2017 20:15:17Dies Normals\nVaja vaja amb criticar a les esquenes ! (04/04/17)\nAvui han passat bastantes coses sucoses i interessants. Per començar, m'he despertat amb un dolor horrible a la gola cada cop que tragava saliva. Per un moment he pensat que fins i tot podia tenir angines. Amb el mai que em feia tragar, ni tan sols he pogut esmorzar i a més m'he pres anginovag que és un medicament pel mal de coll súper fort que et deixa la boca anestesiada i amb gust de menta. El dolor ha anat passat al llarg del dia. A l'institut tot ha anat molt normal i a l'hora de català he fet els deures un dia més, cosa que per mi significa un gran canvi. El que m'hes m'ha impactat d'avui ha sigut una cosa que ha passat a la classe de mates. Uns quants de la meva colla d'amics s'han posat a criticar en Bernat (un dels que m'agrada), el que més em molesta és que tot ho han dit a les seves esquenes. M'he enfadat molt perquè al meu Bernat no el toca ningú però no he dit gaire res perquè encara començaríen a preguntar perquè el defenso tant. També l'han criticat per la noia amb la que està sortint, diuen que un pringat com ell no se la mereix. Però per a mi no és cap pringat, és una persona molt especial (en el bon sentit), té alguna cosa que el fa diferent dels altres i que m'atrau cap a ell com una papallona es sent atreta per la llum. He pensat dir-li que l'han criticat però no m'atreveixo perquè potser reacciona malament. D'altra banda, avui els meus pares han vist el butlletí del 2n trimestre. Com era d'esperar, s'han enfadat molt i no em creuen quan els hi dic que el 3r trimestre va de puta mare. No em cal que ningú em cregui, simplement els hi demostraré quan acabi el curs.\nComentaris (0)04-04-2017 19:21:24Dies Normals\nBé, una curiositat sobre mi és que m'agrada escriure sobre els somnis que recordo. Del somni d'avui en recordo poca cosa pero ha sigut interessant. El que aconsegueixo recordar és que moltes cares conegudes de les que només en recordo dues, estavem pujant en fila per una escala fins a davant d'una piscina com si ens anéssim a tirar per fer un curset. La primera persona que recordo és en victor, que pujava amb mi mentre parlavem de qualsevol cosa poc rellevant. La qüestió és que un cop a dalt hi havia en Bernat (un dels que m'agrada). Això és el que ha convertit el somni en interessant. El fet és que suposo que feiem una mena de proves i un monitor li tirava una pilota a en Bernat molt fort ,ell l'escapçava i queia a l'aigua. Després de caure deia alguna cosa al monitor com que havia fet un tir molt bó i que admirava molt el bàsquet mentre es treia una mena de plàstic de la cara. Sigui com sigui, qualsevol somni on surti en Bernat, es fantàstic.\nComentaris (0)02-04-2017 20:18:54Dies Normals\nAvui ha sigut un dia molt tranquil. El millor dels dilluns al meu poble és que hi ha poc moviment. Però això no és el més important, avui ha sigut un dia molt normal. Com podreu veure en el meu blog, aquest "diari" si és que es pot dir així, es dividirà en tres seccions segons el tipus de dia que he tingut : Dies amb eufòria (quan hagi passat una cosa genial o estigui de súper bon humor), Dies de recaiguda (quan estigui deprimit i tal) i finalment, Dies normals (quan no hagi passat res extraordinari). Potser estaria bé presentar-me, el meu nom és Joan, sóc un noi de 15 anys i una de les coses més interessants que he descobert últimament és que sóc bisexual. Té la seva gràcia això de que t'agradin dos nois i dues noies a la vegada. La meva curta vida amorosa fins ara, ha sigut un absolut desastre. No em considero gaire seductor precisament, més aviat, un noi a cor trencat. Sempre que veig la meva vida m'imagino una comèdia dramàtica jajaj. En aquest diari, també es parlarà de la meva colla d'amics, la meva familia, els meus enamorats i les meves enamorades. Si he de ser sincer, em resultaria molt horrible que un conegut llegís això de mi. Respecte als estudis, sóc un desastre. Trec notes per sota de les meves possibilitats com molta gent. Estic fent 3r d'ESO i en poquíssims dies s'acabarà el 2n trimestre. De moment no em puc queixar, un 8 d'anglès (poc per el que m'imaginava), un 5 d'educació física (que ja la veia suspesa) i un 6 de socials (genial tenint en compte que la mitjana d'exàmens és un 5,45). Un dels nois que m'agrada ja està sortint amb una noia, em reventa veure'ls junts, l'altre noi està lliure però no tinc possibilitats de acabar liat amb ell i les dues noies que m'agraden ja estàn ocupades. Això suposo que seria tot per avui. Ah per cert, respecte a les sèries, estic mirant My mad fat diary, estic enganxadíssim i he de dir que encara que no tingui els problemes de pes de la Rae a vegades em sento molt identificat amb ella. I vosaltres esteu mirant alguna sèrie interessant ??? S'accepten recomanacions als comentaris.\nComentaris (0)20-03-2017 20:20:44Dies Normals


10 coses que ningú no et parla sobre l'enviament de la teva casa per a la seva revenda - el bloc nzLlegir Més\nPrincipal el bloc nz 10 coses que ningú no et parla sobre l'enviament de la teva casa per a la seva revenda\nPosar en escena la vostra llar és inestimable per al procés de revenda. Imatge Via: Erika Lam\nTot i que pot no ser realista, tots els compradors somien de comprar una propietat que sembli que pertany a les pàgines de Millors cases i jardins . Tot i que no necessiteu necessàriament una cuina d’última generació o un bany principal totalment remodelat que sembli que vau contractar un dissenyador d’interiors per trobar el comprador perfecte, sembla que la diferència. Un dels primers passos per posar-lo al mercat és un dels primers passos per posar-lo al mercat. Atès que molts ulls estaran a casa vostra durant les exhibicions i mitjançant materials promocionals, aquest és un espai en el qual voldràs posar el millor peu. La majoria de la gent sap prou per netejar casa seva abans que els possibles compradors vegin la propietat, però aquí hi ha alguns consells que van més enllà del coneixement comú. Utilitzeu aquests consells per diferenciar la casa de la resta.