G GA 2 Imatges 4 Col·laboradors 128 Visites Bústia de suggeriments\n1. ICT [Zeus faber, família dels zeids, ordre dels zeïformes, classe dels osteictis i subclasse dels teleostis] El gall, és conegut també com a peix de sant Pere. Té el cos pla i ovalat, cobert per escates molt petites. Normalment fa entre 30 i 40 centímetres i pesa uns dos quilos, encara que pot arribar als setanta centímetres i als vuit quilos. Les seues aletes són grosses i espectaculars, especialment la dorsal amb uns filaments llargs i molt característics. Les aletes pectorals són petites i arrodonides mentre que les ventrals estan ben desenvolupades. L’aleta caudal és també arrodonida. El cap és gros així com els ulls i la boca, la qual presenta mandíbules extensibles i petites dents còniques. És de coloració grisa, més fosca al dors, amb taques daurades irregulars. Presenta, als seus costats, una característica taca rodona negra envoltada de groc, de la qual diu la llegenda que és la marca de les ditades de sant Pere que intentà treure-li una moneda d’or, d’aquí el seu nom. És bentònic i es localitza principalment en fons tous d’arena, fang o a prop de les praderies de Posidonia oceanica. Sol soterrar-se en l’arena o tombar-se al fons damunt un dels seus costats. Viu a fondàries molt variables que van dels 5 als 400 metres. Normalment són solitaris o es concentren en petits grups. Respecte a la seua alimentació, menja àvidament peixos petits, mol·luscos, cefalòpodes i crustacis. El mascle i la femella tenen un aspecte extern molt semblant per la qual cosa són difícils de diferenciar. Es reprodueix a la primavera i a l’estiu i creix ràpidament. Ponen ous pelàgics amb un diàmetre de 2 a 3 mil·límetres. El seu cos és rígid i no té flexibilitat. És un mal nedador que es mou molt lentament. La seua carn és molt apreciada i és freqüent trobar-lo als mercats de Balears. [VPS]\n2. ZOOL [Gallus gallus, família dels fasiànids i ordre dels galliformes] Au utilitzada per l’home com a animal domèstic per a l’obtenció d’ous i carn. A part de les diferents varietats productives presents al mercat, existeix una varietat d’aquesta espècie pròpia de les Pitiüses amb característiques morfològiques diferents. La gallina i el gall de les Pitiüses, anomenats també, pagesos, són en general més petits i d’aspecte més robust. El pes pot arribar als 3,5 quilos els galls, i entre 2,2 i 3 quilos les gallines. Es caracteritzen per presentar un cap més petit que la varietat comercial. El bec és de color clar, més llarg i una mica corbat cap a baix. La cresta és més petita i amb les dents curtes encara que grosses i d’un color vermell viu. També són de color vermell la cara i els barbons. Les orelles, d’aspecte més allargat, són generalment de color blanc o blanques amb petites taques de color vermell. El coll és molt ample, sobretot en els galls, i no massa llarg. Les potes són més curtes, de color gris fosc i amb les cuixes gruixades. El color de les plomes és igual per a galls i gallines i molt variable. Els ous són grossos, d’uns 70 g de pes i de color crema. La raça pagesa de galls i gallines encara es cria amb més o menys puresa a les illes Pitiüses, sobretot a les àrees més rurals on és freqüent veure’ls menjant no gaire lluny de les cases. [MTR]\n3. CULT POPBaralla de galls: Espectacle consistent a col·locar dos galls de baralla en una gallera perquè s’ataquin mútuament, fins que un aconsegueix matar l’altre. Les baralles de galls són una tradició que es remunta als grecs. Aquestes baralles solien anar acompanyades d’apostes a favor d’un animal o l’altre. A Eivissa la tradició ve d’antic, encara que les primeres notícies són de començament del segle XX. La primera gallera, abans de la Guerra Civil, era situada darrere l’edifici de la Mutual, del passeig de Vara de Rey. Durant la postguerra la gallera era situada darrere l’edifici d’Obres de Port i, finalment, els anys cinquanta la gallera era situada al cap de Vara de Rey, vora l’inici de la via Púnica. Les baralles es feien la tarda dels diumenges de l’hivern i hi havia sis baralles, que duraven mitja hora cada una d’elles, si un d’ells no guanyava. El jurat era format per un jutge i dos secretaris. Els galls havien de tenir el mateix pes. Els millors galls de baralla eren els de raça anglesa. [NRB]Tirar as gall: espectacle de la festa de Sant Jaume, en què proven la punteria tirant a un gall amb pedres o amb escopeta fins que el maten. [DCVB]


