Viciclisme / Viciclismo: de juny 2014\n"Decir toda la verdad es imposible. Y no por el deseo de ocultar algo, sino porque los recuerdos se sumergen en la misma atmósfera de los sueños."\n(Onetti, Cuando entonces)\nSempre havia estat un poc ingènua, i l'edat li havia accentuat aquest tret tan infantil del seu caràcter. Tant és així, que donava per literal aquella expressió, darrerament tan de moda, que descriu el llevar-se d'hora, però ben d'hora (Paraula de Pep), com aquell moment en que encara no estan posats els carrers al món. I la seua preocupació venia per aquest costat tèrbol de la realitat relativa dels camins i els carrers. Una cosa que sempre hem donat per absoluta i que de sobte s'esvaeix a l'aire incert d'un record, d'un somni. ¿Seria això la vellesa?, es preguntava. Perquè estava totalment convençuda de que a poc a poc, amb nocturnitat i traïdoria, els camins que amb tenaç insistència havien dibuixat damunt la terra la seua vida, que havien bressolat el seu trànsit pel món, anaven esfumant-se com els coloms sota la tela vellutada del mag: "ara hi és, ara no hi és", i que algú els feia desaparèixer, que algú ens els furtava en benefici propi i mal aliè. I va decidir parlar-ne amb el comissari Maigret, del qual pensava seria l'única persona capaç de comprendre-la i no prendre-la per una pobra ànima vella i boja. A la fitxa que li donà el vell Joseph, l'ordenança més antic del quai des Orfèvres, va fer constar amb una lletra dubtosa, quasi oblidada de sí mateixa, les seues dades i el motiu de l'entrevista amb en Maigret: Madame Antoine de Caramé, 8 bis, quai de la Mégisserie. Desitja fer-li al comissari Maigret una comunicació de la major importància. És qüestió de vida o mort. Algunes paraules estaven subratllades. La paraula "comissari", i desprès la "qüestió de vida o mort", aquesta última dues vegades. Li la donarà en pròpia mà, ¿veritat?... Sí, madame… És una boja, grunyí Maigret, només fer-li una ullada… No ho sembla. Està molt tranquil·la, li va dir en Joseph amb un sentiment d'oculta complicitat amb la velleta. ¿La vols rebre, Lapointe?, si no la tindrem ací tots els dies… A Lapointe, al jove inspector Lapointe, madame Antoine li va fer una descripció ben detallada de tots aquells camins i carrers que segons ella ja no hi eren al seu lloc. Sí, ja sé el que està pensant, inspector, que sóc una vella boja, que la memòria em fa pessics de somnis i que ja no sé distingir entre l'entelèquia i l'existència, li va etzibar la madame. Lapointe, no entenia res. Què volia dir "entelèquia"? Ningú no li ho va demanar al curset d'inspector. Escolte, madame: vaig a informar al comissari de tot el que acaba de dir-me… ¿Creu vostè que em rebrà?... Si decideix veure-la, li enviarà una citació… Però la citació no arribava, i madame Caramé va donar el pas definitiu. Eren prop de les set del vespre que Maigret va baixar l'escala preguntant-s'hi si fer l'aperitiu a la Brasserie Dauphine o dirigir-se cap a casa directament. És vostè, ¿veritat?, pronuncià amb fervor la velleta. Li demane perdó per parar-li al carrer, però allà dalt no em deixen passar. El que més em preocupa, ¿sap vostè?, és que no em prenga per una vella boja… ¿Vostè té vuitanta-sis anys, no és cert?... Ja veig que l'inspector li ha informat. Crec que estic, bé, que tots estem, en perill… Per què diu que ens en furten els camins?... Perquè és la veritat. He parlat amb alguns ciclistes que conec, que, tot s'ha de dir, són els que més i millor coneixen els camins, i m'han jurat per déu nostre senyor que ja no troben el camí per pujar a l'Oronoit, ni tampoc per a fer el laberint del Verger de Montmartre, i molt menys per a endinsar-s'hi al Cabagnau. Vet ací la tragèdia, comissari… Perdone, madame Caramé, però no serà que la memòria els hi fa una mala jugada col·lectiva, per dir-ho així. Perquè aquests ciclistes potser són, ¿com dir-li-ho? ¿potser vostès ja es varen conèixer de joves? ¿sap què li vull dir?... I tant que ho sé -va dir amb indignada humilitat la vella. Ja veig que em pren per una vella boja, que ens pren per una colla de vells carcamals, però sàpiga vostè que el seu modus operandi, com vostès diuen, és ben subtil: primer els canvien la llengua als camins, desprès el nom i acaben fent-los desaparèixer. Aquí, a la bossa, duc un dossier de més de cinc-cents fulls amb tota la informació, tinga… Benvolguda, madame, tot i acceptar el que m'està dient, ¿no seria més apropiat posar una denúncia al departament de l'Ajuntament que siga responsable?... No me'n refie, comissari. Jo diria que ells mateixos col·laboren al robatori… No s'ho prenga a mal, madame, però el meu departament és d'homicidis, ¿sap? -va concloure el comissari, tornant-li el dossier a la bossa de pell descolorida que la vella duia agafada amb dos mans avergonyides sota els guants de punt… Però què no li sembla prou homicidi el que li estic dient?... Madame, bona nit, disculpe'm, però la meua dona m'espera… Aquella nit el comissari Maigret i la seua dona varen adormir-se davant la televisió. A l'endemà va anar a l'oficina en autobús perquè se li feia tard. Era prop del migdia que el comissari de policia del districte primer li trucà per telèfon. Maigret, tinc un afer a les mans que deu interessar a la seua brigada… Maigret va tindre un pressentiment. ¿En el quai de la Mégisserie?... Sí… Madame Caramé… Sí... ¿És morta?... Sí… En arribar, els de la científica havien començat la seua tasca. Varen trobar el cos de madame estès al sol del menjador, encara amb el barret blanc i els guants de la nit passada. Damunt la taula la bossa de pell descolorida. El dossier s'havia esvaït en l'atmosfera incerta del record o el somni.\nPedalejat per Vicicle a les 20:02:00 2 comentaris:\n"Tu sais… quand on est tellement trist on aime les couchers de soleil"\n(Le Petit Prince, Saint-Exupéry )\nI diumenge al vespre he pedalat rere l'horabaixa amagada pel secret inestable del laberint de l'horta nord. He pujat pels passadissos oberts al cel desesperançat d'una primavera que agonitza amb el lila cridaner i abandonat de la flor de la carxofa. He donat temps al sol perquè caigués sobre tots els meus records fets d'olors d'infantesa i de por a la vida. He permès que la solitud llancés el dol melangiós de la veritat sobre el meu cor perdut entre les cites incomplertes i les promeses oblidades que adormen el seu abisme més enllà l'extraradi. Pedalava, pedalava per trobar la caiguda de sol i gaudir-ne la seua dolçor amarga -per què fa tant de mal la bellesa?- amb l'avantatge ciclista de fer-lo etern el crepuscle, perquè només caldria seguir-lo de ben a prop, al recer de la seua roda, a roda del seu deler d'horitzó, ben ajupit rere la seua dèria pel que mai no ha existit. Però l'ocàs es resistia a la cita. L'ocàs era una noia que estrena vestit emmidonat de diumenge i promesa de cita al marge de qualsevol camí, a l'altra banda de qualsevol temps. Passen les hores i ningú no arriba. No duu rellotge, i si el dugués no el miraria. Segueix tota sola al costat del camí i vol que la claror del seu cel esperançat no minve. Vesteix com una jove d'un temps passat recent, no du temps jadis, i aquesta lleu incongruència envelleix el seu delicat rostre sota un pentinat excessiu, indiscret. Ella no ho sap. Cap de nosaltres no ho sabem. Perquè potser hem oblidat com és que es demana, a qualsevol que trobem al camí, faça el favor de dibuixar-nos un mouton. I com, de seguida, ens preocuparíem per la flor lila oblidada de tots, però no pel crepuscle, no fos el cas que l'ovelleta la mengés sense adonar-se'n i els baobabs acabarien així amb el secret inestable de l'horta. Però jo vaig al darrere de l'ocàs, i li dic que ho deixe córrer, que abandone el marge del camí com si fos la flor lila de la carxofa, i que hi deixe fer a la caiguda de sol. I llavors em pregunta pel seu príncep. I jo li responc que duc pressa, que potser perdré la roda del coucher de soleil. Però ella insisteix, perquè és de les que vol respostes a les preguntes, i quan llança una mai no la oblida, com mai no oblidarà la flor lila que és al seu costat. On és el meu príncep blau? I a mi, amb les presses, no se m'acut una altra cosa que dir-li la veritat: de prínceps no hi trobaràs sinó de petits, de molt petits, i van pel món demanant dibuixos als que no saben dibuixar, i respostes als que no saben mentir. I de la melangia de la veritat he passat a la tristesa dels somnis. ¿O seria molt més exacte dir-ne: de la tristesa de la veritat a la melancolia dels somnis?\nPedalejat per Vicicle a les 13:47:00 Cap comentari:\n"La meilleure part de notre mémoire est hors de nous… partout où nous retrouvons de nous-même ce que notre intelligence, n'en ayant pas l'emploi, avait dédaigné…"\nEixint per la banda nord de la ciutat, allà on el Sena deixa el seu tercer braç al capritx dels déus, i amb la seguretat de fer una passejada de punyent felicitat, pedales amb els oposats sentiments de l'amor adolescent -si és que existeix una altra forma d'amor, no d'amistat- i la memòria, de les jeunes filles et de le vent d'ouest, de la prima esperança de les remembrances ondulades pel paper de seda de les fulles besades pel moviment aponentat, i l'amical alè atlàntic que tan obstinadament s'oposa al teu avançament, que de costat o cara vol impedir-te arribar enlloc, que amb l'elegància o el paternalisme dels poetes acaba dient-t'hi a cau d'orella que millor deixar-ho córrer, que la teua Albertine a disparu per sempre mai, i que de Gilbertes no en trobaràs cap que recorde amb precisió aquella melodia, l'ariette oubliée als camps del nord i els jardins del sud. L'arietta que va fer acceptar-te a tu mateix amb totes les teues imperfeccions i febleses; aquella, o, si més no, alguna d'aquelles melodies, que va dir-te: sempre et quedarà Enlloc: el nom del país: el país. I tu ho vares tolerar com a recompensa pura d'uns déus apiadats de tu, de la teua ignorància i el teu deler pel so que el vent de l'oest amaga a l'inrevés del món. Però tu, que mai no n'has fet cas dels vents, que estàs més que acostumat a pedalar contra la corrent, contra el vent, que sempre de cara t'aconsella l'oblit, no hi veus causa per la qual aturar-te sinó a enlloc, aquell enlloc dit Le Far-sur-Loy-nub, aquell nom de país: el país; i més concretament, a l'atzucac que s'aboca al petit jardí que és al costat de la via del tren, molt proper a la seua estació, potser massa prop i tot, i on el suau vent de ponent fa memòria de les fulles invertides als arbres del passat, de les geometries d'aparts amorosos i romàntics que mai no vares conèixer tot i trepitjar-los amb els sons, els perfums i les paraules, amb les imatges que mai no vares veure i que només la teua retina recorda. I ara, aquella nota, repetida tantes voltes com noies en flor fas memòria: Albertine, Gilberte, Andrée, Gisèle o Rosemonde, aquelles noies d'ombra que avui han estat rebatejades pel teu destí, aquelles xiques en so llueixen amb la cadència impura del vals de la remembrança i l'acomiadament, de la pell dibuixada ja pels records de la felicitat que no gaudires, de la sang tatuada per les absències d'aquelles flors que són ací, ben a prop, potser massa i tot, amagades a l'ombra de l'arbre de la fulla dels records; i tu no voldries sentir aquest seu ritme de vals, aquest present adolorit pel ball que et xiuxiuegen les harmonies del limbe al seu revers. Aquell pecíol que ja ha estat sotmès a les paraules d'alguna romança perduda entre les joves noies en flor, als encants de les quals és prohibit cedir perquè la nostra intel·ligència les havia desdenyat.\nPedalejat per Vicicle a les 9:14:00 6 comentaris:


Penútim dia a Cal Diable – AMPA Escola Fort Pienc\nBona nit families,\nAquesta nit és l’última nit que els nostres nens passaran a la casa! I com no podia ser d’un altra forma ho faran celebrant una Festa Major! Després de sopar espectacle i ballaruca.\nAvui ha estat un dia molt variat: han fet Castells, un taller de màgia, piscina, granja… i moltes més coses que demà us explicaran!\nEsperem l’arribada dels autocars al cole sobre les 17:00h\nBona nit i fins l’any que ve!\nLa Comissió d’Extraescolars i la Comissió de Comunicació us desitgem molt bones vacances.\n← Segon dia a Cal Diable\nCasal d’infantil – Setmana 2 →