\nUn exterior afegit aporta un valor afegit a la vostra llar. Imatge Via: Greymark Construction Company\n1. L’exterior importa més\nL’exterior és la primera impressió que tindran els compradors de la seva propietat i, si no els agrada el que veuen, no s’oposen a allunyar-se sense descobrir què ofereix l’interior. Assegureu-vos que el vostre exterior deixi una impressió duradora mantenint constantment la gespa i l’enjardinament, rentant potència qualsevol revestiment i donant a les persianes una capa nova de pintura. No dubteu a afegir accessoris com un portell o una corona a l’entrada per donar-li un toc més acollidor. Si no teniu un polze verd, pot ser una bona idea dirigir-vos a una empresa de paisatgisme per obtenir alguns suggeriments. La American Society of Landscape Architects (ASLA) recomana als propietaris d’invertir un 5-10 per cent del valor de la llar en paisatgisme per obtenir el millor rendiment.\nMantenir-se neutral amb el disseny per atraure al màxim nombre de compradors possibles. Imatge Via: Eskuche Design\n2. Despersonalitzar el vostre disseny\nPosar en escena la vostra llar és diferent que qualsevol altre escenari d’interiorisme, ja que es tracta d’una ocasió en la qual es vol tenir cura amb la brillantor del seu estil personal a l’espai. Molts grups diferents de gent veuran la vostra llar: des de parelles que busquen una casa d'entrada fins a famílies establertes que busquen reduir la mida. És inevitable que tothom tingui opinions diferents sobre el disseny. Aquest és un consell important per comprar una casa més antiga, ja que sovint la decoració només reflecteix el vostre estil de disseny nostàlgic. Per tal de fer una crida a un nombre més gran d’aquests grups, busqueu una apel·lació neutral. Presenteu les decoracions i les fotos familiars, opteu pels mobles tradicionals i trieu els colors tradicionals entre els més moderns.\nAlguns penjaments de paret poden completar l'aspecte de l'habitació. Imatge Via: Hugh Jefferson Randolph Architects\n3. No deixis els murs despullats\nDe la mateixa manera, quan es pot posar en escena pot ser temptador eliminar tots els elements de disseny de casa quan comenceu a embalar. Poseu-hi algunes coses, però no sobrevisqueu. Ajuda a mantenir aquesta sensació de casa seleccionant alguns dels penjaments més clàssics i deixar-los fins que la casa tingui contracte. Per tenir un impacte visual més gran, seleccioneu penjaments de paret que representin colors ja presents a la sala, pengeu imatges perquè quedin visualment a quatre o sis polzades de mobles propers i, si utilitzeu diverses peces, manteniu una coherència en el tema.\nCrea agrupacions de mobles perquè les habitacions es sentin acollidores. Imatge Via: Von Fitz Design\n4. Crear agrupacions de mobles\nDe vegades, quan els venedors intenten fer que una habitació petita sembli més àmplia, tenen tendència a empènyer tots els seus mobles contra les parets per deixar un gran espai obert al centre. Aquest tipus d’arranjaments poden deixar molt espai obert, però finalment deixen que el disseny d’interiors sembli inacabat, una gran desactivació per als compradors. En aquesta situació, és millor crear agrupacions de mobles. En primer lloc, preveu la manera d’utilitzar l’espai. Tens un televisor de pantalla plana enorme que requereix molts seients? Hi ha un racó a la sala d’estar que servís perfectament com a lloc de lectura? Agrupa els mobles de manera que tingui sentit per a l’ús previst. A continuació, assegureu-vos que hi ha vies netes i directes per l’habitació. Voleu que els possibles compradors puguin imaginar-se que viuen a casa vostra i una de les maneres més ràpides de fer-ho és creant una zona d’estar acollidora que sigui apta per a conversar.\nLa pintura pot fer que les habitacions flueixin les unes a les altres i semblin més grans. Via de la imatge: cerca de disseny\n5. Utilitzeu Paint per maximitzar l’espai\nSi creieu que necessiteu que la sala sembli més gran, el color adequat de la pintura farà la feina. Pinteu l’espai que necessiteu per ampliar el mateix color que l’habitació que hi ha al costat. Els colors coincidents ajudaran els ulls potencials del comprador a fluir perfectament d’una habitació a l’altra i fer que les dues habitacions semblin un gran espai. L’ombra que trieu també fa la diferència. Si bé els colors negres aconsegueixen fer una declaració, solen fer que les habitacions se sentin més petites i tancades. Quan intenteu crear la il·lusió de més espai, opteu per colors més clars que reflectiran la llum del sol. Abans de pintar, assegureu-vos de provar uns quants colors de mostra. Poseu un petit quadrat de cada paret. A continuació, comproveu-les durant tot el dia per veure com es veuen en diferents quantitats de llum.\nReprodueix la llum natural com a característica de venda. Imatge Via: Moger Mehrhof Architects\n6. Afegiu il·luminació addicional\nLa il·luminació pot marcar la diferència entre un espectacle bo i un dolent. Voleu assegurar-vos que els possibles compradors puguin veure tots els aspectes de la vostra llar. Opteu per obtenir més il·luminació sempre que sigui possible. La llum natural és un gran avantatge sobre els possibles compradors. Sempre que tingueu una programació durant les hores diürnes, tireu enrere les cortines i obriu les ombres per deixar que la llum del sol ompli la sala. Pràcticament Staging Properties fins i tot recomana fer les cortines tradicionals per a tractaments que es pengin per sobre de les finestres. En termes d’il·luminació artificial, n’hi ha d’haver prou perquè la vostra llar se senti acollidora durant els espectacles nocturns. Agafeu unes llums de terra per fer brillar la llum a qualsevol racó fosc i comprovar de forma habitual les bombetes i fer les reposicions segons sigui necessari.\nEls compradors haurien de poder determinar l’ús de l’espai amb només un cop d’ull. Imatge Via: Les Obres\n7. Definiu amb claredat cada espai\nMoltes famílies tenen una habitació addicional que només s’utilitza per a l’emmagatzematge o, si la casa és petita, una habitació que compleix múltiples funcions. Si bé aquest ús particular de l’espai s’adapta perfectament a les vostres necessitats, resulta confús per a possibles compradors. Cada espai de casa ha de tenir un propòsit singular i clar. Per exemple, amb només un escriptori i algunes llibreries, es pot transformar una àrea d’emmagatzematge desordenada en una oficina domèstica. O bé, un llit individual i un tocador poden confeccionar una habitació ràpida. Un cop hàgiu decidit quina serà la funció de l’espai, trigueu-vos a desactivar. Netegeu els objectes accessoris i deixeu l’ús de l’espai fàcil d’endevinar amb només un cop d’ull.