Glenn Gould volia ser Steinway 1/4 -\n← Urbanisme humit 2_2\nGlenn Gould volia ser Steinway 2/4 →\nGlenn Gould volia ser Steinway 1/4\nPosted on 2016/09/18 by jparquitecte\n1er moviment: Desaparèixer\nAixò que de vegades la lies i després et penses que la provocació se t’ha sortit de mare. Després t’armes de valor, i resulta que aquella astracanada acaba tenint més sentit del que et puguis arribar a pensar. El tema és que fa uns mesos vaig endegar una polèmica a la xarxa sobre el Museu Abade Pedrosa a Santo Tirso, Portugal, obra dels arquitectes Álvaro Siza i Eduardo Souto de Moura. El museu consta d’un cos de nova planta que entrega un convent existent i allotja la part del programa que no s’hi podia encabir per al correcte funcionament del conjunt. Sense qüestionar en cap moment la qualitat de la intervenció vaig preguntar públicament que on era en Souto, perquè no el veia per enlloc. El debat va donar lloc a tot un seguit de rèpliques interessants i enginyoses que van aprofundir, més concretament o de manera més abstracta, en la relació entre l’autor i l’obra. O, en aquest cas, entre dos autors amb una gran personalitat i una obra concreta.\nAquest mes d’agost vaig tenir l’enorme sort de poder ser el cinquè comensal d’un dinar que va aplegar En Rafael Aranda, la Carme Pigem i en Ramon Vilalta amb l’Eduardo Souto de Moura. L’arquitecte va regalar-nos unes horetes de conversa distesa on, tot rient, ens va regalar un seguit de reflexions que donarien per a diversos articles interessants.\nEn un moment oportú vaig posar sobre la taula el museu de Santo Tirso per a, carregant-me de valor, preguntar-li sense embuts on era ell a aquella obra.\nEn Souto, amb un somriure d’orella a orella, va contestar-me que si no l’havia trobat és que ho havia fet bé. Que ell, en aquella obra, volia desaparèixer.\nQue allà calia desaparèixer.\nL’edifici rehabilitat i el de nova planta. L’alçat de l’edifici rehabilitat ha recuperat les dues finestres simètriques, perdudes després de que una d’elles hagués perdut les motllures convertint-se en una segona porta.\nL’explicació comença a 1823, quan Portugal inicia la seva Revolució contra l’absolutisme que porta el país, a 1830, a desamortitzar tots els convents, que passen a ser propietat de l’Estat. Els convents desamortitzats passaran a ser, en els bons casos, allò que més convenia al territori on s’enclavaven: ajuntaments, escoles, edificis administratiu, museus(1). Les reformes posteriors dels edificis, però, no van ser fetes amb tot el tacte que calia fer-les. I les reformes de les reformes, anys a venir, encara van aprofundir més en aquesta desídia vers una arquitectura que, en gran quantitat de casos, era d’una gran qualitat. És el cas del convent de Santo Tirso que allotja actualment el museu de Siza i Souto. L’encàrrec fou fet directament a Siza, que va cridar en Souto per a que rehabilités i adeqüés l’edifici existent. Souto es troba un edifici trinxat, amb estructures tapades i d’altres reformades a l’engròs sense encert ni sensibilitat. Amb finestres tapades i tornades a obrir sense criteri. Amb compartimentacions alienes al sentir del lloc.\nConvent de Santa Maria do Bouro, convertit per en Souto en Hostatgeria. A la foto es pot apreciar com manca la clau de l’arc: s’ha tret, s’han bolcat les dues meitats i s’ha rebaixat per a encabir-hi els conductes d’aire condicionat. L’arquitecte es penedeix d’aquesta agressivitat. Foto: Luís Ferreira Alves.\nLa seva intervenció ha consistit en retornar l’edifici al seu estat original. Fer-lo brillar en la seva estructura primigènia. Retornar els buits al seu moment inicial, reconstruint, quan calia, els que s’havien perdut de manera voluntàriament historicista i arqueològica: amb escultures i materials originals, amb ribets de pedra tornats a executar: anar endavant és, en aquest cas, tornar enrere prescindint de l’historial constructiu de l’edifici, actualment un dels trets més usats per a enfrontar-se a una construcció existent, per cert.\nSouto vol aquell edifici digne que havia fet ciutat i havia emocionat qui el visites.\nSiza, amb el seu cos de nova planta, entrega aquest edifici a la realitat contemporània.\nSiza hi és.\nNomés les vitrines de dins el museu indiquen la seva presència(2).\nSouto, al convent de Sant Tirso, decideix desautoritzar-se.\nBusco la paraula desautoritzar a dos diccionaris: el de la Real Academia de la Lengua Española i el de l’Institut d’Estudis Catalans.\nA la RAE la definició de desautoritzar és (sic) Quitar a alguien o algo autoridad, poder, crédito o estimación.\nMolt més interessant és, aquest cas, la definició que dóna l’IEC(3), en dues accepcions:\n1_ Llevar autoritat (a algú).\n2_ Declarar (algú) sense autoritat, competència, per a fer alguna cosa.\nLa primera accepció de l’IEC és la interessant en aquest cas. Eduardo Souto de Moura decideix, al convent de Santo Tirso, postular una arquitectura sense autor. No sense intenció, òbviament. No sense personalitat. La seva desautorització voluntària obeeix a una reflexió precisa i valenta: la d’algú que troba que un edifici donat ja serveix per allò que se li ha demanat. Arquitectura és, en aquest cas, acceptar unes condicions donades. És no fer res.\n… excepte que, en aquest cas, no hi havia edifici donat. Hi havia alguna cosa que, assemblant-se, aprofitant-se, degradant l’edifici que havia estat, n’ocupava el seu lloc. Que s’havia apropiat d’aquell esperit, d’aquelles pedres. Que n’havia alterat l’atmosfera.\nSouto torna enrere. Torna enrere activament, intencionadament, fins a trobar-se un estat original, arcàdic si es vol, en que l’edifici encaixa exactament a les seves necessitats, o a les necessitats del promotor, una municipalitat en aquest cas.\nAleshores dissenya unes vitrines i la feina està feta. Bé, òbviament dissenya vitrines i repavimenta, i enderroca, i consolida, i reconstrueix i valora l’espai interior en la seva globalitat, fet que ni tan sols crec que hagi contrastat que fos així en principi. Un no és Pritzker per casualitat. No m’interessen, en aquest cas, la cuina del projecte, ni la professionalitat, per molt que les admiri i les valori: m’interessa la decisió inicial que anima el seu aparell productiu. Aquesta decisió inicial consisteix en, explícitament, desautoritzar-se. Des-autoritzar-se: treure’s com a autor. Souto no fa falta. Fa falta el seu intel·lecte. Fa falta el seu talent. Fa falta la seva valentia. Però, en aquest cas, la seva expressió personal sobra. N’hi ha prou amb la seva capacitat de decisió.\nLes vitrines d’en Souto, únic element de la seva intervenció amb autoria.\nSecció constructiva: refer l’edifici sencer per a que sembli que no has fet res.\nAdemás, ya está Siza, deia en Souto. I seguia rient.\nSiza a un edifici existent: Siza abans que res.\nFotos Museu Abade Tirso: João Morgado\n(1)\tAra n’hi ha algun que és un hotel o un edifici d’habitatges, i la reforma l’ha feta el propi Souto. L’hotel (la pousada, que es diu) és un dels projectes que van consagrar-lo. Ens va cridar molt l’atenció que no n’està gens content. L’arquitecte, relatant-nos totes les trampes que havia fet per a encabir allà aquell equipament sense callar res, va declarar que la intervenció era massa agressiva, massa desnaturalitzada respecte la naturalesa de l’edifici. De fet les seves idees sobre la desaparició comencem amb la seva valenta autocrítica d’aquest projecte.\n(2)\tAmb gran alegria per part meva, ja que havia manifestat públicament al seu dia que només era capaç de veure en Souto en aquelles vitrines. Molt més boniques quan les explica ell, per cert. Ull també als detalls de trobada entre els dos edificis.\n(3)\tI mira que normalment sol ser a l’inrevés.\nThis entry was posted in crítica, siza, souto de moura and tagged Alvaro Siza, crítica, Eduardo Souto de Moura, Museo Abade Pedrosa, Santo Tirso. Bookmark the permalink.\nOne Response to Glenn Gould volia ser Steinway 1/4\nPingback: Limpiar la escena del crimen -


Cristian Medrano, candidat a secretari general de Podem Catalunya - somMollet\nEl molletà Cristian Medrano és candidat a la secretaria general de Podem Catalunya. Medrano, de 25 anys i graduat en Administració i Direcció d'Empreses, forma part d'una candidatura independent que pretén disputar la secretaria general a Xavier Domènech durant la tercera assemblea general de la formació que s’està duent a terme aquests dies.\nA més de la candidatura de Medrano, els regidors de Podem de Mollet Xavier Buzón, Alberto Murillo i Núria Muñoz són candidats al consell ciutadà autonòmic de Podem Catalunya que s'ha de renovar els pròxims dies en el marc de la tercera assemblea general de la formació i que ha de servir per fixar la direcció del partit.\nIgualment, també formen part de la mateixa candidatura –En Catalunya Podemos– els molletans Mercè Medina, Raquel Gendrau, Santiago Cortés, Manel Andero i Susana González.\nPer a la candidatura En Catalunya Podemos, "és vital conservar l'essència i l'ADN de Podem i evitar-ne la dissolució entre altres partits que defensen projectes diferents al que va donar vida a Podem; no només perquè es perden els nostres principis, sinó perquè constatem que no funcionen electoralment".\nUna altra de les candidatures al consell ciutadà autonòmic, Entre Totes Podem, està formada en bona part per membres del cercle de Sant Fost, com Alberto Bastida, Gemma Ferrer, Iván Docón, Josefina Caro –exregidora del PSC a Sant Fost–, Asunción Celma –vinculada antigament a CiU– i Francisco Hervás, a més de Guillermo Álvarez, també de Sant Fost, que aspirar a ocupar la secretaria general del partit.\nI la llagostenca Mercè Benages forma part d'una altra candidatura, Som Podem Catalunya, encapçalada per Noelia Bail.\nL’elecció del nou consell ciutadà autonòmic, del secretari general i dels integrants de la comissió de garanties tindrà lloc de manera presencial i telemàtica del 5 al 9 d’abril entre els inscrits per participar en l’assemblea, i l’11 d’abril es coneixeran els resultats.


Ple de victòries per als equips valencians en la Copa del Rei - À Punt\nPle de victòries per als equips valencians en la Copa del Rei\nEl Castelló i l'Ontinyent passen a la segona ronda.\nJugadors de l'Ontinyent celebren un dels gols / IB3\n06 de setembre 2018 - 01:40\nHui s’ha disputat la primera ronda de la Copa del Rei de futbol en què han participat dos equips valencians: l’Ontinyent i el Castelló.\nEl conjunt valldalbaidí ha resolt el compromís amb solvència en golejar el Poblense amb un marcador d’1-4. Els de Miquel Àngel Mullor no han donat cap opció a l’equip illenc, que en el minut 54 ja perdia 0-3 amb un hat-trick de David Torres. Els blaugrana han retallat les distàncies en el minut 58 amb un gol del central Jaume Calonge González. El quart i definitiu gol de l’Ontinyent ha sigut obra de José Antonio Soler en el minut 90.\nEl Castelló s’ha enfrontat a Castàlia al líder del grup 3 de Segona B, el Conquense. Els orelluts ha superat l'eliminatòria per un ajustat 1-0. El gol ha arribat ja en la segona part, en el minut 61, obra d'Hicham Khaloua. El porter del conjunt castellonenc, Álvaro Campos, ha salvat l’empat a les acaballes del partit.\nEls dos equips passen a la següent ronda, ja que aquesta primera es jugava a partit únic. L’Ontinyent tindrà com a rival el Jaén, mentre que el Castelló jugarà contra el Calahorra.\nEn la pròxima ronda de la Copa del Rei ja entraran en joc equips de Segona Divisió, entre ells l’Elx, que s’enfrontarà al Granada el 13 de setembre al Martínez Valero.\nla Vall d’Albaida la Plana Alta