A LA MEVA MANERA DE VEURE: de maig 2013\n• No s’entén que mentre el projecte de llei de l’emprenedor contempla que per abonar l’IVA quan s’hagi cobrat la factura l’empresari haurà d’estar al corrent de tots els deutes amb els proveïdors, es permeti que els clubs de futbol que deuen a Hisenda i a la Seguretat Social una milionada puguin llogar jugadors pagant-los a preu d’or.\n• No s’entén que alguns polítics després de tant esquinçar-se indignats els vestits negant que s’untin els dits o que rebin tractes de favor en funció del seu càrrec electe, resulta que cada dia els mitjans treuen algun ratolí de l’armari i els polítics “retratats” li resten importància i no saps mai ben bé si prometen que no hi tornaran o que no es deixaran enxampar. (teletacs de franc, tractes de favor a renfe, mòbils de darrera generació, menús i begudes subvencionades al Congrés i al Senat, barra lliure d’alcohol en hores de treball i a la feina infringint les lleis promulgades per ells...)\n• No s’entén si en el procediment obert al gendre del rei anirem endavant o en darrere si ara s’imputa a l’alcaldessa de València i al diputat Camps, ja que a causa de la seva condició d’aforats la competència per a la instrucció passarà a una altra jurisdicció i el desenllaç pot allargar-se fins al dia del judici final.\n• No s’entén que hi hagi pressupost per arreglar quatre pedres de la porta del Valle de los Caidos mentre es retallen les ajudes als dependents, perquè no és una qüestió de quantia sinó de decència.\n• No s’entén que entre els deures que l’UE ha dictat a Espanya no es prioritzi obligar la banca a obrir l’aixeta del crèdit a pimes i famílies, tenint en compte que l’objecte del seu rescat va ser, precisament, sanejar-la perquè poguessin finançar el creixement imprescindible per crear llocs de treball i activar el consum.\n• No s’entén que persones que es consideren a si mateixes intel·lectuals, com l’Aleix Vidal-Cuadres o l’Alfonso Guerra, siguin capaces de provocar els sentiments d’un poble que està apunt d’explotar de ràbia, insultant-lo barroerament i que els correligionaris d’aquests pocavergonyes mirin cap una altra banda.\n• No s’entén que enlloc d’esforçar-se en fomentar l’esperança i la il·lusió, en Rajoy, posant cara de viatjant de grà cuit, asseguri que anem bé, mentre l’UE ens dona més corda per penjar-nos solets d’aquí a dos anys i la OCDE ens pronostica una carbassa colossal a fi de curs.\n• No s’entén, francament, que amb un panorama tan negre, ens preocupi si farà bon temps aquest estiu i podrem anar-nos a remullar el cul a la platja.\nPublicat per JOSEP MARIA BERTRAN TEIXIDOR a 6:39 0 comentaris\nEls ciutadans de Seva van decidir abans d’ahir en una consulta vinculant pagar els seus impostos a l’Agència Tributària catalana. Es tracta del primer municipi que pren la decisió després de tenir en compte l’opinió dels ciutadans. El percentatge del sí va ser aclaparador: un 97,5%. Llàstima que a les urnes només s’hi acostés un escarransit 22,4% del cens. En virtut d’aquest resultat, Seva s’afegeix als onze pobles que, mitjançant simples acords majoritaris del ple municipal, han decidit ingressar els seus impostos a la Generalitat i no a l’Estat. Francament, em sap greu que els militants incondicionals del sobiranisme esbombin l’exemple de Seva com a paradigma de la causa, perquè el triomfalisme que es basa en victòries pírriques és tan fràgil i vulnerable en termes dialèctics com inconsistent a efectes pràctics. I si volem decidir amb garantia el dret a convertir-nos en un Estat, no podem conformar-nos amb guanyar la consulta que es convoqui, per l’escaire.\nJa suposo que a més de quatre aquesta reflexió els hi semblarà impertinent i sospitosa, però si pretenem trepitjar fort en la marxa cap a la independència no podem posar l’exemple de Seva com un referent a seguir. He reflexionat en aquest blog diverses vegades del perill que la rauxa per precipitar l’exercici del dret a decidir prevalgui sobre el seny de prendre’s el temps que calgui per assegurar uns resultats inqüestionables després de la consulta. Cert que l’escrutini de Seva és impecable considerat des d’una perspectiva estrictament legalista, ja que el 78% dels ciutadans que es varen quedar a casa varen renunciar a votar i, per tant, implícitament van acceptar el resultat. Però, francament, no és per estar-ne orgullosos, com algunes significades patums volen fer veure, ni fer-ne massa forrolla. Ara bé, hauria de servir de toc d’atenció per a no baixar la guàrdia i comprendre que el dret a tenir un Estat propi no es pot decidir per punts sinó de golejada. I si a algú li cou escoltar les veritats, que s’hi posi fulles.\nPublicat per JOSEP MARIA BERTRAN TEIXIDOR a 6:36 0 comentaris\nS’escriu i se’n parla tant de d’independència i de sobiranisme que al final, a còpia de garbellar opinions per tots els gustos, es corre el perill de convertir el que hauria de ser una ruta neta de pols i de palla en una aventura farcida de trencacolls, incerteses i desercions. Potser, doncs, ha arribat l’hora d’asseure’ns un moment a repassar el full de ruta per aclarir les idees, tants als de dintre com als de fora, per tal de no convertir aquesta peregrinació esperançada cap a la llibertat en un viacrucis feixuc que acabi al calvari.