\nEscenifica tots els espais (fins i tot armaris, soterranis i espais de rastreig). Imatge Via: San Francisco Organized Interiors\n8. Suposa que cada espai serà vist\nAls venedors els agrada suposar que els compradors s’adhereixin a les sales principals de la casa durant la mostra. Quan hagin de sortir de la casa perquè es mostrin amb pressa, llançaran la roba desplegada i altres objectes a l’armari, amb l’esperança que no els vegin els ulls indiscretos. En realitat, els possibles compradors es miraran a tot arreu. Com que intenten visualitzar-se que viuen a la propietat, volen reunir la major informació possible sobre la llar. No tenen por de mirar als armaris, als espais de rastreig ni a les zones d’emmagatzematge. Els armaris són fonamentals per als compradors d’habitatges i haurien d’estar nets i organitzats abans d’un visionat. Vegeu 30 de les millors idees d’armari walk-in a Freshome, aquí. Assegureu-vos que aquests espais siguin el més presentables possible. Una bona regla general a seguir és: Si no us sentireu còmodes en mostrar aquesta zona a un convidat, no està prou organitzada.\nLes cistelles creen un aspecte uniforme mentre s’amaga l’embolic de la vista. Imatge Via: Palm Design Group\n9. Organitza elements personals amb emmagatzematge\nEl més probable és que encara viviu a casa mentre passeu el procés de presentació. No voleu que articles personals, com ara joguines, correus o articles per a mascotes, ensopegin la propietat quan els possibles compradors fan una ullada. La manera més senzilla d’esborrar la teva casa amb pressa és invertint en un emmagatzematge adequat. Poseu un cofre al peu del llit o les prestatgeries de la línia amb cistelles boniques per crear una aparença cohesionada i amaga les vostres coses de la vista. Si teniu bastants elements que necessiteu emmagatzemar, Wendy Van Cott Speight, propietari de DECO-The Design Company, us recomana llogar una bossa d’emmagatzematge durant el temps que la vostra llar estigui al mercat. Aquests poders d'emmagatzematge també fan un servei doble, ja que, un cop venuda la casa, podeu enviar-la a la vostra nova adreça en lloc de llogar una furgoneta mòbil.\nUn ram de flors fresques és una manera senzilla de diferenciar-se de casa entre la multitud. Imatge Via: Feldman Architecture, Inc.\n10. Compres frescos Impress compradors\nSi voleu sortir a casa quan esteu a casa, poseu algun toc fresc. Una nova capa de pintura per mantenir les coses amb aspecte nou o un gerro de flors fresques amb orgull a la taula de la cuina. Els compradors s'incrementaran de l'esforç addicional per aconseguir que la vostra propietat se senti acollidora i pot ser només aquest petit detall que aconsegueixi que la vostra casa destaqui entre la multitud. Posar a punt la vostra llar no ha de suposar una gran revisió del disseny interior. Igual que una cita o una entrevista de feina, només vol dir que creix prou per fer una bona primera impressió. Els consells de la llista anterior són solucions ràpides que faran un món diferent en la manera com els compradors potencials vegin la vostra propietat. Seguiu-los si voleu que la vostra casa sigui la propietat més calenta del mercat.\n10 minúscules Airbnbs de tot el món que voldreu reservar immediatament


Sempre Zweig (Sílvia Soler)\nSÍLVIA SOLER Actualitzada el 19/05/2017 22:14\nLa setmana que estem pendents de les lluites intestines per aconseguir el poder del Partit Socialista Obrer Espanyol coincideix que estic llegint la novel·la Clarissa, de l’infal·lible Stefan Zweig. Llegir Zweig és com tornar al principi de tot. Un cop més, m’il·lumina per interpretar l’actualitat.\nLa protagonista de Clarissa, una jove austríaca, assisteix, el juny del 1914, a un congrés titulat L’éducation nouvelle a Lucerna. La Clarissa hi fa amistat amb un professor francès, el Léonard, que en un moment determinat es queixa de l’ensopida vida en una ciutat francesa de províncies: “Viure-hi és com morir a poc a poc”. La Clarissa, aleshores, li pregunta com és que ell no ha marxat a París, i el professor li diu que, de fet, ho va intentar durant un període de dos anys. “Aleshores era socialista, un socialista radical, fins i tot diria radicalíssim, en qualsevol cas un socialista sincer i fanàtic”.\nLlegir Zweig és com tornar al principi de tot. Un cop més, m’il·lumina per interpretar l’actualitat\nA París, el Léonard va ser secretari d’un ministre, cosa que li va permetre conèixer els mecanismes del poder, com és de difícil arribar-hi i, encara més, mantenir-s’hi. Va observar -explica a la Clarissa- com el ministre es consumia en aquestes petites conxorxes i intrigues de partit. Va comprovar que va deixar de llegir i d’aprendre, que ja no vivia i, sobretot, que ja no era lliure. Diu Zweig: “Els grans càrrecs són perillosos per als mitjanament dotats; quan han d’ultrapassar la pròpia mesura, això els transforma el caràcter. Decebut, el Léonard va deixar la política i se’n va tornar a la seva petita ciutat de províncies”.\nLa Clarissa l’escolta, i el Léonard li demana: “Fixi’s en aquests petits mestres. Ja sé que semblen una mica ridículs amb els seus vestits provincians, malgirbats, les seves ulleres i les seves menuderies. Agafi’n una dotzena; un de sol té un aspecte miserable, llastimós, però junts tenen un poder immens: constitueixen el futur, en són la base”. I afegeix: “M’agradaria que pogués llegir les nostres petites revistes que, totes juntes, no arriben en un any al tiratge de Le Matin o Le Figaro en un dia; hi trobaria el pols del socialisme real, en reconeixeria el veritable esperit”.\nI, un paràgraf més enllà, l’escriptor rebla el clau i sentencia: “Vet aquí l’esperit de la nostra època; just abans de les eleccions, els parlamentaris recuperen la memòria, aleshores els van a veure i d’aquesta manera volen guanyar-se els seus vots”.\nTenint en compte les paraules de Zweig és força més fàcil interpretar què està passant al PSOE, no?


