La inversió hotelera, disparada a Barcelona\nLes Rambles de Barcelona aquest estiu, amb pocs turistes / Jordi Play\nLa compra-venda d'actius es recupera a gran velocitat i podria pujar el preu de les habitacions, segons la consultora Laborde Marcet\nEl retorn dels turistes a Barcelona i en general les ganes de viatjar després de la pandèmia a tot el món empenyen a l’alça els hotels com a sector en el invertir-hi grans capitals. La inversió hotelera a la capital s’ha disparat en el darrer any: 200 milions d’euros més entre gener i maig d’enguany, el que suposa un 90% més que el mateix període de 2021, segons la consultora immobiliària Laborde Marcet.\nEl sector s’encamina cap a una plena recuperació després del sotrac de la pandèmia, durant el que els hotels barcelonins van arribar a demanar un rescat públic davant la incertesa de la situació. Diferents allotjaments van canviar de mans i d’altres no han tornat a obrir. No obstant, després del parèntesi d’inestabilitat, la inversió en el sector ha fet un creixement vertical els 5 primers mesos de 2022. Una pujada que no es veia des de l’any 2017, reconeix la consultora en un comunicat.\nLa firma aprofita les dades per carregar novament contra el veto hoteler impulsat pel govern d’Ada Colau per vetar nous allotjaments al centre de Barcelona i autoritzar obertures només en zones de menor interès turístic. El Tribunal Constitucional va tombar la normativa, coneguda com a PEUAT, però la moratòria que impedeix les obertures continua en peu. Això hauria incrementat el valor de mercat dels hotels que ja hi ha al centre, la zona més cotitzada pels inversors. “Com que hi ha molt pocs hotels disponibles a Barcelona, el preu d’aquests s’ha anat encarint amb el temps”, sosté Miquel Laborde, soci fundador de Laborde Marcet.\nNo obstant, l’empresa admet que la tendència alcista no és exclusiva de Barcelona. En altres indrets on no hi ha cap veto també puja la inversió hotelera. Al conjunt del territori espanyol la inversió se situaria en 995 milions d’euros, indica, el triple que l’any anterior. L’ocupació hotelera aquest l’estiu es preveu molt alta, coincidint amb el final de les restriccions de mobilitat i l’extensió de la vacunació. “Aquest augment d’inversió és, alhora, proporcional a l’augment del turisme al nostre país: Com més turistes, més alta serà l’ocupació”, argumenta Laborde. “D’aquesta manera es va recuperant, de mica en mica, el ritme d’abans de la pandèmia”, afegeix.\nAixí, la consultora està convençuda que la recuperació del sector hoteler “podria ser encara millor a Barcelona” si no hi hagués el PEUAT en vigor, perquè s’obririen més establiments o s’hi destinarien més diners. Així, titlla de “molt greu” que la norma municipal “llastri” el creixement de l’activitat turística. “Com més baix sigui nombre d’hotels –detalla Miquel Laborde– més alt serà el preu de compra i més alt serà el preu que assumeix l’usuari”. “L’únic que permet el govern és obrir nous hotels a zones secundàries que no interessen a cap operador del sector”, sosté. Segons ell, “grans cadenes hoteleres han abandonat la ciutat comtal i destinat la seva inversió a altres ciutats espanyoles”.\nMalestar pel turisme\nLa valoració de la consultora xoca frontalment amb el posicionament municipal i amb les queixes veïnals. Les aglomeracions turístiques aquesta Setmana Santa van generar tensió a Ciutat Vella, on per exemple va quedar desbordada de visitants la tranquil·la plaça de Sant Felip Neri al barri Gòtic. El regidor de Ciutat Vella, Jordi Rabassa (Bcomú), va queixar-se’n públicament: “L’empresariat del turisme està satisfet, però aquesta situació no aporta res de positiu ni per les veïnes ni per l’activitat econòmica de proximitat”, denunciava.\nEl soci menor del govern, el PSC, discrepa d’aquest posicionament contrari al turisme. No obstant, les solucions que planteja tampoc estan en la línia del diagnòstic que fa la consultora. El regidor de Turisme, Xavier Marcé, va deixar clar que no estava a favor d’un decreixement turístic perquè voldria dir “tancar hotels”, però sí que veuria amb bons ulls és una elitització dels allotjaments: “El que s’ha de fer és millorar la qualitat [dels hotels] i a ser possible que Barcelona encareixi la seva oferta hotelera, i ho dic en majúscules”. Així creu que s’aconseguiria prioritzar “una franja turística més selectiva”, és a dir, visitants de més poder adquisitiu.\nHotels PEUAT Turisme\nDesprés de la vela, golf: Barcelona podria secundar la Ryder Cup 2031\nContactes amb Jaume Collboni i David Escudé per la candidatura de la Costa Brava com a seu l'esdeveniment esportiu


Avaya s'adapta Breeze als serveis d'emergència públics - Allcom\nAvaya s’adapta Breeze als serveis d’emergència públics\nAvaya ha presentat al mercat de seguretat pública en els Estats Units noves capacitats en la seva tecnologia d’automatització de flux de treball Avaya Breeze.\nL’Internet de les Coses (IOT) i l’augment dels dispositius en una era connectada, incloent l’última generació de telèfons i rellotges intel·ligents, està revolucionant la forma en què ens comuniquem amb les persones i les màquines, d’acord amb els portaveus de Avaya que recordes que això també ha passat a ser la font d’una creixent llista d’esdeveniments falsos que poden bloquejar la xarxa de serveis d’emergència.\nCom han publicat els portaveus de la signatura per al mercat mexicà, per abordar aquesta amenaça progressiva en el sistema 911, Avaya ha presentat al mercat de seguretat pública en els Estats Units noves capacitats en la seva tecnologia d’automatització de flux de treball Avaya Breeze.\n“En utilitzar Avaya Breeze els funcionaris responsable de mantenir la seguretat pública i els carriers poden implementar noves funcionalitats, com ara aplicacions Snap-In, que han estat dissenyades per i per a per als oficials i agents de la Unió Europea”. Avaya, a través d’Breeze, pot ara ajudar les agències a desenvolupar solucions específiques que poden identificar patrons de trucades i esdeveniments indesitjables, expliquen des de l’empresa.\nUn mecanisme de lliurament de Programari-el Avaya Snapp Store- que permet una experiència integrada única a través de navegadors i aplicacions intel·ligents natives per a noves experiències dels ciutadans.


El Centre del Carme acollirà una simbòlica 'Plantà' de la Falla Municipal Infantil\nEl CCCC proposa una experiència que «permetrà a les valencianes contemplar un recorregut per prop de 200 'ninots'\nper Sonia Pla 12/03/2021 15:00h\nS'inaugura este diumenge | CCC\nEl Centre del Carme Cultura Contemporània (CCC) acull l'exposició 'El Somriure dels Falles' dels artistes fallers Ceballos&Sanabria, autors de la Falla Municipal Infantil 2021 i durà a terme un acte simbòlic de la tradicional 'Plantà' de la mà de la Fallera Major Infantil.\nEl CCCC proposa una experiència que «permetrà a les valencianes contemplar un recorregut per prop de 200 'ninots', alguns d'ells fets expressament per a la mostra, obra de Ceballos&Sanabria», ha indicat la Generalitat en un comunicat. En l'exposició destaca un conjunt que pertany a la Falla Municipal Infantil 2020-2021 'Saps qui Soc?' i 'També!' de la que els artistes oferixen un avançament.\nEl director del CCCC, José Luis Pérez Pont, ha presentat este matí l'exposició acompanyat pel regidor de Cultura Festiva de l'Ajuntament de València, Carlos Galiana, els artistes, Ceballos&Sanabria i pel comissari de l'exposició, Néstor Morente.\n«L'art faller necessita inventar noves fórmules»\nSegons Pérez Pont, «després de quatre anys plantant falles experimentals en els nostres claustres i organitzant l'exposició de l'artista urbà, responsable de la Falla Municipal, des del CCCC fem un pas més en la nostra línia d'experimentació i d'hibridació de llenguatges obrint les portes a l'art faller, com una expressió artística pròpia de la nostra cultura i de la nostra contemporaneïtat».\n«I ho fem en un moment, a demés, en el que l'art faller, igual que la resta de la nostra societat, necessita inventar noves fórmules per a continuar fent-se, no sols en benefici dels artistes, sinó també dels públics», han indicat.\nL'exposició de Ceballos&Sanabria (José Luis Ceballos, València 1978 i Francisco Sanabria Casado, València 1979), obri les portes a una «infinitat de possibilitats per al sector faller, posant en valor el seu treball. Es tracta de la primera volta que uns artistes fallers oferixen una mostra retrospectiva del seu treball en un centre de cultura contemporània», han agregat.\nEl comissari de la mostra ha incidit en què «no es tracta d'una exposició del 'ninot', no és una exposició fallera, sinó una antològica dels artistes Ceballos&Sanabria. Ací es pot vore la seua trajectòria de quasi 20 anys, en la que apreciar una evolució des dels seus començaments fins a l'actualitat» i ha afegit que «el CCCC ha sigut molt valent perquè, per desgràcia, l'art faller continua sent molt injuriat des del punt de vista acadèmic de l'art».\nValència oferix activitats extraescolars per a compensar l'efecte del confinament


La comissaria de la Policia Local de Calella continua tancada totes les nits de gener - Calella Comunicació\nLa comissaria de la Policia Local de Calella continua tancada totes les nits de gener\nLa comissaria es manté il·luminada malgrat estar tancada a la ciutadania\nEl servei policial continua suprimit a les nits malgrat molts agents s’han reincorporat després de la baixa mèdica. L’augment de contagis de COVID-19 entre la plantilla dels Mossos, que han de reforçar la vigilància a la ciutat, tensa la situació.\nDesprés del parèntesi nadalenc, el servei que ofereix la Policia Local de Calella continua en precari. Si bé en aquests moments més de la meitat dels agents ja s’han incorporat de les baixes mèdiques, la comissaria continua tancada per les nits.\nLes baixes dels agents que es van originar entre finals del mes de novembre i principis de desembre van deixar en quadre a la Policia Local que va haver de “tirar” d’interins per cobrir el servei, convocar una nova borsa d’interins i contractar seguretat externa durant la cavalcada de Reis i a dins de la comissaria durant tot el mes de desembre. A la cercavila de l’Home dels Nassos van ser els membres del Cau els que aturaven el trànsit quan la comitiva creuava el carrer.\nS’han donat casos de robatoris en habitatges calellencs aquest mes de desembre que contribueixen a augmentar la sensació de falta de seguretat, ja accentuada per la manca de servei policial per les nits.\nPràcticament des de principis d’any, els agents s’han anat incorporant al seu lloc de treball, però el cap del cos policial ha decidit reorganitzar els torns per tenir disponibles els agents un cop acabada aquesta crisi. Així, els policies que han estat de baixa s’han quedat a casa per gaudir dels seus dies personals i vacances no gaudides durant l’any passat. Els dies de baixa no compten com a vacances.\nEn aquests moments, 24 agents de la plantilla fixa del cos s’han reincorporat, però sorprenentment la comissaria continuarà tancada per les nits durant tot el mes de gener. Es dona la casuística que durant els torns de dia hi pot haver disponibles el doble dels agents habituals i, per la nit, cap. Fins i tot s’ha pogut veure agents fent controls de transit a la N-II o dirigint cotxes i vianants en els semàfors propers a les escoles.\nQui truqui per la nit al telèfon de la Policia Local, podrà comprovar que una locució el convida a trucar al 112 o als Mossos en cas de trobar-se en una emergència. Aquest enregistrament ha canviat respecte els primers dies, però encara es manté, una situació inèdita al cos calellenc.\nEls Mossos d’Esquadra, per la seva banda, també estan patint la baixa de treballadors degut a l’augment de contagis generalitzat de la variant òmicron de la COVID-19 i, per tant, tenen menys plantilla disponible. La falta de policies locals a Calella per les nits tensa la situació del cos dels Mossos, tot i que els seus portaveus no ho manifesten públicament. Entre els agents, el malestar és evident.\nL’operació grèvol que es posa en marxa per les festes nadalenques, en la que patrullen de forma conjunta Policies Locals i Mossos, no es va arribar a realitzar a casa nostra per la falta d’agents, a diferència d’altres pobles de la comarca. Eren parelles dels Mossos les que patrullaven per la ciutat.