El parlament reprova l'ex-president Pujol pels diners a Andorra - VilaWeb\nDimarts 21.07.2015 19:02\nEl ple del Parlament de Catalunya ha aprovat aquesta tarda les conclusions de la comissió d'investigació sobre el frau i l'evasió fiscal i les pràctiques de corrupció política i ha reprovat l'ex-president de la Generalitat Jordi Pujol pels diners familiars amagats a Andorra durant 34 anys. Després de 30 sessions, 77 compareixences i 150 hores de comissió, els partits han aprovat conclusions sobre els formats de les comissions d'investigació, la corrupció política i el frau fiscal en general i sobre casos concrets de corrupció, entre els quals han destacat els de la família Pujol Ferrusola.\nDe les gairebé 397 conclusions aprovades en la comissió, avui se n'han aprovat 389. D'aquestes, dues feien referència al president de la Generalitat, Artur Mas, en les quals ERC s'havia abstingut en comissió i aquest dilluns hi ha votat en contra, impossibilitant la seva aprovació. En una, que s'ha llegit en veu alta, es deia que en la seva compareixença a la comissió, Mas havia donat a entendre que sabia que el seu pare tenia diners irregulars a Liechtenstein mentre ell era conseller de la Generalitat; l'altra conclusió era que les relacions d'amistat dels fills de Jordi Pujol i alguns càrrecs del govern, tant en la primera etapa de CiU com en l'actual, 'poden haver estat aprofitades per generar negocis sota l'empara dels més alts càrrecs del govern'.\nL'altra conclusió que s'ha llegit en veu alta, i que sí que s'ha aprovat, ha estat la reprovació de Jordi Pujol 'amb motiu d'haver mantingut amagat de les autoritats tributàries corresponents i per tant sense tributar durant 34 anys, uns recursos en entitats bancàries de l'estranger'.\nTambé s'ha aprovat que Pujol mereix 'una reprovació especial' per no haver aclarit perquè no va parlar de la seva fortuna a Andorra fins el 2014, i no ho feia quan va deixar de ser president el 2003. També li retreu el fet de no haver declarat que va heretar un immoble a Premià de Mar (Maresme) fins el 1985, quan ja havia prescrit l'impost de successions, recordant, a més, que aquest impost és gestionat per la Generalitat.\nAltres conclusions aprovades han demanat a la família Pujol que aixequi el secret bancari, i han denunciat els negocis del seus fills amb administracions públiques o empreses relacionades, a més del benefici d'aquestes empreses per estar vinculades a entorns de CiU.\nUna altra reprovació ha estat pel ministre de l'Interior, Jorge Fernández Díaz, per la seva 'manca de col·laboració' amb la comissió, la manca de resultats en la lluita contra la corrupció i l'ús 'partidista' de les seves actuacions en els casos de corrupció. També ha estat reprovada la presidenta del PPC, Alícia Sánchez-Camacho, per no haver comunicat a la justícia els fets delictius que va conèixer al famós dinar de La Camarga, i l'exalcalde de Sabadell, Manuel Bustos.\nEntre les conclusions aprovades destaca la introducció a l'escola de matèries i continguts ètics i de lluita contra la corrupció, l'establiment de codis ètics i controls interns dins dels partits, mesures en el tractament periodístic dels casos de corrupció, la supressió dels paradisos fiscals,\nIgualment, s'ha reprovat la gestió de la Conselleria d'Empresa i Ocupació en el cas de les ITV, però els vots d'ERC i CiU han impedit aprovar dues conclusions basades en el sumari del cas, que apunten que Oriol Pujol hauria rebut diners per afavorir empresaris del sector amics seus i col·laborar en deslocalitzacions industrials.\nD'altra banda, el ple també ha aprovat traslladar a la fiscalia algunes intervencions fetes per compareixents per si han incorregut en fals testimoni, sobretot en el cas del dinar al restaurant La Camarga i el cas Método3, 'on es fa evident que algun dels testimonis van mentir, atesa la contradicció evident'. A més, el fals testimoni també inclou l'afirmació falsa de no saber res sobre els fets preguntats. La conclusió, proposada per la CUP, recorda que el fals testimoni en una comissió parlamentària d'investigació està penat amb fins a un any de presó.\nUna proposta d'ICV-EUiA aprovada inicialment, finalment s'ha rebutjat. Es tractava que a les comissions d'investigació, els compareixents no tinguin una posició física de preeminència sobre els diputats i al costat de la presidència. Sí que s'ha aprovat reobrir la comissió en la propera legislatura.\nJordi Pujol en la seva compareixença al parlament per donar explicacions de la seva confessió.


Fiestas en FALSET - Programa de Fiestas\nFira del Vi en FALSET\nFestes a Faltset\nCartel de la Fira del Vi de Falset 2015\nConsulte aquí el programa de la Fira del Vi en Falset\nSi vens a viure l'Encamisada no deixis de provar els panets de Sant Antoni, que es venen a la plaça de l'església just després de ser beneïts a la missa major.\nAquests dies concentren bona part dels actes amb més tradició del poble. En destaquen el Cercavila i la ballada de Gegants, que tant agraden a petits i grans; l'Espigol, en el que els nens i nenes recorren els carrers i els perfumen amb la fragància d'aquesta planta aromàtica; el Ball de Coques, en el que els homes treuen a ballar les dones i les obsequien amb una coca en acabar el ball; el Correfocs, amb la Colla de Diables Pere Botero; la Batalla de Flors, una guerra de boles de confetti entre la gent i les carrosses decorades amb motius divertits i irònics...\nEl cap de setmana més proper al 7 de setembre, Santa Càndia, Falset celebra unes segones festes en honor a la seva patrona. Cercavila i trobada de gegants, sopar popular i ball de nit són el nucli d'unes festes que no perden el vessant religiós, com la processó que el diumenge al migdia transcorre des de l'església fins a la, guarnida per a l'ocasió, capella de la santa.


The Daily Avalanche: Els testos i les olles\nLa raó principal per veure una sèrie com “Mom” és la presència com a coprotagonista d’Allison Janney, una actriu a la que estic disposat a seguir fins a la fi del món d’ençà que la vaig “descobrir” a “The West Wing”. El personatge central de “Mom” és però la Christy Plunkett (Anna Faris), mare separada, ex-alcohòlica i ex-toxicòmana que intenta refer la seva vida treballant de cambrera a un restaurant de Sonoma County (Califòrnia). A l’inici de la primera temporada, Violet (Sadie Calvano), la filla adolescent de Christy, ha quedat embarassada del seu xicot de l’institut. Simultàniament reapareix Bonnie (Janney), la mare de Christie, també ex-addicta en procés de rehabilitació. Afegiu a aquest nucli familiar un fill de nou anys una mica curtet i un ex-marit porrero però de bon cor.\nPer si no havia quedat clar, el concepte que hi ha darrera de “Mom” és el de tres generacions successives de mares adolescents (i politoxicòmanes en dos dels tres casos), enfrontades a l’oportunitat de fer-ho una mica millor aquesta vegada. No sembla la matèria primera ideal per a una comèdia, tot i que la televisió contemporània està fent grans esforços per expandir els motius de les nostres rialles. En aquest sentit el programa, que per cert produeix la CBS, no es talla ni un pèl a l’hora de parlar de sexe i de drogues, ni de càncer, menopausa, presons o donar un fill en adopció. De fet, abunden les escenes ambientades a reunions d’Alcohòlics Anònims, aquest gran clàssic del folklore americà. Però els guions de Chuck Lorre, Eddie Gorodetsky i Gemma Baker aconsegueixen sempre el punt precís de comicitat amb la intervenció esporàdica del sentiment.\nUn detall molt curiós de la sèrie és la seva banda sonora, constituïda en la seva totalitat per fragments brevíssims de música clàssica (Mozart, Beethoven, Haydn), sempre en mode “allegro” o”scherzando”, en principi molt poc adequats per a una història de classe baixa californiana. La sintonia dels crèdits és l’obertura de “Ruslan i Lyudmila” de Mikhail Glinka (recomano buscar-la a YouTube).\nEl problema fonamental de “Mom” és que, després de plats tan consistents i nutritius com “House of Cards”, “The West Wing”, “Breaking Bad” o similars, una clàssica comèdia de situació d’escassos vint minuts de durada (i amb rialles de llauna incorporades!) no acaba de satisfer cap expectativa: sempre queda al límit de l’arqueologia televisiva, encara que cal reconèixer-hi una certa continuïtat narrativa entre capítols, sobretot a causa de l’embaràs de la filla. No per això condemnaré la sèrie, que ens ha fet passar molts bons moments, i ens ha fet riure a cor que vols quan ha estat necessari. No coneixia de res Anna Faris i d’entrada no hagués donat un euro per ella, però acaba sent una pallassa molt eficaç. Sadie Calvano és una adolescent adorable, Mimi Kennedy pateix càncer, Kevin Pollak actuava a “The Usual Suspects” i Octavia Spencer fa de negra protegida per la mala consciència blanca.\nPerò és clar, la que està millor de tots per golejada és Allison Janney. Sexy, procaç, manipuladora, tramposa i sense pèls a la llengua, en un paper que està a anys llum de la C.J. de “The West Wing”. Quan ella és en pantalla, eclipsa tot el que l’envolta. No endebades l’any 2014 li van donar l’Emmy a la millor actriu secundària de comèdia per aquesta Bonnie Plunkett (i també el de millor actriu convidada en una sèrie dramàtica per “Masters of Sex”, quina tia!)\nLa segona temporada s’està emetent ara mateix als USA i encara es fa difícil preveure cap a on derivarà el programa, però tot el que hem vist fins ara el fa recomanable, almenys com a pausa desengreixant entre sèries de més calat.\nGemma Sara 9 de febrer de 2015, a les 18:16\nDoncs em fan ganes de descobrir aquesta Allison Janney. He googlejat i he vist que sortia a "American Beauty", així que ja l'havia vist actuar (però em sona vagament, la veritat). No som molt de sèries, però em guardo la info a la neurona televisiva que tinc per ahí...\nAllau 9 de febrer de 2015, a les 18:58\nSí, al cinema ha fet papers més aviat breus (estava també a "Juno" o "Les hores", però a la televisió és la reina.\nGemma Sara 9 de febrer de 2015, a les 23:54\nAh, doncs també l'he vista en aquestes, curiós...\nAllau 10 de febrer de 2015, a les 0:02\nDe vegades les bones actrius (i els bons actors) saben fer-se invisibles. A "American Beauty" feia de muller del marica encobert que interpretava Chris Cooper, o sigui que no m'estranya que l'hagis oblidada.


«No tinc «medallitis», el projecte es manté ferm a través dels resultats» - Empordà\n«No tinc «medallitis», el projecte es manté ferm a través dels resultats»\nMarc brugués. girona/madrid 27.03.2021 | 06:30\nJordi Ribera dona indicacions durant un partit del darrer Mundial d'Egipte, on va aconseguir el bronze amb Espanya. khaled elfiqui/efe\nJordi Ribera dona indicacions durant un partit del darrer Mundial d'Egipte, on va aconseguir el bronze amb Espanya.\nSeleccionador espanyol d'handbol. Nascut a Sarrià (1963) i amb passat a les banquetes de l'Arrate, Gáldar, Irun, Ademar, Argentina i Brasil, Ribera ha exportat el seu projecte de captació i formació de talent a Espanya. Amb contracte fins al 2024, els fruits són inqüestionables: bronze al Mundial i dos ors a l'Europeu.