Oli de l’Empordà presenta la nova collita al mercat de Figueres - Empordà\nOli de l’Empordà presenta la nova collita al mercat de Figueres\nLa falta de pluges ha fet caure un 30% la collita\nFigueres | 03·12·21 | 09:00\nLa presentació de l’oli nou de la DOP el 2019 Emporda.info\nLa DOP Oli de l’Empordà farà la presentació de l’oli de la nova collita a Figueres, aquest dissabte 4 de desembre, de les deu del matí a les dues del migdia. Durant tot el matí, s’instal·larà a la plaça Catalunya un espai per donar a conèixer l’oli nou de l’Empordà. En aquest punt, es podrà tastar i adquirir l’oli nou directament dels productors de la DOP. Els productors que integren aquesta denominació són Empordàlia, Masetplana, trull Ylla, Serraferran, Mas Auró i Celler Cooperatiu d’Espolla. L’acte de presentació té el suport de l’Ajuntament de Figueres, el segell Girona Excel·lent i la Diputació de Girona, i el Departament d’Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural de la Generalitat de Catalunya.\nEl tast es farà acompanyat amb bombons de pa amb oli, elaborats amb És Farina de Girona i oli verge extra de la DOP Oli de l’Empordà, pels Flequers Artesans de les Comarques Gironines, es podran tastar els diferents bombons pensats per aquest esdeveniment. A més, les persones que s’apropin a l’espai de la plaça Catalunya podran gaudir, a les dotze del migdia de l’obra de teatre Els Pànids i l’oli, un espectacle per a tots els públics on es combina els titelles i actors còmics. És un espectacle d’humor on s’explica l’origen del pa, com l’oli és un producte que combina amb el pa artesanal, les seves qualitats i virtuts.\nEl col·lectiu gastronòmic Cuina del Vent apadrinarà durant aquest acte la nova collita 2021 i per promocionar-la es podrà trobar, del 4 al 31 de desembre, als restaurants adherits al col·lectiu –Empòrium, Amiel & Molins, Reina de Port-lligat, Voramar, Els Pescadors, Rom, Falconera, Duran Hotel & Restaurant, Castell de Peralada Restaurant, Norat, La Taverna del barri vell, Mas Falgarona, Sumat, El Corral de Sant Quirze i Can Jeroni–, que disposaran d’aquest oli a les seves taules.\nEls trulls de la DOP, com cada any, faran una donació de cent litres d’oli al Banc dels Aliments, que es lliuraran el dia 11 a la presentació de la collita a Girona, que es farà al costat del Mercat del Lleó, entre les deu del matí i les dues del migdia.\nSimon Casanovas, president de la DOP Oli de l’Empordà, preveu, enguany, una collita de molta qualitat. «Cada any, la collita d’olives comença al novembre, però, aquest any, s’ha avançat i es va començar a principis d’octubre per la calor que va fer», remarca Casanovas.\nLa falta de pluges a les comarques gironines ha provocat que la collita d’olives sigui un 30% i, en alguns casos, fins a un 40% inferior que en temporades normals. Això és a causa que al mes de maig, quan les oliveres feien el quallat del fruit, va ser una època d’una sequera persistent i s’ha allargat fins al setembre, de manera que les olives s’han quedat petites. «És l’anyada més dolenta que recordo», confessa Casanovas. Tot i això, el descens de producció no afectarà del tot en els quilos totals d’oli, ja que el rendiment de l’oliva és superior a altres anys, perquè el fruit no ha acumulat aigua. És per aquesta raó que el sector creu que l’oli d’aquest any serà de molt bona qualitat. La tramuntana ha fet caure molta quantitat d’oliva dels arbres, però, segons afirma Casanovas, «això es compensa amb rendiments més alts dels últims anys».\n3 Mor a Agullana l'ocupant d'un turisme en un accident a l'AP-7 amb tres camions implicats\n5 Nova edició de la Ruta de les Tapes de Roses en marxa\nFigueres obre el període per accedir als espais de la Incubadora Vertical d'Empreses\nFACUA considera il·legal la manca d'atenció dels bancs als consumidors vulnerables i en zones rurals\nSí, aquesta oferta és just per a tu... i és gràcies al big data


#OpinionPD | L'estadi olímpic de Mestalla, per Josep Bosch - Plaza Deportiva\nVALÈNCIA. Ahir divendres, a Tòquio, es van inaugurar oficialment els Jocs Olímpics de la XXXII Olimpíada. Aprofitant este fet recordarem el que va passar en l'estiu de 1992 en els Jocs celebrats a Barcelona. Uns Jocs que van constituir sens dubte un punt d'inflexió per a l'esport estatal i que van ser qualificats com els millors de la història. Una edició en què, a més de les Instal·lacions esportives de la ciutat Comtal, l'estadi de Mestalla, en eixe moment Lluís Casanova, va tindre un paper destacat.\nLa ciutat de València, juntament a Sabadell i Saragossa, van ser les subseus olímpiques on es van disputar partits de futbol. Al camp de Mestalla es van jugar partits de la fase de grups, un partit de quarts de final i un altre de semifinals i va ser la seu de la selecció espanyola en tota la seua trajectòria fins la final.\nEn eixos anys, Mestalla tenia una capacitat per a 42.300 espectadors. El COOB’92, el comité organitzador dels Jocs, va realitzar diverses millores al feu valencianista com la reforma de la infermeria i la sala del control de dopatge, els vestidors, les dependències de la premsa, la senyalització i els sistemes de seguretat.\nEn el torneig olímpic de futbol van participar setze seleccions nacionals sub-23. FIFA va decidir establir este límit d'edat a les seleccions participants a partir d'esta edició però, posteriorment, en virtut d'un compromís amb el COI, es va permetre convocar tres jugadors majors d'esta edat.\nL'equip olímpic espanyol, entrenat per Vicente Miera, va estar format pels següents jugadors: Santi Cañizares, Toni Jiménez, "Quico" Narváez, Albert Ferrer, Guardiola, Gabri, Pinilla, Villabona, Berges, Paqui, Amavisca, Abelardo, Manjarín, Miguel Hernández, Juanma López, Solozábal, Alfonso, Lasa, Luis Enrique i Soler. Tots ells passarien a ser coneguts com “la quinta del Cobi”, el nom que tenia la mascota d'eixos Jocs, dissenyada pel valencià Javier Mariscal.\nEspanya va quedar enquadrada en el grup B de la competició. Va jugar els seus tres partits de la primera fase a Mestalla. El debut va ser el 24 de juliol en un partit que finalitzà amb una clara victòria 4-0 sobre Colòmbia. El 27 de juliol van guanyar 2-0 a Egipte. En la última jornada de la primera fase nova victòria esta vegada davant Qatar 2-0. En els quarts de final va guanyar 1-0 a Itàlia. Les semifinals es van disputar el 5 d'agost i en eixa ocasió Espanya va derrotar 2-0 a Ghana. Eixe va ser l'últim partit disputat al coliseu valencià, ja que la final olímpica es va disputar al Nou Camp, el 8 d'agost. Eixe dia el futbol espanyol va conquerir la primera medalla d'or olímpica de la seua història al vèncer per 3-2 a Polònia, en un trepidant partit.\nUn triomf final que no pot explicar-se sense la participació de l'afició valenciana, de la ciutat de València i de l'estadi de Mestalla, un escenari màgic en aquell exitós estiu del 92.