Els horaris dels mercats a l'estiu\nInici | Notícies | Els horaris dels mercats a l'estiu\nConsulta aquí quins dels mercats de la ciutat canvien els seus horaris durant els mesos d'estiu.\nTot i que alguns dels Mercats de Barcelona mantenen els seus horaris habituals durant tot el juliol i l’agost, alguns d’ells els varien. Aquí podeu trobar una llista dels que modifiquen les seves hores d’obertura:\nEstrella: a l’agost horari habitual excepte les tardes de dimarts, que estarà tancat.\nLes Corts: del 19/07 al 31/08 obrirà de dilluns a divendres de 8 a 14 hores i els dissabtes de 8 a 15 hores.\nSarrià: durant el juliol tancarà les tardes dels dijous i a l’agost tancarà totes les tardes.\nTres Torres: del 09/08 al 23/08 el mercat restarà tancat per obres.\nConcepció: del 19/07 al 31/08 l’horari serà, de dilluns a dissabtes, de 8 a 15 hores.\nFort Pienc: del 01/07 al 01/09 l’horari serà, de dilluns a dissabtes, de 8 a 14 hores.\nSanta Caterina: els mesos de juliol i agost el mercat obrirà de dilluns a dissabte de 7:30 a 15:30 hores i els divendres de 7:30 a 20:30 hores.\nSants: del 02/08 al 30/08 l’horari serà, de dilluns a dijous i dissabtes de 8:30 a 15 hores i els divendres de 8:30 a 20 hores.\nMarina: durant el mes d’agost l’horari serà de 8 a 14 hores.\nBesòs: durant l’agost el mercat romandrà tancat per obres.\nBon Pastor: al juliol el mercat tancarà les tardes dels dimarts i els dijous, i a l’agost tancarà totes les tardes.\nCarmel: a l’agost el mercat tancarà a les 15 hores els dijous i els divendres.\nCiutat Meridiana: els mesos de juliol i agost l’horari serà, de dilluns a dissabte, de 7:30 a 14 hores.\nClot: durant el mes d’agost el mercat obrirà de dilluns a dijous i els dissabtes de 7:30 a 14:30 hores i els divendres de 7:30 a 20 hores.\nHorta: els horaris del juliol seran: de dilluns a dijous de 7:30 a 14 hores, els divendres de 7:30 a 20 hores i els dissabtes de 7:30 a 15 hores. A l’agost l’horari serà, de dilluns a dissabte, de 7:30 a 14 hores.\nMercè: Horari habitual excepte del 24/06 al 02/09, que tancarà els dijous a la tarda.\nSant Andreu: a l’agost tancarà les tardes dels divendres.\nVall d’Hebron: durant el juliol l’horari serà de 7:30 a 14 hores de dilluns a dijous i els dissabtes, i els divendres de 8 a 20 hores. A l’agost l’horari serà, de dilluns a dissabte, de 7:30 a 14 hores.\nGuineueta: l’horari durant l’estiu serà de dilluns a dijous de 8 a 14 hores , divendres de 8 a 20 hores i dissabte de 8 a 15 hores.


(S'ha redirigit des de: Sassànida)\nUna versió de la història diu que el 222 morí Pabag i fou succeït pel seu fill Sapor. Aquest, però, hauria mort en un accident i llavors el seu germà Ardaixir hauria assolit el poder. L'altra versió diu que Ardaixir, governador de Darabgid, triomfà sobre el seu pare i feu executar a son germà. És probable que Sapor morís l'any 222 en ensorrar-se l'edifici on anava a reunir-se amb el seu germà.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Imperi_Sassànida&oldid=28720265»\nDarrera modificació: 30 nov 2021 a les 09:21\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 nov 2021 a les 09:21.


Detingut un home per robar més de 100.000 euros en parquímetres a Barcelona | NacióDigital\nDetingut un home per robar més de 100.000 euros en parquímetres a Barcelona\nper ACN , 1 de maig de 2015 a les 10:43 |\nLa Guàrdia Urbana de Barcelona ha detingut un home de 34 anys després de cometre un robatori amb força en un parquímetre del carrer Concepción Arenal, al districte de Sant Andreu de la capital catalana, quan estava forçant la màquina. A més, les investigacions han reunit suficients indicis per acusar-lo d'haver forçat una setantena de parquímetres més arreu de la ciutat, dels quals se n'hauria endut més de 100.000 euros. Aquesta detenció s'ha produït gràcies a una investigació iniciada per la Guàrdia Urbana al desembre del 2013, quan es va detectar que es forçaven parquímetres de les zones blaves i verdes mitjanant una tècnica que consistia en trencar la màquina i endur-se els diners.\nLes primeres investigacions van donar com a resultat que l'autor o autors dels fets serien persones molt especialitzades en fer aquest tipus de robatori per les eines utilitzades, pel coneixement que tenien sobre el funcionament intern de l'aparell i per la rapidesa amb la que actuaven. Per això, la Guàrdia Urbana va posar en alerta totes les comissaries i va crear un protocol amb B:SM, l'empresa que gestiona els parquímetres, que va servir per alertar el cos policial cada vegada que es detectava el forçament d'un parquímetre.\nAquest dispositiu policial va donar resultat la nit del passat 29 d'abril quan els agents van ser alertats del forçament d'un parquímetre a l'avinguda Meridiana. Minuts més tard de comprovar el forçament, el detingut va ser sorprès 'in fraganti' quan estava forçant un altre parquímetre, al carrer Concepción Arenal amb l'ajut de diverses eines.\nLa Unitat d'Investigació ha reunit prou indicis per constatar que el detingut va forçar el parquímetre situat a l'Avinguda Meridiana i posteriorment es va desplaçar fins al parquímetre del carrer Concepción Arenal, on va ser sorprès i detingut per efectius de la Guàrdia Urbana del districte de Sant Andreu. També se li van intervenir diversos estris com un trepant, eines per foradar, tornavisos, entre d'altres.\nLa investigació realitzada per la Guàrdia Urbana apunta que l'arrestat és el presumpte responsable del robatori amb força de 71 parquímetres utilitzant en tots aquests el mateix sistema. L'import dels diners robats i dels danys ocasionats a les màquines seria superior als 100.000 euros. El detingut ja ha passat a disposició judicial.\nSocietat, parquímetres, robatori, robatoris, Barcelona\nPer Anònim el 2 de maig de 2015 a les 11:40\nUna mostra més de que la justicia no es igual per tothom.Els del cas Palau varen robar milions d'euros i encara es passejen tots pel carrer,i anant bé quan ens en donem compten ja hauran prescrit els delictes i no s'en parlará mai més.\nPer Anònim el 1 de maig de 2015 a les 21:26\nDoncs 100.000 eures entre 71 parquímetres rebentats, són més de 1.400 eures per parquímetre. @Fatxa típic de les 11.38: era escanyol. I tu un fastigós racista. Recordeu Nuremberg.\nPer Anònim el 1 de maig de 2015 a les 11:38\nper què no se n'informa?


Hui: «fer la mà» - Diari La Veu\nEscriba el número 155504\nHui: «fer la mà»\nUna de les coses més importants que hem de tindre en compte a l’hora d’escriure és el registre lingüístic. Així, el text construït, ja siga escrit o oral, ha de ser adequat a la situació comunicativa en la qual és exposat i, per tant, hem de respectar el context en què ens trobem a cada moment. Escric això perquè realment sent una mena de desassossec quan escric aquestes línies perquè potser la tria de hui no és adequada al registre formal que exigeix una publicació de l’envergadura de Diari La Veu, ja que «fer la mà», en la major part dels usos, representa accions que es poden considerar, per dir-ho d’alguna manera, malsonants. Durant el procés de tria em comença a ballar el cap, hi dubte molt, valore els factors a favor i en contra i, finalment, després de perdre molt de temps pensant-hi em dic: «a fer la mà, la faig!», i entenc immediatament que potser la metalingüística és l’entorn on poden cabre aquest tipus d’expressions que són fora dels registres formals.\nDit això, demane disculpes amb vehemència per la pèrdua de temps que suposa llegir les primeres línies de l’article, per tant, ara ja toca posar-nos en marxa.\nL’expressió de hui és una mostra més de les variants semàntiques que pot tindre el lèxic quan apareix en diferents contextos. A ningú no se li escapa que, literalment, l’expressió no té gaire sentit, i malgrat això tots l’entenem quan l’escoltem perquè és d’ús generalitzat a les zones valencianoparlants del nostre estirat país.\nCom a expressió té un valor semàntic impagable per la versatilitat que mostra en els usos i també per la prosòdia, ja que depenent de l’entonació que usem per a pronunciar-la, el nostre interlocutor rebrà un missatge amb contingut sarcàstic o jocós, o bé un toc d’alerta que el dissuadirà de continuar destorbant l’emissor de l’expressió. Precisament és l’ús que trobem en Paraules en xarxa, inclòs com una accepció més dins del mot mà, ens explica que s’usa en el sentit de ‘destorbar, molestar’, i hi inclou una altra expressió: «fer la mà sant Pere», que l’explica com «no fer res de trellat».\nSovint l’ús va acompanyat del verb anar en imperatiu, i és en aquest context on acostuma a ser important l’element esmentat més amunt, la prosòdia, és a dir, el to en què la usem, ja que depén d’aquest factor que la comunicació siga fluïda o... bèl·lica. Amb aquest ús la fem servir com a advertiment que el que ens estan fent ens comença a incomodar i llancem un crit d’ajuda perquè es reconduïsca la situació. A més, també la podem escoltar en el sentit locatiu per a indicar que el lloc de què parlem és molt lluny, com ara en l’expressió «eixe poble para allà a fer la mà», com també inclou el Diccionari Normatiu Valencià (DNV), en aquest darrer cas però, com notem, sense l’ús del verb anar enlloc. En el mateix sentit, si el fem servir per a enviar algú a eixe lloc de què parlem, estarem, com diu el Diccionari Català Valencià Balear (DCVB), enviant-lo «a mal viatge». També trobem expressions que reflecteixen que alguna cosa ja no funciona, «a fer la mà el cotxe», o quan u no pot més i ho envia tot a fer la mà.\nLluny d’aquest context la trobem amb petites modificacions. Amb el verb fer en forma reflexiva hi és en el mateix DCVB com a «masturbar-se», i n’ubica l’ús en el dialecte valencià. També ho recull en una de les expressions relacionades amb el mot mà. Efectivament, he escoltat per totes les contrades que fer-se la mà és la tendència onanista que tots els éssers vius tenim sobretot durant una cruel adolescència que no s’acaba mai.\nObrint com un meló d’Alger els camps lèxics de la llengua, trobem que fer-se la mà també es fa servir en el nostre esport nacional, la pilota valenciana. Tinc l’honor de parlar amb dos dels personatges més autoritzats per a parlar del nostre esport: el jugador professional Ricard Sentandreu i l’escriptor de Sagunt Sergi Durbà. Potser és la passió, però Ricard n’identifica l’ús i apunta a la possibilitat que el procediment de protegir-se la mà, que s’anomena «fer-se la mà», siga l’origen de l’ús de l’expressió. No opina el mateix Durbà, que afig altres maneres de dir al fet de protegir-se les mans com ara «enfaixar-se, enrotllar-se», i en castellà «arreatarse las manos», tal com diuen a la Canal de Navarrés. Buscant d’alguna forma la vinculació de l’expressió amb la pilota, Sergi Durbà ens recorda una hipòtesi defensada per gent propera a l’esport, concretament, el de Sagunt apunta que, segons relaten «l’expressió podria tindre l’origen en el temps que alguns pilotaris es prenien per a preparar-se la mà, que en alguns casos podia ser tan llarg i tan desesperant que no seria estrany que s’expressara en frases del tipus “Xe xiquet, ves-te’n a fer la mà”», tot i que no s’atreveix a defensar-la com a certa.\nPrecisament del saber popular en recull una altra teoria, ara vinculada al cap i casal i al transport d’abastir les ciutats de queviures. Segons que em conten, quan els llauradors entraven amb els carros amb els productes de l’horta que vendrien a la gent de la «gran ciutat», en girar l’immens vehicle per fer-lo entrar per algun dels ponts que hi ha València, trencaven les mans dels sants que els custodiaven. L’agutzil del torn, fart d’aquella situació constant, amollava un resignat «ara tira i vés-te’n a fer la mà», ordenant d’alguna manera que, allò trencat, s’havia de pagar per poder tornar-ho a reparar. En canvi, i molt diferent, hi ha que n’ubiquen l’expressió a Alcoi, que la feien servir per a enviar a algú a «fer la mar», com notem, amb una xicoteta modificació lèxica, i semàntica, ja que es deia en el sentit d’anar a fer un impossible.\nComptat i debatut, no sé si certes, però les teories sobre l’origen són certament meravelloses. Convide a tothom a fer-nos-en arribar d’altres que consideren curioses, però sobretot, m’agradaria que qui reba algun viatge aquesta expressió, no s’ofenga, i qui no la faça servir, que ho intente, perquè honestament et deixa una satisfacció dolça en pronunciar-la, com el mateix Joan Fuster reconeixia: «Res és per al cos més sa que enviar a u a fer la mà».