Informació per a projectistes i fabricants.\nDisseny per a galvanització.\nTots els enginyers coneixen la vella dita: “Si té bon aspecte, probablement estarà bé”.\nA l'hora de dissenyar i fabricar articles que s’hagin de galvanitzar en calent, s’ han de tenir en compte algunes regles bàsiques. Una vegada apreses, aquestes regles mai s'oblidaran i, si les peces o articles galvanitzats presenten bon aspecte, és pràcticament segur que aquestes regles han estat tingudes en compte. En la present Nota Informativa s'inclouen alguns dibuixos que il·lustren certs detalls de disseny, que són fonamentals per a facilitar la galvanització i aconseguir acabats amb la qualitat adequada.\nLes regles són de dues classes. Unes tenen per finalitat obtenir recobriments galvanitzats de la millor qualitat possible, el que s'aconseguirà si el zenc fos pot arribar a tota la superfície de la peça, tant externa com interna, i si aquesta no presenta zones on puguin produir-se acumulacions d'àcid o de cendres. Altres regles tenen per objecte garantir la seguretat dels operaris del taller de galvanitzat. Els perfils buits i les cavitats tancades són especialment perillosos, perquè poden donar lloc a explosions en el gresol de galvanització, amb projecció violenta de zenc fos i el consegüent risc de greu dany pels operaris.\nLes regles bàsiques concernents al disseny i a la fabricació són les següents:\nPoden galvanitzar-se totes les classes d'acer suau, alguns acers poc alejats, les foses de ferro i la fosa d'acer.\nPoden galvanitzar-se peces amb una gran varietat de formes, grandàries i pesos, però convé consultar amb el galvanitzador quan es tracti d'alguna fabricació especial.\nObservi sempre les recomanacions sobre la disposició dels forats de respiració en els perfils i en els cossos buits.\nPrevegi una folgança addicional de 4 vegades l'espessor del recobriment galvanitzat en la tornillería i en les parts roscades.\nPrevegi una folgança addicional de 1 mm en les parts de les peces que hagin d’anar acoblades a altres i hagin de mantenir la seva mobilitat.\nNo galvanitzi peces soldades amb soldadura tova, perquè fallaran les unions.\nNo utilitzi durant la soldadura elèctrica per arc productes antisalpicadures que continguin silicona, perquè el recobriment galvanitzat no es formarà correctament sobre les zones on s'hagin aplicat.\nElimini mitjançant sorregat amb granalla la sorra adherida a les peces de fosa, perquè el recobriment galvanitzat no es forma sobre ella.\nEviti quan sigui possible les superfícies solapades. Si no fos possible, tingui en compte les recomanacions de disseny per a facilitar la ventilació en aquestes zones.\nRecordi que el galvanitzador ha de penjar les seves peces per a introduir-les dins el bany de galvanització. Asseguri's que es disposin els necessaris punts d'enganx.\nNo és recomanable galvanitzar construccions que siguin molt robustes en un plànol i molt febles en uns altres, ja que poden patir distorsions. Consulti prèviament al galvanitzador.\nEviti les superfícies grans de xapa fina que no estiguin adequadament reforçades, perquè és fàcil que pateixin deformacions.\nLa galvanització no modifica les propietats dels acers\nL'àmplia experiència existent i els nombrosos assajos realitzats demostren que la galvanització no modifica apreciablement la resistència a la tracció, el límit elàstic i l'allargament dels acers comuns.\nEn el cas dels acers laminats en fred hi pot haver alguna petita variació de propietats, degut al fet que la temperatura de galvanització (450°C) pot produir un efecte d'alleugeriment de les tensions introduïdes en la laminació. En alguns casos aquest efecte pot augmentar lleugerament la resistència a la tracció i en uns altres disminuir-la. No obstant això, en cap cas la variació d'aquestes propietats supera el 10% dels seus valors normals i, per tant, no tenen significació en el context de les característiques de resistència de les construccions metàl·liques.\nOrificis de ventilació\nEn els articles o construccions metàl·liques que duguin parts o perfils buits, és necessari realitzar orificis de ventilació en les posicions adequades, per a permetre l'entrada i sortida del zenc en aquestes parts buides i la corresponent sortida i entrada d'aire en les mateixes. Si no es practiquen aquests orificis poden ocórrer dues coses. Primer, que la peça exploti en el bany de galvanitzat, a causa de la pressió generada per la ràpida evaporació dels líquids o de la humitat que pugui quedar retinguda en el seu interior. Segon, que la peça no quedi protegida pel seu interior, al no poder penetrar el zenc dintre de la mateixa. Per això, si arriben al taller de galvanització peces buides sense aquests orificis, haurien de ser realitzats pel galvanitzador, amb el consegüent cost extra per al client.\nNormalment no és convenient tapar aquests forats després de la galvanització, perquè la aireació que proporcionen a l'interior d'aquestes parts buides afavoreix la formació d'una bona capa de passivació en el recobriment interior de zenc. Si per qualsevol causa fos necessari tancar aquests forats, pot fer-se amb taps de plàstic, alumini o plom.\nMesura dels perfils buits (mm)\nDiàmetre mínim del (dels) orifici (s) segons sigui el nombre d'aquests.\nReforços i carteles\nEls reforços i carteles han de dissenyar-se i disposar-se de manera que no formin racons on pugui quedar retingut el zenc fos. En els següents dibuixos es mostren alguns detalls de disseny útils referent a això:\nQuan s'utilitzin reforços o muntants de perfils angulars, cal procurar que no arribin a ajuntar-se totalment amb els travessers o cordons del cos principal, de manera que el zenc pugui escórrer lliurement a través de la separació que quedi entre ells. Quan s'utilitzin reforços en l'interior de perfils universals o dels perfils en O, han de retallar-se els cantons d'aquests reforços per a permetre el pas del zenc fos.\nQuan s'utilitzin contraforts externs, per exemple, entre una placa de base i un element vertical, és necessari retallar els cantons dels contraforts en l'angle interior, per a permetre el pas del zenc.\nEls diafragmes interiors de reforç de tubs o perfils buits han de tenir els cantons ben retallats. En els perfils buits grans han d'utilitzar-se reforços que tinguin a més un forat central. Mai han de col·locar-se plaques que obstrueixin completament la secció transversal, tant per raons de seguretat durant la galvanització com perquè la retenció de zenc que donen lloc encareix sensiblement el tractament de galvanitzat. Per a obtenir un bon acabat sobre elements estructurals abalconats o amb formes similars, han de trepar-se forats en els llocs que s'indiquen en el dibuix.\nCom evitar les retencions d'àcid\nEl zenc fos no pot reaccionar sobre les superfícies d'acer brutes u oxidades, pel que els materials a galvanitzar es netegen prèviament submergint-los en un bany d'àcid clorhídric. L'àcid penetra per totes les cavitats i escletxes, encara que siguin molt estretes, i pot quedar retingut en elles fins i tot durant la immersió de les peces en el zenc fos. Una vegada galvanitzades les peces, aquest àcid pot rebrugir i atacar el recobriment galvanitzat de les mateixes, produint marques o taques indesitjables en el mateix. Per això, han d'evitar-se les petites cavitats i escletxes, com les que es produeixen moltes vegades quan es solden les peces. Els següents dibuixos proporcionen algunes indicacions útils per a evitar aquests problema .\nQuan desitgi reforçar un perfil mitjançant una xapa soldada al mateix, han de tenir-se en compte les orientacions d'aquest dibuix.\nEn les unions soldades en les quals les superfícies solapades tancades tinguin un àrea major de 70cm2, és aconsellable trepar un forat en una de les xapes per a proporcionar ventilació a l'espai tancat. Encara que aquest espai tancat sembli petit, la humitat continguda en el mateix pot generar una pressió suficient, a la temperatura de galvanització de 450°C, com per a arrencar la soldadura i produir una petita explosió. A més, en aquest espai tancat pot haver penetrat àcid de la preparació superficial de les peces a través d'algun porus de la soldadura, el que agreujaria el risc d'explosió. Una forma d'evitar aquest problema és realitzar una unió soldada intermitent, per a facilitar el drenatge dels líquids utilitzats en la preparació superficial.\nQuan es dissenyi o construeixi amb perfils buits, cada element ha de disposar de forats de ventilació i drenatge. La disposició d'aquests forats és important. Com regla general, els orificis de drenatge han d'estar en un mateix costat, a fi d'evitar l'haver de manipular i donar la volta a la peça per a escórrer el zenc quan aquesta s'extregui del bany de galvanitzat. Els talls en “V” són una alternativa als forats.\nCaixons i dipòsits cilíndrics\nEls tancs i dipòsits cilíndrics poden galvanitzar-se només per l'exterior o per ambdós costats. El més freqüent és galvanitzar-los per ambdós costats i, en aquest cas, han d'observar-se certes regles que han de ser facilitades pel galvanitzador. Les espigues tubulars que sobresurtin per l'interior impedeixen un bon drenatge del zenc. Si en ambdós extrems del dipòsit existeixen espigues tubulars d'aquest tipus, no serà possible buidar completament el zenc del mateix i, a més, quedarà disminuïda la seva capacitat interior. En els dipòsits cilíndrics és recomanable evitar quan sigui possible aquestes espigues tubulars internes.\nEn els tancs rectangulars les connexions dels tubs han de fer-se al costat dels vèrtex i, si pot ser, en les posicions diagonalment oposades. Haurà d'advertir-se al galvanitzador de l'existència de qualsevol espiga interior que no pugui ser visualitzada per ell en una inspecció. La galvanització de dipòsits només per l'exterior és més complicada i requereix un equipament especial que no tenen tots els galvanitzadors. Referent a això convé advertir que la pressió hidrostàtica que sofreix un cos buit al submergir-lo completament en zenc fos és set vegades superior, aproximadament, a la qual experimenta al submergir-lo en aigua, el que cal tenir en compte a l'efecte del càlcul de la resistència del mateix.\nTots els tallers de galvanització s'esforcen a proporcionar el millor servei possible als seus clients. Si se li presenta algun dubte sobre les possibilitats de galvanització d'algun tipus de peces o sobre qualsevol aspecte relacionat amb el disseny de les mateixes, no dubti a consultar amb el seu galvanitzador. Gairebé amb tota seguretat ell podrà ajudar-lo, perquè és molt probable que s'hagi trobat amb algun problema igual o semblant al seu.\nSi ho prefereix, pot consultar també amb l'Associació de Galvanització del seu país, que disposa d'un servei d'assistència tècnica a usuaris (a Espanya Asociación Técnica Española de Galvanización. Tel. 91.571.47.65). Si no poguessin donar-li una resposta apropiada, pot accedir als especialistes adequats en cada cas a través de l'Asociación Europea de Galvanizadores (EGGA).\nPer a qualsevol dubte, marqui el nombre de telèfon indicat anteriorment i obtindrà l'assessorament desitjat sense càrrec per a vostè.\nDisseny per a un muntatge ràpid\nEn moltes ocasions es dissenyen estructures que es fabriquen completament en el taller, es galvanitzen d'una peça i després es munten directament a l’obra. La gran avantatge de planificar un projecte d'aquesta manera és que totes les unions soldades queden perfectament protegides pel recobriment galvanitzat. És molt convenient dissenyar les estructures de manera que es redueixin al mínim les posteriors operacions de tall i soldadura en obra. El oxi-tall i la soldadura elèctrica per arc destrueixen el recobriment galvanitzat de les zones on s'apliquen. En el cas de no poder evitar la realització d'algunes d'aquestes operacions en obra, serà necessari restaurar posteriorment el recobriment galvanitzat de les zones afectades, mitjançant algun dels procediments recomanats per la norma internacional EN/ISO 1461. El més adequat és dissenyar les construccions de manera que puguin ensamblar-se mitjançant cargols i rosques galvanitzades. En la norma EN/ISO 1461 s'especifiquen també els recobriments galvanitzats d'aquests elements d'unió. En la Nota Informativa No- 5 “Informació per a projectistes i fabricants. 2”es tracten els diferents aspectes de les unions amb cargols i de les soldadures en obra dels materials galvanitzats.\nDISSENY PER A GALVANITZACIÓ - DESCARREGAR PDF\nRecomanacions per a la galvanització en calent\nAquesta secció té com objectiu informar als clients d'algunes precaucions i recomanacions que s'han de prendre a l'hora de la galvanització en calent d'alguna peça.\n- Informació a Subministrar pel client\n- Norma a aplicar per a la galvanització en calent.\n- Si és necessari, i si això pot influir en el procés de galvanització en calent s’ haurà d'informar de la composició i/o qualsevol altra propietat del metall base.\n- Identificar les superfícies significatives, zones on es requereix més cura en l’acabat. (croquis o mostra).\n- Qualsevol requisit especial relatiu als tractaments previs.\n- Espessor especial del recobriment o possibilitat d'acceptar un recobriment centrifugat.- (Acceptant que aquest últim és inferior al recobriment d'una peça penjada)\n- Condicions relacionades amb la inspecció.\nREQUISITS RELACIONATS AMB LA SEGURETAT:\nEn absència de reglamentacions nacionals relatives a la seguretat i a la Salut que cobreixin la ventilació i el drenatge de les peces, el client ha de proveir mitjans pel maneig de les peces, així com orificis o altres mitjans que permetin l'evacuació dels gasos i dels líquids de les parts buides, o donar autorització a qui realitza la galvanització en calent perquè prengui les mesures de ventilació i drenatge adequades.\nAquestes mesures són essencials tant per raons de Seguretat, com per a la viabilitat del procés.\nADVERTIMENT: És essencial evitar les cavitats tancades perquè poden provocar explosions durant la galvanització en calent.\nELIMINAR ESCÒRIA I PINTURES NO SOLUBLES:\nLes solucions alcalines utilitzades en la neteja dels productes a galvanitzar no eliminen les restes de pintura viníliques, epóxiques, bituminoses; ni tampoc les escòries de la soldadura; per això aquests residus han d'eliminar-se abans d'enviar el material a galvanitzar.-\nDIMENSIONS DE LES PECES:\nEn el procés de galvanització en calent per immersió, es poden protegir peces de diferents grandàries i forma; no obstant això en algunes peces ens veiem limitats per la grandària del gresol (llarg: 6m – ample: 1,5m – profunditat: 1.7m) per a submergir-la d'una sola vegada; pel que es realitza una doble immersió (submergir un extrem i després l'altre). Per això recomanem sempre que sigui possible, dissenyar peces que permetin la galvanització en calent en una sola immersió.\nPROBLEMES DE DEFORMACIÓ PEL SEU DISSENY:\na.- Sempre que sigui possible emprar perfils laminats simètrics, tals com perfils “I” en lloc de perfils “O” o angulars\nb.- Per a reduir els canvis tèrmics de la soldadura, han d'especificar-se tècniques de soldadura discontínua o bé d'arc protegit.\nc.- Quan calgui doblegar o deformar l'acer, ha de fer-se amb el major radi possible.\nd.- Sempre que es pugui, ha d'evitar-se la combinació de materials de secció, massa i composició diferents; ja que tindran diferents velocitats d'escalfament i refredament; així com coeficients d'expansió i contracció desiguals. És aconsellable fabricar-los per separat i posteriorment ensamblar.-\ni.- Unions Soldades:\nAquestes unions presenten el risc que pugui entrar àcid del decapat entre les zones solapades de les peces soldades que no estiguin totalment tancades pel cordó de soldadura. Aquest àcid atrapat s'evapora molt ràpid al submergir les peces en el Zn fos amb el perill per a la seguretat de l'operari i impedir l'entrada de Zn i no deixant que aquest sector es galvanitzi.\nQuan no es puguin evitar les unions solapades haurà de tancar-se completament al llarg de tot el seu contorn amb cordó de soldadura contínua, per a impedir l'entrada de líquid en aquesta part.\nQuan la superfície .solapada i tancada sigui major de 70cm², haurien de fer-se preparacions de ventilació en una o ambdues cares per a evitar el risc d'explosió que es produiria si es filtressin líquids durant el decapat a través d'algun pas de soldadura.\nLes bigues i columnes amb esquadres o reforços soldats han de dur cantons retallats per a permetre que circuli lliurement l'àcid del decapat així com per al drenat del zenc. En les bigues tipus “I” o en canals amb reforços, a més dels cantons retallats és necessari fer forats.\nf.- Construccions tubulars:\nNo han de tenir en cap cas parts tancades, ja que la humitat o entrada de líquids del decapat, poden ser causa d'explosió durant la immersió.\nEs recomana fer forats de ventilació o assemblatges amb angletejades.\nAquests forats han de ser d'almenys ¼ del seu diàmetre interior i no inferior a 12mm.