Nou curs ~ En constante formación\nBY joan IN reflexions 2 comments\nInevitablement ara que hem començat el curs escolar (encara hi ha qui es pensa que ho fem el 14) és costum habitual plantejar-se objectius de cara al curs. Qui més qui menys aspira a fer projectes nous, engrescadors, que motivin als alumnes, que obrin la llauna de l’aprenentatge de competències, que preparin als nens i nenes a assolir els reptes d’un futur... també hi ha qui es proposa d’una vegada per totes trobar la tecla adient per assolir una bona sintonia amb les famílies i aconseguir una col•laboració entre família i escola...\nTotes aquestes propostes, de la mateixa manera de qui es planteja deixar de fumar o anar al gimnàs, em semblen genials, em semblen fantàstiques, em semblen necessàries i em semblen coherents en l’ofici de mestre i educador, però de veritat creiem que ho podrem fer? De veritat som conscients que no arribarem a assolir ni la meitat d’objectius proposats?. No, companys, aquesta reflexió no vol ser un cant al pessimisme ni una crida a la desmotivació del dos de setembre, tampoc busco refugiar-me i no sortir dels meus enyorats camins de muntanya de la Vall de Camprodon.\nPersonalment necessito una altra mena d’objectius, necessito una altre injecció de motivació. Ara que fa vint anys que vaig entrar al món de l’educació, ara que fa 20 anys que vaig trepitjar per primer cop el terra de la meva escola, ara que fa vint anys que era més jove, més guapo i més prim, ara reivindico el dret, encara que sigui per un any o per un instant o per uns dies, de no plantejar-me objectius nous. Faig una crida al dret de no ser inquiet, de no ser crític, de buscar fer bé el que estic fent i de deixar per escrit i ben estructurat els projectes començats. Necessito que el mestre que durant els darrers anys ha anat cercant camins, pujat muntanyes, baixat pedregams, escalat cims... torni al camp base i contempli el poc o molt que ha assolit. Que com un vell poeta posi per escrit tot el que ha vist, que reflexioni per una vegada, del perquè no ha aconseguit fer aquell cim, quin material l’ha mancat, quina preparació física hauria d’haver estat la correcte. Que somrigui quan recordi el sentiment d’eufòria al contemplar com un alumne ha aconseguit encendre l’espelma del coneixent. Que busqui els motius reals del fracàs d’aquella expedició, d’aquell projecte començat i no acabat.\nEn definitiva, estaria bé que enguany, un dels meus principals objectius fossin estructurar bé, els pocs o molts projectes que ja faig. No sé vosaltres, però un dels meus principals defectes com a mestre (un de tants...) és que em costa deixar per escrit tot el que faig, les maleïdes programacions són aquell armari del pis que saps que s’ha d’endreçar perquè tens por que quan l’obris et caurà tot a sobre però que sempre et fa mandra de fer-ho.\nPer això enguany potser ha arribat l’hora d’arromangar-se i posar fil a l’agulla. Estaria bé que, per un any, deixi de buscar nous reptes educatius i que em centri en fer bé el poc o molt que faig. Que m’assegui davant de l’ordinador i que enlloc de cercar coses noves, mediti sobre el que ja faig. Sembla un repte fàcil però per persones amb tendència a sortir de casa i no estar més del suficient és complicat. Per un any haig de procurar no obrir tant el navegador d’internet i obrir més el processador de textos per escriure allò que ja faig i tirar a la paperera de reciclatge allò que no serveix o estar ja obsolet.\nOrdenarem l’armari? O farem el que fem sempre que venen convidats?...\nRamón Paraíso 7 de septiembre de 2015, 18:10\nBones, Joan! Em sembla molt interessant el plantejament! Reflexió i posar ordre. Jo també hi estic d'acord i,tot i ser ambiciós, vull recollir en un format més ordenat també la feina que faig i que ja explicava al bloc d'aula. A veure si ens ensortim! Una abraçada! Se't trobava a faltar! :-)\njoan 8 de septiembre de 2015, 22:02\nGràcies Ramon, porto una anys volant i picant d'aquí i d'allà i potser necessito posar ordre, veurem perquè sóc un cul inquiet.


Cuinant entre llibres: Bunyols de Quaresma\nDesprés de publicar la tradicional crema catalana per la diada de Sant Josep i dia del pare... que millor que aprofitar aquestes dates per publicar la recepta dels bunyols de Quaresma? Són deliciosos!\nEl procés d'elaboració no és difícil, però és necessita fer-lo en dos dies perquè es fan amb massa mare, així que tingueu-ho en compte.\n125 gr de farina de força\n50 gr de llevat fresc\n500 gr de farina de força\nla massa mare\n75 cl de llet\n5 g de llevat químic (tipus Royal)\nEl dia abans de fer els bunyols cal que preparem la massa mare. Per a fer-la només cal que barregem la farina, la llet i el llevat fet a trossets i deixar-ho tota la nit a la nevera.\nEl dia següent, per a començar a preparar els bunyols, barregem tots els ingredients (juntament amb la massa mare) i els amassem durant 15 minuts. Podem utilitzar una batedora elèctrica amb els ganxos d'amassar.\nUn cop amassat, ho deixarem llevar durant una mitja hora i ja tindrem la massa preparada.\nColoquem una paella o olla al foc i hi fiquem força oli, el necessari perquè cobreixi els bunyols i es fregeixin uniformement. Un cop el tinguem ben calent anem tirant cullerades de massa i les anem fregint. Les cullerades que no siguin gaire grans ja que sinó es fregeixen ràpid de fora i queden crus de dintre, millor si utilitzeu una cullera de postre o fins i tot una de cafè.\nQuan estiguin ben rossets els traiem de l'oli i els passem per un plat amb sucre per arrebossar-los.\n*La veritat és que la recepta ficava que primer els deixéssim sobre un paper de cuina per absorvir l'excés d'oli, però si ho feia així no se m'enganxava el sucre així que... ho vaig fer al revés, primer arrebossar i després a sobre un paper.\nAmb aquesta recepta em van sortir aproximadament 100 bunyols, que encara que semblin molts, van volar!! Ara, la veritat és que estaven molt més bons el mateix dia que el dia següent, així que si us semblen massa només cal que dividiu els ingredients o inviteu gent a berenar ;-)\nL'original d'aquesta recepta l'he vist a: Tapa't de tapes\nPublicat per Eva Macià a 7:00\nEtiquetes de comentaris: cuina catalana, Pasqua, postres\nGemma 28 de març de 2013 a les 13:31\nImpressionants! Us han quedat fantàstics!\nBon setmana santa, guapes!\nEva 28 de març de 2013 a les 17:55\nGràcies Gemma pel teu comentari, s'agraeix!\nI molt bona setmana santa a tu i la teva família també! XD\nRep les entrades al teu correu!\nacompanyaments (10) amanides (19) aperitius (41) arrossos i pasta (18) bàsics (1) begudes (4) carmanyola (36) carn (15) celíacs (70) cereals (3) cheesecakes (19) cinema (3) cócs i coques dolces (24) col·laboracions (1) cremes dolces (7) Creps; coquetes i gofres (3) cuina catalana (33) cuina del món (46) cuina lleidatana (1) cuina vegana (29) cuina vegetariana (54) cursos (1) dolços saludables (1) Esdeveniments (3) flams (5) fruita (19) galetes (18) gelats (2) iogurts (2) llegums (9) llibres (15) Magdalenes; (1) Magdalenes; muffins i cupcakes (9) melmelades (3) microones (1) Nadal (8) ous (2) panificadora (7) pans (12) pas a pas (11) Pasqua (4) pasta de full (15) pastissos (39) patès i dips (1) peix (5) pizzes i coques salades (20) postres (100) reptes (29) salses (7) sandvitxos (2) sopes i cremes (5) superaliment (9) tapes (15) thermomix (10) verdures (53) viatges (11) xocolata (24)\nPa amb perles de xocolata\nFlam de nata amb bescuits\nMargarides de xistorra


A.G. | 21 novembre 2020\nL'apreciació sobre la vitalitat de la nostra llengua a Ciutat varia molt d'un dia a un altre, o de tal o tal lloc.\nAhir i despús-ahir vaig esser a Ciutat. Fa mesos que no hi havia davallat. Jo visc a un poble de la pagesia. i no he de recórrer mai a l'espanyol.\nVos assegur que cap vegada ni una, a Ciutat, aquests dos, no he hagut de parlar foraster. Pertot, especialment als centres oficials, m'han parlat en català. Vaig trobar que ben molta de gent que m'atenia en la nostra llengua era de fora Mallorca, però s'esforçaven, poc o molt, a parlar en català, almanco amb mi.\nM'afigur que, en part, és perquè no cedesc mai a parlar la nostra llengua. Tres vegades mai, en tota ma vida, he tengut topades per mor d'això, i vos assegur que els pocs qui em feien el perquè se n'han hagut d'anar cara alegre i cul batut.\nEls mallorquins gemegam molt, però cedim massa fàcilment.\nAh, tenc amics a diversos llocs de Mallorca i m'asseguren que, entre la crisi que arrossegàvem ja fa un parell d'anys i la pandèmia actual, la presència del castellà ha minvat molt en el redol de cadascun.\nPosau peu a tió, amics, molt cortesament però amb fermesa, i veureu com les coses muden molt.\nSobretot, pensau que de les herbes molles se'n torquen el cul.\nPer començar, pareix segur que, entre crisi i pandèmia,ben molts d'immigrats espanyols se n'han tornat.\nMolts d'aquests guàrdies de seguretat maltracten a la gent i els parlen malament, com a cercant baralla. Jo tenc la teoria de que ho fan perque si hi ha conflictes i baralles al seu destí de treball, els deven pagar qualque complement de perillositat. Perque si no, no és normal que te diguin maleducat sense que els insultis, o que a l'aeroport te facin callar de manera despectiva, quan t'aturen i tu els parles sobre el que probablement ha fet pitar el control. I ara amb el Castellà sobre tites les coses, ténen la excusa perfecta per cercar baralles.\nEl que ens identifica com a poble és la llengua catalana. Sense ella no seríem el que som ni el que volem ser. Ni el territori ens identifica tant, ni tampoc la música, ni la gastronomia com ho fa la llengua, Podem viure a Puerto Rico i oblidar l'ensaïmada, el ball de bot i els foguerons, que mentre conservem la llengua catalana seguirem sent un poble i ens identificarem com el que som davant del món. Sense la llengua, qualsevol persona en qualsevol lloc del món pot fer i menjar ensaïmades, ballar boleros i mateixes, i fer foguerons per sant Antoni. La llengua, per tant, és el bessó de la qüestió.\nPer Me pareix que tots estam invadits, fa 5 mesos\n@Mateu: Doncs jo vaig ser a València capital, un poc abans del confinament, i no vaig sentir parlar Valencià en tots els dies de la meva estància, que varen ser cinc.\nM'hauriade dir a quina zona és, a on se. parla la nostra llengua per allotjar m'hi i fer totes les despeses possibles a aquest districte.\nÉs el que hi ha quan un "palurdo", porta una placa, que es creu que està per sobre de tot-hom, potser que els de Trablisa, vigilin més a qui contracten...tenen personal que només serveix per anar a pasturar ramats..\nEs que a Palma es parla més castellà que Valencia ciutat.\nMolts que tenen llinatges mallorquins sobretot els joves només parlen castellà.\nNo acabo de entendre que hi fa a les Balears,València o Catalunya tota aquesta gent, ha de ser una vida molt trista viure en un pais que no t'agrada.\nPer Claudi, fa 5 mesos\nSi hagués estat un anglès, alemany o rus no hi hagués hagut cap conflicte. No és un tema de llengua, és un tema d'identitat nacional.\nPer Lluís (un altre), fa 5 mesos\nÈs molt important es paràgraf final de sa notícia: diversos usuaris que feien coa feren costat a sa víctima i recriminaren s'actitud des guàrdia de seguritat. Segur que sa pròxima vegada que li parlin en mallorquí s'ho pensarà dues vegades abans de fer mala cara i remugar.\nConclusió: com més mallorquins deixem de girar sa llengua parlant amb desconeguts (siguin dependents, cambrers, administratius, policies, guàrdies civils...), més prest hauran d'acotar es cap ets intolerants, que s'hauran d'avesar a sentir parlar en mallorquí per sa via des fets consumats. Segur que no estaran disposts a discutir cada dos per tres amb ciutadans que els parlin en mallorquí i altres que els facin costat.\nAixò continuarà pasant mentres l’estat Ñol mani a casa nostra.Independencia Paisos Catalans i que vagin a cagar a la via aquesta colla de morts de gana.