17 anys del debut de Leo Messi\nAquest dilluns 16 de novembre es compleixen 17 anys des que l’astre argentí va disputar els seus primers minuts amb el primer equip, en un amistós amb el Porto\n16 de nov. 20\n16 de novembre del 2003. Una data per recordar, ja que va tenir lloc una de les fites històriques més importants de la història blaugrana. Aquell dia un jove futbolista argentí, Leo Messi, de tan sols 16 anys, debutava amb el primer equip del barça en un amistós contra el Porto. Ara, 17 anys després Leo Messi s’ha convertit en el millor futbolista de la història del món i de la història, escrivint en lletres d’or la història del Barça.\nPOSA'T A PROVA AMB EL TEST DEL DEBUT DE MESSI!\nEn aquell partit Messi va debutar sota les ordre de Frank Rijkaard a l’Estadi Do Dragao en un duel en què els culers van perdre 2-0 . El crac argentí va debutar amb el 14 a l’esquena al minut 71 de partit, en substitució de Fernando Navarro.\nAprofitem per recuperar el reportatge El Dia que va debutar el 10, del Porta 104 de Barça TV i que ens explica, a través de diferents testimonis, com va ser el debut del crac argentí.


Tipus de franquícia\nTipus de franquícia franquicies 2017-09-23T14:36:42+00:00\nLes empreses que creixen amb el model de franquícia troba diferents possibilitats, dependrà del tipus de relació que el franquiciador vol establir amb la seva xarxa de franquiciats.\nTambé poden utilitzar diferents fórmules en un mateix territori de manera que és convenient conèixer-les totes per saber què ens està oferint cada franquiciador en cada moment. Els tipus de franquícia més freqüents són els següents:\nÉs la concessió dels drets d’explotació d’una única unitat individual en exclusiva en un territori, sense la possibilitat de subfranquiciar l’activitat, en principi no obrir més establiments. Dins d’aquest model trobem diferents opció:\nFranquícia d’inversió: el franquiciat realitza la inversió i exerceix una direcció de control. És atractiu per a persones o empreses amb gran capacitat d’inversió que cerquen un alt volum de negoci i rendibilitat.\nFranquícia de gestió: el franquiciat treballa dins la franquícia exercint el rol de gerent i dirigeix un equip de persones. Aquesta modalitat és recomanable per a professionals amb un bon perfil directiu.\nFranquícia d’autoocupació: és la més comú, consisteix en la gestió integral de la franquícia, aquesta opció es caracteritza per un baix volum d’inversió i amb moltes possibilitats.\nConsisteix en concedir els drets en exclusiva d’un territori a franquiciats individuals. El franquiciat principal actua com a pseudo-franquiciador dins el seu territori i reprodueix la central franquiciadora. En conseqüència realitza pel seu compte les funcions d’expansió, gestió i direcció de la xarxa de franquiciats establerts a la seva zona.\nEl màster franquiciat és qui manté la relació mercantil de franquícia amb els franquiciats al mateix temps que manté una altra amb el franquiciador. És el propietari de la xarxa de franquícies de la seva zona mentre duri el contracte.\nEl franquiciat és qui assumeix el compromís en exclusiva de desenvolupar un territori concret, és a dir, obre un mínim d’establiments al territori en un període de temps limitat i signat per contracte.\nFinalment, una joint venture consisteix en la creació d’una empresa en què la franquiciadora i el franquiciat es converteixen en socis, es concedeixen els drets d’explotació en exclusiva en un territori d’una o més unitats individuals.\nEt podem ajudar!


Nigèria: Un sacerdot assassinat mentre intervenia en el conflicte entre dues poblacions rivals\nUn sacerdot nigerià va ser assassinat mentre intervenia en un conflicte entre grups ètnics al centre-est de Nigèria. El 29 d'agost, el pare David Tanko va ser detingut per homes armats de camí al llogaret de Takum, on havia d'assistir a una reunió per arribar a un acord de pau que posaria fi a la crisi entre els Tiv i els Jukun.\nFides, 3 setembre 19\nSegons fonts locals, els delinqüents, potser pertanyents a una milícia Tiv, després de matar el pare Tanko van incendiar el cos del sacerdot i el seu cotxe.\nMonsenyor Charles Michael Hammawa, bisbe de Jalingo, va condemnar l'assassinat del pare David Tanko amb aquestes paraules: "Tan aviat com vam saber de la notícia de la seva mort, ens vam quedar petrificats. La diòcesi està de dol". El bisbe va afegir: "Hem predicat la pau i hem fet esforços per dur a ambdues parts a la taula de negociacions. La policia estatal em va prometre que estan investigant el cas. Mentre resem perquè els assassins siguin portats davant la justícia com més aviat millor. La nostra principal preocupació ara és donar-li un enterrament digne. Volem que no hi hagi represàlies que empitjorin la situació ", va assegurar el bisbe Hammawa. El funeral del sacerdot fou ahir i l'enterrament tindrà lloc aquest 3 de setembre al cementiri diocesà de Jalingo.\nA l'estat de Taraba hi ha hagut una sèrie d'atacs armats, el més recent a l'àrea de Wukari. Dues persones van morir mentre un oficial de policia va resultar ferit en l'atac i, a més, a la propera Donga Local Government Area (LGA), un estudiant del ECWA Seminary School va ser assassinat el 28 d'agost.\nEl conflicte entre el Tiv i els Jukun es remunta a 1953 (altres fonts assenyalen 1959 o 1977). Segons alguns estudis històrics, les dues poblacions van viure en harmonia fins a la colonització britànica, quan les autoritats colonials van afavorir als Jukun en detriment dels Tiv, plantant la llavor de la discòrdia que va brollar i va fructificar fins als nostres dies.\nEl conflicte va ressorgir violentament l'1 d'abril. La disputa es va desencadenar a la zona de Wukari i aviat va derivar en una sèrie d'incursions en els pobles de les dues poblacions, amb assassinats i saquejos. La violència també es va estendre al veí estat de Benue. Al juliol, els governadors dels dos estats interessats, Benue i Taraba, van llançar una crida per la pau, mentre que el Isaiah Jirapye, president de la secció local del Christian Association of Nigèria (CAN), va demanar a les dues parts que dialogen , i ha assegurat haver "fet els contactes necessaris per a un diàleg immediat per garantir la fi de les hostilitats".