Vicenç Voltes: "Si no hi ha dinamisme no hi ha evolució”\nEl president de la Trobada Empresarial al Pirineu creu que l'única formula possible per sortir de la recessió és el creixement\nMaria Martí La Seu d'Urgell 17/06/2015 14:31\n651x366 El president de la Trobada Empresarial al Pirineu, Vvicenç Voltes / ANA El president de la Trobada Empresarial al Pirineu, Vvicenç Voltes / ANA\nLa Trobada Empresarial al Pirineu ha arribat a la seva 26a edició amb la voluntat de continuar sent el punt de trobada i referència dels empresaris del país, un espai en què durant dos dies conflueixen experiències de tot tipus que pretenen establir línies estratègiques per tirar endavant el sector empresarial. I al capdavant de la Trobada per primer any n’ocupa la presidència Vicenç Voltes, amb l’objectiu de continuar innovant i treballant per fer atractiva aquesta reunió anual que té el Pirineu com a punt d’encontre.\nAmb el lema 'Preparats per créixer' s’ha elaborat un programa en què durant dos dies s’exposaran diverses experiències empresarials per fomentar l’intercanvi i el 'networking'. En aquest sentit s’han convidat representants d’empreses d’èxit de l’àmbit català i espanyol, així com polítics i experts en economia per donar una visió àmplia de les possibilitats que tenen les companyies i oferir eines útils als empresaris. La idea, segons els organitzadors, és "sumar per créixer". La confecció del programa preveu la necessitat de fer una crida a l’acció i a preparar-se per poder créixer, com a via de sortida a la crisi i a la recessió que s’ha viscut els últims anys.\n' Preparats per créixer' és el lema d’aquesta vint-i-sisena edició de la trobada. ¿Realment les empreses se senten preparades per tornar a créixer, o continuen amb una actitud més conservadora de manteniment i control?\nEl que es pretén amb aquest lema és una crida a l’acció. Com a col·lectiu, societat, país, tenim el repte de superar les devastadores conseqüències que arrosseguem de la recessió, primordialment la desocupació i l’elevat nivell d’endeutament. I l’única fórmula possible en aquesta situació és el creixement.\nQuines serien les claus per encarar aquest creixement?\nDe manera resumida dos: l’estratègia, que tota empresa ha de tenir definida per saber visualitzar i executar en el seu pla de negoci, i l’entorn, perquè s’han de crear entorns favorables que propiciïn i fomentin l’esperit emprenedor.\n¿Creu que les empreses han aprofitat aquests anys de crisi per preparar-se o bé han deixat una mica arraconat aquest vessant?\nDe manera majoritària s’entén que les empreses que han superat aquesta costosa i dolorosa recessió estan més ben preparades. Així s’ha demostrat en funció de les dades d’augment de la capacitat exportadora, del nostre potencial turístic, perquè en tots els casos la gestió empresarial actual de les companyies ha millorat.\nAlguns indicadors mostren una certa recuperació econòmica, però ¿reflecteixen la realitat? ¿Podem parlar de cert optimisme?\nEls indicadors reflecteixen xifres macroeconòmiques però no l’estat d’ànim dels ciutadans, les famílies i les empreses. En aquest sentit, no podem oblidar que encara persisteixen moltes dificultats. Els indicadors dels últims set trimestres\nacrediten un camí de creixement que ha sigut capaç de generar ocupació i, per tant, és una dada molt optimista, però amb els nivells de desocupació existents encara no podem parlar de recuperació econòmica sostinguda.\nQuins serien els frens que podrien dificultar el camí de la recuperació? I quins serien els elements positius\nque la podrien afavorir?\nEls frens que no depenen de nosaltres són sempre les persistents amenaces dels imprevisibles moviments geopolítics i globals i, en aquest sentit, els escenaris són molt vulnerables a qualsevol adversitat. Les limitacions sobre les quals podem actuar i que ens acoten són l’elevada taxa de desocupació i l’elevat nivell d’endeutament. Pel que fa als elements positius, cal destacar el manteniment de la política ultraexpansiva del Banc Central Europeu, l’abaratiment del preu del petroli, la devaluació de l’euro, la incipient recuperació del consum i la inversió i, d’una manera més genèrica, més reformes i millores en el marc legal, fiscal, laboral i de l’administració pública.\nA banda de preparar-se, també es fa una crida a l’acció. Després d’aquests anys durs, ¿als empresaris no els fa massa respecte emprendre accions?\nL’acció i l’activitat són inherents a l’empresa. Si no hi ha dinamisme no hi ha evolució, i l’evolució és creixement, no només quantitativament, sinó que sobretot qualitativament.\nSentim sovint que el panorama econòmic no tornarà a ser el mateix. Com quedarà configurat el mapa empresarial? Quins sectors tiraran del carro?\nEls mercats són altament competitius i exigents i els mapes empresarials estan condicionats per aquesta imposició, de manera que els nivells de competitivitat, adaptació i flexibilitat de les empreses seran un requeriment incondicional. Cal apostar per la innovació, la diversificació i la complementació dels productes i serveis, la dimensió i la internacionalització de les nostres empreses. Els sectors de futur són el tecnològic, els serveis i l’agroalimentari. L’Estratègia Europa 2020 persegueix que la indústria representi un 20% del PIB dels països de la UE. En aquest sentit, el sector industrial català és clau, i Lleida té un potencial turístic i agroalimentari molt important. També en aquests últims temps la Paeria de Lleida ha impulsat el Parc Científic Tecnològic de Gardeny i ha aconseguit un elevat grau d’implantació d’empreses que ocupen 1.500 persones, amb una aposta ferma per doblar aquesta ocupació en els pròxims anys. El sector de les noves tecnologies va guanyant força i s’obre camí també a Lleida.\nLa trobada arriba a la 26a edició. Quin balanç en fan?\nMolt satisfactori, per la longevitat i per la qualitat dels continguts, perquè s’ha sabut adequar l’oferta a la demanda d’empresaris, directius i professionals.\nFent honor al lema, ¿cap on ha de créixer la trobada? Què es pot fer perquè continuï evolucionant?\nContinuar sent lleials als valors i les arrels amb els quals els fundadors van constituir la trobada, innovant amb tot el que resulti atractiu per als empresaris i directius assistents, que són el que donen veritable sentit a la nostra tasca.


Els malvats i la falta de consciència | Jordi Serrano Blanquer\n← Que fotin quatre crits de tant en tant!\nJosep Xinxó Bondia, un dels darrers de la resistència sabadellenca. →\nEls malvats i la falta de consciència\nPosted on 15 Mai 2009 | Deixa un comentari\nVivim en un món molt estrany on els dolents per no tenir no tenen ni mala consciència, estem arribant a un moment en què sembla que no existeixin límits a la immoralitat. Per exemple, abans la CIA torturava arreu del món, però els dirigents d’aquesta agència i els polítics que els manaven ho negaven, tenien mala consciència, eren conscients que estaven fent coses dolentes. Ara no, ara es permet torturar i quan ja la pressió mundial és molt forta s’acaba jutjant una soldat, no el President que ho va aprovar. A més hom sap que l’existència de tortures només significa una pobra preparació policial i judicial, a banda de les consideracions morals que haurien de ser les més importants.\nAquestes són coses que ja es van valorar en temps de la Inquisició. Com saps al final si una declaració és creïble? Quan tres testimonis que no es coneixen entre si han declarat que han vist el dimoni vestit de la mateixa manera, què hem de creure? Que han vist el dimoni de veritat? O potser que aquest dimoni només era en la imaginació del despietat bisbe o monjo que instruïa el cas? Guantánamo ha funcionat com una cortina de fum que ha fet que no es parli de l’escàndol que suposa que no hi hagi hagut un gran judici sobre l’11-S. Tothom sap que una declaració extreta amb tortures no val en cap tribunal d’un país democràtic. Potser es tractava d’això?\nEl mateix passa aquests dies amb els malvats ludòpates a gran escala que han endegat el món a fer punyetes, creant una crisi de dimensions planetàries. Cap d’ells sembla tenir remordiments, fins i tot el més gran estafador Bernard Madoff quan el van detenir somreia, i tot i el gran nombre d’estafadors cap ha anat a la presó i el que es pitjor, cap s’ha tirat d’un edifici de Wall Street.\nEls neoliberals i els corifeus que els envoltaven lloant la postmodernitat han creat un món on s’ha eliminat el “mismo concepto de causa” -José María Aznar dixit- i d’aquí a la desraó i la disbauxa hi ha un esglaó molt petit. I el més fotut és que alguns racionalistes han començat a raonar religiosament -ho sé, un oxímoron-. Acomiadant gratis es creen llocs de treball? Estrany, però està passant.