Les múltiples intimitats a Navas, per Carmen Secanella | Sant Andreu\nLa tasca de Carmen Secanella s’ha vinculat a la premsa escrita, primer en diaris locals i posteriorment en publicacions de tirada nacional com El País, La Vanguardia o El Correo. Els seus treballs més personals aborden des de la situació a l’entorn rural fins a la problemàtica dels desnonaments.\nEl perfil professional de Carmen Secanella resulta, en els inicis, tan proper per qui signa aquestes línies que és quasi impensable no sentir cert vertigen a l’hora de presentar-la a tothom qui vulgui conèixer sobre la seva trajectòria i projecte de cara al Calidoscopi 2020. El per què d’aquesta peculiar informació rau en que ens vam iniciar en l’ofici periodístic al mateix mitjà amb quasi un parell de dècades de diferència. I no parlem de la típica ràdio municipal o diari local dels molts que trobem sense pràcticament sortir de l’àrea metropolitana de Barcelona. Parlem del mitjà aragonès La Comarca, l’únic periòdic privat a tot l’Estat que se n’encarrega de cobrir la informació d’un territori amb una densitat de població inferior a Lapònia. Abans que l’Espanya buidada fos l’Espanya buidada, abans que Teruel Existe arribés al Congrés, i abans que el triple crim d’Andorra capgirés l’atenció cap a les comarques baixaragoneses i de la Sierra, la Carmen Secanella ja havia emprès el seu camí fotografiant moments tan diversos com el romper la hora de Calanda o les festes de les penyes catxiruleres.\nDe La Comarca, aquesta barcelonesa amb arrels a Castelnou (Bajo Martín, Terol), va passar a La Mañana de Lleida. I de La Mañana de Lleida va arribar a El País. “La Comarca i La Mañana van ser dues experiències similars però en llocs diferents: el ritme de treball era molt intens i això es va traduir en un aprenentatge enorme i en una capacitat de treballar de manera resolutiva que sempre m’ha vingut molt bé”, reflexiona anys després. L’arribada a El País, a més de convertir la Carmen en una de les fotògrafes de referència a Catalunya i Espanya, li va permetre començar a engegar els seus projectes personals, que van des del seu conegut Terol fins a la llunyana Xina, entre altres.\nEl punt d’inflexió a aquesta trajectòria arribaria, com passa sovint, amb la maternitat. “La tasca de col·laboradora i els meus projectes personals els vaig poder compaginar fins a l’arribada del meu primer fill. Llavors vaig veure que publicar a un mitjà com a persona externa, no en plantilla, i tenir cura d’un nen era inviable. Amb l’arribada del segon fill ho vaig deixar absolutament tot durant un any i mig al llarg del qual només vaig agafar la càmera per fer fotos d’ells dos”. Carmen, sempre senzilla i propera, no parla d’aquesta com un fet traumàtic. Ni tan sols com una mena de frustració professional. Tenia clar que volia ser mare i que la inestabilitat de la col·laboració en premsa era massa dura i hi va renunciar assumint les conseqüències. A més, aquesta decisió l’ha permès centrar-se únicament en els seus projectes, feina que desenvolupa en l’actualitat.\nUn d’ells ens retorna a l’entorn rural que tan bé coneix. Durant un temps ha resseguit un dels darrers grups de famílies transhumants que hi ha a l’Estat per explicar la vida d’un nucli de persones que any rere any creuen la península pràcticament de banda a banda. “Sempre m’ha seduït aquest concepte dels últims o gairebé els últims que duen a terme una pràctica. La transhumància, els costums d’abans, la vida com es coneixia als pobles està desapareixent i m’estic bolcant en tractar de treballar les darreres experiències d’aquest tipus”, explica. Un dels altres projectes ens retorna a Barcelona i ens comença a encarrilar cap a la línia de treball del Calidoscopi Cultural 2020. És l’anàlisi de la ciutat des dels ulls dels seus residents: “Estic tractant de plasmar com és la ciutat i com la veuen les persones que hi residim. Vaig recorrent barri a barri, parlo amb la gent, contacto amb perfils diferents que em donen la seva perspectiva… També em qüestiono com són les famílies, els habitatges, els espais que compartim, què és el que, per exemple, ens emportaríem amb un trasllat. Tot amb moltes perspectives”.\nSeria una mica aquests conceptes els que ens porten a parlar del taller que la Carmen impartirà al Centre Cívic Navas durant el Calidoscopi. La temàtica de la seva proposta, sobre els espais d’intimitat, atraparà les persones interessades per les múltiples possibilitats que ofereix i les complexes reflexions que hi podrem extreure. Al llarg del curs, segons explica la pròpia fotògrafa, “pensarem què és la intimitat per a cadascú, si és el nostre cos, els nostres pensaments… Basarem la tasta en respondre aquestes preguntes a través d’un treball narratiu centrat en la imatge”.\nLes persones que vulguin assistir al taller ja es poden inscriure fent clic aquí, tenint en compte que les dates presencials són els dimarts 3 i 31 de març i 28 d’abril.


> Venc dos wedges: > > El 60º d'esquerrà és del meu fill Oscar que des que vam comprar un 58 ja no l'usa. Està practicament nou, crec que ha fet només una volta a un camp de pp. Marca [b]Ping[/b], model [b]Tour Wedge[/b]. 75 Euros, però escolto ofertes > > El meu és un 46º que està absolutament nou, no ha arribat a sortir al camp. El vaig comprar per internet pensant en substituir el meu pitch. Però no m'hi acabo de trobar a gust amb ell… Marca [b]Cleveland[/b], model [b]588 RTX[/b], model antic (de fa dos anys crec) > > En principi uns 65 Euros, però escolto ofertes > > Puc enviar fotos per whats > > Merci! > > Pep O'Callaghan 696 29 01 33\nHora del fòrum: 07-07-2020, 20:02


Brokerage Event a l'IoT Solutions World Congress 2019 - Aseitec\nDel 29 al 31 d’octubre del 2019 – Inscripcions fins al 24 d’octubre\nDel 3 de juny al 24 d’octubre: registra’t a la plataforma de l’esdeveniment i crea un perfil d’empresa que descrigui la teva oferta o demanda. Aquest serà publicat en el catàleg online del Brokerage Event.\nA partir del 25 de setembre: escull els perfils de col·laboració empresarial més interessants i sol·licita’ls una reunió. Si et conviden a una reunió, pots acceptar-la o rebutjar-la a través de la plataforma.\nDies 29-31 d’octubre: les reunions bilaterals se celebren dins les franges horàries escollides pels participants, a l’estand del Brokerage Event.


Gamakatsu Treble 13 Gris comprar i ofertes a Waveinn\n12 10 pcs 2 10 pcs\nTipus d´hams: Hams Triples\nDescripció Gamakatsu Treble 13\nAaron Martens dissenyat compta amb Finesse G MH Aguts un mitjà pesat Grau Torneig de filferro més dur (TGW) per a la força addicional i Nano Tecnologia Smooth Coat per a la penetració de ganxo instantània.\nCompra avui mateix Gamakatsu Treble 13 per només 6.99 $. Fabricat per Gamakatsu, Gamakatsu Treble 13 està disponible amb una gran varietat de talles i colors perquè trobis exactament el producte que necessites. A waveinn t’oferim els preus més baixos dels teus productes de nàutica i pesca favorits. Dóna un cop d’ull a la gran varietat de Hams a la secció de Equip de pesca.\nCaracterístiques Gamakatsu Treble 13\nTecnologias Gamakatsu Treble 13\n$ 5.53 $3.49\n$ 6.45 $2.99


Convocatòria de treball a Alcoi a través de dos plans - El Nostre Ciutat\nConvocatòria de treball a Alcoi a través de dos plans\nEl termini per a presentar les sol·licituds estarà obert fins al 2 de juny\nAlguns dels llocs a cobrir són relacionats amb labors forestals. | ARXIU\nDes de dijous passat està obert el termini per a presentar les sol·licituds per a dos plans d’ocupació posats en marxa per l’Ajuntament d’Alcoi, per a la contractació de persones amb risc econòmic o d’exclusió social.\nUn d’ells està dirigit a joves qualificats, especialment en noves tecnologies. Els perfils que es busquen són tres auxiliars d’informàtica, dos enginyers informàtics i dos monitors esportius múltiples.\nEn aquest primer pla d’ocupació, a més de la necessitat de complir amb els requisits i comptar amb la titulació exigida per a cada lloc, s’establiran una sèrie de mèrits que atorgaran major puntuació. Entre ells, acreditar experiència en un lloc similar, tindre coneixements d’anglés, tindre coneixements de valencià i comptar amb titulacions superiors o complementàries (només en el cas dels llocs d’Enginyer Informàtic). Es prioritzarà també la contractació de persones amb edats inferiors als 30 anys, amb antiguitat en l’atur i que no perceben cap mena de subsidi.\nEn l’altre, encara que està enfocat a persones de qualsevol edat, es donarà més puntuació a majors de 55 anys amb impossibilitat de cobrar la jubilació per haver cotitzat menys de 15 anys. També es tindrà en compte l’antiguitat en situació de desocupació i l’acreditació de no percepció de prestacions o subsidis per desocupació.\nEn aquest pla s’ofereixen quatre contractes per a oficials forestals, dos peons forestals, quatre oficials de jardineria i un peó de jardineria.\nTots dos plans ofereixen contractes a jornada completa per un període de 6 mesos i compten amb un pressupost de 266.000 euros, finançats amb fons procedents de la partida de 500.000 euros creada enguany amb caràcter extraordinari per la situació derivada de la pandèmia.