Sopar de tres | sensualia\nDe tornada de l’aeroport, la Carla es va asseure amb l’amiga americana al seient del darrere, amb l’excusa de donar-li conversa i fer que no se sentís sola. No crec que n’hi hagués cap necessitat perquè podia parlar amb ella igualment des del seient del davant, a part que d’aquesta manera el qui quedava sol, amb un complex de taxista, era jo. Suposo que devia voler demostrar davant meu que, per més que ella esperava un home, tampoc havia quedat tan trasbalsada com això. Però jo sabia del seu astorament quan aquella noia, de bona planta i amb una exuberant cabellera, se’ns va presentar dient que era el Joan que havia conegut a través de facebook. Volia una trobada sorpresa, i certament que ho havia estat. Almenys per a ella.\nS’havien passat unes setmanes parlant a través del xat i del correu electrònic, i la Carla sempre havia donat per fet que el seu interlocutor virtual, amb el nom de Joan, forçosament havia de ser un home. I la tal Joan, natural de Cleveland, també devia donar per suposat que la seva amiga del facebook era conscient de la seva identitat femenina.\nAmb la primera encaixada de mans al vestíbul de l’aeroport, els petons de rigor i l’abraçada de benvinguda ja vaig notar una calidesa en aquella dona que em donava a entendre que la nostra relació no es limitaria al sopar que teníem reservat al Racó Provençal. La Carla li havia parlat de la nostra relació liberal que li donava carta blanca per a muntar-s’ho ells dos sols, si es donava el cas. Però de la mateixa manera que, pensant que era un home, el Joan americà i la Carla podien prescindir de mi, cosa que la Carla no va dir mai que tingués intenció de fer-ho, ara també podria donar-se el cas que prescindíssim de la Carla. Però, evidentment tampoc estava en el meu ànim, tret que la noia americana ho forcés en aquest sentit. Al capdavall, la relació virtual l’havien tinguda elles dues.\nMentre entràvem per la Gran Via, observava a través de retrovisor, sense massa fingiments, la cara de la noia que mirava a banda i banda de l’avinguda, fent breus comentaris sobre detalls de la ciutat que a mi sempre m’havien passat per alt. Tenia una veu potent, sensual però potent, d’acord amb l’altivesa de la seva figura. En més d’una ocasió, des del darrere m’havia posat la mà sobre l’espatlla com volent indicar que el seu comentari anava especialment dirigit a mi. I aquell mínim contacte, tanmateix ben discret i dins els límits de tota correcció, havien encès una primera espurna de tensió ben diferent del que hauria pogut sentir si s’hagués tractat d’un amic americà de la Carla. Ara tenia ben clar que si s’hagués donat aquest cas, tal com teníem previst, jo els hauria deixat a la porta del restaurant i m’hauria esfumat sense importunar-los.\nPerò les coses no havien sortit com esperava la Carla, i per això no em va sorprendre quan em va demanar, donant per feta la resposta positiva, si els acompanyaria en el sopar. Al sopar i al ressopó, vaig pensar jo tot imaginant-les totes dues competint damunt el llit per ser el blanc de les meves carícies. I la noia americana s’hi va reafirmar amb un contundent “sure, of course” que donava a entendre que no podia ser d’altra manera.\nNo va ser fins passada la Plaça d’Espanya que em vaig adonar que la jugada podia ser a tres bandes. La Joan, el nom de la qual jo forçava perquè sonés com a Joana i es diferenciés clarament del meu, en el seu expressiu gesticular posava sovint la mà damunt les cuixes de la Carla; aquesta la mirava no pas sorpresa i menys encara molesta, i es creuaven unes mirades de complicitat femenina. Si no hagués estat pels contactes, per més lleus i efímers que pareguessin, que ja havia tingut amb la noia americana, hauria pogut començar a témer que la cosa acabés en un joc lèsbic entre elles.\nEn un moment donat, la noia s’acostà a l’orella de la Carla i li xiuxiuejà quelcom amb el propòsit evident que jo en quedés al marge. Van enriolar-se per ves a saber què, i al final li va fer un sorollós petó a la galta, ràpidament correspost al coll. Era evident que l’estratègica col•locació de la Carla al seient del darrere estava donant els seus fruits; i jo sentia una barreja d’angoixa, pensant que poguessin establir una aliança femenina en contra meva, i d’excitació per això mateix.\nSort que no vam tardar excessivament a arribar al lloc de destí, i em vaig afanyar a obrir-li galant la porta del cotxe, prenent-la per la cintura per guiar-li el camí de la sortida de l’aparcament. Aquesta vegada jo m’havia avançat i havia recuperat la càlida sensació d’aquell cos femení que es dibuixa sota una roba texana prou ajustada. No es va immutar quan amb els dits vaig prémer per sobre els malucs constatant la tesor d’una pell ferma i ben cultivada. Amb les botes de cuir, podia imaginar-la cavalcant com una aguerrida amazona per les prades americanes de la regió dels Llacs. No era precisament l’estampa de la fràgil noia americana criada com una barby. Pujant les escales de l’aparcament, podia delectar-me contemplant unes cuixes molsudes i unes natges prominents que tambalejaven el ritme del seu caminar segur i oscil•lant.\nHom s’adona de la precarietat en l’ús d’una llengua quan vol sortir de les frases estereotipades i de presentació personal o de l’espai per entrar en el terreny de les insinuacions i els dobles sentits, que tan hàbilment dominava jo en la meva llengua. En algun moment, quedàvem parats, mirant-nos, convençuts que la comunicació s’havia fet difícil o que algú no havia copsat del tot el missatge subliminal que es pretenia des de l’altre cantó de la taula. Aleshores, ella ens agafava les mans, a mi i a la Carla alhora, i amb un somriure encisador i salaç ens deixava anar un “thank you” que podia valdre per l’acolliment, pel sopar o pel que hagués de venir.\nTornant a prendre la iniciativa, i donant per entès que l’americana ja no era l’amiga de la Carla sinó de tots dos, vaig precipitar la sortida del Restaurant amb una invitació a fer les postres a casa. Com que no era excessivament tard, no va ser difícil de trobar un taxi. Aquesta vegada vam seure tots tres al darrere tot i la invitació del taxista perquè algú ocupés la plaça del davant. La Joan va quedar al mig, i no pas per atzar, i jo vaig afanyar-me a passar el braç per damunt de les seves espatlles en una incipient abraçada. Vaig reclinar-me lleugerament sobre el seu cos, constatant que el meu gest era copiat simètricament per la Carla; i tot dos vam coincidir també en mirar amb un cert desvergonyiment la voluptuositat dels pits de la noia que s’insinuaven per escot de punt rodó de la seva samarreta.\nVaig deixar anar una floreta, que no sé si va entendre del tot, però bé en devia copsar la intencionalitat des del moment en què en acostar-m’hi per fer-li un petó a la galta, ella va girar sobtadament el cap fent que coincidissin els nostres llavis. Va ser només un instant, però suficient per donar per oberta la veda. I si no hagués estat perquè ja arribàvem a l’alçada de casa, la meva mà que havia iniciat un recorregut des de les cuixes a la base del pit, no hauria tingut aturador.