El passat 26 de setembre, la Federación Andaluza de Municipios y Provincias (FAMP) va organitzar un seminari sobre cocreació. Aquest seminari pretenia difondre els avenços del projecte Co-Created, promovent la implicació dels professionals públics en la millora de la gestió i la innovació dels serveis i fomentant la corresponsabilitat ciutadana, mitjançant la seva participació en el disseny, la prestació i l'avaluació dels serveis.\nVa obrir l'acte la secretària general de la FAMP, Teresa Muela Tudela, explicant l'objectiu del projecte Co-Created, que és «millorar les capacitats dels/de les empleats/des públics/ques locals en relació amb la cocreació dels serveis (i la participació dels actors locals en el seu disseny i execució) a través de l'ús de solucions TIC. La cocreació implica involucrar els professionals públics i la ciutadania en el disseny, la gestió i l'avaluació de les polítiques i dels serveis públics, partint de la convicció que el sector públic necessita disposar de manera efectiva d'una capacitat innovadora que tingui la base més àmplia possible per poder fer front als reptes actuals de la societat complexa i canviant a la qual té el compromís d'aportar valor i prestar servei. Es tracta d'impulsar la innovació oberta, creant amb les persones i per a les persones.»\nA continuació, el director general de l'Instituto Andaluz de Administración Pública, José Mª Sánchez Bursón, va parlar de govern obert i innovació en una ponència excel·lent plena d'idees i apunts que et portaven a la reflexió. Per a Sánchez Bursón ja no es pot entendre l'Administració pública sense la col·laboració de la ciutadania. És més, la ciutadania ja no entendrà que no es se la tingui en compte i vol aprendre dels veïns i beneficiar-se de les experiències prèvies. Perquè ja en tots els entorns es valora més aprendre dels parells —en aquest cas dels conciutadans— que de qualsevol manual, guia o procediment documentat.\nSobre aquesta idea va aprofundir al final del matí Raúl Oliván Cortés, responsable de l'agència d'innovació Zaragoza Activa de l'Ajuntament de Zaragoza, explicant La Colaboradora, que és un projecte d'innovació basat en la filosofia hacker: un espai d'intel·ligència col·lectiva inspirador de cotreball amb els serveis indispensables, una agenda intensa de coaprenentatge i coformació sense cost monetari perquè els membres col·laboren amb el projecte invertint el seu temps (vuit hores al mes) en l'aprenentatge dels altres.\nEn la taula rodona anterior s'havia parlat de casos d'èxit d'aprenentatge col·laboratiu i comunitats de pràctica en l'Administració pública, destacant els conegudíssims exemples del programa Compartim del Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya i el de l'Escuela de Formación e Innovación de l'Administración Pública de Murcia, amb Jesús Martínez Marín i Francisco Saavedra al capdavant, respectivament. Autèntics referents d'aquest àmbit i que posseeixen com a interessant valor afegit que part del seu èxit prové del fet que s'hagin anat beneficiant de l'experiència de l'altre.\nPerò encara em va cridar més l'atenció descobrir, durant la redacció d'aquest article, que Jesús Martínez Marín i Francisco Saavedra, juntament amb Jose María Sánchez Bursón pertanyen al Club de Innovadores Públicos, cosa que gairebé porta a pensar en una mena de sistema de «metacolaboració», amb permís dels lectors per la «paraulota» inventada. Directors i responsables de formació dels empleats públics que impulsen iniciatives d'aprenentatge col·laboratiu entre els treballadors i que alhora comparteixen les seves experiències a través d'aquest bloc d'innovadors. O dit d'una altra manera, directors d'escoles de formació de l'Administració pública que comparteixen i aprenen com aconseguir que els empleats aprenguin i comparteixin.\nSens dubte, el seminari de Co-Created va ser un espai de coneixement molt fructífer i positiu en tots els sentits. Intercanvi d'idees i iniciatives de diversa naturalesa impulsades en un programa desenvolupat per entusiastes, que alhora aprenen dels seus homòlegs, altres entusiastes com ells, que impulsen iniciatives similars en altres parts del territori. Coneixement col·laboratiu en estat pur.\ngestió del coneixement; creativitat; esdeveniments;\nALMANZORA COMPARTE: Impulsant la cultura de compartir


Tema 24 (2). L’orde sagrat - Opus Dei\nResums de fe cristiana 17/12/2010\n1. El sacerdoci de Crist\nDins el poble d’Israel, designat a l’Èxode (cf. Ex 19,6) com a «reialme de sacerdots», Déu va escollir la tribu de Leví per al servei del «tabernacle del testimoniatge» (Nm 1,50). Entre els levites es consagraven els sacerdots de l’antiga aliança amb el ritu de la unció (cf. Ex 29,1-7), que els conferia una funció «en pro dels homes en les coses que són de Déu, per oferir dons i sacrificis pels pecats» (He 5,1). Com a element de la llei mosaica, aquest sacerdoci és introducció a «una esperança millor» (He 7,19), «ombra dels béns futurs», però «no pot mai, amb els mateixos sacrificis que perpètuament són oferts cada any, fer perfectament dignes aquells qui s’acosten per donar culte a Déu» (He 10,1).\nEl sacerdoci levític va prefigurar d’alguna manera en el poble escollit la plena realització del sacerdoci en Jesucrist, no lligat ni a la genealogia, ni als sacrificis del temple, ni a la llei, sinó només al mateix Déu (cf. He 6,17-20 i 7,1 s.). Per això, Crist va ser «proclamat per Déu pontífex segons l’orde de Melquisedec» (He 5,10), el qual «només amb una sola oblació ha deixat per sempre més perfectament acabada la seva obra en aquells qui són santificats» (He 10,14). En efecte, el Verb de Déu encarnat, en compliment de les profecies messiàniques, redimeix tots els homes amb la seva mort i resurrecció lliurant la seva pròpia vida en compliment de la seva condició sacerdotal. Aquest sacerdoci, que Jesús mateix presenta en termes de consagració i missió (cf. Jn 10,14), té, per tant, valor universal: no hi ha «una acció salvífica de Déu fora de l’única mediació de Crist».\n2. El sacerdoci en els apòstols i en la successió apostòlica\nEn l’últim sopar, Jesús manifesta la voluntat de fer participar els apòstols del seu sacerdoci, expressat com a consagració i missió: «Així com m’heu enviat al món, jo també els he enviats al món. I per ells em consagro jo mateix perquè ells també siguin consagrats en veritat» (Jn 17,18-19). Aquesta participació es fa realitat en diferents moments al llarg del ministeri de Crist, que es poden considerar com els successius passos que menaran a la institució de l’orde sagrat: quan Crist crida els apòstols i els constitueix com a col·legi (cf. Mc 3,13-19), quan els instrueix i els envia a predicar (cf. Lc 9,1-6), quan els confereix el poder de perdonar els pecats (cf. Jn 20,22-23), quan els confia la missió universal (cf. Mt 28,18-20); fins i tot en l’ocasió especialíssima en què els ordena celebrar l’eucaristia: «Això, feu-ho per la meva commemoració» (1Co 11,24). Els apòstols «van ser confirmats plenament el dia de la Pentecosta» en la missió apostòlica.\nDurant la vida dels apòstols, «no només van tenir diversos ajudants en el ministeri, sinó que, per tal que la missió a ells confiada es continués després de la seva mort, com si fessin testament, confiaren als seus col·laboradors immediats l’encàrrec d’acabar i consolidar l’obra que havien començat [...] i els van ordenar que, quan ells fossin morts, altres homes provats es fessin càrrec del ministeri». És així com «els bisbes, juntament amb els preveres i els diaques, van rebre el ministeri de la comunitat per presidir en nom de Déu el ramat, del qual són pastors com a mestres de la doctrina, sacerdots del culte sagrat i ministres dotats d’autoritat».\n2.1. Litúrgia de l’ordenació\nEn el Nou Testament es transmet el ministeri apostòlic a través de la imposició de les mans acompanyada d’una oració (cf. Ac 6,6; 1Tm 4,14; 5,22; 2Tm 1,6); aquesta és la praxi present en els ritus d’ordenació més antics, com els recollits a la Traditio apostolica i els Statuta Ecclesiae Antiqua. Aquest nucli essencial, que constitueix el signe sacramental, ha estat enriquit al llarg dels segles per alguns ritus complementaris, que poden diferir segons les diverses tradicions litúrgiques. «Així, els ritus inicials, en el ritu llatí —la presentació i l’elecció de l’ordenand, l’al·locució del bisbe, l’interrogatori de l’ordenand, les lletanies dels sants— donen fe que l’elecció del candidat ha estat feta d’acord amb l’ús de l’Església i preparen l’acte solemne de la consagració; després de la qual diversos ritus expressen i completen d’una manera simbòlica el misteri que s’ha realitzat: per al bisbe i el prevere, la unció amb el sant crisma, signe de la unció especial de l’Esperit Sant que fa fecund el seu ministeri; el lliurament del llibre dels Evangelis, de l’anell, de la mitra i del bàcul al bisbe com a signe de la seva missió apostòlica d’anunciar la Paraula de Déu, de la seva fidelitat a l’Església, esposa de Crist, del seu càrrec de pastor del ramat del Senyor; lliurament al prevere de la patena i del calze, “l’ofrena del poble sant” que és cridat a presentar a Déu; el lliurament del llibre dels Evangelis al diaca que acaba de rebre la missió d’anunciar l’Evangeli del Crist» (Catecisme 1574).\n2.2. Naturalesa i efectes de l’orde rebut\nMitjançant el sagrament de l’orde es confereix una participació en el sacerdoci de Crist segons la modalitat que la successió apostòlica ha transmès. El sacerdoci ministerial es distingeix del sacerdoci comú dels fidels, que prové del baptisme i la confirmació; tots dos sacerdocis «s’ordenen l’un a l’altre», però «són essencialment diferents, no sols de grau». És propi i específic del sacerdoci ministerial ser «una representació sacramental de Crist cap i pastor», cosa que permet exercir l’autoritat de Crist en la funció pastoral de la predicació i del govern, i obrar in persona Christi en l’exercici del ministeri sacramental.\nLa repraesentatio Christi Capitis subsisteix sempre en el ministre, l’ànima del qual ha estat segellada amb el caràcter sacramental, imprès indeleblement en l’ordenació. El caràcter és, doncs, l’efecte principal del sagrament, i com que és una realitat permanent fa que l’orde no pugui ser ni repetit, ni eliminat, ni conferit per un temps limitat. «Un individu vàlidament ordenat pot, certament, per causes greus, ser descarregat de les obligacions i de les funcions lligades a l’ordenació o rebre la prohibició d’exercir-les, però no pot tornar a esdevenir laic en el sentit estricte» (Catecisme 1583).\nL’orde, en cadascun dels graus, a més a més confereix «la gràcia de l’Esperit Sant pròpia d’aquest sagrament», que és «la d’una configuració al Crist Sacerdot, Mestre i Pastor, del qual l’ordenat ha estat constituït ministre» (Catecisme 1585). Aquesta ministerialitat és tant un do com una tasca, ja que l’orde es rep per servir Crist i els fidels, que en l’Església conformen el seu cos místic. Més específicament, per al bisbe el do rebut és «l’Esperit que dóna autoritat per regir i santificar, el que donàreu al vostre Fill estimat, Jesucrist, el que ell donà als sants Apòstols». Per al prevere es demana a Déu el do de l’Esperit «perquè sigui digne de mantenir-se sense tara davant del vostre altar, d’anunciar l’Evangeli del vostre Regne, de complir el ministeri de la vostra paraula de veritat, d’oferir-vos dons i sacrificis espirituals, de renovar el vostre poble amb el bany de la regeneració; de tal manera que surti a l’encontre del nostre gran Déu i Salvador Jesucrist». En el cas dels diaques, «amb la gràcia sacramental, en comunió amb el bisbe i el seu presbiteri, serveixen el poble de Déu en el ministeri de la litúrgia, de la paraula i de la caritat».\n2.3. Els graus de l’orde sagrat\nEl diaconat, el presbiterat i l’episcopat conserven entre si una relació intrínseca, com graus de l’única realitat sacramental de l’orde sagrat, rebuts successivament de manera inclusiva. Alhora, es distingeixen segons la realitat sacramental conferida i les funcions respectives en l’Església.\nL’episcopat és «la plenitud del sagrament de l’orde, anomenat, tant en el costum litúrgic de l’Església com en les expressions dels sants pares “sacerdoci suprem” o “cimal del ministeri sagrat”». Als bisbes se’ls confia «el ministeri de la comunitat per presidir en nom de Déu el ramat, del qual són pastors com a mestres de la doctrina, sacerdots del culte sagrat i ministres dotats d’autoritat». Són successors dels apòstols i membres del collegi episcopal, al qual s’incorporen immediatament en virtut de l’ordenació, tot conservant la comunió jeràrquica amb el papa, cap del col·legi, i amb els altres membres. Principalment els corresponen les funcions de capitalitat, tant en l’Església universal com presidint les esglésies locals, a les quals regeixen «com a vicaris i legats de Crist, amb consells, exhortacions, exemples, però també amb autoritat i potestat sagrada». Entre els oficis episcopals «destaca la predicació de l’evangeli. Perquè els bisbes són proclamadors de la fe, que guanyen deixebles nous per a Crist, i són doctors autèntics, és a dir, dotats de l’autoritat de Crist, que prediquen al poble que els ha estat encomanat la fe que ha de creure i que ha d’aplicar a la vida [...]. Quan ensenyen en comunió amb el romà pontífex, han de ser respectats per tothom com a testimonis de la veritat divina i catòlica». Finalment, com a administradors de la gràcia del sacerdoci suprem, moderen amb la seva autoritat la distribució sana i fructuosa dels sagraments: «Regulen l’administració del baptisme, per mitjà del qual es concedeix la participació en el sacerdoci reial de Crist. Són els ministres originaris de la confirmació, els dispensadors dels ordes sagrats i els moderadors de la disciplina penitencial; exhorten i instrueixen amb zel el seu poble perquè participi amb fe i reverència en la litúrgia i, sobretot, en el sant sacrifici de la missa».\nDéu ha instituït el presbiterat perquè els seus ministres «tinguessin el poder sagrat de l’orde per oferir el sacrifici i perdonar els pecats en la societat dels fidels i exercissin públicament en nom de Crist el ministeri sacerdotal a favor dels homes». Als preveres se’ls ha confiat la funció ministerial «en grau subordinat, per tal que, constituïts en l’orde del presbiterat, fossin col·laboradors de l’orde episcopal per al recte compliment de la missió apostòlica encomanada per Crist». Participen «de l’autoritat amb què Crist mateix construeix, santifica i governa el seu cos», i per l’orde sacramental rebut «queden assenyalats amb un caràcter específic que els configura amb Crist sacerdot, de manera que puguin actuar in persona Christi Capitis». «Formen, juntament amb el seu bisbe, un únic presbiteri dedicat a ocupacions diverses» i exerceixen la seva missió en contacte immediat amb els homes. Més concretament, els preveres «tenen el deure primari d’anunciar a tothom l’evangeli de Crist, per constituir i incrementar el poble de Déu, complint el manament del Senyor: “Aneu per tot el món i prediqueu el missatge joiós a tota criatura” (Mc 16,15)». Practiquen principalment l’ofici sagrat «en el culte eucarístic o comunió, en el qual, actuant in persona Christi i proclamant-ne el misteri, uneixen les oracions dels fidels al sacrifici del seu cap, Crist, i en el sacrifici de la missa representen i apliquen fins al retorn del Senyor (cf. 1Co 11,26) l’únic sacrifici del Nou Testament, el de Crist que s’ofereix una sola vegada al Pare com a hòstia immaculada (cf. He 9,14-28)». Això va unit al «ministeri de la reconciliació i l’alleujament a favor dels fidels penedits o malalts». Com a pastors veritables, «practicant l’ofici de Crist pastor i cap d’acord amb el seu grau d’autoritat, reuneixen la família de Déu com una fraternitat unitàriament animada i la condueixen a Déu Pare per Crist en l’Esperit».\nEls diaques es troben en el grau inferior de la jerarquia. Se’ls imposen les mans «no pas per al sacerdoci, sinó per al ministeri», que exerceixen com una repraesentatio Christi Servi. Pertoca al diaca «d’administrar solemnement el baptisme, guardar i distribuir l’eucaristia, assistir en nom de l’Església al matrimoni i beneir-lo, portar el viàtic als moribunds, llegir la Sagrada Escriptura als fidels, instruir i exhortar el poble, presidir el culte i l’oració dels fidels, administrar els sagramentals, presidir els ritus de funerals i sepelis».\nL’administració de l’orde en els tres graus està reservada exclusivament al bisbe: en el Nou Testament només els apòstols el confereixen, i, «com que el sagrament de l’Orde és el sagrament del ministeri apostòlic, pertoca als bisbes com a successors dels apòstols de transmetre el “do espiritual” (LG 21), la “llavor apostòlica” (LG 20)» (Catecisme 1576), conservada al llarg dels segles en el ministeri ordenat.\nPer a la licitud de l’ordenació episcopal es requereix, en l’Església llatina, un explícit mandat pontifici (cf. CIC 1013); en les esglésies orientals està reservada al romà pontífex, al patriarca o al metropolità i és sempre il·lícita si no hi ha un mandat legítim (cf. Corpus Canonum Ecclesiarum Orientalum o CCEO 745). En el cas de les ordenacions presbiterals i diaconals, cal que l’ordenant sigui el bisbe propi del candidat, o haver rebut les cartes dimissòries de l’autoritat competent (cf. CIC 1015-1016); si l’ordenació té lloc fora de la pròpia circumscripció, és necessària la vènia del bisbe diocesà (cf. CIC 1017).\nPer a la validesa de l’ordenació, en els tres graus, cal que el candidat sigui home i estigui batejat. Jesucrist, en efecte, va triar com a apòstols només homes, tot i que entre els que el seguien també hi havia dones, que en diverses ocasions van demostrar una fidelitat més gran. Aquesta conducta del Senyor és normativa per a tota la vida de l’Església i no es pot considerar circumstancial, atès que ja els apòstols es van sentir vinculats a aquesta praxi i van imposar les mans només a homes, també quan l’Església estava difosa per regions on la presència de dones en el ministeri no hagués suscitat perplexitat. Els pares de l’Església van seguir fidelment aquesta norma conscients que és una tradició vinculant, que va ser adequadament recollida en decrets sinodals. L’Església, en conseqüència, «no es considera autoritzada a admetre les dones a l’ordenació sacerdotal».\nUna ordenació legítimament i plenament fructuosa requereix a més, per part del candidat, la vocació com a realitat sobrenatural, alhora confirmada per la invitació de l’autoritat competent (la «crida de la jerarquia»). D’altra banda, en l’Església llatina regeix la llei del celibat eclesiàstic per als tres graus; que «no és exigida, certament, per la naturalesa mateixa del sacerdoci», però «té múltiples concordances amb el sacerdoci», ja que amb el celibat els clergues participen en la modalitat cèlibe assumida per Crist per realitzar la seva missió, «s’uneixen a ell més fàcilment amb un cor indivís, es dediquen més lliurement per ell i amb ell al servei de Déu i dels homes». Amb el lliurament total de les seves vides a la missió confiada, els ordenands «evoquen aquelles misterioses noces establertes per Déu [...], per les quals l’Església té Crist com a espòs únic. Esdevenen, encara, un senyal viu d’aquell món futur, ja present per la fe i la caritat, en què els fills de la resurrecció no prendran marits ni dones». No estan obligats al celibat ni els diaques permanents ni els diaques i preveres de les esglésies orientals. Finalment, per ser ordenats es necessiten unes determinades disposicions internes i externes, l’edat i la ciència degudes, el compliment dels requisits previs a l’ordenació i l’absència d’impediments i irregularitats (cf. CIC 1029-1042; CCEO 758-762). En els candidats a l’ordenació episcopal regeixen unes condicions particulars que n’asseguren la idoneïtat (cf. CIC 378).\nCatecisme de l’Església catòlica 1533-1600.\nConcili II del Vaticà, const. Lumen gentium 18-29; decr. Presbyterorum ordinis 2, 4-6, 15-17.\nSant Josepmaria, homilia «Sacerdot per a l’eternitat», a Estimar l’Església, Albada, Terrassa, 2007, p. 71-91.\n Congregació per a la Doctrina de la Fe, decl. Dominus Iesus, 6-VIII-2000, 14.\n Concili II del Vaticà, const. Lumen gentium 19.\n Joan Pau II, exh. ap. Pastores dabo vobis, 25-III-92, 15, 4.\n Pontifical Romà, Ritual de l’ordenació de bisbe, preveres i diaques, «L’ordenació de bisbe. Pregària d’Ordenació».\n Ritu bizantí, Euchologion, «Pregària d’ordenació».\n Concili II del Vaticà, const. Lumen gentium 29.\n Concili II del Vaticà, decr. Presbyterorum ordinis 2.\n Concili II del Vaticà, const. Lumen gentium 28.\n Concili II del Vaticà, decr. Presbyterorum ordinis 4.\n Joan Pau II, carta ap. Ordinatio sacerdotalis, 22-V-94, 2.\n Concili II del Vaticà, decr. Presbyterorum ordinis 16.