Quan es parla de jocs de taula es pot dir que el món es divideix en dos tipus de persones. Per una banda hi ha els jugadors, aquells que s’hi poden passar moltes hores provant un rere l’altre i que busquen jocs força elaborats i complexos. En alguns casos les partides es desenvolupen gairebé en silenci, ja que els jocs requereixen estar una bona estona pensant la millor jugada.\nI per altra banda hi ha tots aquells que juguen per fer coses plegats amb els amics o la família, com a complements a totes les formes d’oci. Aquests busquen jocs amb regles simples, que no tinguin una gran profunditat estratègica, però sobretot que tinguin una alta càrrega comunicativa.\nAquesta llista està pensada pels segons. Són jocs que han sortit fa pocs mesos, que tenen molta qualitat de joc i, sobretot, que permeten parlar mentre s’hi està jugant.\n1. El espía que se perdió\nÉs l’opera prima d’Alexandr Ushan i ha estat editat per Zacatrus. Un advertiment, bans de començar la primera partida cal treballar una bona estona (uns cinc minuts, no patiu), ja que és necessari fer molts paquets de cartes i desar-los en una bossa de plàstic. Dins de cada paquet hi ha un set cartes amb personatges en una mateixa localització i una on hi posa “espia”. Veureu que la feinada val la pena.\nPoden participar fins a vuit jugadors, cadascú rep una carta de personatge i quan comença la partida es comença una conversa plena de mitges veritats i dobles sentits on l’espia intentarà descobrir la localització dels altres personatges i aquests faran tot el possible per desemmascarar l’espia. Es tracta, en definitiva, d’un nou gir als tradicionals jocs de rols ocults, però amb unes regles tan simples que quan s’acaba una partida vénen ganes de fer-ne una altra.\n2. Mafia de Cuba\nCreat per Loïc Lamy i Philippe des Pallières i editat per Asmodee (amb les regles també estan escrites en català, una tendència cada cop més estesa en editorials catalanes i espanyoles). D’entrada sorprèn la presentació, ja que es juga amb una capsa de cigars on hi ha petits diamants i diferents fitxes.\nEn aquest cas un dels jugadors és el cap de la màfia, i la resta de jugadors, que es van passant la capsa, trien si volen agafar diamants i ser un lladre, si volen convertir-se un còmplice del mafiós agafant un personatge, un membre de la CIA o un murri que no agafa cap element.\nUn cop la capsa torna a mans del capo i mira el seu contingut, enceta un diàleg, amb mentides assegurades, on intenta esbrinar què s’ha trobat dins la capsa quan ha arribat a les seves mans. En aquest cas hi poden participar entre 6 i 12 jugadors i la mecànica de joc facilita les converses durant la partida i, sobretot, a la fase final.\nPels amants dels jocs de deducció, aquest és un dels autors més interessants del panorama lúdic actual, Vlaada Chvátil. El tema, aquesta és una opinió personal, està una mica agafat pels pèls, però no treu que acabi sent un joc excel·lent, amb una mecànica molt simple que recorda a la segona ronda del Time’s Up, i per tant un èxit assegurat entre els molts fans d’aquest joc de colla, i que resulta molt adequat per a tota la família.\nEs formen dos equips (poden participar fins a vuit jugadors). Al centre de la taula hi ha una sèrie de cartes amb una paraula al seu interior. Un jugador de cada equip és el cap i reben una carta amb la posició de les paraules que pertanyen a cadascun dels equips i la posició d’una paraula assassina.\nEls caps han de dir una sola paraula que ajudi als jugadors a descobrir una o més d’una cartes del seu equip. Guanya qui aconsegueixi primer trobar-les totes.\nSens dubte Código secreto és tan simple que està destinat a convertir-se en un clàssic dels party games, jocs que cal portar sempre a sobre per assegurar la diversió a qualsevol trobada.\n4. El Capità Flint.\nNo tot són jocs per a grans grups. Viravi, la jove editorial de Granollers ens ha regalat fa pocs mesos l‘edició d’un bon joc per jugar en família. Es tracta de Capità Flint, creat per Josep Maria Allué i que, per explicar-ho en poques paraules, suposa un nou gir al popular Jungle Speed o al tradicional Encenedor.\nEn aquest cas som un grup de pirates que es reparteixen un botí. Els jugadors giren cartes, fan combinacions segons el tipus de tresor o el color que tenen i han d’estar molt atents a les petites icones que hi ha a cada il·lustració, ja que podrà fer que hagin d’actuar molt ràpidament per atrapar a “parche”, el lloro dels pirates.\nEl joc curt, fàcil d’aprendre i que es pot jugar amb infants de més de 8 anys (o menors si són bons jugadors). I com la capsa no és gaire gran, serà un gran joc per quan es fa un viatge familiar.\nAquest fa bon pack amb l’anterior, ja que també és un joc de pirates i s’adreça a un tipus de públic semblant al Capità flint. En aquest cas es tracta d’aconseguir el millor vaixell amb la millor tripulació. La mecànica és molt trepidant i combina una compra contra rellotge amb una licitació de les peces que no s’han comprat.\nEls jugadors hauran de ser molt ràpids, però sense perdre de vista tots els petits elements amagats a les il·lustracions i que hauran d’estar relacionats. Així que seny i rauxa, aquestes dues virtuts tan catalanes, també hauran de formar part de l’estratègia dels pirates.\nPiratoons és un joc de Olivier Grégoire i Thibaut Quintens i ha estat editat per Abba Games, una nova editorial amb un catàleg de moment força heterogeni. Les partides solen ser curtes i molt trepidants; això sí, no estan recomanades per als amants dels jocs tranquils.\nFugim de les mans dels pirates per caure amb la dels mags. Mercurio ha editat fa pocs mesos El portal de Molthar de Johannes Schmidauer-König un joc de cartes on hem d’entrar a portals màgics per tal d’aconseguir el poder que ens faci ser mereixedors de l’escollit per una antiga profecia.\nEncara que la història que s’explica no acaba de convèncer, reconec que no són un gran seguidor de les històries màgiques, té una mecànica força senzilla que permetrà fer que puguin participar sense problemes els més grans de deu anys.\nLa corba d’aprenentatge és la forma com anem aprenent mica en mica totes les mecàniques del joc sense sentir que ens resulta massa complicat. A El portal de Molthar la corba és suau i al llarg de la primera partida es van adquirint tots els coneixements necessaris. I després de la primera el jugador s’adona que ja pot començar a aplicar tot el que sap en elaborar una estratègia. I això sol sovint provoca que es torni a jugar.\n7. Noches de sangre\n30 días de noche és una col·lecció de còmics de Steve Niles i Ben Templesmith i de la que es va fer una pel·lícula. Fidel Montesino es va quedar atrapat per la història i va decidir agafar aquest univers per al seu joc.\nA Noches de sangre els jugadors han de sobreviure a un grup de vampirs afamats en un lloc sense llum solar durant trenta dies i per fer-ho han de moure’s per diferents llocs del poble i trobar provisions i elements que permetin salvar-se i lluitar contra els vampirs.\nEvidentment per sobreviure no es pot anar sol, sinó que caldrà cooperar amb altres jugadors, i la conversa està assegurada, encara que per guanyar calgui mirar per la pròpia puntuació. Així que serà equilibrar la cooperació i l’oposició per tal d’aconseguir els propis objectius.\nLa publicació neix d’una campanya de micromecenatge, es van arribar gairebé als 20.000€ dels 4.000 que es demanaven. S’ha editat gràcies a GDM Games, una altra editorial catalana que ha començat a publicar el darrer any.\n8. Fila Filo\nI deixo per al final un dels jocs estrelles d’aquest Nadal. Fila Filo és un joc rodó adreçat als més petits. Té una mecànica simple i una l’estètica, feu una ullada a la fotografia i ho entendreu, que acompanya molt. El seu autor és Roberto Fraga, i ha guanyar l’Spiel des Jahres infantil (el premi a milor joc de l’any d’Alemanya i un dels de més prestigi del món) Ha estat editat al nostre país per Devir, de nou amb regles en català.\nEl joc s’explica molt ràpidament. Cada jugador porta un grup de formigues i han de travessar el bosc intentant esquivar l‘aranya Filo i les seves germanes. Per fer-ho es tiren tres daus i segons el resultat s’avancen les formigues, es mouen les aranyes o es mou una soca que fa la guitza als adversaris.I com la mecànica s’aprèn tan ràpidament, els jugadors poden elaborar les seves estratègies per aconseguir ser els guanyadors de la cursa.\nFila Filo és una aposta segura. Als petits de la casa els atrapa immediatament. I als grans, reconeguem-ho, ens encanta fer-nos la guitza. Què més volem?


IB3N | Les serps, amenaça de la fauna autòctona\nIB3 Notícies > > Les serps, amenaça de la fauna autòctona\nLes serps, amenaça de la fauna autòctona\nNoves trampes per comptabilitzar el nombre de serps\nLes trampes que s’instal·len a l’illa des del 2013 han permès capturar centenars de serps. Tot i això, cada any augmenta la població i s’ha convertit en una amenaça per la fauna autòctona. Per poder augmentar el control sobre aquesta espècie invasora, el Consell ha demanat un estudi del nombre de serps que hi ha a l’illa. Des del Govern, asseguren que enguany es canviarà el sistema de trampes i que aquest permetrà fer un recompte de la població d’aquest ofidi. A partir del mes de març, després de la hibernació de les serps, tornarà la campanya de captures.


Reforma integral i de mobiliari a Rambla Badal de Barcelona\nFa molt pocs dies vam concloure un treball de reforma integral en un habitatge situat a la Rambla Badal de Barcelona. Ja vam parlar del resultat aconseguit després dels treballs de rehabilitació d’habitatge i ara volem mostrar com llueix completament moblada. A més d’oferir projectes de reforma integral ajustats a les necessitats de cada propietari, en Grupo Inventia també comptem amb interioristes especialitzats.\nAbans de comentar els detalls més destacats d’aquest treball de reforma integral i mobiliari a Barcelona, vam compartir un vídeo en què es pot apreciar el resultat aconseguit en les dues facetes.\nL’estança en la qual s’aprecia la diferència entre estar moblada i no és a la sala d’estar. Aquest va passar de ser un espai reformat, però buit, a comptar amb els mobles necessaris per oferir les millors prestacions quan es faci ús. Ara la sala d’estar compta amb un còmode sofà i una pràctica tauleta de centre. Per tant, es converteix en un espai apte tant per al descans com per a realitzar alguna activitat.\nAl ser un espai una mica reduït, la televisió es va ancorar a la paret. D’aquesta manera no es va perdre espai col·locant un moble per a això. Emmarcat en un disseny en el qual destaca el maó vist, la imatge final d’aquesta sala d’estar és fantàstica i actual. Al seu torn, en la part oberta de la cuina es van disposar tres tamborets. Així s’aconsegueix una pràctica barra de cuina en la qual poder realitzar qualsevol ingesta diària.\nBanys i dormitoris\nDesprés de la reforma integral, les cambres de bany ja van quedar perfectes. Tots dos comptaven amb un equipament sanitari molt complet i funcional. No obstant això, en aquest procés de moblat s’han col·locat diversos detalls. Per exemple, sobre el lavabo es van col·locar saboneres i altres estris d’higiene. Al seu torn, també es van disposar tèxtils com tovalloles o estoretes de bany.\nIgual que a la sala, els dormitoris també són altres estades que es veuen molt més completes un cop moblades. Ara, tots els dormitoris de l’habitatge compten amb un armari per a l’emmagatzematge i un llit. Es tracta de dos elements indispensables en qualsevol dormitori i en aquests es van col·locar pensant en aprofitar al màxim l’espai disponible en cada estança.\nReforma integral i de mobiliari Barcelona\nGrupo Inventia t’ofereix un projecte de reforma integral a mida i ajustat a les teves necessitats. Pots contactar amb nosaltres i t’informarem dels nostres serveis sense cap compromís.


L’IEI omplirà els dissabtes de juliol d’activitats i de ball durant la Festa Major\nTallers, pallassos, contes i titelles protagonitzaran els matins, mentre que les tardes se centraran en la música amb Bredda, Nølah, La Ruta de les Estrelles i L’Anònima Orquestra\nper Marta Romera 22/06/2022 19:20h\nEl president de la Diputació de Lleida i de l'Institut d'Estudis Ilerdencs, Joan Talarn, acompanyat de la vicepresidenta, Estefania Rufach, i del director de l'IEi, Joan Josep Ardanuy, ha presentat aquest dimarts el programa de la Festa Major 2022 de l'IEI, que se celebrarà els quatre primers dissabtes de juliol coincidint amb el 80è aniversari de la institució.\nJoan Talarn s'ha referit precisament a aquesta efemèride durant la seva intervenció, tot dient que aquest 80è aniversari marcarà el caràcter de la Festa Major 2022 i que ha estat a la vegada una motivació i una inspiració per a l'equip de l'IEI a l'hora d'elaborar el programa. El president ha recordat que la primera edició de la Festa Major de l'IEI ja va ser impactant i va tenir una molt bona acollida, sempre amb el repte «d'obrir a la ciutadania» una institució a la qual Talarn s'acostuma a referir com «la Regidoria de Cultura del territori». En aquest sentit, el president ha volgut destacar que l'IEI «ha intensificat el suport al món cultural», que ha estat «un dels grans damnificats per la pandèmia».\nEl tret de sortida a la Festa Major el donarà el tradicional pregó inaugural, previst per al dimarts 28 de juny. Un acte que, amb la voluntat de fer-lo arribar al màxim de públic, es repetirà dos cops: a les 18.00 hores, amb un caire més institucional però també adreçat al públic que s'hi vulgui sumar, i a les 19.00 amb el pregó obert a tothom. Cal destacar que el pregó anirà a càrrec d'un personatge sorpresa, la identitat del qual no es desvetllarà fins al moment mateix del pregó, tot i que es pot avançar que es tractarà d'un vell conegut de la ciutat de Lleida i de les nostres comarques, tal com ha detallat Joan Talarn en el seu parlament.\nL’IEI omplirà els dissabtes de juliol d’activitats i de ball durant la Festa Major | LleidaDiari.cat\nLa Festa Major de l'IEI tindrà lloc els primers quatre dissabte de juny\nPel que fa a la programació, i seguint el format de l'any passat, la Festa Major de l'IEI tindrà lloc els primers quatre dissabte de juny. Com ha detallat Estefania Rufach, cada jornada s'articularà en una sessió matinal, a les 12.00, destinada a un públic familiar, i una de tarda, a les 18.00, que serà tota una invitació a ballar sense límits.\nEn tots dos casos (sessions matinals i de tarda), el cartell d'enguany compta amb propostes ben diferents. Així, titelles, circ, creació i contes compartiran escenari amb propostes musicals que van del rap al folk passant per l'electrònica o la música d'envelat, de la mà de formacions representatives de la riquesa de les nostres comarques pel que fa a la creació artística. Totes les activitats tindran lloc al Pati de l'IEI, convertit en envelat durant unes setmanes. En cas de pluja, els actes es traslladaran a l'Aula Magna.