\nNomés entrar, ens va demanar per anar al lavabo. I la Carla i jo vam apressar-nos a preparar unes copes i una capsa de galetes, però sobretot a preparar l’ambient propici per a fruir plegats de la noia americana. Però tot seguit vam sentir que es dutxava, i això ens donava un respir. La mirada de la Carla era més eloqüent que cap paraula que hagués pogut pronunciar; tenia aquells ulls encesos de desig i el posat provocador de les grans ocasions. Volia comunicar-li que la passió que em pogués generar el cos de l’americana no anava en detriment del que sentia per ella.\nPotser la Carla ho va interpretar en el sentit de servir-se primer, aprofitant la llarga espera a què ens obligava la noia tancada al quarto de bany. En ben poca estona estàvem tots dos sense roba, ella ajaguda al sofà i jo abeurant-me de la font de plaer, amarada del tot. Els nostres cossos es van lliurar a una dansa ritual i cadenciosa, amb canvis de ritme sobtats, per a estimular fins al límit cadascun dels racons de la pell.\nM’havia oblidat completament de la noia americana, absort com estava en fer aflorar en el cos de la Carla la intensitat dels sentits. Jo em delia per sentir els seus gemecs de plaer, tot i contenir els meus impulsos per una nit que prometia ser llarga. Finalment, va ser ella qui em demanava a crits que la penetrés, i se m’arrapava furiosa a la cintura sol•licitant un acoblament que ella volia intens i fins al final. De genolls sobre el sofà, absent del que podia esdevenir-se més enllà del meu sexe ofegat en el seu, vaig emprendre una escomesa que hauria arribat ràpidament al seu objectiu final, si les mans suaus i sedoses de la noia americana no m’haguessin pres pel darrere. Va ser una abraçada tendra però vigorosa, que va aturar-me en sec. Sentia els seus pits premuts a la meva esquena, mentre les seves mans acariciaven el meu tors o baixaven lentament cercant la base del meu penis engolit completament pel sexe de la Carla. Va ser el seu plany acompanyat d’un moviment de malucs el que em va empènyer a reprendre les envestides ara compassades pel moviment de la noia americana al meu darrere.\nNo vam tardar gaire a tornar a l’estat d’excitació i de descontrol a les envistes d’un orgasme compartit que no podia esperar més. Els crits de la Carla indicaven que havíem encetat la davallada per aquell pendent vertiginós sense retorn que ens havia de portar a l’èxtasi postrem. I just en aquest punt, sense capacitat ni voluntat de reacció, vaig sentir una embranzida sobtada a l’entrada del meu cul, i com una massa ardent em penetrava.\n– No paris! No paris! – només vaig sentir que em cridava la Carla, coneixedora del transvestisme de la seva amiga Joan.\nI em vaig deixar anar, vençut, sobre el cos de la Carla, acceptant i gaudint passivament de la folgança de la transvestida americana.\nUna resposta per a “Sopar de tres”\nMarç 21, 2009 at 8:00 pm\nHM! Morbosíssima i plaenta sorpreseta… Crec que molts homes heteros fantasegen amb una cosa així, potser no per variabilitats d’identitat sexual sinó per fantasies de dominació femenina, no tipus sado, sinó més eròtica. Quina dominació més calenta que la d’una dona voluptuosa i explosiva que et folle ella a tu? I jo com a hetero no diria d’aquesta aigua no beuré… Per altra banda, felicitats pel blog i pels relats, venen carregats d’un erotisme urbà (així m’agradaria definir-ho) que m’encanta.


Inca pot estalviar 1 milió d’euros si millora en recollida selectiva\nL’Ajuntament presenta el diagnòstic del Pla de residus municipal\nInca pot estalviar 1 milió d’euros si millora en recollida selectiva AJUNTAMENT D’INCA\nIncaInca podria estalviar fins a un miló d’euros en el tracatament de residus si separàs per fraccions un 43% del fems que genera. Aquesta és una de les conclusions a les quals ha arribat el diagnòstic del Pla de residus de la capital del Raiguer. L’estudi, presentat dijous vespre als ciutadans, fa una anàlisi de les dades actuals i històriques en recollida selectiva i presenta els resultats de l’enquesta ciutadana que s’ha elaborat per avaluar quina és l’opinió pública respecte d’aquest tema i quina podria ser la predisposició dels inquers a l’hora millorar els hàbits domèstics.\n380 ciutadans han participat en les enquestes de carrer i a través de la web que s’han dut a terme el darrer mes. D’aquests, un 85% es mostra predisposat a separar els residus de ca seva. Un 96% dels enquestats també creu necessari que s’augmenti la sensibilització i l’educació. Els inquers, per altra banda, valoren negativament l’estat de neteja actual tant dels contenidors de rebuig com dels de recollida selecitva. Les preguntes han estat respostes per més dones (67%) que homes i el 48% dels enquestats tenia entre 35 i 50 anys.\nAixí mateix, les dades analitzades reflecteixen la producció total de residus en el municipi. L’any 2014 es va posar fi a la davallada gradual que s’havia produït des de 2012, amb 13.787 tones, una mitjana de més de 1.100 tones mensuals. El total de l’any 2013 havien estat 13.260 tones.\nEl diagnòstic també destaca que la xifra actual de contenidors de recollida selectiva i de matèria orgànica (310 en total) és insuficient. En canvi, n’hi ha 557 de rebuig, sumant els que estan en rústic i els que estan en urbà. Un altre dels punts febles que es destaquen és l’incompliment de les ordenances municipals per part de la ciutadania i els pocs recursos que destina l’Ajuntament a informació, comunicació i sensibilització ambiental.\nAmb menys d’un 10% de separació de residus, Inca és el quart municipi que menys recicla de Mallorca. A més a més, ha de fer front al mal ús dels contenidors per part dels ciutadans (fora d’horari, etc.) i a la proliferació d’abocadors incontrolats d’enderrocs a foravila. També cal tenir en compte que pateix el que s’anomena ‘turisme de residus’, és a dir, que habitants de pobles veïns on s’aplica el sistema de recollida porta per porta (i, per tant, no hi ha contenidors) duen el fems a contendidors situats als accessos d’Inca. L’Ajuntament ja ha pres qualque mesura respecte d’aquesta problemàtica, com la retirada d’un contenidor de la carretera de Sencelles.\nAixí mateix, la capital del Raiguer té punts forts per millorar la recollida selectiva, segons indica el diag-nòstic. A banda de les expectatives econòmiques d’estalvi que suposaria, es detecta una bona predisposició de la ciutadania per millorar els seus hàbits. A més, el contracte amb la concessionària de recollida de residus actual acaba l’any que ve. Així doncs, es podrà redactar un plec de condicions per al nou concurs que inclogui paràmetres per millorar la separació dels residus per fraccions.\nEl procés participatiu continua amb reunions de treball\nReunions de treball amb els diferents sectors de població d’Inca i en diferents barriades són la propera passa a fer en l’elaboració d’aquest pla de residus. Aquestes començaran dimecres que ve a Sant Francesc. Està previst que els resultats es presentin al març. A partir d’aquí, l’Ajuntament podrà començar a fer feina en la redacció del plec de condicions per al proper concurs públic de gestió de residus a la ciutat. L’elaboració d’un pla director sectorial de residus és obligatòria des de l’any 2006 per als municipis de més de 5.000 habitants.\nRússia anuncia la retirada de les tropes desplegades a la frontera d'Ucraïna