Apart Hotel Residence Aracaju Brasil - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRua Rolando Vieira De Melo, 92, Atalaia, Aracaju, Brasil - Veure al mapa\nMés informació sobre Apart Hotel Residence\nAl visitar Aracaju, vosté es sentirà com a casa a Apart Hotel Residence, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Apart Hotel Residence, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen recepció 24 hores, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, servei de despertador, mini bar, balcó/terrassa, telèfon a cada habitació. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen piscina exterior estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Apart Hotel Residence és una elecció inteligents per a viatgers a Aracaju, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


És llicenciat en Història per la Universitat de Barcelona. President del col·lectiu d’escriptors El Laberinto de Ariadna i editor del plec de poesia del mateix nom.\nÉs cofundador dels grups i revistes de literatura Alcudia, Gavina y Alga.\nHa participat en exposicions on es combinen poesia i pintura: Poesía Ilustrada, Casa de la Cultura, amb Luis Monguillen, a Castelldefels, 1979; El ojo, la música y el espacio, amb Guillermo Marín, a Sòria, 1994; Solsticio, amb Antonio Hervás Amezcua, a Jaén, Úbeda i Castelldefels, 2002.\nTambé, com a responsable, ha dut a terme diferents homenatges a Antonio Machado a Cotlliure (França).\nActualment, en la seva faceta de pintor, té exposicions permanents a les galerias: Artelista, Artistas de la Tierra y Barcelona Fanatics.\nHa obingut, entre d’altres, els premis de poesia: Blas Infante, Cornellà de Llobregat, 1986, 1987 i 1988; Sant Jordi, Castelldefels, 1986 i 1987; Salvador Espriu, Barcelona, 1992; Ciudad de Ponferrada, Ponferrada,1997. I alguns en què ha estat finalista són: Jaén de Poesía, 1985 i 1986; Miguel Labordeta, 1995; Ciudad de Baeza, 1998.\nAltres reconeixements obtinguts són: Rèplica del Lobo de Huelma, 2001, atorgat per la Conselleria de Cultura a Jaén de la Junta d’Andalusia en reconeixement a la seva tasca com a escriptor; Premi Ciutat de Castelldefels, 2009, atorgat a les persones que destaquen de manera molt rellevant en qualsevol activitat, social o professional, a Castelldefels.