\nPrimera estació: DECIDIR. No n’hi ha prou amb que sembli que hi ha una majoria de ciutadans de Catalunya a favor de la sobirania; aquesta percepció nassal s’ha de referendar clarament a les urnes. Ara per ara, el que tenim és la referència d’una manifestació colossal recolzant el sobiranisme i una majoria parlamentària suficient i legítima que ha declarat la seva voluntat de treballar per aconseguir, en el termini de temps més curt possible, la capacitat de decidir com a poble no sotmès, com volem administrar en el futur les lleis i els recursos. Però perquè el resultat de la consulta sigui creïble no s’ha d’anar a cremadent i la pregunta que es formuli ha de recollir, sense complexos, les opcions clares que hi ha damunt la taula, perquè ningú pugui dir que se’l va portar a vendre o que se’l va cridar a decidir sobre allò que ja estava decidit. Actuant d’aquesta manera, cap tribunal democràtic pot posar pals a la roda, ja que per dret natural a un poble disposat a decidir el seu futur no se li pot tapar la boca, tant si està a favor del sí com si es decanta pel no.\nSegona estació: PROGRAMAR. Mentre la formula de la consulta s’acaba de negociar, ni el govern ni la majoria parlamentaria sobiranista que li dona suport es poden estar plegats de mans esperant a els resultats per moure fitxa. A ningú li deu passar pel cap que els promotors d’exercir el dret a decidir han de mantenir-se ideològicament neutrals, una cosa diferent és en quan a la logística que ha de ser una asèpsia indiscutible. Ara bé, no perdem de vista que la consulta és per carregar-se de raó, però ja han d’estar treballant a marxes forçades els que estan convençuts que l’estat propi és l’única solució possible per sortir de l’atzucac en que estem, començant-t’hi a dissenyar els fonaments i l’edifici complert perquè l’endemà de la consulta, si resulta guanyadora la seva opció, no els agafi amb els pixats al ventre i per culpa d’haver d’improvisar sobre la marxa, el projecte se’n vagi en orris com a conseqüència del caos que generi la manca de previsió. Per tant, no s’han de tenir dubtes que treballar obertament en aquest sentit, si pot ser sense fer massa soroll però sense decantar-se-la, és ben legítim i, tampoc, cap tribunal pot dir el contrari ni carregar-se cap comissió de treball. I si ho fa, sempre queda la desobediència civil i pacífica. Perquè el dret natural també justifica que les sentències manifestament injustes es recorrin i es qüestionin.\nTercera estació: ADMINISTRAR LA VICTÒRIA. Si l’opció sobiranista guanya, la majoria parlamentaria que la recolza hauria d’estar mentalitzada des d’ara mateix per “administrar” la victòria, no per “executar-la”, perquè en qüestions tan delicades com la convivència la semàntica també juga un paper important i, a vegades, als polítics se’ls hi escalfa massa la boca.\nEn definitiva: reeixir en el propòsit de convertir Catalunya en estat propi és qüestió de voluntat i constància però, sobretot, de creure-nos-ho, perquè qui no es creu que és possible tocar la lluna d’un cop de pedra, mai arribarà gaire lluny. I referir-me a la fe no és cap bajanada, després que l’Oriol Junqueras ha arengat la parròquia amb la cita bíblica d’estimar-nos els uns als altres. No sé si estimant al pròxim arribarem a algun lloc, però si no perdem la fe ni els papers pel camí, segur que si.\nDes que mossèn Novell fou ungit bisbe de Solsona la suau brisa que bufava a la diòcesi s’ha girat a xaloc, i de tant en tant provoca fortes migranyes tant al clergat com als parroquians en general. El bisbe té les idees clares sobre el model d’església que somnia i el nivell de compromís que exigeix als creients. Més d’una vegada les seves idees han desvetllat sorpresa i certa polèmica en l’opinió pública, però el bisbe les ha defensat aferrissadament, amb la coherència i noblesa pròpies d’una persona intel·lectualment honesta. No serè pas jo qui li discuteixi al bisbe el seu dret a pasturar les seves ovelles com li sembli millor, però he de confessar que la darrera atzagaiada al ramat m’ha deixat parat. De moment no passa, segons sembla, d’un material de treball que el bisbe sotmet a la consideració dels interessats, però el simple enunciat de la proposta no ha deixat indiferent ningú: qui vulgui tenir vot i veu a Càritas ha de ser catòlic practicant, de missa i comunió dominical. I els que no reuneixin aquestes condicions, només podran limitar-se a treballar de camàlics, sense dret a vot en la presa de decisions. I per arrodonir la jugada, el control de l’organització diocesana sempre ha d’estar en mans de clergues.\nVés a saber com acabarà la iniciativa, però la intencionalitat de remarcar el caràcter confessional de la principal eina caritativa queda tan palesa que ja ha xafat uns quants ulls de poll. Ningú pot regatejar a l’església la seva contribució a la solidaritat, però tampoc es pot ignorar que Càritas s’ha guanyat el respecte i la consideració d’una gran majoria de la població, creient o agnòstica, gràcies al voluntariat que hi col·labora i que desenvolupa la logística amb una considerable asèpsia i eficàcia, sovint amb autonomia total de la jerarquia. Que se sàpiga, no s’ha exclòs mai a ningú en funció de les seves creences, sinó que qui s’ha prestat a donar un cop de mà ha estat ben rebut. Evidentment, si el bisbe de Solsona vol que el perfil de qui formi part de les assemblees de Càritas ha de tenir pedigrí, hi té tot el dret. Però no es pot sorprendre que no caigui bé aquest rampell d’integrisme. Els que tenen memòria històrica recorden aquelles Conferències de Sant Vicenç de Paül que, com Càritas avui, ajudaren tantes famílies que ho passaven magra en la postguerra, però no es pot oblidar que per accedir al “paquet setmanal” hi havia activistes més papistes que el papa, que s’asseguraven que el beneficiari anés a missa els diumenge i festes de guardar. I com que una cosa porta a l’altra, no seria bo que retornéssim al passat i que per mirar massa prim, Càritas perdés un prestigi que s’ha guanyat a pols gràcies a la dedicació de voluntaris de totes les ideologies i tarannàs.