Un espai de meditació obert al barri - L'independent de Gràcia\nDimecres, 18 de maig de 2022 - 12:51h\nSalutació de membres del Dojo Zen Ryokan de Gràcia | Cedida\nEl nostre barri, sempre tan animat, guarda racons insospitats de calma i tranquil·litat. Un d’ells és el Dojo Zen del carrer Tordera, 18, al costat de la plaça del Raspall, un local interior entre jardins, senzill i sense pretensions, dedicat exclusivament a la meditació zen, o zazen. L’ anomenem Ryokan, que en japonès significa “camp vast, il·limitat”.\nVa ser fundat al 1999 per dues monges i un monjo, Gabriela, Sandra, i Pierre, de la sangha del Mestre Kosen, deixeble directe del Mestre japonès Taisen Deshimaru, de l'ensenyament del qual descendeixen nombrosos dojos zen europeus.\nGràcia, tan animada, guarda racons insospitats de calma i tranquil·litat, com el Dojo Zen del carrer Tordera\nUn dojo és, segons la definició oriental, “el jardí on es planten els budes”.\nEl nostre ha continuat obert al barri ininterrompudament tots aquests anys, gràcies a les quotes dels socis, rebent qualsevol persona, barcelonina o de pas, que senti interès per la pràctica de zazen. Tots els dissabtes a les 10 del matí fem una introducció gratuïta per a qui truqui a la nostra porta, i després es pot quedar i practicar amb tots. La pràctica és essencialment la mateixa tant per a una persona principiant al seu primer dia com per a un monjo o monja veterans. Una de les preguntes més freqüents és ¿perquè meditar en un dojo i no a casa? Doncs, com que al zen no val la teoria, sinó la pràctica, només cal venir i provar-ho per un mateix.\n“Zen és zazen”, repetien sempre el Mestre Deshimaru i el seu Mestre, Kodo Sawaki. Significa que les cerimònies, els sutres, els llibres i poemes, els encens, la cal·ligrafia, el samu (treball desinteressat per al bé de la comunitat), tot això només és important si afavoreix la pràctica de zazen, és a dir, l'experiència de asseure's en quietud i silenci de cara a la paret, concentrats en la respiració, observant i deixant passar els pensaments.\n“Zazen és difícil, ho sé”, deia el mestre, “però practicat quotidianament és molt efectiu per ampliar la consciència i el desenvolupament de la intuïció. No només genera una gran energia, també és la postura del despertar”.\nEnquadrat en la tradició budista, no es considera que el Zen sigui una religió sinó una pràctica, la pràctica quotidiana i continuada en el temps de la meditació asseguda, mantenint la postura exacta, la respiració i l'actitud de l'esperit que practicava el Buda i que s'ha seguit ensenyant de persona a persona des de fa 2.500 anys.\nDurant la pandèmia només hem tancat els dies de confinament, i després hem adaptat la pràctica a les normes de prevenció Covid. Uns mesos hem hagut de traslladar-nos al barri de Sagrada Família mentre es realitzaven obres de millora al nostre estimat dojo, i ja per fi aquest mes de maig 2022 tornem a Tordera, 18, al costat de la plaça Raspall.\nSeguirem realitzant intensius un cop al mes a Barcelona i a finals d'agost organitzem com cada any el retir “Zen i Platja”, que fins ara celebràvem a la Costa Brava, meditant cada matí a la sortida del sol a la meravellosa platja d'Empúries, però aquest any potser haurem de fer-ho a la muntanya. Totes aquestes activitats són obertes a qualsevol persona que hi vulgui participar.\nMés info: zen-barcelona.com\nDojo Zen Ryokan, comunitat budista de Gràcia


Gite de la Rhosnes Kluisbergen Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 7 allotjaments a Kluisbergen.\n1 ,rue de la station, Kluisbergen, Kluisbergen, Bèlgica, 7750 - Veure al mapa\nMés informació sobre Gite de la Rhosnes\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Gite de la Rhosnes és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Kluisbergen. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Kluisbergen. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha instal.lacions per a minusvàl.lids.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Gite de la Rhosnes és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Kluisbergen.\nTots els tipus de viatgers (37) Parelles (6) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (21) Famílies amb infants grans (4) Grups (5)\nAllotjaments a Kluisbergen


Xavier Panés, únic candidat a presidir la patronal Cecot\nA les tres de la tarda del 17 de juny de 2022 ha expirat el termini per poder presentar candidatura\nXavier Panés és lúnic candidat a presidir la patronal Cecot i ocupar el lloc que ha tingut Antoni Abad durant 17 anys. Hi havia certes travesses sobre el nom del substitut. Ara s’han acabat totes les especulacions. I gairebé es pot assegurar que Xavier Panès serà el nou president.\nA les tres de la tarda avui 17 de juny de 2022 ha expirat el termini, iniciat el passat 26 de maig, per poder presentar candidatura a la presidència de la confederació egarenca. Les persones que poden presentar candidatura han de formar part de l’assemblea de l’entitat, estar associats a la mateixa i comptar amb l’aval mínim d’un 25 per cent de suports de l’assemblea de la Cecot.\nUna única candidatura en el moment de tancar el termini de presentació\nAl tancament d’avui s’ha registrat una única candidatura corresponent a l’actual president del Club Cecot Financer Fiscal i membre del comitè executiu de la Cecot, Xavier Panés i Sancho que ha acompanyat la seva proposta amb els avals originals d’un 77,8% de l’assemblea.\nDilluns dia de juny 20 es reuneix la Junta Electoral conformada per tres membres de la Junta que seran els encarregats de recepcionar la candidatura, comprovar i validar la documentació presentada fins el 21 de juny, obrir un període d’al·legacions entre el 22 i el 27 de juny fins arribar al procés de votació durant l’Assemblea Electoral Extraordinària del 29 de juny i culminar-lo amb la ratificació final per part de l’Assemblea General de la Cecot.\nPerfil de Xavier Panés i Sancho\nNascut a Terrassa l’any 1964.\nEspecialització en Economia de les empreses financeres i actuarials.\nEmpresari: sector metal·lúrgic. Activitats: fabricació i distribució.\nPresident del Club Cecot Financer Fiscal.\nMembre del Comitè Executiu de la Cecot.