les flors primerenques – La Silvestrina\nles flors primerenques\nUna flor no fa primavera… Pero moltes???\nComença l’estació bona per la recol.lecta de flors, per a assecar, utilitzar-les fresques a la cuina o preparar els nostres remeis. Una immensitat de colors i formes omplen els nostres camps! Uns consells per a fer una bona recol.lecció: Hem d’estar segurs que coneixem la planta, triar un dia assolellat a mig mati, agafar només el que necessitem, sobretot no arrencar mai la planta, agafar una petita mostra de cada mata o planta amb molta cura, gaudir de l’entorn natural, somriure i ser agraïts!!!\nLa flor més primerenca és l’herba fetgera o viola de partor, per el to violeta de les seves flors. Les flors apareixen ben aviat, a inicis de març, són fàcils de veure perquè destaquen entre la verdor del bosc, ja que normalment la resta de flors encara no han florit. Són flors hermafrodites i solitàries, delicades i de gran bellesa.\nLes seves fulles són de color verd fosc, amb tres lòbuls arrodonits que li donen forma de fetge.\nTé propietats medicinals atribuïdes a la cura hepàtica, però és una planta molt tòxica, per tant més val no utilitzar-la per via interna per la nostra conta.\nMés val contemplar-ne la bellesa i fotografiar- la.\nLa borratja comença a florir a finals d’hivern i inicis de primavera, és ben vistosa a marges i camins. M’agrada perquè els nens sempre s’interessen per aquesta planta, els crida l’atenció, pels seus colors vius a l’igual que les abelles, doncs és una de les seves flors preferides. Si en plantem als nostres horts i jardins, a més de beneficiar-nos de la planta també propiciarem a que ens visitin les abelles i a preservar aquest insecte tant valuós.\nÉs una planta comestible, les seves floretes són una delicia a les amanides! en destaquen la seva aportació de mucílags, i minerals. Medicinalment s’utilitza per les seves propietats diurètiques, tant les flors com les fulles, sudorífiques, antiinflamatòries i emolients. Tradicionalment s’ha utilitzat en casos de febre, ja que ens fa suar.\nEn la salut de la pell és beneficiosa en afeccions com grans, furúncles, pell seca, amb un gran poder emolient i tonificant.\nHi ha una frase en català que diu: no tot és aigua de borratges, expressió que descriu una situació quan queda en no res.. però lluny del significat, la borratja és una planta molt rica, amb molta tradició remeiera i culinaria.\nUna recepta: Borratges arrebossades\nCollir un grapat de fulles fresques de borratges, rentar-les be i assecar-les. Preparar un plat amb farina de blat integral, enfarinar-les be i passar-les per una barreja d’ou batut i mel. Quan l’oli estigui ben calent fregir-les. Escòrrer l’oli amb un paper absorbent i emplatar-les amb panela i un polsim de canyella o amb mel.\nEtiquetas: borratja, flors, herba fetgera, primavera


DE LA VALL D'ALBAIDA ESTANT: de desembre 2016\nA MANERA DE NADALA\nS'ha volgut protegir amb cuirassa\ni per dur-lo a la mà... pesa massa.\n46 poemes i dos contes. Joana Raspall amb il·lustracions d'Àfrica Fanlo. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2013.\nPublicat per Mercè Lloret a dimecres, de desembre 28, 2016\nEtiquetes de comentaris: Àfrica Fanlo, Joana Raspall\nDES DEL PLA DE L'ESTANY. NOTES LITERÀRIES: Khaled Hosseini\nKhaled Hosseini, afganès nascut a Kabul l’any 1965, va deixar el seu país quan només tenia onze anys. El cop d’estat comunista de 1978 i la invasió soviètica de l’Afganistan el va sorprendre, a ell i la seva família, a París. Ja no van tornar a la seva terra. L’any 1980 van demanar asil polític als Estats Units i, allà, Hosseini es va graduar en medicina i va començar, també, a escriure. L’any 2003 va publicar la seva primera novel·la, El caçador d’estels. Per aquelles dates l’Afganistan era notícia de rabiosa actualitat i la urgència i la curiositat em van dur a llegir la seva obra en una edició en castellà d’Ediciones Salamandra (la traducció al català no es va publicar fins al 2008). L’he rellegida la primavera passada amb el Club de Lectura de Serinyà, un poble de poc més de 1100 habitants, però amb molta inquietud lectora. En la primera lectura que n’havia fet em va semblar notar-hi el punt de vista d’un afganès que viu i s’ha educat als Estats Units, una visió molt americana... Quan l’he rellegida (aquesta vegada en l’edició catalana d’Ara llibres), no m’ho ha semblat tant, potser per allò de la perspectiva dels anys passats. Ara hi he vist, sobretot, un deix d’enyorança idealitzada per part de l’autor per l’antiga societat i per la cultura afganesa perdudes, i molta reivindicació per les injustícies i els abusos que ha sofert el seu país i, sobretot, la gent que hi viu, al llarg de molts anys. Aquí caldria esmentar, també, que Hosseini, a banda de ser escriptor, col·labora amb l’ACNUR (l’agència de refugiats de la ONU), ajudant refugiats de diferents conflictes bèl·lics.\nEn El caçador d’estels, un cru relat que comença el 1975 a Kabul i acaba l’any 2002 als Estats Units, l’autor hi fa una impactant i commovedora passejada per la història de l’Afganistan i la seva gent al llarg d’aquest període de temps, amb l’amistat, la fidelitat, i també la traïció, entre dos pares de classes socials diferents i els seus dos fills (Amir i Hassan), com a qüestions de fons. En aquesta novel·la, gairebé no hi trobem dones. De fet, la dona, a l’Afganistan, no hi té –ni històricament hi ha tingut– massa paper, tot s’ha de dir. Potser per reconèixer una mica aquest greuge, o també com a homenatge a la castigada població femenina afganesa, Hosseini escriu, l’any 2007, Mil sols esplèndids, que abasta més o menys els mateixos períodes de temps que la seva obra anterior. Aquí sí, dues dones: Mariam i Laila, la primera amb poca cultura i filla il·legítima d’un home de bona posició econòmica i social i la segona molt més instruïda, filla d’un professor i educada en una família de mentalitat més oberta i moderna del que era habitual al país, prenen el protagonisme en un món ja tradicionalment tancat i classista, i difícil per a les dones, que va evolucionant cap a un tancament encara més profund, angoixant i que els lectors podem arribar a veure gairebé sense sortida per a elles. Enmig de tot això, sorgirà una profunda amistat entre aquestes dues dones, d’edats molt diferents, i també hi trobarem una bella història d’amor que se’ns plantejarà, en alguns moments del relat, complicada o fins i tot impossible.\nEn aquesta segona obra el cop d’estat comunista i la invasió soviètica del país, el conflicte bèl·lic posterior amb les cruentes intervencions dels senyors de la guerra, l’arribada al poder dels talibans amb l’aplicació extrema de la xaria o les repercussions per a l’Afganistan dels atemptats de 11 de setembre de 2001 als Estats Units són tractats per l’autor com pinzellades introductòries, com una mena de presentació del que acabaran representant per a les protagonistes. Tots aquests fets les afectaran, d’una manera o altra, en una clara escalada cap a pitjor, encara que amb un bri d’esperança (que desitgem que no només sigui una mena de treva...) al final.\nEn l´epíleg de Mil sols esplèndids, Hosseini, potser deixant de banda la visió d’escriptor i més des de la perspectiva de l’home que vol ajudar a millorar la situació de la gent del seu país, ens recorda que “fa 30 anys que la crisi dels refugiats afganesos és una de les més greus del món”. Ho sabem i també veiem, malauradament, que el problema no afecta només l’Afganistan, sinó que s’ha estès a d’altres països. Per això la lectura d’aquestes dues obres és molt recomanable, perquè aquests trenta anys els trobem descrits d’una forma impecable en aquestes dues esplèndides novel·les, que ja podem entreveure que no són només interessants a nivell literari.\nHosseini, Khaled. El caçador d’estels. Ara Llibres. Badalona, 2009.\nHosseini, Khaled. Mil sols esplèndids. Ara Llibres. Badalona, 2008.\nPublicat per Mercè Lloret a dimarts, de desembre 13, 2016\nEls darrers dies rellegia un dels poemaris de l'escriptor Joan Oliver de qui enguany se celebra el centenari (Sabadell,1899-Barcelona,1986), es tracta del Bestiari, una delícia de poemes que fa somriure mentre el lliges per les encertades descripcions que fa.\nHe triat aquest poema per manifestar el meu desacord en la carnisseria d'animalets que fan els caçadors. Des que ens hem mudat a viure en el Ràfol de Salem, cada dijous, dissabte i festes, en clarejar el dia, escopetades a tort i a dret. L'única cosa que em ve al cap quan els sent és: fugiu, fugiu, fugiu. Ja sé que més d'un no arriba a temps, però els esperone a fugir.\nPublicat per Mercè Lloret a divendres, de desembre 09, 2016\nEtiquetes de comentaris: Joan Oliver(Pere Quart), Sabadell\nDES DEL PLA DE L'ESTANY. NOTES LITERÀRIES: Khaled ...


Cultura-Beijing Sinocleansky Technologies Corp.\nEstàs aquí : Inici>Sobre Nosaltres>cultura\nBeijing SinoCleansky Technologies Corp està orgullosa dels èxits actuals i ha estat buscant oportunitats per al seu desenvolupament posterior. Creiem fermament que gràcies als nostres esforços conjunts, sens dubte podrem assolir la nostra missió i la nostra visió.\nPer fer el nostre cel més net\nSer un excel·lent soci en els sectors industrials mundials\nEl servei més important ；\nCerca de l’excel·lència;\nEstar profundament agraït\nen totes les relacions; guanyar el favor i el respecte social del client.\nL’esperit emprenedor és una de les nostres característiques definidores i està en la nostra naturalesa. La nostra missió és sempre netejar el cel. Els nostres productes són d’alta eficiència i estalvi d’energia, els més venuts en diversos països. Estem disposats a treballar conjuntament amb totes les altres noves empreses energètiques per contribuir més a l'avanç de les indústries xineses d'estalvi d'energia i respectuoses amb el medi ambient.\nSer una empresa excel·lent que guanyi l’amor dels empleats, el favor del client, la confiança dels accionistes i el respecte social és la nostra recerca a llarg termini. Insistim a millorar la capacitat dels empleats, respectant cada empleat i sostenim que el desenvolupament de cada empleat està estretament lligat al desenvolupament de la nostra empresa. Hem creat un entorn perquè els empleats puguin establir objectius que requereixen autoadministració o acció independent i creativa. La nostra intenció és aconseguir la prosperitat comuna dels empleats i de l’empresa.\nAl llarg dels anys, hem estat proporcionant serveis de qualitat als nostres clients i hem aconseguit un alt grau d’avaluació dels nostres clients. Fem tot el possible per satisfer els diversos requisits dels nostres clients, cosa que ens va fer aconseguir el favor dels clients. Farem esforços persistents per retornar als nostres clients productes i serveis de millor qualitat. Quan llancem un nou negoci, ens esforcem per reduir el risc al mínim i generar beneficis al màxim, cosa que ens fa guanyar la confiança dels accionistes. Cada any celebrem una junta d’accionistes per fer que els nostres accionistes comprenguin millor el funcionament i la direcció de desenvolupament de la nostra empresa en el futur.\nSinoCleansky també assumeix les responsabilitats socials amb una ment agraïda. Mobilitzem recursos i dediquem esforços a contribuir positivament a l’àmbit en què influïm. Contribuirem constantment a la societat!\nSinoCleansky també continuarà jugant el nostre paper en l’ampliació de l’economia mundial, tot esforçant-se sempre per enriquir la societat en què opera. Seguirem constantment un pas endavant en la creació de nou valor per donar suport a l'energia verda, impulsar l'economia verda i promoure la civilització humana i el progrés.