Taller de construcció a la UDG | Investigació Canyera\nTaller de construcció a la UDG\n24 Juny 2014 · by investigaciocanyera\t· in Estructures permanents, Projectes construïts.\t·\nDels dies 17 al 21 de Juny hem estat coordinant, juntament amb Moviment Nòmada i Terram un curs de construcció amb canya a la UDG. El taller ha consistit en la construcció d’una cúpula de 6m de diàmetre. Es va construir l’estructura principal i part del recobriment.\n← inund’ART 2014\nInvestigació canyera a AACC →


RAMADERIA | 16/06/2020 Ruralcat\nAmb 12.241 tones de carn, Catalunya és la comunitat autònoma que lidera la producció cunícola a tot l’estat, amb el 23,3% del total, segons dades del Registre d’Explotacions Ramaderes (REGA).\nCatalunya disposa d’1.119.060 animals\nCatalunya és la comunitat autònoma amb major producció de carn de conill de tot l’estat, amb 12.241 tones, que representa el 23,2% del total al 2019. Així es desprèn de l’informe “El sector cunícola en xifres” publicat pel Ministeri d’Agricultura, Pesca i Alimentació.\nQuant a la distribució de les explotacions cunícoles, Catalunya és la segona comunitat amb més explotacions registrades, un total de 634 (16,5%), precedida per Andalusia. Des del 2018 s’ha anat reduint significativament el nombre d’explotacions catalanes. La majoria d’elles són de menor mida i de caràcter més familiar, amb menys de 400 mares. La gran majoria de les explotacions es dediquen a la producció de llorigons per a carn (16,5%). La capacitat de matances resideix fonamentalment a Catalunya, amb el 25% dels sacrificis de tot l’estat.\nPel que fa al cens de conills, Catalunya disposa d’1.119.060 animals, el 20,2% del total, convertint-se en la segona comunitat després de Castella i Lleó.\nEn termes globals de tot l’estat, al 2019 destaca per una estabilització de la capacitat exportadora, amb un lleuger increment del 1,7% respecte l’any anterior. Les principals destinacions són Portugal, Itàlia, Bèlgica, França i el Regne Unit. Quant als preus, la mitjana interanual es va situar al 2019 en 1,973 €/kg, un 7,42% superior al 2018 i molt superior a la mitjana dels darrers cinc anys.\nPer últim, el consum manté la seva tendència descendent amb una significativa caiguda del 7%, fet que posa en evidència el gran problema actual d’aquest sector.\nL’informe ha estat recollit al darrer butlletí de Novetats Estadístiques del DARP, que recull setmanalment els documents de caire estadístic publicats pel departament i altres organismes i/o institucions nacionals i internacionals.\nInforme “El sector cunícola en xifres”


Després, amb l'ajuda dels nostres amics Àlex, Marc i Paula del 'Ho tens clar', han vist l'utilitat dels reflectors quan es camina de nit o amb poca llum. Després, amb uns reflectors que els hem regalat, ho han experimentat a classe.\nA 5è primer hem finalitzat el debat sobre l'ús del casc quan anem en bicicleta. Després els hem mostrat l'aplicació de pràctica virtual de conducció en bicicleta, on a més de les normes bàsiques, poden aprendre els diferents tipus de bicicletes i equipament que hi ha; a més de les comprovacions bàsiques abans de realitzar una sortida en bici. Per acabar els hem explicat com funcionarà l'activitat pràctica al Parc Infantil de Trànsit.


L’electrificació de Barcelona, 1881-1935, a cura de L. Urteaga (2013) | Societat Catalana de Geografia\nL’electrificació de Barcelona, 1881-1935, a cura de L. Urteaga (2013)\nLuis Urteaga (coord.): L’electrificació de Barcelona, 1881-1935. Barcelona: Ajuntament de Barcelona; Institut de Cultura, 2013 (Barcelona Quaderns d’Història, 19); 283 p. ISSN 1135-3058.\nL’adopció de la tecnologia elèctrica va exercir un paper molt destacat en el creixement econòmic i en la transformació de les morfologies urbanes a partir, sobretot, de 1880. En el transcurs d’unes poques dècades, totes les ciutats van acabar per beneficiar-se de les oportunitats que oferia l’energia elèctrica. Per a aquelles ciutats que comptaven amb una potent tradició fabril, però patien un accés difícil als recursos fòssils, l’electrificació esdevindria especialment alliberadora: aquest és, justament, el cas de Barcelona. L’energia elèctrica va flexibilitzar les opcions de localització productiva i va obrir pas a una creixent diversificació de l’activitat industrial. El creixement, precoç i molt vigorós, dels consums industrials constitueix, precisament, un dels trets distintius del procés d’electrificació a Barcelona.\nLa contribució inicial, “Coneixement científic i aplicacions industrials de l’electricitat al segle XIX” [p. 23-31], de Joan C. Alayo, ofereix una panoràmica i breu inventari dels grans descobriments vuitcentistes en el ram de l’electricitat i una crònica succinta de les aplicacions industrials successives amb especial referència a la seva recepció a Barcelona. Ben significativament, tanca el seu treball amb la menció de l’Exposició Universal de 1888, la qual permet assenyalar simbòlicament l’arrencada de l’electricitat com a fenomen comercial i propagandístic. Precisament, la darrera aportació del volum, “Les nits de l’Exposició Internacional de 1929” [261-283], de la qual és autor David Caralt, ve a cloure el cicle expositor per l’altre cap. A més a més, els efectes de les dues mostres sobre la morfologia urbana de Barcelona encara són ben evidents: el parc de la Ciutadella i la urbanització de la muntanya de Montjuïc. La segona aportació, “L’electrificació de Barcelona en el context europeu” [33-51], signada per Carles Sudrià, té, com les d’Alayo i de Caralt, caràcter introductori, però en aquest cas l’èmfasi no recau en la difusió i recepció de la tecnologia elèctrica, sinó en la valoració de la importància econòmica que van assolir la producció i el consum d’electricitat a Catalunya, en comparació amb altres regions d’Europa. Sudrià considera que l’electrificació va transformar l’economia catalana i la va fer més competitiva, contribuint així a mantenir el lideratge industrial de Catalunya en la segona fase de la industrialització.\nEls dos capítols següents tracten sobre les dues grans fases tecnològiques en la implantació de l’electricitat i les empreses protagonistes. El primer, “Las empresas eléctricas y la oferta de energía en Barcelona: el ciclo de la termoelectricidad, 1881-1913” [53-76], del qual és autor Luis Urteaga, presenta el cicle de producció termoelèctrica que va de 1881 a 1913 i que considera crucial en el procés d’electrificació de Barcelona. En el segon, “Les empreses elèctriques i l’oferta d’energia: el cicle de la hidroelectricitat, 1911-1935” [77-103], Berenguer Gangolells destaca la transcendència de tot ordre representada per les dues companyies de producció i distribució d’electricitat de les quals se celebrava el centenari de la seva fundació el 2011, amb les quals Barcelona es va transformar en el nucli central d’una complexa xarxa energètica que abastava Catalunya sencera.\nLa construcció de les infraestructures hidràuliques va plantejar enormes reptes financers i tecnològics a les empreses elèctriques i també, inevitablement, un desafiament previ: avaluar el potencial hidroelèctric del territori i encertar en la selecció i dimensió dels embassaments. Carme Montaner ha efectuat una incursió en aquest tema força desconegut fins ara. La seva contribució, “Electrificació i coneixement del territori” [105-136], l’aclareix amb una diagnosi i inventari de la cartografia disponible a començament del segle XX, a la zona pirinenca en especial. L’autora conclou que els estudis efectuats per als aprofitaments hidroelèctrics van suposar un avenç molt notable en el coneixement científic del territori català. Per bé que l’electrificació va suposar un canvi tecnològic alliberador per a l’economia barcelonina i catalana, al mateix va provocar grans trasbalsos paisatgístics i territorials, sobretot, també, a la zona pirinenca. Xavier Tarraubella ho palesa a la seva comunicació: “Els aprofitaments hidroelèctrics pirinencs i el seu impacte al Pallars” [137-155]. Així, la construcció de les explotacions hidràuliques va ser un dels primers factors de transformació del territori a les àrees de muntanya i un element cabdal per a impulsar la modificació de les bases socioeconòmiques de la col·lectivitat local.\nEls tres capítols següents retornen a l’experiència electrificadora barcelonina i detallen altres tantes aplicacions sectorials i fonamentals de l’electricitat. Mercedes Arroyo Huguet ho fa en relació amb l’enllumenat a “El alumbrado eléctrico en Barcelona, 1881-1935. Infraestructuras urbanas, iniciativas privadas y limitaciones públicas” [157-178]; Ferran Armengol amb el transport a “L’experiència de l’electrificació del transport a Barcelona” [179-207]; i Ángel Calvo amb la indústria en general a “La electrificación de la industria en la ciudad de Barcelona” [209-228].\nLa dilatada aportació de Josep Oliveras, “La consolidació d’una ciutat industrial. Barcelona, 1881-1935” [229-260], mereix punt i a part. En efecte, hi ofereix una síntesi ambiciosa -qualificatiu que li aplica, molt encertadament, el coordinador en la presentació del volum- de l’evolució urbana de Barcelona entre 1881 i 1935, la qual situa en un lloc destacat la segona revolució tecnològica i, en particular, el fenomen de l’electrificació. El creixement de la població i el desenvolupament industrial van ser acompanyats per una ràpida transformació urbana, de la qual l’autor destaca dos aspectes: la construcció de l’Eixample i l’agregació dels municipis veïns. L’anàlisi de les xarxes de servei d’aigua, de gas i d’electricitat, i també de transport, dóna pas a una reflexió sobre el model específic de creixement de Barcelona.El llevat de les intervencions del curs L’electrificació de Barcelona, 1881-1935, presentades en el volum de “Barcelona Quaderns d’Història”, les quals he procurat resumir amb l’ajuda inestimable del text de presentació [9-20] del seu coordinador -si n’és de tediós reconcentrar els continguts d’aquestes publicacions de fortuna! Gràcies, Luis-, el situem equidistant de les dues grans aportacions prèvies sobre la temàtica, la de l’escola de Jordi Nadal, relacionada amb el desenvolupament industrial de Catalunya, d’una banda, i la d’Horacio Capel, específica de la petja territorial i de l’impacte social deixats per les grans empreses del sector. Certament, unes coordenades de pes considerable, de les quals difícilment podien sostreure’s els conferenciants a l’hora d’interpretar les noves dades que aporten. Si més no, valgui el comentari com a orientació dels lectors i lectores d’aquesta obra que ha de merèixer un lloc destacat en els estudis d’història territorial de Barcelona i de Catalunya. [Pau Alegre, agost de 2014]


Infància, persones grans i amb malalties cròniques, més exposades als efectes de la calor\nDavant de l'arribada de l'estiu, la Creu Roja recorda pautes senzilles per prevenir problemes vinculats amb les altes temperatures.\nDebilitat, fatiga, mal de cap, falta de gana, insomni o enrampades són alguns dels efectes negatius que les altes temperatures poden tenir sobre la nostra salut i que afecten especialment la infància i la gent gran o amb malalties cròniques.\nQuan fa calor i en condicions normals, el termòstat intern del nostre organisme produeix suor, que s'evapora i així refresca el cos. Però els dies de calor intensa obliguen el nostre cos a fer un esforç d'adaptació per mantenir la temperatura normal.\nAquestes altes temperatures poden tenir una sèrie d'efectes negatius sobre la nostra salut com debilitat, fatiga, mal de cap, falta de gana, insomni o enrampades i són especialment preocupants per a persones vulnerables com ara els infants, les persones grans o amb malalties cròniques... No en va, un tant per cent important de l'accidentalitat de la gent gran la constitueixen els marejos i les lipotímies.\nRecordeu que la calor no afecta totes les persones per igual, les més vulnerables són:\nNens i nenes menors de 4 anys.\nPersones amb malalties (malaltia cardiovascular, cerebrovascular, respiratòria, renal, neurològica, diabetis...) o que prenen medicaments (anticolinèrgics, antihistamínics, fenotiazines, amfetamines, psicofàrmacs, diürètics, betabloquejants, anticonceptius ...).\nPersones amb discapacitats.\nPersones amb sobrepès.\nPer tal de reduir els problemes derivats de les altes temperatures, la Creu Roja recorda una sèrie de pautes senzilles en el dia a dia per poder gaudir de la calor i de l'estiu amb més seguretat a partir de la seva campanya “Davant de la calor ... jo em protegeixo”'. A continuació, es detallen els consells a seguir en diferents entorns i situacions.\nA l'exterior (al carrer, al camp, etc.):\nSi ha de romandre a l'exterior, procuri estar a l'ombra.\nSi pot, eviti les activitats a l'exterior durant les hores centrals del dia, sobretot, si són intenses.\nSi ha de fer activitats a l'exterior durant les hores de calor no oblidi descansar, protegir-se del sol i refrescar-se (begui líquids, refresquis el cap, faci servir ventall...)\nA la llar:\nEstigueu-vos en les estances més fresques.\nBaixeu les persianes, tendals, cortines .... evitant que el sol entri directament\nEls aparells d'aire condicionat refrigeren l'aire, mantenint una temperatura i humitat constants en un recinte aïllat (cal mantenir tancades portes i finestres).\nMai deixi els nens/es ni la gent gran a l'interior d'un vehicle tancat.\nSi viatja amb persones vulnerables presti especial atenció als canvis bruscos de temperatura que es produeixen en entrar i sortir del vehicle i que poden afectar els passatgers del mateix. Prendre les precaucions necessàries i augmentar progressivament la temperatura de l'interior del vehicle.\nPrevingui i porti líquids per hidratar-se.\nA nivell personal:\nRefresca’t de forma continuada (prendre una dutxa o un bany...).\nUtilitza roba lleugera, no ajustada i de colors clars.\nUtilitzeu un calçat fresc, còmode i que transpiri.\nEn els àpats:\nFeu menjars lleugers que l'ajudin a reposar les sals perdudes per la suor (que continguin amanides, fruites, verdures, gaspatxos o sucs).\nBegui líquids en abundància (aigua, sucs..) sempre que no hi hagi contraindicació mèdica.\nSi té algun problema de salut:\nConsulti amb el seu metge/essa sobre les mesures suplementàries que ha d'adoptar si pateix alguna malaltia de risc.\nSegueixi prenent els seus medicaments. No s'automediqui.\nI si s’exposa al sol:\nUtilitzi protecció solar adequada; apliqui-la 30 minuts abans de sortir de casa, de manera generosa; i renovi-la regularment.\nEviti els productes fotosensibilizants (perfums alcohòlics ...).\nProtegeixi’s el cap amb una gorra o barret.\nProtegeixi’s els ulls: les ulleres de sol han de tenir protecció 100% enfront de raigs ultraviolats i radiació blau visible.\nEn qualsevol cas, si es troba malament per la calor, pari l'activitat que estigui fent, intenti situar-se en un lloc fresc i demani ajuda.