\nUs ho explico tal qual va passar. Ahir, a mitja tarda, una parella de persones grans creuava una de les més places més cèntriques de Manresa i uns adolescents que jugaven a pilota - activitat prohibida en aquest indret segons la recent aprovada ordenança de civisme - varen quasi estampir el baló contra el cos de la dona, que va fer tentines per esquivar-la. El seu home es va encarar amb el xutador i aquest es va disculpar dient que havia “fet un misto”. L’home li va recriminar que en un lloc de tant trànsit no es podia jugar a pilota com si fos un camp de futbol i el noi - tenia fesomia d’estranger però parlava un perfecte català, fruit suposo de la immersió lingüística que es vol carregar en Wert -, li va replicar amb certa fatxenderia: doncs que em denunciïn! Si haguéssim estat a Londres a una cantonada o altra de la plaça hi hagués tret el nas un “boby” que li hagués rebaixat els fums al llenguerut, però per aquests verals l’espècie anomenada “policia de proximitat” està en extinció i només apareixen en festes assenyalades. Allavonces, si tenim una flamant ordenança de civisme que no es fa complir, de què serveix haver-la presentat en societat com si fos la joia de la corona de l’equip de govern? Bé, estem parlant de Manresa; però, estic segur que de paradigmes semblants en podem trobar arreu del país.\nTanmateix, deixant de banda la qüestió de l’ordenança, el fet que acabo de narrar em porta inevitablement a preguntar-me si perquè les persones es comportin civilitzadament cal una ordenança o bé ensenyar urbanitat des de les escoles bressol, passant per alguna escola d’adults? A la meva manera de veure, falten moltes dosis de bona educació per aconseguir que la gent sigui amable amb tothom i que es respectin les regles de joc de la convivència, no per por del clatellot de l’autoritat competent sinó per pròpia convicció, perquè es tingui assumit el principi de que el que no vulguis per tu no ho vulguis per ningú. I ja no parlem de respectar la gent gran: estem farts de veure com una persona anciana ha de cedir el pas, en una acera, a una persona jove, perquè ni se li acudeix fer el gest de cortesia. Quants adolescents saben que anant a peu per un carrer, s’ha de pujar per la dreta i baixar per l’esquerra? Moltes vegades utilitzo el bus en hores punta i veig escolars adolescents, normalment noies, ocupant descaradament seients reservats a gent que va feixuga, i no se n’aixequen si no és que se’ls hi crida l’atenció expressament, i no són bons ni per disculpar-se. Que en prengui nota el ministre Wert que enlloc de religió, l’assignatura que s’hauria d’ensenyar seria la d’urbanitat.\nEls mitjans solen escampar a tort i a dret els mals exemples de conducta amb grans titulars i dediquen gasives pinzellades als testimonis d’honestedat. És un fet, que es deu explicar perquè tenen més interès les xafarderies de sang, fetge i corrupció que no pas les noticies que tracten de l’avorrida rutina de la feina ben feta. La parròquia vol morbo i no pas normalitat. Totes les iniciatives per fer-se ric explotant un mitjà de comunicació que només publiqués notícies positives i edificants, han fracassat estrepitosament: no per falta de “bones notícies” sinó de lectors disposats a llegir-les. Un diari farcit de titulars com “tots estan podrits”, arrossega milers de lectors que semblen afamats de rebolcar-se en la merda. Mentre que un que es limiti a destacar el fet que hi ha milions de persones que fan honestament la seva feina, haurà de baixar persianes. L’altre dia un redactor del prestigiós diari francès “La Croix” reconeixia: “...imaginin-se la ingenuïtat d’escriure un reportatge titulat: “ahir milions de persones van treballar de valent i van obtenir bons resultats”.