Grup Sardanista Horta - Fomentant la cultura des de 1923: de setembre 2015\nS'ha acabat la festa major !!\nJa s'ha acabat la festa major d'Horta i ara podem fer balanç. Hi han hagut molts actes per a tots els gustos , i tots han estat molt concurreguts. Jo, evident-ment, farè esment dels que ens son propis : la cercavila de les bugaderes, la ballada de sardanes i el concert. Han estat tres actes molt xulos, amb molta participació i pel que m'heu dit, a tots us ha agradat molt. Ahir el parc de les Rieres d'Horta, era ple com un ou, i pels aplaudiments i comentaris que feia la gent, a tothom va agradar moltissim. Ens agradaria poder repetir l'any vinent.\nAqui teniu una imatge d'un dels moments del concert. Ara, ens queden les festes de la Mercè amb un regitzell de ballades, concerts i mes coses amb les que podreu gaudir durant una setmana.\nPublicat per grup sardanista horta a 17:19 1 comentari:\nAhir van començar les festes d'horta com sempre amb la cercavila, a la que vem participar com ja fa anys que fem, de bugaderes. El pregó el va fer en Lluïs Homar , nascut al barri d'Horta i gran actor. I avui , allò que tant ens agrada , la BALLADA DE SARDANES !!!ha estat magnifica , i no exagero. La cobla Sabadell ha comptat amb el mestre Jordi Leon al flabiol, emocionant tenir-lo entre nosaltres. També hem tingut una sorpresa, la visita d'una tele japonesa: MBS d'Osaka, que feien un reportatge ,\nels acompanyava un futbolista molt famos al Japó, que ha ballat una sardana amb nosaltres i no ho ha fet gens malament. També hem fet el sorteig per triar la pubilla i l'hereu de la ballada. Us deixo unes fotografies de tot plegat i us esperem diumenge vinent al parc de les Rieres d'Horta , al concert de la banda sinfònica de les Roquetes\nPublicat per grup sardanista horta a 19:10 Cap comentari:


Ruta el desembre de 2019; 7 km; +120 -120; 7 hores (amb dinar i visites incloses). Excursió durant el viatge organitzat per Bonviure a Cuba. Participants: Grup de 16 persones amb la Pilar com a guia. Itinerari: Viñales, ruta del Palmarito, visita finques de cafè i de tabac, cova de La Vaca. Tipus de sortida: circular; Dificultat: fàcil.\nFA ANYS: El 1511 Diego Velazquez es va proposar iniciar la conquesta del territori cubà.\nAvui comencem a caminar directament des de Viñales. Hem dormit en cases particulars. Tot el poble està ple de cases que han organitzat habitacions amb bany privat i aire condicionat pel turisme. Un símbol, a la façana que dóna al carrer, les identifica. És un procés que va impulsar Raúl Castro a partir del 2008 quan va començar a eliminar l’excés de prohibicions i regulacions que limitaven el poble.\nEl punt de trobada és en una cruïlla i tot el grup va sortint de les 5 cases on hem estat allotjats. Guardo molt bon record de l’allotjament en la casa de Viñales, on la senyora Lioska em parlava dels seus sentiments després de la mort de Fidel Castro, l’any 2016.\nSortim del poble en direcció nord-oest i aviat tenim als costats les boniques cases rurals d’una sola planta, com la majoria de les cases de la població.\nAvui seguirem part d’un sender ben clar conegut com el camí del Palmarito, per entre conreus del país. Aquesta casa de la foto brilla per l’estesa de color, els colors de la vida. Els noms són bonics, íntims: casa Manzana, cabaña El Atardecer o villa de Cuba Libre entre d’altres. Estem a la Vall de Viñales, declarada Patrimoni Natural per la Unesco, on es poden trobar els sistemes de coves més importants de Cuba. No arribarem a la Cova Palmarito, però cal saber que és la gruta subterrània més gran de l’illa.\nPels voltants, algunes plantes de fruits exòtics, que no soc capaç d’identificar. Segons ‘ecured.cu’ hi ha 168 fruits que es conreen a l’illa de Cuba.\nÉs un àmbit rural bàsic però molt agradable, com si haguessin posat cabanes per decorar la muntanya. En general el paisatge rural i de pagesia resulta intensament evocador.\nAvui tenim un guia local molt tranquil i agradable que s’atura i ens explica les curiositats d’aquest país. Aquí tenim un niu de tèrmits. Aquesta terra estava poblada pels nadius originals, però els castellans no van decidir-se a conquerir-la quan hi van arribar el 1492. No va ser fins l'any 1511 quan Diego Velázquez va posar-se activament a conquerir el territori. L’objectiu era la recerca d’or. I així van començar a fundar-se les primeres ciutats de Baracoa, Bayamo i Santiago. Aquells anys van suposar l’inici del final d’una vida plàcida pels habitants originaris. Els indis eren repartits entre els colons per tal de fer-los treballar. La humiliació i els abusos van fer que molts fugissin cap a l’interior. Altres van patir els càstigs si no es convertien al cristianisme. Tot plegat, juntament amb les malalties que hi vam portar, es va anar reduint la població.\nPassem pel costat d’un camp que espera ser sembrat amb tabac. Al fons la gran cabana per assecar les fulles després que siguin collides. Al davant els bous que actualment són l’eina de treball fonamental i que substitueix els tractors, que no poden funcionar per manca de benzina, pel nou bloqueig de l’illa ordenat pel president nord-americà. Jo em pregunto: no els hi fa vergonya als americans, abusar així d’aquesta petita illa?\nSeguim en direcció nord, sempre voltats de camps i cases de vius colors, signes de vida i sense pol·lució.\nArribem a unes cases que tenen per activitat l’obtenció de cafè. En aquesta, estan molent el cafè i només cal apropar-s’hi una mica per percebre l’aroma. M’ofereixen una tassa de cafè, que resulta molt agradable. De pas, també m’ofereixen una estona de bona conversa. Abans comentava la conquesta de Cuba, he de dir que a Catalunya (i també per tot Espanya) hi ha esglésies, palaus i grans cases que alguns colonitzadors van fer construir quan van tornar de Cuba. Jo acostumo a dir que hauríem de fer monuments als esclaus que van ser obligats a treballar i a enriquir alguns dels que s’hi van desplaçar. Ara podem gaudir d’aquell patrimoni que es va crear amb la suor d’aquells pobres desgraciats. No som responsables del que van fer els avantpassats, però sí del que fem nosaltres.\nAl costat, tinc la imatge plàstica del treball del camp, amb els bous llaurant la terra; una imatge que no havia tornat a veure des que vaig estar, fa anys, fent la travessa del Rif, al nord del Marroc.\nEns explica el senyor Domingo que aquesta cabana baixa no és cap magatzem: és un refugi. Els troncs que la formen estan enterrats molt profunds i tota la cabana és molt sòlida per tal de resistir els forts temporals i ciclons que assoten l’illa. Cuba té un clima subtropical caracteritzat per dues temporades: un estiu càlid i plujós de maig a octubre i un hivern sec i fresc de novembre a abril. Però pateix tempestes tropicals entre juny i novembre; els huracans més forts solen ser entre finals de setembre i principis d'octubre.\nEl nostre ritme avui és molt lent. Hem fet només uns 2 quilòmetres i portem més d’una hora i és que hi ha moltes coses a observar i aprendre. Aquí ens aturem per escoltar les explicacions sobre la planta dels plàtans que ens ofereix el guia.\nA continuació toca rebre la lliçó sobre la producció de tabac. Ens la dóna el fill dels titulars de la finca. Al món rural, les cases, magatzems i habitatges s’han privatitzat, però no la terra. Als que treballen la terra l’Estat els hi paga un sou i per tant el 90% de la producció la rep l’Estat. Però la finca es pot quedar un 10%. Amb bon humor el mestre tabaquer va dient que el 90% és per l’Estat i el 20% per ells; amb un somriure cadascú s’ho pren com vol.\nPer la pista de terra vermella, quan ja portem uns 3 quilòmetres, ens orientem una mica més a ponent de cara a la gran ceiba que veiem no gaire lluny, al costat d’una cabana.\nAl costat de la base del tronc de la ceiba puc fer aquesta bonica foto de part del grup. La Ceiba és un arbre majestuós, dominant en les selves i pot arribar a una altura de fins a 70 metres. Creuen els pobladors que no l'impacten els llamps a causa de la seva índole idioelèctrica, gràcies a la configuració horitzontal de la seva capa i la llana de l’escorça, mala conductora de l'electricitat. Històricament, aquesta qualitat li ha procurat un lloc especial en l'imaginari religiós i popular del país antillà. Pocs s'atrevirien a talar una ceiba sense permís dels sants que correspongui, sota pena d'un càstig sobrenatural. Asseguren alguns que la ceiba es venja.\nEntrem dins la cabana que fa les funcions de bar on podem prendre cervesa, refrescos i fins i tot algun combinat, tipus pinya colada, mojito o daiquiri; i és que a Cuba els combinats, amb rom, són la base de molta conversa. Des d’aquí estant tenim la vista de la zona del Mogote.\nDesprés girem cap a sud i ens apropem als turons de formes arrodonides i arbrades.\nAviat toca pujar dret uns 50 metres per anar a la cova. La cova està dins d’un mogote, és a dir dins d’un turó elevat de forma arrodonida, prominent i sovint aïllada; generalment de roca calcària. Es tracta de romanents de diverses capes sedimentàries erosionades. Generalment es van formar en aigües poc profundes i després, per efectes tectònics, elevades a la superfície on les pluges i el vent les han erosionat, efecte que a més ha servit per aplanar els terrenys dels seus voltants. A dins s’hi poden trobar sovint coves, esquerdes i pous.\nLa cova de la Vaca té una entrada pel nord i una sortida, molt més gran, pel sud. Es passa amb facilitat.\nDesprés toca davallar per unes escales dretes que baixen fins al pla, a l’altra banda.\nPassem pel costat d’una bassa, al costat del restaurant on anirem a dinar.\nA un costat del patí hi ha aquest curiós animal, lligat amb una corda. Aquest animal que sembla una rata gran és tracta d’una jútia conga (“Capromys pilorides pilorides”); és un animal robust i cua relativament curta i es pot trobar en totes les regions de Cuba, en manglars, pinars i en coves formades entre les arrels dels arbres. Pot arribar a ser domesticada i a conviure amb l’home.\nDesprés del dinar anem marxant cap a Viñales un altre cop. Cuba, oficialment la República de Cuba, és un Estat del mar Carib. Es constitueix políticament com a Estat socialista de treballadors, des de la victòria de la Revolució Cubana, adoptant un sistema que, segons la constitució és una república ‘democràtica’, que en la pràctica funciona com a Estat socialista. Certament el concepte ‘democràtica’ queda qüestionat donat la manca d’un sistema de partits obert, llibertat de premsa i de moviment.\nAbans d’arribar-hi encara ens fem aquesta fotografia del grup. Per cert, ja que hem parlat de ‘Estat’ diguem que sovint es confonen els termes ‘estat’ i ‘nació’. El terme nació prové de la ‘natio’ llatina i fa referència a aquell territori i conjunt humà amb normes, cultura, tradicions i llengua diferents de les dels altres territoris. Per això, per exemple, Espanya és un estat i Catalunya és una nació sense estat. Per perspectiva històrica cal recordar que Catalunya pertany a l’estat espanyol des del segle XVIII quan Felipe V va dictar la Ordre de Nova Planta, per la qual va eliminar les Constitucions de Catalunya i els seus sistemes de govern (les Corts i la Generalitat) i va sotmetre el sistema a les lleis castellanes. Va ser un acte que el rei no podia fer, ja que havia jurat respectar les constitucions catalanes i per tant va cometre perjuri. Per això alguns creuen que és un cas de colonització.\nSi vols la ruta per a gps, pots anar a: https://es.wikiloc.com/rutas-senderismo/cuba-02-vinales-cami-palmarito-cueva-de-la-vaca-valle-de-los-mogotes-45250954


Lleida acumula 213 morts i 2.024 positius de coronavirus – Comarques de Ponent\nLleida acumula 213 morts i 2.024 positius de coronavirus\nEl Departament de Salut ha informat aquesta nit que fins a la data a la demarcació de Lleida i Alt Pirineu i Aran han mort 213 persones entre casos confirmats i sospitosos de la Covid-19, 14 més que ahir, 183 a Lleida i 30 a l’Alt Pirineu i Aran. D’aquests, 164 havien donat positiu de coronavirus, 142 a Lleida i 22 a l’Alt Pirineu i Aran.\nPel que fa al total de víctimes entre positius i sospitosos, 174 han perdut la vida a un centre hospitalari (151 a Lleida i 23 a Alt Pirineu i Aran), 30 a residències (26 a Lleida i 4 a Alt Pirineu i Aran), 4 a sociosanitaris (Lleida), 4 a domicilis (2 a Lleida i 2 a Alt Pirineu i Aran) i 1 no classificat (Alt Pirineu i Aran).\nD’altra banda, la demarcació de Lleida i Alt Pirineu i Aran acumula 2.024 positius confirmats per prova diagnòstica, ja sigui PCR o test ràpid, 22 més que ahir, 1690 corresponen a Lleida i 334, a l’Alt Pirineu i Aran, així com 4.818 casos sospitosos més (determinats per professionals facultatius), 94 més que ahir, 4.006 corresponen a Lleida i 812, a l’Alt Pirineu i Aran.\nDel total de positius confirmats, 356 corresponen a usuaris de residències de Lleida i 73 a usuaris de residències de l’Alt Pirineu i Aran, mentre que pel que fa als casos sospitosos de residències, 661 són usuaris de centres geriàtrics de Lleida i 59, de l’Alt Pirineu i Aran.\nPel que fa a les altes, la demarcació n’acumula 941, 26 més que ahir.\nQuant a Catalunya, fins a dia d’avui han mort 9.764 persones amb la Covid o com a sospitosos, 118 més que ahir, dels quals 5.685 han mort a un centre hospitalari; 2.814, a una residència; 111, a un centre sociosanitari, i 563, al domicili. Els casos restants són morts a hospitals o casos no classificables per manca d’informació.\nSalut també ha informat que fins ara hi ha hagut un total de 49.088 casos positius de coronavirus SARS-CoV-2 a Catalunya, 815 més que ahir. Es tracta de casos positius confirmats per una prova diagnòstica (test ràpid o PCR).\nD’altra banda, hi ha un total de 101.909 casos possibles d’infecció de coronavirus, 3.987 més que ahir. Són persones que presenten símptomes i que un professional facultatiu classifica com a possible cas.\nDes de l’inici de la pandèmia de coronavirus a Catalunya, s’han comptabilitzat fins avui un total de 27.849 altes hospitalàries de persones diagnosticades amb la Covid-19, 470 en les últimes 24 hores.