Castelló celebrarà el Dia del Medi Ambient amb una interpretació de l'ecosistema del terme i una replantació d'espècies - Diari Millars, informació local en valencià.\nTransició Ecològica organitza este diumenge dins de Celebrem amb la Natura una ruta interpretativa i un seguiment de plantacions en el Paratge Municipal de la Magdalena.\nL’Ajuntament de Castelló celebra este cap de setmana el Dia Mundial del Medi Ambient posant el valor el seu entorn natural amb una ruta interpretativa organitzada per la Regidoria de Transició Ecològica aquest diumenge al Paratge Natural Municipal de la Magdalena, dins de la campanya Celebrem amb la Natura. L’activitat també inclourà el seguiment de les replantacions d’espècies realitzades en els últims mesos.\n«El 5 de juny es celebra el Dia Mundial del Medi Ambient i este any ho fem en un context molt particular, amb el repte d’impulsar una reactivació econòmica postcrisi de la covid lligada a les polítiques de lluita contra el canvi climàtic i conservació i millora del territori. La transició ecològica és una de les principals estratègies del pla de recuperació de la Unió Europea, per això és important posar l’èmfasi en que els nostres boscos i els nostres ecosistemes són la major riquesa», explica Fernando Navarro, regidor de Transició Ecològica. «Dins de la campanya anual de Celebrem amb la Natura volem aprofitar este dia per animar al veïnat a conéixer el Paratge de la Magdalena i l’entorn del Desert de les Palmes, que és el major pulmó verd del terme i que cal cuidar i conservar», ha afegit.\nLa jornada tindrà lloc aquest diumenge 6 de juny des de les 10.00 a les 13.30 hores. Començarà amb un seguiment de les plantacions d’espècies autòctons que Celebrem amb la Natura va dur a terme el 31 de març en la Magdalena. Els assistents revisaran les fitxes elaborades en la primera fase, comprovaran el seu estat i faran un reg col·lectiu. A continuació hi haurà una ruta de senderisme interpretatiu de 5 quilòmetres fins a la Font de la Salut en la qual l’organització donarà compte de diferents qüestions medioambientals. L’acte finalitzarà amb un joc que subratllarà la importància de cuidar el nostre entorn.\nLes persones interessades poden inscriure’s mitjançant el web naturacastello.es o el correu electrònic info@itinerantur.com.\nPost més nousEl Mucbe registra 3.065 visites durant el primer mes de ‘Terra d’ibers’\nPost més vellsBorriana trasllada des d’aquest dilluns la vacunació massiva contra la Covid-19 a la Llar fallera


La concessió a Enric Casasses (1951) del Premi Nacional de Literatura 2012 significa el reconeixement canònic d’una trajectòria de primera magnitud en la poesia catalana de les darreres dècades. Casasses, tot i que va publicar algun llibre als setanta i als vuitanta, no arriba al públic, però, fins als anys noranta. Així, després de donar a conèixer, el 1972 i el 1982, dos llibres a les edicions alternatives Druïda de Maó, el 1991 en reedita el segon, La cosa aquella, aquest cop a la comercial Empúries. El 1992 treu, en un segell universitari balear, Tots a casa al carrer. L’any següent, de nou a Empúries, No hi érem. I el 1994 dos llibres nous,Començament dels començaments i ocasió de les ocasions i Desfà els grumolls. La seva irrupció, doncs, es fa evident a començaments del noranta, fet que ve subratllat per tot un seguit de premis de prestigi que assoleix.\nCom a poeta, Casasses reuneix una actitud radicalment contemporània amb una concepció formal que parteix del conreu d’estructures de versificació clàssiques -noves rimades, sextines, sonets…- i d’un ús lúdic i aprofundit de la llengua -que troba en la rima el seu màxim exponent. En aquest sentit, el sonet troba en Casasses un dels seus millors i més prolixos renovadors en la poesia catalana de les darreres dècades, superant, per la pràctica de magnífics poemes, debats cíclics sobre la utilitat de les formes clàssiques.\nUn dels seus primers llibres, ja dels noranta, No hi érem, un poemari unitari de noranta sonets, ens permet observar quin és el model o els models que fa servir Casasses. Així, d’aquests noranta sonets:\npel que fa al metre: vuitanta-cinc són en decasíl·labs -uns pocs contenen també algun vers d’altre metre-, quatre en heptasíl·labs i un en pentasíl·labs;\npel que fa al model: cinquanta-un són italians (és a dir, seguint el model clàssic de Petrarca, de dos quartets i dos tercets), trenta-tres anglesos (el de Shakespeare, de trets quartets i un apariat), tres són amb estrambot (seguint estrictament la preceptiva clàssica, el primer vers del tercer tercet -l’afegit- és en tots els casos més curt: hexasíl·lab si els altres són decasíl·labs; tetrasíl·lab, quan és heptasíl·lab) i tres són invertits (és a dir, el model simbolista de dos tercets i dos quartets);\npel que fa a la rima: cinquanta-quatre són de rima consonant –cinc dels quals amb mots-rima-, vint-i-dos són de versos blancs i catorze assonants -totalment o parcialment.\nLes diverses estructures de combinació de rima són, també, força variades:\nen els quartets dels sonets italians, hi ha una cert equilibri: vint són de dues rimes encadenades (ABAB ABAB), quinze de dues rimes creuades (ABBA ABBA), un de dues rimes encadenades (ABAB CDCD) i un de quatre rimes creuades (ABBA CDDC)\nen els tercets, la combinació majoritària és la simètrica encadenada: així, disset sonets són ABAB ABAB CDC DCD, deu ABBA ABBA CDC DCD, un ABBA ABBA CDC DCD CDD, un altre ABBA ABBA CDC DCD CEE i un darrer ABAB ABAB CDC DCD CEE;\nen els sonets anglesos, les combinacions majoritàries són: deu ABBA ABBA ABBA CC, set la més canònica ABAB CDCD EFEF GG i sis ABAB ABAB ABAB CC.\nhi ha alguna combinació inusual, com ara la monorima amb versos blancs esparsos AAAA AAAA A–A A–A\nLa varietat de models i combinacions de rima en els sonets de Casasses és, doncs, evident ja de bon començamenb. S’hi barreja el model petrarquista amb el sonet anglès –canònic o no- i el sonet invertit simbolista, la rima més clàssica amb els versos blancs, sense oblidar la inclusió del sonet amb mots-rima introduït per Brossa. Aquesta varietat és el vehicle d’una poètica també mot rica. La llengua és un ingredient bàsic d’aquesta riquesa. Vegem-ho en aquest sonet anglès, shakespearià, un poema amorós, a voltes irònic, de vegades punyent, sovint contradictori, en el qual hi trobem des dels jocs de paraules –els tres amors del tercer vers del primer quartet i “el tres i no res” esfilagarsat al dístic- a la rima no pas fàcil –“enduus”/”cuscús”:\nLa teua fam i el meu morir de fruita\nhan fet acord d’exasperar-se ells dos,\nbon parell d’ous per fer l’última truita.\nGustosament se l’ha polida el gos.\nTu t’inventes el món i jo la rima.\nDeixa’m, sisplau, no veus que te m’enduus?\nM’has provocat canvis aguts de clima\ni a sobre vols que em mengi el teu cuscús.\nDe copes dut pel vent m’arriba el tres\ni penso en tu, però no vol dir res.\nLa riquesa de la rima –la comoditat que Casasses troba en aquest artifici- flueix per tècniques molt diverses. En aquest altre sonet, que segueix fil per randa la preceptiva petrarquista –tret del fet que conté una sola frase, hiperbòlica- i presenta una de les combinacions de rima més utilitzades pel poeta italià, Casasses construeix un consonantisme un altre cop magnífic i poc habitual –que excel·leix amb “arsènic a”, que esdevé, a més, el nucli d’un encavalcament ben abrupte:\nQue no, que no hi ha cas, som fills d’Amèrica,\nfills de la trumfa, fills de la tomata,\ndel metge sant malalt que cura i mata\nla histèria trista i la tristesa histèrica\nper tal d’encendre música hemisfèrica\ndues vegades, perquè plogui plata\ndamunt del públic de cada sonata,\nl’argent viu de la vida i no genèrica\nsinó per mi la pura calma edènica,\nper tu la pura força zenital,\nper ell la inspiració esquizofrènica,\nper ella el meu pollastre aquí tal qual,\nper tots la pena amb gust d’arsènic a\nla punta de la llengua genital.\nCasasses és, doncs, un mestre de la ironia. Aquest sonet anglès –on torna a formular només dues rimes als tres quartets- té un clar regust dels ventalls de Carner i, també, amb un deix més corrosiu, dels poemes de Brossa. Tot això inserit en aquest continu ús lúdic de la llengua que caracteritza la seva poesia –la rima interna “bernat com montserrat” n’és una nova mostra:\nQuin pensament de sola d’espardenya\nflexible i ben trenat, quin pensament\nde cos despert i aire de mar, potent\ncom un roca immensa que es despenya,\nbernat com montserrat, sagrada penya,\ncom un que ens desafia tots, valent,\nfatal, com de planeta el moviment,\nprecís com una bruixa que se senya.\nQuin pensament, la raó, quan s’emprenya,\ni el seny quan fa parlar roca vivent\nper aixecar d’amor ben alta ensenya!\nEl sonet invertit és un altre dels seus models. I, de nou, l’ús dels ressorts més rics i més insospitats de la rima, tant semàntics com fonètics –que veiem en els seus sonets i potser encara amb més rotunditat en els seus poemes en noves rimades. El consonantisme entre “encarcarar-se” i “càrcer” torna a ser dels més brillants de la poesia catalana contemporània, al més pur estil dels que havia utilitzat Foix i tant entusiasmaven Ferrater:\nLa inversió del sonet no és purament una inversió de posició de cada estrofa, és també una inversió de la funció formal de cada estrofa en el sonet: el primer tercet és, realment, la primera estrofa; per això recull les anàfores inicials que aniran desenvolupant-se fins al darrer quartet, amb l’epifonema final. És a dir, la inversió entesa com a aprofundiment de la dissimetria del sonet. Els tercets precedint els quartets són encara més dissimètrics:\nSi puja gola amunt un vi dolent,\nsi em compliquen els núvols de la tarda,\nsi tinc la cantonada malament\non viu la fosca, la que em fa basarda\nperquè em coneix molt més que un grop de vent\ni més que el tronc tombat florint m’esguarda\nmentre jo intento el raonat discurs\nque fa el borratxo quasi cada dia\nentregirat entre el bou i la cria,\nles taques de vi públic fent conjurs\ni derruïts a banda i banda els murs\non ell empresonat se sostindria,\nperò no cau ni ja sap fer més via,\nl’aguanta dret la força dels ensurts.\nTambé el classicisme del sonet amb estrambot –un classicisme absolut: el primer vers del tercet de l’estrambot, l’inusual tercer tercet, és més curt i rima amb l’anterior, mentre que els altres dos versos tenen el mateix metre de la resta del sonet i introdueixen una altra rima, apariada- pot esdevenir el vehicle de la ironia desimbolta –i clarament contemporània- de Casasses:\nJA NO S’ESTÀ SEGUR NI A LA PRESÓ\nRera la nuca del televisor\nun gran desert de solitud prospera\ni ho cobreix tot, i acaba just darrera\ndel teu clatell de telespectador.\nLa TV calma qualsevol dolor,\nla TV cura qualsevol fal·lera,\nla TV té esperança i sempre espera\nargumentant “podria ser pitjor”.\nImagineu-vos que... a cops de pic\ni pala i foc i flama i soldadura,\nel bell, sagrat i extens desert amic\nfos dominat tot ell a la mesura\ndels sers humans: doncs res, un simple clic\ni a casa i de colors tens la natura.\nNo et miris el melic:\npagant poc més t’adormiran imatges\nde terroristes que es torren a les platges.\nDe la mateixa manera, els tres quartets del sonet anglès li permeten d’explicar tres trobades amoroses, i encara més: els mots-rima -les paraules que, reiterades, prenen la funció de la rima, a la manera de les sextines medievals d’Arnaut Daniel i que Brossa va introduir en el sonet- estan relligats per la seva pròpia càrrega semàntica i pel tema general del poema, seguint el mestratge brossià:\ni caic al pou tenebrós de l’amor\ni sóc l’horror, sol meu, i em dic error.\nEls sonets de Casasses són, en els aspectes formals i en d’altres, deutors dels de Brossa. No només per l’ús de mots-rima o per la inversió estròfica, també per l’apropament a l’escriptura automàtica. També quan Casasses abandona la rima fonètica i es decanta pels versos blancs:\nLA POESIA BURRA & L’ART PERD L’ART\nCom que vivim a l’era de l’article\n–un temps invers que creu interpretar-se\na si mateix abans d’haver-se escrit\nel text o la musica interpretables–\nl’avantatge misèrrim és que és peu\naquesta circumstància puerilíssima\nde fer-nos ara doncs i ja d’entrada\nles obres d’art a contrapeu dels crítics\ni de tot el sentit cataloguístic\ndel segle perquè l’art de nostres obres\npassat el pas estret de les muntanyes\nempalma amb una vista panoràmica:\nd’esquerra a dreta Llull, Pujols, Jordà\nBru i Salvador Seguí, lo Noi del Sucre.\nPerò, ben especialment, per la poesia entesa com a màgia, com a joc,. Un joc de daus –ausiasmarquià i brossià-, en què reapareix l’epifonema, al dístic, del “tres i no res”, en aquest sonet d’endreça directa al mateix Brossa:\nDAU A MIG AIRE\nA en Joan Brossa de l’Enric Casasses\nrodola el dau transparent o sonet,\nu, dos i tres, les cares que ara en caces\nquadrades són, fan feina de paret.\nNo et vinc amb precs ni tampoc amenaces:\nallò que heu fet ens ajuda a fer net,\nus hem sentit passar, a quatre passes,\ncom un home content, amb buit i set.\nUs feu entendre de totes les races\nmenys dels trepitjadors d’en Patufet,\nque van trencant salers, miralls i tasses\nper no haver de sentir la veu del dret.\nLa màgia s’apropa al Surrealisme, al món oníric, a l’univers de la infantesa:\ni l’obra immensa d’en Jesús Lizano.\nporta enciams i préssecs al cabàs\ni mira el sol i diu: «arri tatano!»\nl’estel caçant no, Galileu, fugaç,\ntot fent la volta al temps. oh nou Elcano...\nSenyals de llum d’incendi de vaixells\ndiuen que sí –a tots els desnivells.\nA Començament dels començaments i ocasió de les ocasions (1994) hi trobem, precisament, aquest sonet plenament neopopularitzant:\nCANÇÓ GALLEGA DE LES ILLES MEDES\nla terra m’ha d’aguantar\nper no ofegar tanta pena\nper quan diguis que pirem\nA la Boca de l’Infern\nsense vela i sense rem.\nAquest Casasses lúdic –que encara es veu més subratllat en els recitals públics, on el poeta es demostra com un mestre, també, de la paraula com a so, de la poesia com a oralitat i de la lectura com a teatralitat- és el que ens presenta un altre poeta amb el que hi manté força paral·lelismes, Albert Roig:\n“Ravaler, senzill, que ens passa els seus versos com si es tractés d’una unça de puces de matxo, amb el tombant de dècada, Casassas –ell que sota una imatge pública original practica la paròdia i estrafà d’una manera brillant la cançó popular planetària- ha colgat la temptació d’experimentar en poesia, cosa que, com Rossich, considera elitista i inadequada al clima dels temps, i, com Bob Dylan –pobret: ell que ha rebregat impunement, durant anys, el nom de Thomas-, se’ns fa, vulguem o no, entranyable. És aquesta acció contínua, la presència humana de Casassas –cosina germana de la de Carles Hac Mor, presents a totes les revistes d’arts i lletres de casa- que ha fet que ens aturem amb fumosa complaença i respecte davant els seus versos.” (L’estiu de les paparres o La societat secreta dels poetes. Barcelona: Empúries, 1992 pp. 75-76)\nLa poètica d’Enric Casasses és tot això, i molt més. És popular i culta. Moderna i clàssica. Realista i onírica, talment com la de Foix, el poeta que dóna peu a aquest altre sonet, on el joc és el veritable amo del poema. El joc de la rima –“azimut”/”output”-, el joc de la referència culta –el foixià “T’exalta el 9 i t’enamora el 10”, però també la relació de “sant Pitàgores” amb els números d’aquest darrer vers i, a la vegada, l’esment de Thot Hermes Trismegist, és a dir el déu egipci de l’escriptura, amb el seu nom original, Thot, i seva la versió grega, Hermes Trismegist, divinitat de les ciències i les arts. de l’astrologia, la màgia i l’alquímia-, el joc de l’acròstic renaixentista i barroc –“Tens afí i fas net”-, el joc del palíndrom cabalístic –el “ser o tot o res” del títol i també l’acròstic… Joc, màgia, alquímia. Riquesa de forma, de llengua, de to, de contingut:\nMercè Arnau Rallo\nM’ho passo molt bé