Mas, sobre els dubtes de Rajoy amb la nacionalitat: «Avui s'ha demostrat que tot el que han estat dient és mentida» | NacióLleida\nMas, sobre els dubtes de Rajoy amb la nacionalitat: «Avui s'ha demostrat que tot el que han estat dient és mentida»\n"Han ficat els peus a la galleda", ha assegurat el president de la Generalitat burlant-se del seu homòleg espanyol | "És evident que teníem raó, ell mateix ho ha reconegut", hi afegeix Junqueras | El bon humor per l'espifiada del president del govern espanyol marca el míting d'aquest dimarts | Mas assegura que "Espanya és el primer perjudicat que Catalunya surti de la UE", i llança el missatge: "No ens fem mal, no val la pena"\nper Bernat Ferrer, Lleida | 22 de setembre de 2015 a les 21:51 |\nMas, entre Junqueras i Forné, en el míting de Junts pel Sí a Lleida. Foto: ACN\nJunts pel Sí ha fet vibrar aquest dimarts la plaça de Sant Joan de Lleida gràcies a l'espifiada del president del govern espanyol, Mariano Rajoy, sobre la continuïtat dels catalans a la Unió Europea (UE) en cas d'independència. El president de la Generalitat, líder de CDC i número quatre de la llista, Artur Mas, ha iniciat la seva intervenció amb aquestes paraules: "Avui portava un discurs abrandat..." I la plaça l'ha interromput amb grans riallades. "Però és que si avui tinc protagonisme..., n'hi trec al gran protagonista del dia: en Mariano Rajoy", s'ha exclamat. Entre els milers d'assistents que omplien la plaça de Sant Joan s'hi respirava bon ambient, convençuts que l'error de Rajoy els donava saba nova.\nMas s'ha burlat obertament de la resposta del president espanyol, assegurant que era una "pregunta difícil". "Sobretot per a llicenciats en dret", hi ha afegit. "Això només demostra una cosa, i ho dic sense ironia: que tot el que han estat dient, i avui han ficat tots els peus a la galleda -i estava ben plena d'aigua-, demostra que tot el que han estat dient és mentida", ha sentenciat, categòric.\nEl líder d'ERC i número cinc de la llista, Oriol Junqueras, també ha optat per la ironia, com si tots plegats s'haguessin tret un pes de sobre. La campanya ha entrat en un canvi de rasant emocional d'allò més notable, que s'haurà de veure si es consolida en aquests últims tres dies de campanya que queden. "Avui mateix, el president del govern espanyol... Sempre dic que agraïm totes les ajudes... però és que avui...", ha exclamat. I la plaça també s'ha posat a riure i a xisclar. "És evident que teníem i tenim raó, ell mateix ho ha reconegut", ha afegit.\nJunqueras, davant el bon humor general de la plaça, ha continuat pel mateix camí: "Si ens haguessin escoltat alguna vegada en els últims anys, o lustres, o dècades... aquesta se l'hauria d'haver sabut. Serà que aquesta que li han preguntat no l'hem explicat vegades aquí, a Brussel·les, Estrasburg...".\nEl cap de llista i exeurodiputat d'ICV, Raül Romeva, s'ha sumat al to humorístic general. "Avui hi haurà algú que somiarà en l'article 11.2 de la Constitució espanyola", ha deixat anar, enmig dels xiulets de bona part del públic. "Avui potser avui llegirà l'article i entendrà tot el que li hem intentat dir", hi ha afegit.\nEl debat Junqueras-Margallo, clau\nLa formació independentista, doncs, encara amb noves energies l'últim tram de campanya, gràcies sobretot a la col·laboració de Rajoy. Junqueras, sabent-se fort en aquest punt, ha recalcat que aquest dimecres té un debat televisiu sobre la pertinença a la UE amb el ministre espanyol d'Exteriors, José Manuel García Margallo, i s'ha mostrat convençut que en sortirà victoriós. Mas, a més a més, l'ha exhortat a derrotar-lo dialècticament: "De la UE no cal que en digui res, perquè ho resoldrà en Junqueras amb en Margallo demà." I, dirigint-se al republicà, li ha deixat anar un "tot per tu" ple de complicitat.\nLa "mentida" de la PAC i una secessió "ordenada"\nMas, amb el vent mesetari inflant les veles de la nau de Junts pel Sí, ha reiterat que la resposta de Rajoy a la pèrdua de la nacionalitat europea en cas d'independència també prova que la resta de missatges són "mentida". I, trobant-se a Lleida, s'ha dirigit al sector primari: "Heu sentit que la pagesia deixaria de cobrar la PAC... I no us han dit, per exemple, que el que aporta Catalunya cada any a la UE i el que en rep a canvi dóna una diferència a favor de Catalunya de 1.400 milions d'euros. I que tota la PAC en costa uns 400. Era una altra mentida."\nMas també ha inclòs en aquest sac les pensions i l'hipotètic corralito. I s'ha preguntat:"Sabeu com es diu el primer perjudicat que Catalunya surti de l'euro i de la UE?" I ell mateix ha respost: "Espanya." I tot seguit ha emfasitzat: "Com que se suposa que són gent que no es vol suicidar, procuraran per la seva bona salut, que desitgem de tot cor." I aquest "procurar per la bona salut" espanyola passa, per Mas, "perquè s'asseguin a la taula civilitzadament a parlar, a negociar com bons germans". I ha llançat un missatge clar: "No ens fem mal, no val la pena. El primer perjudicat seria Espanya. Espanya és el primer interessat en què tot això vagi de manera ordenada, que compartim els actius i els passius. Ho vull deixar clar."\nEleccions 27-S, Política, Junts pel Sí, eleccions Parlament 2015, 27-S


Una mossa fora de servei sorprèn tres dones a l'Espluga quan intentaven robar en un domicili\nImatge d'arxiu de dues patrulles de Mossos d'Esquadra.\nEls fets es van produir en un habitatge del carrer Àngel Guimerà\nActualitzada 18/01/2021 a les 11:29\nEls Mossos d’Esquadra van detenir el passat dijous tres dones, de 19, 28 i 30 anys, de nacionalitats croata i romanesa, com a presumptes autores d’un robatori amb violència, atemptat als agents de l’autoritat, contra la seguretat del trànsit i falsificació documental.\nEls fets es van originar en un domicili del carrer Àngel Guimerà de l’Espluga de Francolí, quan una mossa fora de servei va sorprendre tres dones quan intentaven forçar el pany per entrar-hi a robar. En identificar-se com a agent de policia, es va produir un forcejament i les dones van fugir amb un vehicle.\nDiverses patrulles van iniciar la recerca avisades per aquesta mossa. Van localitzar i aturar el vehicle amb les sospitoses a la sortida del poble.\nLes tres detingudes van passar dissabte a disposició del jutjat d’instrucció en funcions de guàrdia de Valls i l’autoritat judicial va decretar ingrés a presó per a la dona de 28 anys i llibertat amb càrrecs per a les altres dues detingudes.\nComenta el contingut : Una mossa fora de servei sorprèn tres dones a l'Espluga quan intentaven robar en un domicili


Sonen les sirenes per una petita fuita al polígon petroquímic sud | ÀNGEL ULLATE\nEls treballadors han sigut confinats per aquest incident, però no hi ha hagut cap persona ferida\nper Albert Fuertes 16/06/2022 18:18h\nLes sirenes d'avís de la petroquímica han fet saltar les alarmes entre els veïns i veïnes del territori. Un senyal d'alerta que els ha fet preocupar pels possibles incidents que estaven succeint al voltant de la indústria química.\nEl motiu de l'activació de les sirenes ha estat una fuita d'amoníac en una canonada de l'empresa Elix Polimers, segons informen els Bombers de la Generalitat, situada al Polígon Petroquímic Sud de Tarragona. El producte que anava sortint de la canonada ha quedat dipositat a l'interior d'un cub de contenció, evitant problemes majors d'aquest incident.\nPer aquest motiu, Protecció Civil ha activat la prealerta del Plaseqta. Una situació que es dona quan es produeix un accident sense danys personals ni dins ni fora de la instal·lació afectada.\nEls Bombers de la Generalitat, que han activat quatre dotacions, i el cos de bombers del Parc Químic han actuat en aquest incident. El servei d'emergències han registrat aquest avís a les 17.35 hores de la tarda d'aquest dijous.\nEn aquest sentit, els treballadors que hi havia a les instal·lacions han sigut confinats i, afortunadament, no ha resultat cap persona ferida en conseqüència d'aquesta petita fuita a la petroquímica tarragonina.\nAixí mateix, els efectius de bombers que hi ha a la zona estan fent diverses comprovacions d'aquesta fuita, la qual ja està neutralitzada, així com que no hi hagi cap problema amb el cub de contenció on ha anat a parar l'amoníac que ha sortit de la canonada ni a la resta de les instal·lacions de l'empresa química tarragonina.\nRepsol soluciona el problema de la planta d'etilè\nRepsol ha resolt el problema amb un compressor de la planta d'etilè del complex industrial de Tarragona, que ha provocat que s'activi la torxa de seguretat des d'aquest dimecres. Aquest fet ha suposat una flamarada i una columna de fum negre visible des de diferents punts del territori.\nSegons fonts de la companyia, la unitat es va aturar automàticament, com a mecanisme de seguretat, arran de la incidència. La multinacional ja ha comunicat al 112 que la situació està normalitzada i preveu tenir tots els equips de la planta en marxa a primera hora d'aquest divendres.\nAnar a portada Última hora Successos Última hora Indústria química Última hora Bombers Última hora Protecció Civil


Tedxsol 2011 by Alain Ochoa 1105 views\nLectura3 t1 by heliopatino 920 views\nLas bellezas de Guangxi en China by Gabriel Bou 1295 views\n01-COMO CREAR UNA CLASE by UNIVERSIDAD DE PA... 272 views\nPractica materiales by ies antoni llido 538 views\n1. Aquest any per CARNAVAL segon cicle vam decidir disfressar-nos dels personatges del còmic de MAFALDA Carnaval 2n cicle El 29 de Setembre de 1964 va aparèixer per primera vegada una tira de Mafalda. El seu autor, Joaquín Salvador Lavado, Quino,no s’imaginava la repercussió que tindria. La primera aparició pública de Mafalda va tenir lloc fa més de 35 anys, el 29 de setembre de 1964, en la revista "Primera Plana".\n2. Guille Guille és el germà petit de Mafalda i té com afició dibuixar a les parets .\n3. Mafalda Mafalda és la protagonista de les tires còmiques i odia el racisme, la guerra, les armes i sobretot la sopa\n4. FELIPE Somiatruites, despistat tímid i romàntic així és Felipe. No li agrada l’escola ni haver de fer els deures.\n5. Miguelito Miguelito és el més jove del grup. Ell és el centre del món i no hi ha ningú que el convenci del contrari.\n6. Manolito Manolito és bèstia, ambiciós i materialista però en el fons amb un gran cor. Quan sigui gran vol tenir una gran cadena de supermercats.


Cuixart, a Sánchez: "Aquest país no renunciarà mai a votar" La República\nCuixart, a Sánchez: “Aquest país no renunciarà mai a votar”\nACN Barcelona.-El president d’Òmnium, Jordi Cuixart, ha assegurat aquest dijous que “cap indult farà callar la veu del poble de Catalunya” i ha avisat el president del govern espanyol: “Aquest […]\nACN Barcelona.-El president d’Òmnium, Jordi Cuixart, ha assegurat aquest dijous que “cap indult farà callar la veu del poble de Catalunya” i ha avisat el president del govern espanyol: “Aquest país no renunciarà mai a votar”. “Ho sento molt per vostè, però volem que sàpiga que des de la lluita no violenta seguirem, seguirem pressionant perquè ens escoltin i votarem tantes vegades com faci falta”, ha declarat durant el seu primer acte polític d’Òmnium després de ser indultat. Davant d’uns 200 càrrecs de l’entitat reunits al Poblenou, el líder independentista ha afirmat que l’entitat que dirigeix “continuarà denunciant la repressió” a l’espera que el Tribunal Europeu de Drets Humans condemni Espanya “per vulnerar aquests drets fonamentals”.\n“Algú es pensa que un indult farà renunciar al poble de Catalunya la seva llibertat?”, s’ha preguntat Cuixart després que es desplegués una gran pancarta amb la frase: “Vaig entrar a la presó com a president d’Òmnium i en surto com a president d’Òmnium”. El líder independentista també ha lamentat que s’hagi “intentat dividir” el sobiranisme “amb una fracció inexistent”: “El que volen és silenciar-nos”, ha apuntat.Els assistents l’han rebut amb una ovació que ha durat diversos minuts que el president de l’entitat ha rebut visiblement emocionat. Crida a omplir la caixa de solidaritatD’altra banda, Cuixart ha assegurat que “la repressió s’està acarnissant” i ha fet una crida a “tornar a omplir la caixa de solidaritat” davant les reclamacions milionàries del Tribunal de Comptes a una quarantena d’exalts càrrecs dels governs de Mas i Puigdemont per la seva acció exterior. “El pecat que han fet ha sigut complir amb el mandat democràtic, ser capaços d’assumir les conseqüències d’allò que vam proposar a la ciutadania que farien”, ha assenyalat. “Necessitem que tots els servidors públics notin que la societat catalana no està disposada que ningú pateixi l’atropellament ni la mort civil, que és el que vol fer el Tribunal de Comptes”, ha afegit. Una Diada a Barcelona per “tornar a aixecar l’ànim de la societat”Amb l’objectiu de “tornar a aixecar l’ànim de la societat” i contradir aquells que voldrien l’independentisme “silenciat”, Cuixart ha demanat que l’11 de setembre es converteixi Barcelona “en un referent de la llibertat a nivell mundial” amb un “gran acte de mobilització i força al carrer”. Així, l’entitat cultural ha programat concerts i esdeveniments culturals durant tot el dia, i s’unirà a la manifestació conjunta amb l’ANC a la tarda.