\nPotser ja seria hora que, enlloc que la corrupció ocupi una bona part del temps dels telediaris i de les tertúlies, es remarqués que són més les persones decents, inclosos els polítics, incapaces d’aprofitar-se de les circumstàncies en benefici propi, que fan allò que creuen que és el seu deure, que no roben, que paguen els impostos sense queixar-se, que es paren quan el semàfor està en vermell, que paguen el bitllet del bus i no tenen comptes corrents a cap paradís fiscal. Malgrat els mitjans destapen cada dia històries de lladres indecents, són multitud els que s’esforcen per sobreviure amb dignitat, que no donen empentes a ningú, que no s’aprofiten del treball dels altres, que no enganyen sobre el que fan. Per aquesta raó em dol que aquests que són majoria, en rares ocasions acaparin la portada d’un diari, ni un minut de telenotícies, ja que aquests ciutadans “decents” que no busquen ni el poder ni la gloria del telediari, sinó que treballen sense fer soroll, a vegades altruísticament, són els que impedeixen que el país acabi a la deriva. Estem tan envoltats de gent honrada, que hem de ser implacables amb els indecents, començant per no donar-los la satisfacció de tenir tot el dia els mitjans pendents d’ells, i posar el focus de l’actualitat damunt de la gent honesta.\nQUANT COSTEN LES TOSSUDERIES DELS MINISTRES WERTS?\nEm sembla que a la reforma de l’educació es va aprovar divendres passat li donem massa importància, tenint en compte que durarà de Nadal a sant Esteve i que dintre d’uns anys ningú se’n recordarà del pobre titella que la va parir, si no és com exemple nefast de la incompetència i sectarisme d’un intel·lectual de pacotilla que el PP va trobar a una botiga de tot a cent i el va fer ministre. Però, malgrat la llei no tingui cap recorregut perquè la tombaran els propers manaires, aquesta rebequeria ens costarà als ciutadans un ull de la cara entre hores i hores perdudes discutint-la enlloc de fer feina productiva, muntanyes de paper i de fotocopies, enrabiades de la comunitat docent per rebatre les bestieses del sapastre ministre del ram... A la meva manera de veure, cap partit, per molta majoria absoluta de que disposi, hauria de reformar sense ampli consens a favor cap llei fonamental, perquè les lleis no s’han de grapejar ni per caprici ni durant una febrada, sinó que s’han de forjar perquè durin molts anys, mani qui mani el dia de demà. I, sobretot, no es poden tocar quan la iniciativa legislativa té el carrer i la resta de partits en contra.\nSi aquesta regla d’or, la de no moure un dit en matèria legislativa fins no reunir un consens suficient per garantir l’eficàcia de qualsevol llei, fos respectada per tots els parlaments de ben segur la convivència hi sortiria guanyant, però sobretot la productivitat. Els parlaments són productius quan no s’encanten discutint el sexe dels àngels i toquen de peus a terra fent lleis raonables que serveixin als ciutadans per avançar i no per donar voltes a la deriva o, com passa massa sovint, per recular. Si la democràcia es basa en governar des del poble per al poble, no haurien d’arribar al parlament projectes de llei que no siguin per millorar la qualitat de vida de les persones. ¿Quantes vegades el rerefons d’una llei no amaga interessos tèrbols, pura revenja política o l’ànsia narcisista de protagonisme d’algun il·luminat? En una època que es valora tant l’austeritat i la bona administració, com és pot permetre que cap ministre faci perdre el temps del personal amb bajanades ideològiques i sectàries, quan hi ha tants de melics urgents per lligar i per estalviar patiments a les persones?\nSILENCIS ANTICS - Finalista XVII Premi Vila de Puigcerdà 2012. Publicat a "Garsineu Edicions"\nPRIMERA CARTA AL VENT\nMare, m’estic consumint en el silenci.\nVoldria tornar a aquells feliços dies de l’Armentera, quan ens deixàvem paperets escrits per tots els racons de casa per a dir-nos, simplement, que ens trobàvem a faltar o que ens estimàvem molt. Fou un joc que varem encetar el pare i jo, al que vós us hi afegíreu al descobrir el nostre secret, no dissimulant que n’estàveu una mica gelosa d’aquella intimitat.\nNo vaig ser-hi a temps per a dir-vos per darrera vegada el molt que us trobaria a faltar si em deixàveu, i el greu que em sabia que no haguéssiu tingut la vellesa que us mereixeu. Us en faríeu creus de tots els pals a les rodes que, des que varem refugiar-nos a França, ens han posat els esbirros dels que manen aquí, sobretot des que fan de testaferros dels alemanys que els han envaït.\nÉs ben cert allò que el llop muda de dents, però no d’instints. El que passa és que aquests llops que ens amarguen la vida, mare, han crescut mamant llet de la mateixa camada que nosaltres; això és el que em fa de més mal pair.\nEl pare - ho recordeu? – sovint ens deia a tall de broma: - si algun dia us perdeu i no sabeu com trobar-nos, penseu que sempre us queda el recurs d’encomanar-vos a l’empara del vent.\nAquesta mena d’estirabots eren propis del pare, ja ho sabeu.\nDoncs bé, ara estic tan desesperada que m’he decidit a seguir el seu consell. Voldria que de debò us arribés la meva carta a coll i be de qualsevol vent, m’és igual del cantó que bufi mentre faci la seva feina de carter ben feta, per a confiar-vos una sensació - digueu-li somni o pressentiment, com us sembli millor - que m’esclata al pit i que no puc aturar més avui que no tinc més remei que mantenir, per força, la boca closa.\nM’ho han deixat ben clar: faig nosa i només faran veure que no em veuen, si no em deixo notar.\nDes que sóc aquí, em sorprèn l’eloqüència del silenci que m’envolta.