Darrera actualització el 19 Mai 2022\nEls centres que iniciïn la tramitació d'un contracte basat en l'Acord Marc 2021/1 de "Subministrament d'ordinadors portàtils per a centres educatius no universitaris de les Illes Balears", han de sol·licitar el vistiplau previ de la Conselleria emplenant el formulari de més avall i en el qual s'ha d'adjuntar la documentació següent:\nEl FULL DE COMANDA signat i segellat corresponent al lot dels equipaments que es volen adquirir.\nPer generar el FULL DE COMANDA s'ha de descarregar el full de càlcul corresponent que es pot trobar a l'article "Fulls de càlcul per comparar pressuposts i generar el full de comanda en un contracte basat en l'Acord Marc AM 2021/1" en aquest mateix lloc web.\nUna memòria justificativa sobre la necessitat d'adjudicar un contracte basat en aquest acord marc.\nPodeu trobar un model d’aquest document a l'article "Models de documents necessaris per formalitzar un contracte basat en l'Acord Marc AM 2021/1" de la secció "Acord Marc 2021/1" del lloc web coordinaciotic.ieduca.caib.es.\nUn certificat acreditatiu de la disponibilitat dels fons necessaris.\nPodeu trobar un model d'aquest document a l'article Models de documents necessaris per formalitzar un contracte basat en l'Acord Marc AM 2021/1" de la secció "Acord Marc 2021/1" del lloc web coordinaciotic.ieduca.caib.es).\nPodeu trobar un model d’aquest document a l'article "Models de documents necessaris per formalitzar un contracte basat en l'Acord Marc AM 2021/1" de la secció "Acord Marc 2021/1" del lloc web coordinaciotic.ieduca.caib.es).\nuna vegada emplenat i enviat el formulari, el sistema us contestarà, per correu electrònic, informant que s'ha rebut aquesta tramitació d'inici i retornarà un número de TICKET (RT) que caldrà guardar, ja que aquesta referència se sol·licitarà en el tràmit de tancament de l'expedient:\n"Recepció i pagament d'un contracte basat en l'Acord Marc 2021/1".


[:es]La Diputació de València crea una guía para la redacción de Planes Locales de Gestión de Residuos[:ca]La Diputació de València crea una guia per a la redacció de Plans Locals de Gestió de Residus[:]\nLa guía está disponible para los ayuntamientos en la web de la Diputació.\n[:es]El Área de Medio Ambiente de la Diputació de València ha elaborado una guía metodológica para la redacción de Planes Locales de Gestión de Residuos Domésticos y Asimilables (PLGRDA), es decir, un instrumento que permitirá homogeneizar su contenido y facilitar el trabajo de técnicos y técnicas en las administraciones municipales y supramunicipales.\nHay que recordar que los residuos urbanos no paran de crecer. Cada persona producimos más de 1 kilo de basura al día, o sea, en la provincia de Valencia se generan más de 1 millón de toneladas cada año. Residuos que si no se gestionan adecuadamente, acaban contaminando la tierra, el agua y el aire.[:ca]L’Àrea de Medi Ambient de la Diputació de València ha elaborat una guia metodològica per a la redacció de Plans Locals de Gestió de Residus Domèstics i Assimilables (PLGRDA), és a dir, un instrument que permetrà homogeneïtzar el seu contingut i facilitar el treball de tècnics i tècniques en les administracions municipals i supramunicipals.\nEsta guia, disponible per als ajuntaments en la web de la Diputació (www.dival.es/medi-ambient/content/plgrda), s’uneix a l’ajuda econòmica per a la redacció dels PLGRDA a través de l’estratègia Reacciona.\nPer a la vicepresidenta de la Diputació i responsable de l’Àrea de Medi Ambient, Maria Josep Amigó, “hem de treballar més en el foment de la reutilització i la reparació, evitar el desaprofitament d’aliments i impulsar una educació ambiental transformadora que prioritze la reducció enfront del reciclatge”.\nAixí mateix, i per este motiu, “enguany, des de l’Àrea de Medi Ambient continuarem subvencionant, mitjançant l’estratègia Reacciona, la redacció dels PLGRDA, perquè és una eina de diagnosi i de participació ciutadana que canviarà i millorarà la gestió dels residus i, sobretot, invertirem més recursos econòmics per a la implantació de les accions proposades en estos plans”, ha manifestat la vicepresidenta Amigó.\nCal recordar que els residus urbans no paren de créixer. Cada persona produïm més d’1 quilo de fem al dia, és a dir, a la província de València es generen més d’1 milió de tones cada any. Residus que si no es gestionen adequadament, acaben contaminant la terra, l’aigua i l’aire.[:]