Un mes d'octubre diferent\nPortem un temps desconnectats del blog ja que estem fent un munt d'activitats entre setmana i caps de setmana, no parem!\nAquest mes d'octubre el vam començar fent un taller de "tote bag", aquestes bosses de tela que es poden personalitzar i així no fer ús de les bosses de plàstic. Com ja sabeu els grups han d'estar separats per això hem estat dos caps de setmana fent bosses molt creatives i originals.\nPer fer les bosses s'han de pintar amb pintura especial. Primer de tot cadascú amb l'ajuda d'una monitora ha creat el disseny que més li agradava: triangles, quadrats, línies, estampats amb pics... A partir d'aquí i amb una samarreta o bata que es podia tacar hem escollit els colors que més ens agradaven. Amb una esponja i poc a poc hem anat decorant la nostra bossa. Ens han quedat molt boniques, aquí podeu veure el resultat d'algunes.\nDe totes formes i colors, els nois i noies hem creat dissenys variats. També ens enduem un record cap a casa.\nPerò tot no ha estat fer feina també hem tingut temps de relaxar-nos al teatre. Abans de que comencés el toc de queda i les noves restriccions vam poder gaudir del nostre Teatre Principal. Feia molt que no podíem anar a veure un espectacle o una obra de teatre i estàvem molt emocionats de tornar a gaudir de la cultura que ens ofereix la vila.\nL'espectacle que vam veure va ser: Brodas Bros Around The World. Fa dos anys ja vam veure el seu espectacle Hipstory i ens va encantar, per això no hem dubtat a repetir.\nUn gran quadern de viatges inunda l’escenari, en ell, un recull de les vivències i anècdotes viscudes pels Brodas Bros en les gires internacionals que han fet arreu del món. Brasil, Palestina, San Francisco, Los Angeles, Hondures, Japó i una gran influència de Xina on en aquest últim any han estat 3 mesos de gira per tot el continent. Uns Brodas Bros molt futuristes i robòtics però també molt humans i sensibles. Mapping, projecció interactiva, làsers, dansa aèria, vestuari de leds… Una combinació de dansa, llum, tecnologia i música sorprenent. El show més tecnològic dels Brodas Bros mai vist fins ara. Aquests records que es queden a la memòria ens fan adonar que gràcies a aquestes experiències som el que som ara mateix, en el present.\nAquest va ser la funció que vam gaudir durant una hora i mitja de mñusica i bon rotllo. Fins i tot dos dels nois van poder sortir a ballar hip hop amb un dels germans Fruitós. Un equip de ballarins magnífic on hi ha equitat de sexes (els germans Fruitós i les germanes Pons), on es fa visible que les dones també podem ballar aquest estil on normalment es vincula més al sexe masculí.\nSempre ens sorprenen, si tornen a venir amb un nou espectacle hi tornarem. Si vosaltres encara no ho heu fet, us animem!


És la interdependència, badocs! – Salvador Cardús\nÉs la interdependència, badocs!\nDiversos comentaristes han fet notar que davant del compromís liderat per l’actual president Artur Mas, i ratificat la setmana passada per gairebé dos terços del Parlament de Catalunya, de deixar que els catalans decidim democràticament la nostra possible emancipació de l’Estat espanyol, no s’ha sentit cap invitació amigable a deixar-ho córrer.\nLa resposta generalitzada ha estat l’amenaça. Des d’enviar la Guàrdia Civil, a intervenir l’autonomia via Tribunal Constitucional, passant per anunciar l’apocalipsi d’una decadència econòmica o pronosticar la diàspora forçada d’antics immigrants. Tot s’hi ha valgut. I com era d’esperar, els que més tenaçment han contribuït a la definitiva fatiga catalana d’una espanyolitat arrogant que ha menyspreat i humiliat els sentiments nacionals del país, són els que ara s’expressen amb més violència.\nD’entre tots, cal destacar l’eurodiputat de veu rogallosa que ja fa més de vint anys comparava la xiulada independentista en la inauguració de l’estadi de Montjuïc amb “un grupo de babuinos enfurecidos chillando y mostrando los dientes” i que, en un brillant exercici d’auto-compliment de profecia, imaginava un president Pujol que des de la tribuna de l’estadi notava el pes de l’espera “del día glorioso en que, consumado el desbordamiento de la razón por el instinto (…), pudiera, en un gesto por fin inequívoco y catártico (…), gritar él también desde las gradas los deseos más recónditos que sus vísceras habían almacenado durante demasiados años de doloroso disimulo” ( El País, 14/IX/1989). O el cas d’aquest altre empresari que, editor del diari espanyol que més ha contribuït a engreixar la xenofòbia anticatalana a Espanya, ara amenaça d’emportar-se l’empresa fora de Catalunya mentre, en flagrant contradicció amb l’abrupte gest intimidatori, corre a recomanar “reflexió, serenitat i no precipitar-se”. I, encara, cal mencionar la grotesca exacerbació d’inexistents passions ètnico-provincianes per part dels que reclamen un retorn a la terra d’origen dels nascuts allà i de tota la seva descendència fins a la tercera generació.\nAquestes reaccions primàries, més enllà de si han de preocupar o de si fan riure, contrasten amb el procés en sentit contrari que ha fet l’independentisme els darrers anys. El sobiranisme ha acabat sent majoritari a Catalunya en la mesura que ha abandonat els vells tics anti-espanyolistes. La manifestació de l’Onze de Setembre ho va certificar. La independència de Catalunya ha deixat de ser un combat contra l’enemic per passar a ser l’aspiració col·lectiva d’un futur ambiciós de prosperitat, justícia social i radicalitat democràtica que dins d’Espanya és impossible.\nEl sobiranisme és ara l’expectativa de creació d’un espai definitivament obert i integrador per emmudir les amenaces interessades de fractura social. El gir ha estat tan ràpid i radical que s’entén que alguns encara no l’hagin copsat, ni a fora de Catalunya ni tampoc a dins, obsedits –per raons de supervivència– en l’exageració dels tics residuals del separatisme més rònec i periclitat. Aquesta és la distància que va d’entendre l’emancipació nacional dels catalans com un acte de “trencament” –com insisteix a qualificar-lo el PSC–, o de “segregació” –en termes del PP–, a veure-la com la via definitiva per poder estendre ponts arreu del món, i sobretot cap a Espanya.\nHe explicat sovint que, ja fa anys, un amable lector de La Vanguardia em feia notar que una possible independència de Catalunya seria sentida pels espanyols com l’amputació d’un braç. Jo li vaig respondre que aquesta imatge explicava la raó de tots els malentesos. Que els catalans ens concebíem com un cos complet, i no com l’extremitat d’algú altre. I que si a Espanya hi haguéssim estat reconeguts com un cos sencer, no hi hauria hagut cap problema. Però que no acceptaríem mai ser l’apèndix d’algú altre. Per això, una Catalunya independent ja no es concep ella mateixa com una amputació, sinó com el resultat de l’emancipació d’una tutela autoritària que li permetrà realitzarse plenament, participant amb veu pròpia en un món cada vegada més col·laboratiu i interdependent.\nSí: paradoxalment, és la creixent interdependència la que ens empeny a desitjar un Estat propi. Al capdavall, no sembla que aquesta interdependència que al·leguen en contra de la nostra voluntat d’emancipació hagi qüestionat ni per un moment la sobirania dels espanyols, sinó que els ha portat a reclamar la de Gibraltar i tot!\nA Espanya no s’acaben de creure el que veuen. Uns diuen que exagerem. D’altres pensen que fem comèdia per negociar amb més força, fenicis com som de mena. La majoria d’espanyols –i alguns catalans desubicats– no es poden creure que tants catalans vulguin la independència perquè mai no han fet l’esforç d’entendre que la nostra concepció de nació no és ni ètnica ni excloent. S’imaginen el nostre nacionalisme a imatge del seu: “pensa el lladre…”. Els propers resultats electorals i la futura consulta els farà tocar de peus a terra, i s’adonaran de l’error dels anys passats i de l’oportunitat perduda. La pedagogia que mai no van voler escoltar, ara lamentaran no haver-ne fet cas.\nFinalment, la metàfora del xoc de trens s’haurà demostrat inadequada. No toparan ni dues col·lectivitats, ni dos governs, ni tan sols ho permetrem als partits que voldrien treure partit d’un descarrilament. L’únic que veurem és el conflicte entre dues legitimitats. A una banda, la d’una Constitució que ha estat posada al servei d’una vella aspiració assimiladora i no d’un projecte plurinacional. A l’altra, la de la voluntat democràtica d’una nació que vol contribuir modestament però amb fermesa a fer la seva part en la construcció d’un món millor.\nPot llegir l’article al web de La Vanguardia clicant aquí.\n3 d'octubre de 2012by Salvador Cardús\nTertúlia d’El Matí a Catalunya Ràdio, amb J.Roures, S.Cardús, J.B.Culla i J.C.Girauta\nNo sé què de la integritat territorial… https://t.co/k3pQuVjzQi about 2 hours ago ReplyRetweetFavorite\nRT @elnacionalcat: Mitjans francesos i algerians vinculen la dona de Pedro Sánchez amb l'acord amb el Marroc https://t.co/Kt3nLtCb9e about 2 hours ago ReplyRetweetFavorite\nRT @KRLS: Sabem qui va cometre el delicte de facilitar a la premsa imatges que eren sota custòdia de l’Estat i a les quals no podia tenir a… about 2 hours ago ReplyRetweetFavorite\nRT @FerranSuay: Què ha aportat el govern progressista a la imatge internacional indignament subordinada del nostre país? Més castellanisme?… about 2 hours ago ReplyRetweetFavorite\nTu ves fent preguntes d’aquestes… 😂 https://t.co/owy7hgS0yP about 2 hours ago ReplyRetweetFavorite


Mossos Guilleries desafia la JEC: "Ens demanaran també que retirem la simbologia franquista dels carrers?" La República\nLa Junta Electoral Central espanyola (JEC), òrgan encarregat de regular i vigilar els processos electorals, ha marcat un termini a la Generalitat perquè retiri els llaços grocs dels edificis públics. Ha advertit Miquel Buch que si a les tres de la tarda d’avui divendres no s’ha complert l’ordre, haurà d’enviar els Mossos d’Esquadra a retirar llaços i pancartes i, tanmateix, l’ha amenaçat de possibles responsabilitats penals si no s’acata l’ordre.\nDavant d’aquest cop d’Estat a la democràcia i a la llibertat d’expressió, el col·lectiu de Mossos Guilleries ha desafiat la JEC amb un contundent tuit. Els agents sobiranistes han reptat a l’òrgan espanyol que consideren que està “ideologitzat” i que ha emès l’ordre de retirada dels llaços grocs “en uns termes genèrics i omnicomprensius, que vicien d’il·legalitat la decisió”.\nAixí doncs, demanem que s’actuï en conseqüència i llençant el guant a la JEC: “Ens ordenaran també la retirada de la nombrosa simbologia franquista existent als espais públics?”\nLa ideologitzada JEC ha ordenat al CME la retirada de simbologia en uns termes genèrics i omnicomprensius, que vicien d’il·legalitat la decisió. Demanem que s’actuï en conseqüència.\nEns ordenaran també la retirada de la nombrosa simbologia franquista existent als espais públics? pic.twitter.com/GBBZNXYoHC\n— @Guilleries_mossos (@Guilleriesmoss1) 21 de març de 2019


El nou equip de govern d'Alcúdia gastarà més en sous que l'anterior\nLa despesa en retribucions augmenta uns 26.000 euros anuals\n3 min. Alcúdia 01/07/2015 20:57\n260x366 Toni Mir (El Pi) i Pere Malondra (PSOE) signant el pacte de govern a Alcúdia. / M. B. Toni Mir (El Pi) i Pere Malondra (PSOE) signant el pacte de govern a Alcúdia. / M. B.\nEl nou equip de govern de l'Ajuntament d'Alcúdia (El Pi-PSOE) suposarà una major despesa en retribucions que l'anterior (PP-regidora no adscrita). El ple ha aprovat avui les delegacions de competències i els sous. Hi haurà quatre dedicacions exclusives i una altra del 75 per cent, mentre que durant el passat mandat tan sols n'hi havia quatre d'exclusives. La diferència de despesa anual és d'uns 26.000 euros, segons ha indicat la interventora del Consistori. El Partit Popular, però, ha indicat que seran uns 33.000 €.\nEl PP ha criticat aquesta apujada de la despesa en retribucions i ha recordat al PSOE les seves crítiques a l'anterior equip per apujar-se l'IPC quan els treballadors públics tenien el sou congelat. Els socialistes han defensat que hi hagi més dedicacions pel volum de feina de l'Ajuntament i han indicat que no s'apujarien l'IPC en cas que es congelassin els sous dels funcionaris. "És una qüestió d'imatge, també", ha indicat el portaveu del PSIB, Pere Malondra.\nLes dedicacions exclusives de l'equip de govern alcudienc es mantenen en 38.666 € bruts anuals. Seran per a Joaquin Cantalapiedra i Domingo Bonnín, d'El Pi; i per a Pere Malondra i Joan Gaspar Vallori, del PSOE. La dedicació parcial és per a la regidora regionalista Joana Maria Bennàssar, segons ha informat Vallori. El batle, Antoni Mir (El Pi), no té cap dedicació.\nEls membres de la corporació que no tenguin dedicació ni exclusiva ni parcial cobraran per assistència a les sessions dels òrgans municipals. Els regidors amb delegacions cobraran 937 € per assistència al ple, i els qui no en tenguin (de l'oposició) en cobraran 416. Pel que fa a les comissions informatives, els edils amb delegacions rebran 265 € i els qui no en tenguin, 156.\nL'oposició s'ha abstingut en la votació. El regidor de Guanyem, Antoni Ques, ha apuntat que el seu partit està en contra que els polítics cobrin el triple que el salari mínim interprofessional.\nLa sessió també ha aprovat un canvi d'horari en les sessions plenàries ordinàries de l'Ajuntament. Passaran de fer-se els matins a fer-ho els vespres. Seran el primer dilluns de cada mes a les 20, llevat dels mesos de juliol i setembre, quan es retardaran una hora més. A l'agost no hi haurà ple.\nTots els partits manco el PP, el qual va passar les sessions als matins durant el darrer mandat, han votat a favor de la proposta. La portaveu popular, Coloma Terrassa, ha defensat que els plens fossin els matins perquè als vespres també hi ha poc públic assistent i per evitar haver de pagar hores extres als tècnics. El batle, per contra, ha apel·lat a la participació i s'ha mostrat favorable a fer-los els vespres per facilitar l'assistència als regidors que fan feina.