novembre de 2017 – Micronautes\nParlar de vacunes està de moda. Tot i la gran quantitat d’informació que hi ha, molta gent encara no entén com i perquè funcionen (sí, funcionen!). Per fer-ho, cal saber com respon el sistema immunitari. De fet, la immunologia com a disciplina neix de les observacions que van portar aRead More →\nEsquiar entre bacteris\nIn: CA, Curiositats\nMalgrat les poques nevades viscudes alguns anys, les estacions d’esquí no acostumen a tenir problemes per mantenir les seves pistes blanques tota la temporada. Part d’aquest mèrit el tenen uns peculiars bacteris patògens de plantes. Des de la seva invenció als anys 50 i la primera implementació a Espanya elRead More →\nJohn Snow i el còlera\nBy: Laura Gómez\nIn: CA, Història\nDurant el segle XIX es pensava que les malalties infeccioses provenien de miasmes (vapors contaminants) transportats per l’aire. Es desconeixia que els microorganismes són els causants de malalties i es poden transmetre a través del consum d’aigua contaminada per femta. En aquella època, el riu Tàmesi era el principal subministramentRead More →


L’IVAM dedica una gran retrospectiva a Fernand Léger | Bonart\nL’IVAM dedica una gran retrospectiva a Fernand Léger\nL’IVAM presenta la primera gran exposició en un museu espanyol en els darrers vint anys dedicada a Fernand Léger (Argentan, França 1881-Gif-surYvette, França, 1955), considerat un clàssic de les avantguardes i un dels renovadors del cubisme, contemporani de Picasso, Braque i Juan Gris. Fernand publicitaris que envaïen les grans ciutats com París. Per Léger, les formes, les línies i els colors en la pintura havien igualar-se a l’experiència en constant conflicte de qualsevol habitant d’una ciutat moderna.\nA més de realitzar quadres que expressen la vivacitat de l’era moderna, va treballar en col·laboració amb cineastes i arquitectes com Le Corbusier i Charlotte Perriand. Més tard va realitzar algunes pintures i gravats molt optimistes que rendien homenatge al món del treball, recreant sota un cel blau radiant. Les seves pintures posteriors es van inspirar en l’art clàssic i l’escultura, i va dotar als seus temes figuratius d’un sentit de monumentalitat i dignitat.\nLa mostra exhibeix les investigacions del color i del moviment instantani que realitzo l’artista a través d’obres claus com Le disquet (1918), la infuència de la publicitat de carrer en els seus grans composicions murals, el seu interès i admiració pel cinema manifestats en la seva pel·lícula experimental Ballet Mecànica (1924), així com obres del seu període a Amèrica (1940-1945) i els motius més coneguts de la seva trajectòria, com són el món del circ, els músics, els ciclistes, els obrers i les natures mortes.\nFernand Léger va crear el seu propi estil innovador, fruit de les seves conviccions polítiques i inquietuds artístiques. Va formar part del cèlebre cercle d’artistes i intel·lectuals que van treballar a París a principis del segle XX i va treballar en col·laboració amb altres artistes, abastant una àmplia gamma de disciplines com la pintura, el dibuix, la arquitectura, murals a gran escala, pel·lícules experimentals, llibres impresos i tèxtils. Potser més que qualsevol altre de la seva generació, Léger va buscar noves formes de fer un art modern que fos accessible i significatiu per a tothom en la societat. La integració en l’obra de diferents disciplines artístiques i la creació col·lectiva són aspectes característics del seu ideari: “La pintura de cavallet és estrictament individual, mentre que la pintura mural és d’un ordre intrínsecament col·lectiu”, deia Léger.\nLéger també es va comprometre amb els principals esdeveniments polítics del seu temps. Al mateix temps que pintava obres que reflectien la seva experiència directa amb la modernitat industrial com a soldat durant la Primera Guerra Mundial, el 1937 va elaborar fotomurals que funcionaven com a propaganda socialista per al Front Popular francès d’André Léon Blum. Léger concebia l’art modern com a vehicle de l’educació, així com un mitjà per elevar la qualitat de vida col·lectiva. Entre les seves últimes obres s’inclouen pintures que promouen l’esforç col·lectiu; els subjectes són persones que gaudeixen d’activitats relaxades sota un cel blau radiant. La defensa que va fer tota la seva vida del valor de l’art com a benefici per a tota la societat segueix sent rellevant per als artistes i el públic d’avui.\nL’exposició s’ha mostrat per primera vegada a la Tate Liverpool amb motiu del seu 30 aniversari i 10 anys després del seu nomenament com a Capital Europea de la Cultura. La mostra s’exhibeix ara a l’IVAM en 2019, coincidint amb la celebració del seu trentè aniversari.\nLéger i la vida moderna aplega un centenar d’obres, entre pintures, dibuixos, gravats, tèxtils, cinema i fotografia, realitzats per l’artista des de 1918 fins a 1955, any de la seva mort, així com altres obres realitzades per arquitectes i cineastes amb els quals va col·laborar al llarg de la seva trajectòria que contextualitzen la mostra.\nL’exposició presenta a Léger com un artista compromès políticament, amb una creença indestructible en la funció social de l’art per a tothom. Al llarg de la seva carrera, va tenir la convicció que l’art modern era un vehicle per a l’educació i un mitjà per a elevar la qualitat de vida de tots.\nLa mostra, dividida en quatre apartats (L’experiència de la vida moderna / Ballet Mecànica; Natura morta i paisatges moderns; L’Exposició Internacional d’Art i Tecnologia de París en 1937; Objectes poètics i El Gran Subjecte), explora com Léger va definir el valor l’art per la societat del s. XX bregant amb el món que l’envoltava, i en els anys entre 1910 i 1920 la vida moderna equivalia a una creixent industrialització, al frenètic transport públic, a la cacofonia de l’entorn urbà i als centelleigs dels anuncis.\nA la imatge, obra de Fernand Léger.\nEtiquetes: Fernand Léger · IVAM


Tot el que cal saber sobre 'El juego del calamar' | | Escola de guió i creació audiovisual\nTot el que cal saber sobre 'El juego del calamar'\nLa tendència de Netflix per convertir en or les sèries que vesteixen monos vermells ha tornat amb 'El juego del calamar', el nou èxit del showrunner sud-coreà Hwang Dong-Hyuk.\n'El juego del calamar' és un thriller de supervivència basat en una macabra competició de desafiaments mortals inspirats en jocs infantils tradicionals coreans, on no s'escatima en la violència. 456 persones desconegudes accepten participar en una competició violenta en la qual s'arrisquen a perdre la vida per tal d'aconseguir un gran premi. Jocs sagnants i mentals que porten els protagonistes a prendre decisions extremes.\nAmb tot això, el creador, proposa una reflexió sobre la llibertat dels ciutadans en una societat capitalista i en un context de pobresa, crisi econòmica i desigualtat.\nEl més curiós de tot, és que a més de tractar-se del primer projecte de Hwang que es pot veure fora de les fronteres de Corea de Sud, 'El juego del calamar' és un projecte que porta construint-se des de 2008. La raó per la qual no l'hem vist fins ara, és perquè Hwang explica que va ser una premissa tan estrafolària que la història va haver de donar moltes voltes abans de poder veure la llum. Segons el guionista, 12 anys després, el món ha canviat molt i ara aquest tipus d'històries de supervivència, tan peculiars i violentes, són millor rebudes.\nA més d'haver conquistat la crítica, aquesta innovadora sèrie, ha aconseguit ser, dues setmanes després de la seva estrena, el contingut més vist en tots els territoris en què Netflix té presència amb fins a 62 milions de reproduccions.\nLa sèrie es va idear per tenir una sola temporada, un fet que sol ser habitual en les sèries que arriben des de Corea de Sud. Tot i així, donat l'èxit mundial que ha tingut, pot ser que aviat escoltem a Netflix anunciant una continuació.


El cinema de Bellocchio, en un puny – El blog del director\nEl cinema de Bellocchio, en un puny\n19 octubre 2012 24 febrer 2016 xarxesDeixa un comentari\nMarco Bellocchio ha inaugurat la retrospectiva que li dedica la Filmoteca de Catalunya amb un regal de luxe: la preestrena de la seva darrera pel.licula. Bella addormentatta parteix d’un fet real, un polèmic cas d’eutanàsia esdevingut a Itàlia fa tres anys, per explorar les reaccions de l’església catòlica, la medicina o la política. “És un film fet des de la passió, però sense intolerància i sense cap pretensió d’objectivitat. Des d’una postura laica, jo tinc fe en la vida i m’ha sorprès agradablement que molts catòlics s’hi hagin apropat amb voluntat de diàleg i sense cap rebuig preventiu”.\nAmb una llarga filmografia a les seves espatlles, que arrenca als anys seixanta amb una competència directa amb Bernardo Bertolucci, el director de Nel nome del padre mira enrere sense rancúnia però admet que, amb el temps, ha superat el caràcter nihlista i autodestructiu del seu polèmic debut amb I pugni in tasca. La psicoteràpia li ha estat de gran ajut “i va arribar després de la desil·lusió que implica ser conscient que no és possible canviarel món”.\nSuperat aquell trauma juvenil, Bellocchio encara ara conjuga la psicoanàlisi i la política com els grans pilars de la seva obra, però sempre des d’una perspectiva personal i amb una voluntat d’aprofondiment, des del moment que “en el terreny del reportatge i la immediatesa, la televisió resulta imbatible”.\nBona part de la filmografia del director de La Cina è vicina o Vincere es podrà veure a la Filmoteca de Catalunya fins a principis de desembre des de les directrius marcades per Bellocchio en el seu intens pas per Barcelona. Després de voler visitat la Sagrada Familia i en veure la sala Chomón plena de gom a gom per gaudir de Bella addormentatta, va reconèixer que l’ofici de cineasta integra l’actor, el pintor o el poeta que en algun moment ell mateix va voler ser. “Fer cinema implica lluitar i estimar i, tal com diu Woody Allen, si jo no fes cinema, seria al manicomi”.\nBorratxos, desinhibits i transgresors


(S'ha redirigit des de: Caterina de Rússia (reina de Württemberg))\nLa Gran Duquessa Caterina Pàvlovna de Rússia en rus: Екатерина Павловна Iekaterina Pàvlovna (10 de maig de 1788 - 9 de gener de 1819), més tard Reina Caterina de Württemberg, era la quarta filla del Tsar Pau I de Rússia i la princesa Sofia Dorotea de Württemberg. El primer marit de Caterina Pàvlovna (1809-1812) fou Jordi d'Oldenburg; el segon (1816-1819), el rei Guillem I de Württemberg.\nAl gener de 1819, sis mesos després del naixement del seu fill més jove, Caterina va morir a Stuttgart d'erisipela complicada per una pneumònia. Tenia només trenta anys d'edat i va deixar quatre fills, dispersos per dues famílies diferents, el més gran de quals tenia amb prou feines vuit anys. Després de la seva mort, el seu marit supervivent va construir el Mausoleu de Württemberg a Rotenberg (Stuttgart)|Rotenberg], Stuttgart, dedicat a la seva memòria. Guillem es va casar de nou; la seva pròxima esposa era la seva cosina primera, la princesa Paulina de Württemberg.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Caterina_Pàvlovna_de_Rússia&oldid=25030733»\nDarrera modificació: 24 set 2020 a les 12:21\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 set 2020 a les 12:21.