\nEm sorprèn a mi, esclar, que no he parat de garlar pels descosits des que vaig comprendre la màgia, la seducció de la paraula justa, dita quan toca. I en canvi adés, us ho ben asseguro, no podeu pas ni imaginar-vos tot el que es pot arribar a dir sense necessitat de paraules.\nDurant les diàries passejades per la fageda que comença a quatre passes de la casa on m’estic, com qui fa incrèdula una teràpia a la desesperada em vaig empassant la pena sense contemplacions; i fins que no vaig assumir que d’ara endavant em sortirà més a compte no badar boca si penso sobreviure sense maldecaps afegits, em sentia envaïda i eixorca.\nD’aquí ve que quan he tingut les coses clares, el primer que se m’ha acudit es fer-vos arribar aquest grapat de sentiments barrejats, mitjançant una carta que poso en mans del vent com deia el pare, confiant que la rebéreu allà on coi pareu, des d’ençà del vostre traspàs a Perpinyà.\nFou fa quatre dies, a la fageda de Les Cluses, a la falda del turonet que fa de sentinella al poble que ens ha recollit i amagat per l’amor de Déu, que vaig prendre aquesta decisió. És una fageda magnífica, mantinguda en la discreció per uns vilatans esquerps i atrafegats, que deuen haver tastat, com jo, el consol de trobar-hi aixopluc i no tenen ganes d’esbombar-ne massa llurs beneficioses influències, perquè no els hi prenguin, ara que sembla que res tingui amo.\nPassejo de bon matí, en solitari, pel mig de la impressionant arbreda, quan encara les criatures dormen a casa dels Reynal, vigilades per Madeleine. Percebre com els raigs de sol ixent burxen intrèpids per trobar un forat on esmunyir-se per entre les fulles i les branques, m’ha ajudat a superar un dels pitjors defalliments de ma vida.\nEl primer dia vaig anar-hi a parar quasibé d’esma: havia sortit de la casa on ens hi estem refugiats els nens i jo, a la clusa del mig, com aquell qui diu fugint dels fantasmes. Al creuar la feixa de terra que hi ha entre la casa i el camí de la fageda, vaig acomiadar-me amb tristesa del lilà, del freixe que creix al costat de la figuera, del boig, de les tres acàcies, dels cirerers i de la camamilla borda, com si mai més els hagués de veure. M’heu de creure si us dic que no em feia res, aquell dematí, deixar-m’hi escolar la vida a la fageda.\nSentia un anhel profund de pau, de trobar el repòs definitiu que m’ajudés a evadir-me de l’horrible malson que estem patint, des que varem sortir del foc per anar a caure a les brases; és a dir, de les urpes dels fatxes als braços d’uns suposats amics que, quan més ens en teníem de refiar, ens han girat l’esquena descaradament, renegant de nosaltres.\nÉs possible que l’afany per fer-me amb tothom i guanyar-me el reconeixement dels demés mentre era algú, respongués a que sempre vaig sentir-me com cridada a servir d’alguna cosa més que de dona o, fins i tot, de mare. Ja que només hi estem de pas en aquest món, em vaig proposar de ben menuda – xopa de les idees del pare –, deixar-hi una mena d’empremta personal, que potser em reconeguessin els que escrivissin algun dia la història del meu país. Jo creia que aquest objectiu ja me l’havia guanyada amb escreix, embolicant-me amb la bandera republicana i plantant cara més decidida que ningú, als que estaven de part dels militars revoltats.\nDoncs es veu que no, mare.\nAdés resulta que voldrien que els que pensen com jo ens fonguéssim, i tothom se’ns espolsa de sobre, com si fóssim animals folls o una mena de monstres que els hi podem encomanar la pesta bubònica.\nFins i tot aquests esgarrapa cristos de comunistes són més ben vistos que no pas nosaltres, els anarquistes Quin mal volen que els hi fem una pobra dona amb dues criatures penjades del coll? Doncs és veu que sí. Sembla que, de cop i volta, el que els hi fa basarda és que escampem per França, com una taca d’oli, les nostres idees.\nLa darrera vegada que vaig parlar amb el pare – si l’haguéssiu vist, reduït a una barba i a un ulls esventats, us hauria caigut l’ànima als peus –, la va ben encertar al advertir-me: - per manyac que sigui el gos, si el trepitges es torna rabiós.\nDesprés de rebre trepitjades a cabassos i de masegar-me tot el cos a tort i a dret, m’he tornat rabiosa; vet aquí el que em deu haver passat. Sempre havia cregut en la meva bona sort, i tenia confiança cega que podria sortir-me’n de tot. Però aquí, a les Cluses, he aprés una lliçó que m’ha ajudat a refer-me ràpid de la dissipació que començava a abatre’m: què hi puc perdre, si em planto? No ens queda res d’allò que posseíem, i cap de les coses que fem servir aquí són nostres.\nPerquè no em negareu que me’n vaig fer un bon tip de predicar que ningú és lliure, si el seu poble no n’és també. Era la doctrina que vós i el pare em vàreu engargamellar des de les beceroles. I si el pare era músic, la filla li tenia de sortir balladora. Per tant jo sempre més ballaré al so d’aquella musica amb la que el pare em va pujar.\nI al que no li agradi la tonada, que s’hi posi fulles!