El PP, tot sol contra els drets fonamentals - CENT PER CENT\nEl PP, tot sol contra els drets fonamentals\nEl punt estrella del Ple de dilluns passat va ser la moció en defensa dels drets fonamentals presentada per MÉS-Esquerra, i que s’aprovà només amb el vot en contra del PP, i les abstencions del PI i de Joan Gomila i Antonio Garcia. Antònia Llodrà, d’AIPC, el PSOE, i MÉS-Esquerra hi votaren a favor.\nJoan Llodrà va lamentar que la moció no s’hagués pogut discutir abans en el ple extraordinari que finalment no convocà el batle Pedro Rosselló.\nEn la defensa argumental de la moció Llodrà lamentà les “14 detencions de membres del Govern de la Generalitat i l’ús totalment arbitrari de la fiscalia per part del Govern espanyol”, i hi afegí la conculcació de drets fonamentals com ara “la llibertat d’expressió, d’informació o el dret de reunió pacífica”. A més, atès el retard en la incorporació de la moció a l’ordre del dia d’un ple, Llodrà hi pogué afegir encara “la brutalitat policial, amb més de 800 ferits que havien anat a votar una opció legal i del tot recomanable des d’un punt de vista de salut democràtica, que és decidir les coses votant.”\nCarles Grimalt, de Volem Manacor, defensà que “una votació que no fa mal a ningú. Volem solucions polítiques per a coses polítiques” i reclamà “un referèndum amb garanties”.\nNúria Hinojosa, del PSOE, es mostrà “molt en contra del que hem pogut veure aquests dies. L’ús de la força no ha de ser mai una solució”.\nJoan Gomila anuncià la llibertat de vot dels regidors del seu grup en una moció que abordava un conflicte “de naturalesa política. Qui pretengui que això és qüestió d’il·luminats va molt equivocat”.\nPer part del Partit Popular va ser Maria Antònia Sanó qui defensà el vot negatiu a la moció. Visiblement crispada, la portaveu popular considerà que el referèndum “és un acte il·legal” i es queixà que “en segons quins centres educatius s’adoctrinen els nins”. “Aquí hi ha gent que no se sent catalana, sinó simplement mallorquina i espanyola, i cadascú és lliure de tenir les seves idees, sempre que s’actuï amb la llei a la mà”. Sansó llegí una notícia referida a un acte de suport a les víctimes de la repressió policíaca que tengué lloc a l’IES Mossèn Alcover. El regidor Sebastià Nadal li retragué que llegís el text sense comprovar que la notícia “no estava contrastada”.\nCati Riera, del PI, qualificà els fets de l’1 d’octubre de “trists i lamentables” i anuncià l’abstenció del seu grup.\nJoan Llodrà tancà el torn de paraules felicitant-se que “hi hagi un sentiment majoritari de condemnar el que va expressar dia primer” i que “hi hagi un vuitanta per cent del consistori que dóna valor al diàleg, i el vint per cent restant s’ha pogut expressar com volia.\nAmb el reconeixement per part de Núria Hinojosa i de Miquel Oliver i amb una explicació per cansament de Carles Grimalt, Maria Antònia Sansó aconseguí aprovar la relació de llocs de feina de la Policia, només “un pedaç”, segons Grimalt. Per Oliver, en canvi, un generador d’expectativa per veure si “finalment l’equip de govern assumeix el compromís que va adquirir”.\nHinojosa deixa la JD\nLa portaveu socialista ha dimitit com a membre de la Junta de Districte de Porto Cristo. Ocuparà el seu lloc Catalina Perelló Duran.\nprevious post: Els manacorins podran arribar a Palma en tren elèctric a mitjan 2018\nnext post: Boscos, perduts en la grandesa de l’existència


Revisió de 11:41, 4 des 2006 (mostra codi font)\nAhernandez92 (Discussió | contribucions)\n(→Motors de corrent altern)\nRevisió de 11:45, 4 des 2006 (mostra codi font)\nEl rotor és la part mòvil de les màquines elèctriques. En realidad és un tros de fusta que te un imant a cada costat. Cada imant està al reves per què no fagi electromagnatisme.La màquina elèctrica es transfoma en l'energia mecànica en elèctrica o al reves.\nRevisió de 11:45, 4 des 2006\nL'interruptor de reed és una de les peces principals del nostre motor si aquest no està ben colocat, el motor no funcionarà. Em de clavar dos claus petits a devant d'un del immans,deves a mig centímetre de l'imman, després agafam l'interruptor de reed i movem els fils de coure de manera que el reed estigui recte, si no ho feim amb esment es romprà.Agafam els fils de coure que surten de l'interior de l'interruptor i els juntam als dos claus amb ajuda d'un soldador.\nObtingut de «http://wiki.lledoner.com/index.php?title=El_motor_el%C3%A8ctric&oldid=7019»


Quienes somos ACEC | Instalaciones ACEC | Junta y equipo del ACEC\nAmanecer en Llanes\nBenvinguts a l’Associació Catalana d’Excursionisme Caní 4 Turons\nSom una entitat sense ànim de lucre que el que pretén és fomentar l’excursionisme amb el nostre gos.Abastem tots els àmbits, des d’una excursió matinal sense gaire desnivell per iniciar-se fins a travesses d’alta muntanya, o fins i tot viatges de llarg recorregut.\nSempre pensat per gaudir de la muntanya i del nostre pelut.\nPodeu estar amb nosaltres com a simpatitzants de l’entitat o com associats, la informació la rebreu igualment, només canvia el vostre grau d’implicació i com socis podeu gaudir de certs avantatges.També veureu que ens impliquem com a entitat en l’ajuda i col·laboració d’entitats on vetllen pel benestar dels peluts i també de la mainada.\nFem cursos de formació tant en l’àmbit dels gossos com de la muntanya\nPreparem xerrades on us podem informar i assessorar en molts aspectes i un munt de possibilitats, sempre relacionades amb els gossos i la muntanya. La bona tasca ja realitzada ha fet que un munt d’empreses vulguin col.laborar amb nosaltres, donant suport i avantatges pels socis.\nA continuació l’apartat de la junta, on podreu saber quines persones estem de moment treballant perquè tu i el teu pelut us ho passeu d’allò més bé i amb tota la seguretat que us mereixeu.\nAquí ens presentem part de l'equip humà que treballem diàriament perquè l'ACEC 4 Turons sigui una realitat.\nEns mou la il·lusió per un somni, un somni en el qual gaudir al màxim de la natura amb els nostres amics de quatre potes en completa harmonia i basant-nos en una relació de respecte.\nVine a visitar-nos, estarem encantats de compartir noves experiències amb tu.\nComponents de Junta\nVocal (Comunicació i Premsa)\nCritina Morera Gutierrez\nResposables de seccions\nActualment l’A.C.E.C. 4 Turons disposa d’uns terrenys a Polinyà del Vallès on podem gaudir d’un recinte vallat, on es projectarà una piscina pels gossos. També disposem d’una pista d’ Agility (gestionada per la secció d’Agility ACEC Polinyà), així com tenim finalitzada una aula per cursets, lavabos, i està pensat fer una pista americana.\nEn total uns espais d’uns 6.000 metres quadrats.\nEstem mirant de poder disposar també d’un recinte a Moià, on l’Ajuntament encara no ens dóna resposta.


1 Portada: Màriam Ben-Arab\n5 La finestra: El tritó del Montseny\n12 L’illa perduda\n13 El test: Què en saps, d’arqueologia?\n14 Jocs: El carnaval dels animals\n17 El conte: La granota i la princesa\n20 Còmic: Un pla\n27 La pregunta\n28 La Tosca del Bosc\nL’Iñaki ha recorregut els racons més desconeguts del Montseny per fotografiar el tritó que hi viu. Ens ho explica!\nAudiotext: La granota i la princesa\nVols escoltar el conte d’Oriol Garcia Molsosa? Te’l llegim en veu alta, amb música i efectes sonors!\nAquesta quinzena, tres recomanacions musicals de Joaquim Vilarnau i també un joc d’estratègia!


Bases > Premi AETI-ACCÉSal millor treball de fi de carrera de les enginyeries d'Informàtica\nal millor treball de fi de carrera\nde les enginyeries d’Informàtica\nPremi AETI - ACCÉS\nBases de la convocatòria 3a edició\nCursos 2004-2005 i 2005-2006\nInici >> Bases de la convocatòria 3a edició.\nL’Escola Politècnica Superior (EPS) de la Universitat de Lleida (UdL), ACCÉS - Institut Municipal d'Informàtica de l’Ajuntament de Lleida i l’Associació d’Empreses de Tecnologia i Sistemes d’Informació de Lleida (AETI) convoquen la tercera edició del premi al millor Treball Fi de Carrera de les titulacions d’Enginyeria Tècnica en Informàtica de Gestió, d'Enginyeria Tècnica en Informàtica de Sistemes i d’Enginyeria Informàtica.\nEstimular la confecció de treballs fi de carrera d’alt nivell.\nDonar a conèixer els treballs i nivell dels alumnes de l'EPS.\nReforçar els vincles i interacció de l'EPS i els seus estudiants amb les empreses de tecnologies de la informació i comunicacions de la ciutat i el seu entorn.\nPoden participar en aquesta convocatòria els estudiants d’Enginyeria Tècnica Informàtica i els estudiants d’Enginyeria Informàtica de l’EPS de la UdL que hagin realitzat, presentat i aprovat el Treball Fi de Carrera durant els cursos 2004-2005 i 2005-2006.\nS’estableix un primer premi dotat amb 1.500€ a la titulació d’Enginyeria Tècnica Informàtica.\nS’estableix un primer premi dotat amb 1.500€ a la titulació d’Enginyeria Informàtica.\nAixí mateix el jurat podrà atorgar, al seu criteri, fins a dos accèssits dotats cadascun amb\nPer optar al premi els participants hauran de lliurar a la secretaria de l’EPS, juntament amb la documentació requerida per a la defensa del Treball Fi de Carrera, un resum que haurà d’incloure:\nAutor/a/s i director/a/s.\nAdreça, telèfon i e-mail de l’autor/a/s i director/a/s.\nI, com a mínim, les següents seccions:\nResum (breu descripció dels objectius i resultats del treball).\nIntroducció (antecedents i/o objectius del treball).\nPlantejament del treball i/o Desenvolupament del treball i/o Resultats obtinguts.\nEl resum podrà tenir una extensió màxima de quatre cares en un full DIN-A4 amb el text principal en format de doble columna (en la web de l’EPS es troben disponibles plantilles i exemples amb el format d’edició recomanat).\nEl resum s’haurà de lliurar imprès i en forma d’arxiu informàtic en format Open Document (.odt), Open Office (.sxv), Word (.doc), Adobe (.PDF) o PostScript (.ps). El nom de l’arxiu haurà de coincidir amb el/s primer/s cognom/s del autor/a/s.\nAquesta convocatòria restarà oberta durant els períodes acadèmics corresponents als\ncursos 2004-2005 i 2005-2006.\nLa data màxima de lliurament dels resums serà el 28 de febrer del 2007\nEl jurat estarà format pel director i un professor proposat per l’EPS, dos representant\nd'ACCÉS - Institut Municipal d'Informàtica (actuant un d’ells com a secretari), i tres\nrepresentants d’empreses de Lleida del sector TIC designats per AETI.\nEl jurat es convocarà una vegada finalitzat el període de presentació dels treballs.\nEl jurat disposarà dels resums dels Treballs Fi de Carrera presentats per fer una primera\nEl jurat desestimarà els resums corresponents a Treballs Fi de Carrera que no hagin\nestat avaluats i aprovats.\nEl jurat disposarà dels originals dels Treballs Fi de Carrera seleccionats per dictar el\nNivell tecnològic i científic.\nPossibilitats d’aplicació real i/o comercial, validesa i viabilitat del mateix\nEstudi de costos i de viabilitat econòmica de la seva implementació i explotació.\nCol·laboració durant la confecció del treball amb empreses del sector TIC o de la\nciutat i el seu entorn.\nEl jurat podrà declarar deserts el premi i els accèssits.\n8. Difusió dels resums dels treballs:\nL’EPS, ACCÉS i AETI es reserven el dret de difondre els resums del treballs que participin en el Premi.\nLa difusió d'aquests resums no generarà en cap cas ingressos en concepte de drets d'autor.\nDescarregar document (format PDF 37 Kb)\n:: Informàtica de l'Ajuntament de Lleida 2020 ::\nE-Mail: informatica@paeria.es - C. Salmerón, 1, 1a planta. 25004 Lleida - Telèfon: 973 700 417, Fax: 973 700 371