Jordi Peris renuncia a la seua acta de regidor a l'Ajuntament de València per raons polítiques i personals | Valencia Extra\nJordi Peris renuncia a la seua acta de regidor a l'Ajuntament de València per raons polítiques i personals\nJordi Peris, fins al moment, tinent d’Alcalde, portaveu del govern municipal, i regidor d’Innovació i Gestió del Coneixement, Participació Ciutadana i Acció Veïnal, i Energies Renovables i Canvi Climàtic, ha anunciat la renúncia a la seua acta de regidor. Deixa tots els seus càrrecs per raons polítiques i personals. Així ho ha explicat hui, davant els mitjans de comunicació, després de presentar les seues raons a l’alcalde de València, Joan Ribó.\nJordi Peris, que s’ha manifestat “orgullós d’haver pertangut al Govern de la Nau i d’haver participat en la seua política, pel canvi social que ha suposat per a la ciutat de València”, ha realitzat un balanç “positiu” dels seus dos anys de gestió política, “entesa esta com un espai per a resoldre els problemes col·lectius”.\nTal com ha explicat, la dimissió “no entrava en els seus plans, ja que tenia intenció de seguir exercint els seus càrrecs a l’Ajuntament de València durant la resta del mandat. “Però la posició política en la qual em trobe en este moment, crec que fa que no es donen les condicions necessàries per a desenvolupar el programa polític per al qual vaig ser triat, i per eixe motiu preferisc renunciar, perquè no vull aferrar-me a cap càrrec, perquè el meu compromís és amb la gent que ens va votar el 24 de maig de 2015 i és amb ells amb qui vull ser honest”.\nEl regidor ha fet referència a diverses qüestions del seu propi Grup Municipal i, acompanyat per la secretària del Grup Municipal de València en Comú, Áurea Ortiz, qui també ha anunciat la dimissió del seu càrrec, Jordi Peris ha recordat els seus més de dos anys com a membre del Govern de la Nau, que ha definit com a “fonamental per a esta ciutat”.\n“Un govern que va canviar profundament la situació en l’Ajuntament de València, un govern en el qual he tractat des del primer moment d’aportar i de construir, sempre tenint en compte les dificultats pròpies del que és un govern tripartit, i tractant sempre d’incorporar la perspectiva social i dels drets de les persones”, ha assegurat.\nEl fins al moment també portaveu de l’equip de govern municipal, ha reiterat “la importància històrica del Govern de la Nau, no solament perquè li ha donat el relleu a 24 anys de govern del Partit Popular, sinó també per la seua fórmula de govern plural, basat en l’acord i en el diàleg, que crec que ha funcionat i que espere i tinc tota la confiança que seguirà fent-ho en el futur”.\nPel que fa a la seua experiència política, “difícil, però extraordinàriament estimulant, enriquidora i exigent”, Jordi Perís ha destacat que, en matèria de participació ciutadana, s’han impulsat iniciatives innovadores com els Pressupostos Participatius, “en els quals s’han implicat un 2,3% de totes les persones censades en la ciutat, un percentatge que situa a València entre les primeres urbs de gran grandària (la primera fins a fa uns dies) que treballen amb la ciutadania per a decidir aquelles inversions que afecten la seua vida quotidiana”.\n“A eixa experiència, que ha de consolidar-se per a complir l’objectiu de canviar la cultura democràtica, se sumen altres com l’elaboració de les bases per a crear centres cívics en els barris, o l’impuls de subvencions de suport a l’associacionisme i estratègies integrals per a treballar en els barris i avançar en models en els quals la ciutadania siga la protagonista de les decisions de ciutat”, ha detallat després d’aclarir que “queda pendent la la revisió del reglamente de participació ciutadana i de les Juntes Municipals de Districte”.\nEn l’àrea de Innovació i Canvi Climàtic, Jordi Peris ha explicat el seu treball per a incorporar “una nova dimensió per a accedir als fons europeus”, i ha destacat la línia de finançament de l’EDUSI, per al programa Va Cabanyal, “que va a canviar la realitat d’un dels barri més castigats i deteriorats de la ciutat”, i altres projectes que duran a València uns 32 millions d’euros com el GrowGreen, el Plastic Circle o el Match Up, “que van a convertir a la ciutat un laboratori contra el canvi climàtic”.\n“El vessant social també s’ha introduït a Las Naves, on s’han posat en marxa projectes de caràcter social i mediambiental”, ha afegit Jordi Peris, qui ha considerat totes aquelles accions de la seua gestió “que han col·laborat per a transformar la ciutat i el propi ajuntament, i que que han exigit una coordinació de servicis -que ha agraït- per a aconseguir el canvi i donar resposta a les realitats de la ciutat”.\nJordi Peris, que ha tingut paraules d’agraïment per als treballadors públics, regidors, i per als altres dos portaveus del Govern de la Nau, ha destacat dos virtuts de l’alcalde Joan Ribó, “la seua claredat i la seua franquesa, que afavoreixen les relacions polítiques”.\nI amb un al·legat en favor de la política i del feminisme ha finalitzat la seua intervenció, “perquè és un element fonamental de la nostra societat, és l’espai per excel·lència on resoldre democràticament els problemes col·lectius. La crisi i el desprestigi de la política solament és funcional a un model social en el qual impera l’economia i l’individualisme”. Per tant, ha conclòs Jordi Peris, “crec que qüestions com la justícia social, els drets, la igualtat, que són la base de les llibertats reals de les persones, solament tenen sentit des de plantejaments polítics”. També s’ha referit a la transcendència del feminisme en els àmbits personal i polític.\nUna vegada Jordi Peris formalitze la renúncia a la seua acta de regidor, l’Ajuntament donarà trasllat a la Junta Electoral Central i es proposarà a la persona que substituirà l’edil. Esta substitució es farà efectiva a través d’un Ple.


(S'ha redirigit des de: Acers)\nPercentatges majors que el 2,0% i fins al 4% de carboni donen lloc a foses trencadisses que no es pot forjar. Aquesta circumstància, però, se circumscriu als acers al carboni en els quals aquest últim és l'únic element aliable o els altres presents ho estan en quantitats molt petites, ja que, de fet hi ha multitud de tipus d'acer amb composicions molt diverses que reben denominacions específiques en virtut ja sigui dels elements que predominen en la seva composició (acers al silici), de la seva susceptibilitat a certs tractaments (acers de cementació), d'alguna característica potenciada (acers inoxidables) i fins i tot en funció del seu ús (acers estructurals). Normalment aquests aliatges de ferro s'engloben sota la denominació genèrica d'acers especials, raó per la qual aquí s'ha adoptat la definició dels comuns o "al carboni" que, a més de ser els primers fabricats i els més emprats, i aproximadament el 90% de l'acer comercialitzat és "al carboni". serveixen de base per als altres. Aquesta gran varietat d'acers va portar a William Siemens a definir l'acer com «un compost de ferro i una altra substància que incrementa la seva resistència».\nPer la varietat ja apuntada i per la seva disponibilitat –els seus dos elements primordials abunden en la naturalesa facilitant la seva producció en quantitats industrials–,[nota 2] els acers són els aliatges més utilitzats en la construcció de maquinària, eines, edificis i obres públiques, havent contribuït a l'alt nivell de desenvolupament tecnològic de les societats industrialitzades. Tanmateix, en certs sectors, com la construcció aeronàutica, l'acer gairebé no s'utilitza a causa del fet que és un material molt dens, gairebé tres vegades més dens que l'alumini (7.850 kg/m³ de densitat enfront dels 2.700 kg/m³ de l'alumini).\nTambé conegut com a acer Damasc, l'acer wootz és famós per la seva durabilitat i capacitat de mantenir un tall. Originalment va ser creat d'un nombre diferent de materials, incloent-hi traces d'altres elements en concentracions menors a 1000 parts per milió o 0,1% de la composició de la roca. Era essencialment un complicat aliatge amb ferro com el seu principal component. Estudis recents han suggerit que en la seva estructura s'incloïen nanotubs de carboni, el que potser explica algunes de les seves qualitats llegendàries; encara que tenint en compte la tecnologia disponible en aquell moment van ser probablement produïts més per casualitat que per disseny. L'acer crucible (Crucible steel), basat en diferents tècniques de produir aliatges d'acer emprant calor lenta i refredant ferro pur i carbó, va ser produït a Merv entre el segle ix i el segle x.\nA la Xina, sota la dinastia Song del segle xi, hi ha proves de la producció d'acer emprant dues tècniques: una d'un mètode "berganesc" que produïa un acer de qualitat inferior per no ser homogeni, i un precursor del modern mètode Bessemer el qual utilitzava una descarbonització mitjançant repetits forjats sota sobtats refredaments (cold blast).\nEl ferro per a ús industrial va ser descobert cap a l'any 1500 aC, a Medzamor, prop d'Erevan, capital d'Armènia i de la muntanya Ararat. La tecnologia del ferro es va mantenir molt de temps en secret, difonent-se extensament cap a l'any 1200 aC. Els artesans del ferro van aprendre a fabricar acer escalfant ferro forjat i carbó vegetal en recipients d'argila durant diversos dies, amb el que el ferro absorbia suficient carboni per convertir-se en acer autèntic.\nFou Benjamin Huntsman qui va desenvolupar un procediment per fondre ferro forjat amb carboni, obtenint d'aquesta manera el primer acer conegut. El 1856, Sir Henry Bessemer, va fer possible la fabricació d'acer en grans quantitats, però el seu procediment ha caigut en desús, perquè només podia utilitzar ferro que contingués fòsfor i sofre en petites proporcions. En 1857, Sir William Siemens va idear un altre procediment de fabricació industrial de l'acer, que en l'actualitat ha caigut en desús, el procés Martin Siemens, per descarburació de la fosa de ferro dolç i òxid de ferro, escalfant amb oli, gas de coc, o una barreja de gas d'alt forn i de coc.\nSiemens havia experimentat en 1878 amb l'electricitat per escalfar els forns d'acer, però va ser el metal·lúrgic Francès Paul Héroult, co-inventor del mètode modern per fondre alumini, qui va iniciar el 1902 la producció comercial de l'acer en forns elèctrics a arc. El mètode de Héroult consisteix a introduir en el forn ferralla d'acer de composició coneguda fent saltar un arc elèctric entre la ferralla i uns grans elèctrodes de carboni situats al sostre del forn.\nEl 1950 s'aplicà el procés de colada contínua que s'usa quan es vol produir perfils laminats d'acer de secció constant i en grans quantitats. El procés consisteix a col·locar sota un gresol un motlle amb la forma pretesa, i amb una vàlvula es pot anar dosificant el material fos que va al motlle. El material fos passa pel motlle per gravetat i es va refredant amb un sistema d'aigua; com a conseqüència, es torna pastós i adquireix la forma del motlle. Posteriorment el material és conformat amb una sèrie de rodets que al mateix temps ho arrosseguen cap a la part exterior del sistema. Una vegada conformat el material amb la forma necessària i amb la longitud adequada, es talla i emmagatzema. Actualment s'utilitzen alguns metalls i metal·loides en forma de ferroaleacions, que, units a l'acer, li proporcionen excel·lents qualitats de duresa i resistència mecànica.\nEl procés de fabricació de l'acer, es completa mitjançant l'anomenada metal·lúrgia secundària. En aquesta etapa, es donen a l'acer líquid les propietats químiques, temperatura, contingut de gasos, nivell d'inclusions i impureses desitjats. La unitat més comuna de metal·lúrgia secundària és el forn cullera. L'acer aquí produït està llest per ser posteriorment colat, en forma convencional o en colada contínua.\nEn moltes regions del món, l'acer és de gran importància per a la dinàmica de la població, indústria i comerç.\nEncara que és difícil establir les propietats físiques i mecàniques de l'acer, ja que aquestes varien amb els ajustaments en la seva composició i els diversos tractaments tèrmics, químics o mecànics, amb els que poden aconseguir acers amb combinacions de característiques adequades per a infinitat d'aplicacions, es poden citar-ne algunes propietats genèriques:\nTé una alta conductivitat elèctrica. Encara que depèn de la seva composició és aproximadament de 3·10 6 S / m. En les línies aèries d'alta tensió s'utilitzen amb freqüència conductors d'alumini amb ànima d'acer proporcionant aquest últim la resistència mecànica necessària per incrementar la distància entre torres i optimitzar el cost de la instal·lació.\n↑ 16,0 16,1 Informació sobre el punt de fusió de l'acer\n↑ Roura Grabulosa, Pere; Farja Silva, Jordi; Güell Ordis, Josep Maria. Apunts de fonaments de ciències dels materials. Universitat de Girona, 2006, p.53. ISBN 84-8458-227-2. Arxivat 2011-10-02 a Wayback Machine.\n↑ Robert Guy Matthews. «La indústria de l'acer preveu més pèrdues enmig d'una sobreproducció». The Wall Street Journal, 24-04-2009. [Consulta: 28 abril 2009].\nWarren, Kenneth, Big Steel: The First Century of the United States Steel Corporation, 1901–2001. University of Pittsburgh Press, 2001\nDiferents tipus de perfils d'acer\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Acer&oldid=27631491»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 juny 2021 a les 15:05.


L'Escola Massana tanca les celebracions del seu 85 aniversari al Museu del Disseny | Barcelona Cultura\nL'Escola Massana tanca les celebracions del seu 85 aniversari al Museu del Disseny\n2-4-2015 Una pila de professionals dedicats a les arts visuals, les arts aplicades i el disseny han estudiat a l'Escola Massana, un centre barceloní que ara fa 85 anys de vida. Ho han celebrat amb propostes diverses, entre els quals una exposició que podeu veure aquests dies al Museu del Disseny i en la qual han convidat a antics alumnes a mostrar peces que parlin del seu pas per l'escola.\nL'Escola Massana, un centre municipal dedicat a l'art i el disseny, va néixer el gener del 1929, gràcies a la generositat d'un pastisser i filantrop de la ciutat: Agustí Massana. Avui, els estudiants d'aquest centre ocupen part de les dependències de l'Antic Hospital de la Santa Creu i en els últims mesos han celebrat l'aniversari de l'escola, que en el futur tindrà una nova seu a la plaça de la Gardunya.\nL'últim acte per commemorar l'aniversari és una exposició que es titula L'ètica de les petites coses i que aplega tota mena d'objectes aportats pels antics alumnes. I és que l'escola els va demanar qualsevol cosa que fos, per a ells, representativa del seu pas per la Massana: des d'un paperet amb una nota acadèmica (o un missatge d'amor!) a un record comprat en el transcurs d'un viatge amb els companys...\nAixí, les vitrines del Museu del Disseny han acabat acollint des de caixes de colors pastel a llibretes de projectes, així fins a 85 objectes diferents aportats per 85 antics alumnes. La tria ha volgut respectar el perfil tipus dels estudiants, incloent més obres de dones que d'homes i mantenint, això sí, l'equilibri entre les diverses especialitats que es cursen a l'escola.\nPodeu veure L'ètica de les petites coses. Massana: 85 anys al Museu del Disseny (Plaça de les Glòries, 37), fins al 29 d'abril. Entrada lliure.