\nLa immersió en un paratge solitari com la fageda, he descobert que acarona i amoroseix la soledat que es tragina al damunt, i que t’eslloma. Quan passejo sota la protecció de tants arbres centenaris, m’enrabio pel menyspreu de la gent - tan superba com ignorant - que malda per tapar-nos la boca i, si poguessin, per a fer-nos callar per sempre més. Però, de mica en mica em vaig assossegant. El fet que tinguis ben clissats els que et vol fer la punyeta, també ajuda a veure-ho tot d’una altra manera, amb certa distància.\nAixò sí, ja no em sentiré mai més anorreada ni isolada: ho he decidit gràcies a l’encanteri d’aquesta fageda en plena albera, on vaig arribar tan deixada anar que m’hi volia arraulir per sempre. No em faig moltes il·lusions sobre la condició humana, després del que he viscut i patit. La dignitat, la solidaritat, el concepte de la moral, de l’honor, de l’amistat o el respecte per a les idees, tot això he vist com s’enfonsava i es prostituïa sota una bufegada de pànic col·lectiu.\nNo obstant aquesta realitat tan dura i difícil d’entomar sense que t’afecti, sento que algú em repeteix que s’ha de tirar endavant com sigui, com fa el sol ixent des que s’entafora per entre la tupida vegetació de la fageda, fins que aconsegueix treure el nas reverberant de resplendor.\nEl pare n’hauria estat capaç i, com ell, d’altres. Jo tampoc m’arronsaré!\nAl sentir enveja de les branques, dels troncs i de les fulles, del seu bram en defensa de la seva intimitat, dels seus reflexos amables, la fageda de Les Cluses m’ha fet retrobar-me amb la llibertat de pensar, d’esbravar-me tant com vulgui i de sentir novament autoestima.\nL’arbreda té bastant de refugi d’ànimes en pena.\nDes de l’indret més espès intueixo que hi ha alguna força misteriosa, potser encauada en alguna de les soques més veteranes, que vetlla pel poble i per tots els que ens hi estem, encara que siguem forasters; i que sense fer diferències ens proveeix d’albades blaves, de dies d’or i de ponents vermells, tant a nosaltres com a la resta de clusencs, que en deuen saber un niu d’il·lusions i de desenganys.\nRené Reynal, l’home amb qui s’està Madeleine, em va encoratjar l’altre dia: - aprofita aquest compàs d’espera que serà el temps d’exili, com de trampolí per rellançar-te a la vida, i no vulguis pas acoquinar-te, convertida en una sínia que només valgui per recollir llàgrimes.\nEl meu cor no parla, però endevina. Aquesta sensació de pau que sento a la vora dels Reynal, m’ha fet recordar, la platja d’Argelers, on per consolar les criatures, que no paraven de plorar, perquè era la primera nit que passaven al ras, vós, que en prou feines us teníeu dreta, em vàreu ajudar a tranquil·litzar-les: - No us espanteu de la nit, és el dia que dorm.\nNo cal que us digui que, al assabentar-me’n vaig sentir un sotrac a la panxa, que de tant en tant encara noto. Quan Anita baixa des de Perpinyà a la clusa és perquè duu al sarró un feix de noticies fresques, les quals generosament comparteix amb el grapat de refugiats que, com jo, estem escampats a aquesta banda de la ratlla, i dels que ella se n’ocupa com una lloca cuida els seus pollets. Aquesta vegada, però, no portava cap carta als dits, sinó que de seguida que em va clissar se’m va llençar als braços i, sense mirar-me als ulls com sempre feia quan em parlava, em va dir a cau d’orella: - el teu home és mort! Ho sento molt de portar-te tan males notícies, xiqueta.\nAl sentir-la, vaig caure rodona a terra.\nQuan em vaig refer, estava al llit, ventada per Anita i Madeleine, mentre Renè entretenia les criatures al pati del darrere, jugant sota el til·ler. Al retornar-me, no vaig tenir necessitat de fer aquella pregunta tan estúpida que a les novel·les fa la protagonista, després de reviscolar-se d’un tràngol com el meu. Jo sabia perfectament per què havia perdut el coneixement. A les temples encara em retrunyia la paraula fatídica i terrible: penjat.\nNo vaig vessar una sola llàgrima llavors, mare, però a la fageda ho vaig fer sense aturador, fins a l’extenuació. Només al quedar-me resseca i exhausta, vaig recuperar la capacitat d’estar pel que murmuraven els follets:\nJo ho deia de mi, però ara reconec que el meu home sí que tenia raons més que justificades per a sentir-se estafat. Per això, quan no pogué més va decidir fer creu i ratlla. El que no puc entendre és que ho fes sense comptar amb la meva opinió. Potser no se’n refiava que li fes costat?\nPer molt que m’hi esforço no ho acabo de pair, ni puc pensar amb serenitat, i encara que gracies als Reynal em vaig retornant a poc a poc, no paro de donar-hi voltes i més voltes al sentiment d’haver estat traïda. Només el pare i vós em vàreu fer costat sempre, però en Joan no: el meu home em va abandonar sense donar-me’n explicacions i portant-me enganyada. És veritat que jo també vaig estar a punt de tirar la tovallola una vegada, ja us ho vaig explicar, quan no em feia res de deixar-me morir a la fageda; me’n vaig desdir al pensar en les criatures. De ben segur, les veus del bosc també m’hi van ajudant, no obstant cada vegada estic més convençuda que no procedien de les entranyes de la fageda, sinó més aviat del meu interior, del subconscient que s’havia buscat un amagatall a la panxa.\nNO ES POT CAURE MÉS BAIX QUE ESCARNIR LA DEPENDÈNCIA