Aprovat el nou pla hidrològic del Tajo que restarà 105 hectòmetres cúbics cada any - À Punt\nEls regants del sud, principals afectats parlen de colp socioeconòmic i xifren la pèrdua de més de sis mil llocs de treball per les 27.000 hectàrees que es quedarien sense reg\nEl nou pla hidrològic del Tajo restarà una aportació de 105 hectòmetres cúbics cada any del Segura / À Punt NTC\n03 de maig 2022 - 14:47\nEl Consell de l'Aigua ha aprovat aquest dimarts un nou esborrany del Pla Hidrològic del Tajo. El nou pla hidrològic comporta un increment del cabal ecològic de sis metres cúbics per segon que passaria a 8,6 a partir del 2027. Des de la Confederació Hidrogràfica del Segura (CHS) calculen que la nova planificació restarà una aportació de 105 hectòmetres cúbics cada any. Els regants consideren que serà la sentència de mort per al camp del Baix Segura.\nEls regants del sud, principals afectats, parlen de colp socioeconòmic i diuen que decisió provocarà una pèrdua de més de sis mil llocs de treball per les 27.000 hectàrees que es quedarien sense reg en les comarques del sud amb aquesta retallada del transvasament Tajo-Segura.\nPer la seua banda, des de l'àmbit acadèmic, insisteixen que aquest increment del cabal ecològic en el Pla de Conca del Tajo és una qüestió ideològica que no té justificació ambiental. El catedràtic i director de l'Institut de l'Aigua, Joaquín Melgarejo, ha explicat a À Punt que aquesta decisió "no beneficia gens la conca del Tajo i sí que perjudica de forma molt important la del Segura". Un posicionament amb el qual coincideixen els regants, que quantifiquen les pèrdues, que pot suposar la fi del transvasament, en 140 milions d'euros. "Estem davant una planificació geopolítica i ideològica d'un riu com el Tajo", ha defensat Lucas Jiménez, president del Sindicat de Regants del Tajo-Segura.\nPer la seua banda, el president de Castella-la Manxa, Emiliano García Paje, ha justificat l'increment del cabdal i diu que el seu territori necessita l'aigua. "Quan diem que és de tots, nosaltres ho interpretem al peu de la lletra. Aquesta vegada toca, també, que siga de Castella- la Manxa", ha dit Paje.\nL'aprovació en el Consell de l'Aigua de la confederació del Tajo és el primer pas, però no l'últim. Després, serà el Consell de Ministres el que ho aprove. La Generalitat, els regants i les diferents administracions ja han anunciat que, en cas d'aprovar-se, recorreran a la justícia i el transvasament Tajo-Segura s'haurà de resoldre als tribunals.\nLa Generalitat recorrerà contra els canvis plantejats en el transvasament Tajo-Segura per considerar-los lesius per als regants


Opera Serveis | Estades educatives a Manchester\nLes nostres estades són úniques, ja que anem a escoles de Primària i a Instituts Públics de Manchester abans que s’acabi el curs i ens incorporem a les classes com un alumne britànic més. El resultat són situacions i experiències d’immersió reals que enriqueixen globalment a l’alumnat.\nVeure viatges 2020Més informació edició 2020\n– Immersió en escoles i instituts públics anglesos.\n– Orientació i suport per part dels alumnes anglesos que apadrinen i acompanyen en el dia a dia cada alumne.\n– Participació a les classes ordinàries, tallers i a les activitats generals dels instituts, com un alumne més.\nA les tardes…\n– Programes complementaris de reforç acadèmic de gramàtica anglesa i turisme amb acompanyament.\nA les nits…\n– Allotjament en residència d’estudiants o en famílies on participem activament en les tasques domèstiques d’ordre, neteja i cuina.\nPer què viatjar amb Opera Serveis\n24 anys d’experiència\nOpera Serveis ha organizat estandes educatives i viatges d’immersió lingüística a l’estranger durant 24 anys ininterrompudament.\nEls nostres viatges d’idiomes per joves es realitzen amb un grup d’educadors que ens traslladem amb l’alumnat i ens impliquem en el dia a dia de la seva vivència de viatge i immersió escolar i d’idioma.\nEl treball es centra en els serveis educatius i de formació per a millorar el futur de les persones i la seva relació i comunicació amb el món.\nPerquè som d’aquí!\nConfiança, seguretat i confort\nViatgem acompanyats d’adults que ens podran orientar, ajudar i protegir per facilitar màxim confort seguretat\nImmersió real d’idioma\nImmersió real en un entorn escolar\ni/o esportiu entre joves amb edats i interessos semblants.\nPrograma únic, personalitzat\nLa combinació exclusiva d’estada en institut en classes reals i el complement de turisme i visites guiades\nGrup viatger molt reduït\nOferim un acompanyament i un seguiment molt personalitzats però sempre des de la confiança en l’alumnat, la seva resiliència i pro activitat.\nSeguiment presencial constant\nComunicació clara i constant abans del viatge i mentre dura amb la família. Preu final sense sorpreses i amb tot inclòs\n9 i 17 anys\nAquest viatge és molt indicat per iniciar-se en els viatges d’idioma i també per consolidar la confiança adquirida en experiències anteriors.\nEls nostres alumnes, la millor garantia\n“He après molt”\nEls primers dies són més d’adaptació que de convivència, són més feixucs però quan ens hem adaptat tot flueix molt ràpid!\nPaula, 15 anys\n“La convivència amb aquest grup ha estat genial “\nDavid, 15 anys\n“L’any que ve vindré tres setmanes”\nLula, 15 anys\n“M’agradaria ser educador/a quan tingui l’edat.“\nNatàlia, 15 anys\nQuatre viatges, quatre experiències\n01/07 al 14/07/2020\nA partir de 4t de Primària és un bon moment escolar per començar a prendre contacte amb el país bressol de l’anglès, Anglaterra!\nAnirem a una Primary School i participarem de les classes i activitats de final de curs com els mateixos companys i companyes britànics/es. Segurament descobrirem que sabem més anglès del que ens pensem. Anirem entenent el que ens diuen i ens farem entendre!\nAixò sí, sempre acompanyats de la direcció d’Opera Serveis. D’un o una amic/a anglès que ens ajudarà en la nostra immersió.\nDesprés, gaudir del cine, de passejades i de jocs. I els caps de setmana… viatjar i conèixer ciutats veïnes de Manchester com Liverpool, York, Chester…\nEls alumnes d'Opera Serveis faran immersió real amb alumnes locals a les classes d'un institut High School a Manchester.\nGaudirem del dia a dia del final de curs acompanyats d’un o una companya que ens orientarà i ens ajudarà a integrar-nos.\nA les tardes, passejar i conèixer Manchester, anar al cine, fer un parell de sessions a una acadèmia del Centre o bé gaudir de la residència fent la bugada i endreçant i altres extra-sorpreses!\nAllotjament a la Residència de la Universitat de Manchester acompanyats sempre amb la direcció d ‘Opera Serveis. També es pot triar viure amb una família anglesa coordinada per Opera.\nI els caps de setmana… marxar tot e dia per conèixer ciutats veïnes de Manchester: Liverpool, Chester, Leeds, York…\n01/07 al 21/07/2020\nAnirem a Buxton amb tren cada dia durant dues o tres setmanes a un institut més petit i local que els de Manchester. Viurem el seu divertit final de curs, les seves activitats, tallers i dies especials.\nL’alumnat d’Opera Serveis estarà acompanyat d’un/a alumne/a anglès/a, que el/la guiarà durant aquests dies, i seguirà l’horari de les classes i activitats que aquest/a guia tingui. Immersió real d’anglès de comunicació lliure entre iguals! També amb la nostra presència i la supervisió del professorat de l’institut.\nCampus Internacional Bobby Charlton\nPrimeres setmanes: Oferim anar a l’institut i viure el seu dia a dia acompanyats d’un/a partner que serà el/la seu/va guia durant aquests dies.\nSeguirà l’horari de les classes i activitats que aquest/a tingui. Viurà com a convidat tot el que es realitzi i podrà interactuar tant com desitgi.\n– Tercera setmana, comença l’intensiu de futbol: Des de primera hora del matí i fins a mitja tarda es realitzen activitats relacionades amb el mon del futbol, entrenaments, classes tècniques, visionat de vídeos, visites als camps de futbol més emblemàtics de Manchester i/o Liverpool… Nosaltres portem el nostre alumnat inscrit i el recollim a mitja tarda. Així podem anar seguint l’evolució i recolzant en el dia a dia. Ens ocupem de donar-los l’esmorzar i l’entrepà de mig matí. També el sopar. El dinar el fan al Campus. Els caps de setmana realitzen les sortides amb la resta del nostre alumnat. Tot en règim de pensió completa.\nContacteu amb Opera Serveis\nMòbils +34 659 91 73 28 – 629 21 99 33


La crisi incrementa la bretxa salarial entre empleats i directius\nUn estudi de l'escola de negocis EADA constata que els càrrecs intermedis són els que han perdut més poder adquisitiu\nRedacció 14/01/2015 - 13.11 Actualitzat 14/01/2015 - 13.55\nEl professor d'EADA Jordi Costa i el president d'ICSA, Ernest Poveda, han presentat l'informe. (Foto: ACN)\nLa crisi ha comportat un augment de la diferència salarial entre els directius i la resta de treballadors. Els que han perdut més poder adquisitiu han estat els càrrecs intermedis. Són les conclusions d'un estudi elaborat per l'escola de negocis EADA.\nDes del 2007 fins al 2014, els directius han guanyat poder adquisitiu, concretament un 1,6%. Per contra, els càrrecs intermedis han perdut un 7,8% i els treballadors, un 2%. Això provoca la situació que exposa el president d'ICSA, Ernest Poveda: "Aquesta bretxa entre els que més guanyen i la resta d'organitzacions s'està cronificant, s'ha polaritzat."\nEls directius del sector financer són els que més cobren, mentre que els millors sous del sector de la indústria corresponen als càrrecs intermedis i als treballadors. Els empleats del comerç i el turisme són els que perceben uns salaris més baixos.\nPer comunitats autònomes, Catalunya se situa en el segon lloc pel que fa a sous de directius i càrrecs intermedis. Si parlem de treballadors, Catalunya ocupa la quarta posició.


Resum de la temporada 2016 > Fundació privada El Foment\nResum de la temporada 2016\nEditor posted on de novembre 02, 2016 20:01\nS’acaba l’any i també la temporada sardanista. L’any 2016 ha estat d’estrena per la colla Claror de Goges que ha competit per primera vegada en la categoria de veterans. En el campionat Gironí va quedar en primera posició i després d’una fase de classificació pel campionat de Catalunya van arribar als tres concursos de la final amb molt bones perspectives. Els concursos es van fer a Tarragona, Cornellà de Llobregat i Balaguer. Finalment i després d’una gran final, van aconseguir una fantàstica segona posició, 2n de Catalunya. Un cop passades les vacances de Nadal, la colla es tornarà a preparar de valent per aconseguir arribar al capdamunt de la classificació.\nLa colla Tren Pinxo, la més menuda de tots també ha fet una bona temporada participant en gairebé tots els concursos del campionat gironí. Cal destacar l’estrena del nou galop de fantasia de la colla amb una molt bona interpretació.\nPel que fa a la Colla N.I.N.S. (Nens I Nenes Sardanistes) han participat tant en el campionat de Girona com en el campionat de Catalunya acabant en un cinquè lloc. Felicitats doncs per l’estrena en el campionat amb l’excel·lent resultat aconseguit.\nLa colla gran de la ciutat, la colla Banyoles i la veterana Exhortació també han participat del campionat gironí. Felicitats per la feina feta al llarg de la temporada.\nTal com es va fer la temporada passada, el 2016 s’ha tancat amb una celebració de totes les colles de Banyoles. El diumenge 20 de novembre es van reunir totes les colles en el tradicional “dinar de colles”. Va ser una jornada molt especial amb sorpreses per a tots els participants i amb actuacions molt celebrades de les colles més petites.\nTan bon punt comenci l’any s’iniciaran altra vegada els assajos per encarar amb bones condicions físiques la temporada 2017, que segur que serà ben emocionant per a totes les colles. Els entrenaments setmanals són molt importants per poder gaudir de la sardana esportiva amb un bon nivell físic, tant individual com de connexió amb tot el grup.\nNomés ens queda desitjar-vos unes bones festes i animar a tothom que tingui ganes de ballar en una colla, que s’acosti al local del carrer Abeurador en horaris d’assaig (divendres tarda-vespre i dissabte tarda i nit). Tothom hi serà molt benvingut.\nColles Sardanistes de Banyoles.