Talika Eye Detox Concealer Bronze 2 ML - Farmacia Pedralbes\nCosmética Facial>Maquillatge>Talika Eye Detox Concealer Bronze 2 ML\nPrimer corrector anti-edat i anti-fatiga.\nTalika reinventa el corrector, limitat simplement a cobrir imperfeccions, per a transformar-lo en una cura anti-edat i anti-fatiga; dins de la nova línia de maquillatge & tractament.\no Actius essencials: Llapis corrector disponible en 3 tonalitats Porcellana, Beige i Bronze compost per 7 patents entre les quals destaquen:\n1.- Cèl·lules natives de Rosa de Damasc que farcida, proporciona protecció antioxidant i redueix les arrugues. Aquest ingredient natural d'alta tecnologia amb una acció anti-edat global que augmenta la síntesi de fibres de col·lagen.\n2.- Chromadetox com a corrector, refermant i anti-arrugues; que impulsa l'eliminació dels pigments responsables de les ulleres i rejoveneix el contorn dels ulls.\n3.- Sucres que absorbeixen aigua per a proporcionar una hidratació intensa.\nOfereix una òptima cobertura i de llarga durada.\no Indicacions: Eye Detox Concealer actua com un maquillatge de doble funció, és a dir, té tota l'eficàcia d'un maquillatge corrector que cobreix i es dirigeix instantàniament a ulleres, bosses, signes de fatiga i allisa les arrugues fines.\nApte per a tota mena de pells.\nIndicat per a totes aquelles dones que somien amb combinar un corrector i un tractament per al contorn dels ulls en un sol envàs perquè la textura de la pell de la zona d'al voltant de l'ull estigui més clara, amb un aspecte visiblement més lluminós, rejovenit, fresc i radiant.\nEn definitiva, aporta hidratació immediata al contorn dels ulls, actua com a corrector, anti-ulleres, descongestionant, suavitzant, refermant i anti-arrugues.\no Consells d'utilització: Des de la primera aplicació, les ulleres s'atenuen, el contorn dels ulls es rehidrata per a una aparença més lluminosa i radiant.\nI després de 28 dies d'ús, la zona d'al voltant de l'ull està visiblement més suau i tonificada.\n1.- Fer clic en la part inferior del llapis per a aconseguir la dosi desitjada de producte.\n2.- Aplicar en el contorn de l'ull amb el raspall o amb les gemmes dels dits des de l'interior a l'exterior de l'ull.\n3.- Per a una cobertura òptima aplicar lleugers toquecitos i deixar actuar durant 30 segons per a després difuminar.\no Recomanacions: Aplicar en combinació amb Lipocils Liner per a realçar l'ull amb un negre intens i augmentar les pestanyes.\nAmb Eye Shadow Lift per a realçar la mirada, fermesa visible, lifting i aparença maquillada.


L'Ajuntament apujarà un 60 per cent les tarifes d'aparcament de la zona d'ORA\n14 abril 2021 08:55\nLa targeta per a residents augmentarà un 500%, passant de 21 a 125 euros\nL'Ajuntament de Manacor apujarà un 60% les tarifes de la zona d'ORA amb l'objectiu d'incentivar l'ús dels aparcaments soterrats de les places de Sant Jaume i de Jordi Caldentey. A més, també es modificarà l'ordenança de trànsit de vehicles per la zona de vianants del centre per evitar deteriorar l'enrajolat i fer un bon ús de les zones de càrrega i descàrrega de vehicles pesants, tot augmentant la presència policial per vetlar pel compliment de la nova ordenança.\nAixí ho anunciaren ahir el delegat de Serveis Generals Antoni Frau i la delegada d'Interior, Bel Febrer, que informaren que «aquest projecte ha estat aprovat per unanimitat de tots els partits polítics de la Sala que tenen representació a l'empresa municipal Societat Anònima de Manacor», que és la que gestiona la regulació de les places d'aparcament.\nD'aquesta manera, la tarifa d'aparcament de la zona d'ORA augmentarà un 60% i la dels aparcaments soterrats s'incrementarà entre 10 i 20 cèntims com a mesura regulatòria dels preus. «La nostra intenció és incentivar la ciutadania que en llargues estades d'aparcament es decideixin per usar els aparcaments soterrats de les places de Sant Jaume i de Jordi Caldentey per així desestacionalitzar la zona blava del centre de Manacor, tot limitant en 90 minuts el període màxim per aparcar en zona d'ORA», digué Antoni Frau.\nCom a mesures per incentivar l'ús dels aparcaments soterrats, l'Ajuntament disposarà d'abonaments mensuals per valor de 50 euros durant l'horari d'obertura dels esmentats aparcaments.\nUna altra iniciativa serà la de dispensar tiquets gratuïts d'una hora entre els comerços afectats per la zona blava perquè així els comerciants els puguin regalar als seus clients.\nLa pujada més significativa també es troba en l'augment del cost de la tarifa per als residents en zona blava. Així s'ha augmentat un 500% l'antic preu, per passar dels antics 21 euros als 125 que es fan comptes recaptar.\nA Manacor hi ha actualment 430 places per a vehicles en zona d'ORA i a Porto Cristo 210. D'aquests llocs, a Manacor s'habilitaran, sempre en previsió, unes 125 places per als residents i a Porto Cristo unes 61 places. Com a mitjana, l'Ajuntament de Manacor recapta de cada plaça d'aparcament uns 837 euros.\nAntoni Frau recordà que aquest increment de tarifes es deu al fet que «per mantenir el servei públic de regulació d'aparcaments és necessari augmentar el preu, encara que des de la Sala hem comanat un projecte de viabilitat privada de gestió d'aparcaments».


La presbícia, popularment coneguda com a vista cansada, és un procés fisiològic normal en el qual la capacitat acomodativa (d’enfocament) de l’ull va disminuint progressivament. És un defecte que està relacionat amb l’edat, comença entre els 40 i 45 anys i s’estabilitza als 55 ó 60 anys.\nEls primers símptomes quan apareix la presbícia són que necessitem allunyar-nos el que estem llegint per veure-ho bé i que cada vegada necessitem més llum per realitzar qualsevol activitat d’aprop com llegir, escriure, cosir, ...\nActualment la millor solució a la presbícia és òptica. Després de fer un examen visual, l’òptic-optometrista aconsellarà quina és la millor compensació òptica segons les necessitats visuals del pacient. Aquestes compensacions òptiques poden ser unes ulleres progressives, lents de contacte progressives o ulleres monofocals per aprop.


Discografia : FILLS DE LES ESTRELLES - CD\nFILLS DE LES ESTRELLES - CD\nTorna OBESES. Tornen els herois, torna la revolució, torna l'excel·lència. Una referència única del virtuosisme, el bon gust i el plaer desenfrenat.\nLa diversitat estilística i temàtica segueix essent un tret diferencial de la música del quartet, així com la riquesa tímbrica i colorista del seu so, la reverència a la tradició musical, i en aquest cas —potser de manera més present que en altres treballs— una lírica enfocada a les reflexions existencials que remouen el nostre temps.\n1. Mà amiga\n3. Ens en sortirem\n4. Invasió terrícola\n5. El nostre temps\n6. Cafè, copa i puro\n7. Ulleres de lluna\n8. El tango de les mentides\n9. Es compten les pigues\n10. Fills de la mateixa mare\n11. Hem vingut a molestar!\n12. Un món de bojos\nXIII. L’Himne d’Obeses\nJAIR DOMÍNGUEZ: «Arnau Tordera, cantant fastuós i guitarra excels, acompanyat dels seus genials adlàters, ha esculpit en marbre i lluentons un capítol important en la història.»\nPEYU: «La història sempre ha avançat gràcies al talent i l’actitud, i Obeses té les 3 coses.»\nDOLORS BOATELLA: «Un cabaret magnífic de cançons que et fan mirar el cel amb la ferma convicció que tot és possible.»\nLAURA ROSEL: «Obeses han tornat, i escoltant Fills de les estrelles te n’adones que han deixat enrere la innocència, que ja no ens sorprenen amb monstres a l‘armari, sinó amb veritats crues i punyents. […] Un disc reflexiu, crític i trapella alhora. »\nMÀRIUS SERRA: «Fills de les estrelles és un disc estel·lar.»\nCARLES PUIGDEMONT (després d'escoltar «Ens en sortirem»): «Quina gran banda sonora del nostre procés! És com un himne ciutadà, un cant popular i coral tal com va ser l'1 d'octubre; moltes veus se sumen a una mateixa melodia, i ho fan amb esperança, optimisme i alegria. Que no es ho robi ningú, tot això! Digue'ls si us plau que m'ha emocionat poder sentir la seva veu i la seva música des d'on em trobo. En poques hores marxo cap a Suïssa per exposar el nostre cas, i aquesta cançó m'ha donat encara més ànims. Gràcies de tot cor, i que sigui un gran èxit el nou disc.»\nBack to: Discografia


Priorat a taula\n"Però el senyor Modest veia sortir, cada dia a quarts de vuit, el veí nou, sempre amb el mateix posat impecable i desentès, com si no existís res al seu entorn. Era un home jove, però l'excés de formalitat indumentària i la clenxa massa llepada el feien força més madur. Una vegada que el senyor Modest, amb els seus prismàtics, el va veure executar uns exercicis de gimnàstica en pijama, no li hauria fet més de vint-i-vuit o trenta anys, i així ho va assegurar a alguns coneguts del carrer, però ningú no hi va voler donar cap crèdit. [...]\nAra bé, el toc d'atenció del senyor Modest va servir per engegar, entre el veïnat, un bescanvi d'afirmacions i conjectures d'una certa gosadia i es va desplegar el catàleg dels aspectes del personatge que més intrigaven. [...]\nHavia anat caient el vespre i s'havia girat una marinadeta que refrescava i tot. Els tertulians van admirar-se d'haver estat plegats al carrer durant una bona estona, només per ocupar-se del veí nou, com si no tinguessin altra feina. En realitat, en aquella hora, tret de començar a fer el sopar, no en tenien d'altra. «Sembla estrany com ha canviat el barri», va fer el senyor Modest, per remarcar indirectament la situació. Amb aquestes dues frases n'hi va haver prou perquè tothom evoqués en la memòria els temps de la remota infantesa, quan els carrers eren tranquils i naturals i, cap a l'estiu, encara es revifava el vell costum de sortir a la vorera, amb les cadires, a menjar-se una síndria o un meló i a fer-la petar fins a mitjanit. El senyor Modest (en aquella època, en Modestet) sort n'havia tingut, d'aquelles vetlles, perquè a casa no hi havia un pa a la post i ni el pare ni la mare no hi eren mai per cuidar-se de donar-los sopar a ell i als seus germans. Una tallada de síndria, un bocí de cóc ràpid, de vegades un entrepà misericordiós i tot, sempre queien. En conservava un gran record, el senyor Modest, d'aquells vespres a la fresca. I tant d'efecte va tenir l'al·lusió impensada, que la mestressa dels ultramarins va proposar que per què no provaven de tornar-hi, almenys mentre el barri mantingués la buidor pacífica que el pla urbanístic hi havia deixat, de moment.\n«Avui mateix havent sopat, si voleu; jo hi poso la síndria», va fer, rotunda de simpatia. Però quan tots anaven a acollir amb un aplaudiment la proposta falaguera, es van sentir unes passes de taló fort, que van imposar un silenci instantani. Era el veí foraster, que tornava amb el cap alt, la vista al dret i les claus preparades a la mà. La rotllana va desfer-se amb un xiuxiueig rosegador, cadascú a casa seva.\nPerò, havent sopat, van complir la promesa i es va executar el primer assaig de represa de la tradició perduda. A partir d'aquell dia, la tertúlia es va anar tornant habitual. L'estadant únic de la casa nova hi fóra sempre present, no pas en persona, el gran desconegut, sinó per al·lusió."\nJoan Rendé (2004). La pedra a la sabata. Barcelona: Proa (pàg. 92-94).\n100 cc d'oli d'oliva extra verge\nSeparem les clares dels rovells i les batem (no cal arribar al punt de neu). Posem la resta d'ingredients en un bol i els batem, i quan està tot ben barrejat, hi afegim les clares i ho tornem a batre.\nPosem paper sulfuritzat en un motlle (així no cal untar-lo amb mantega), hi aboquem la mescla i ho posem al forn a 160º uns 45 minuts. Perquè no quedi massa torrat de dalt, quan veiem que ja té un color maco, el podem tapar amb paper d'alumini perquè s'acabi de coure per dins sense recremar-se per fora.\nAquesta recepta és una de les 4 que hi ha en el llibre Priorat a taula, de Minerva Pi i és la que jo faig sempre. El coc ràpid és espectacular i crec que sobretot ho és per l'oli d'oliva extra verge de la DO Siurana.\nIngredients: farina, llet, sucre, ous, llevat, oli d'oliva extra verge i ratlladura de pell de llimona\nSeparem les clares dels rovells i les batem\nBatem la resta d'ingredients en un bol i hi afegim les clares\nFolrem un motlle amb paper de forn i hi aboquem la mescla\nHo enfornem 45 minuts a 160º... et voilà!\nEtiquetes de comentaris: coc ràpid Joan Rendé La pedra a la sabata Minerva Pi pa de pessic postres Priorat a taula\nnita saenz 23 de juliol de 2017 a les 13:21\nJo aquí també tinc els prismàtics a la mà tot sovint, per mirar vaixells, sí, però de tant en tant,...\nAquest coc té un aspecte tan bo!