"Espanya és una dictadura": la pancarta que irrita un periodista espanyol\nLes reivindicacions polítiques dels aficionats del Barça cada dia irriten més l'Espanya més centralista. L'últim cas polèmic ha estat el del periodista de La Sexta, Radio Marca i La Razón, José Luis Sánchez, que ha carregat contra l'última pancarta exhibida al Camp Nou.\nUna gegant pancarta abans del partit de Copa del Rei entre el Barça i el Sevilla va tornar a aparèixer a la graderia de l'estadi blaugrana. El missatge: 'Only dictatorships jail paceful political leaders' (Només les dictadures empresonen els líders polítics pacífics). I la resposta del periodista ha creat encara més polèmica.\n— José Luis Sánchez 🇪🇸 (@JLSanchez78) 30 de gener de 2019\nEs pregunta si les reivindicacions en un espai com el Camp Nou embruten la imatge del futbol. I clarament diu que per a ell és una "vergonya". Però la xarxa s'ha revolucionat amb el seu comentari.\n— Fonsi Loaiza (@FonsiLoaiza) 31 de gener de 2019\n— El Nuevo Cojo de Lepanto (@ElCojodeLepanto) 30 de gener de 2019\n— Alessandro DB (@alexdibiaggio) 30 de gener de 2019\n— DOC (@DoctorCule) 30 de gener de 2019\n— Gerard Quintana (@gerardquintana) 30 de gener de 2019\n— RJ (@juanrak) 30 de gener de 2019\n— David (@dvallespi) 31 de gener de 2019\n— Maite Jr (@maite25jr) 31 de gener de 2019\n—  Oscar  (@Oledesmaramon) 31 de gener de 2019\n— Núria la segadora (@desfocat) 31 de gener de 2019\nIgual que el missatge del periodista, les respostes són clares. La reivindicació política apareix al Camp Nou per un motiu concret i uns presos polítics que estan a la presó, però alguns no ho volen entendre.\nNegocis Tebas, d’enemic a aliat en l’últim negoci de Piqué El Nacional\nBarça Neymar explota quan li pregunten pel Barça: "No em toquis els collons!" El Nacional


A la vista de les declaracions realitzades per Alfonso\nRus en el darrer plenari de l'Ajuntament de Xàtiva en el que es va atrevir a\ndir que Xàtiva abans de que ell governara era un "poble de mala mort"\ni des de que ell governa és una capital. He de manifestar varies qüestions.\nEn primer lloc, respecte de les formes en les que es\ndesenvolupen els debats al ple de l'Ajuntament de Xàtiva. Ja que Rus enlloc de moderar\nel debat i afavorir el normal transcurs del plenari, actua com un "piromano"\nque tira gasolina a un foc que acaba d'encendre. Fa continues interrupcions i\namenaces als regidors de l'oposició i aprofita la seua posició de força, com a\npresident del plenari, per a insultar, menysprear i ridiculitzar a tot aquell\nque tinga la valentia de portar-li la contraria. A més a més, Rus s'oblida que\ncom Alcalde no forma part de cap grup municipal i enlloc de defensar la seua\ngestió, actuant com a màxima autoritat de la ciutat, es dedica a fer oposició a\nl'oposició amb actituds i formes més pròpies d'un "hooligan" d'un\nequip de futbol que d'un alcalde democràtic d'una ciutat com la nostra. Rus\nconverteix el ple en una baralla en el fang, perquè sap que en el fang ell és\nel rei. No hi ha ningú que estiga al seu nivell quan les discussions arrien\na eixos extrems ja que, per educació i respecte a la institució, cap regidor de\nl'oposició es posa a la seua altura. La gran majoria de les vegades les\ndiscussions als plenaris s'assemblen més a una discussió de barra de bar a les\n3 del matí que a un debat polític en una institució on estan els legítims\nrepresentants de la sobirania popular.\nPel que fa a les declaracions fetes, he de dir que Rus ha mostrat la seua vertadera cara demostrant que es pensa que és el "melic\ndel món", el centre del univers, l'emperador de l'imperi Roma, el faraó de\nl'antic Egipte, aquell a qui tothom ha de rendir pleuresia i al qui ningú pot\nni tan sols atrevir-se a qüestionar. Sols així s'entén una expressió com\naquesta. Per a ell, la historia de la nostra ciutat comença i acaba amb ell, no\nhi havia res abans i no hi haurà res després. Evidenciant així, no sols una\nabsoluta ignorància i menyspreu per la historia de la nostra ciutat, sinó també\natrevint-se a posar-se per davant de personatges il·lustres que han fet gran aquesta\nciutat com són: els Papes Borja, els Germans Villanueva, Josep de Ribera, el\nTaquígraf Martí, i un llarguíssim etcètera. Aquesta afirmació demostra que\nl'alcalde va "passat de voltes", que el suposat "èxit" se\nli ha pujat al cap i que s'ha emborratxat en el seu propi ego. Coses com\naquestes són les que passen quan un personatge mediocre, sense coneixements ni\ncondicions per al bon govern d'una ciutat, per obra i gracia de la democràcia,\nes converteix en Alcalde, Diputat autonòmic i President de la Diputació, tot al mateix\ntemps. Ell és creu Déu, un imprescindible, un irreemplaçable... un esser superior\na la resta que no és conscient que quan acabe el seu regnat en la terra només\nserà un ex alcalde més, una anècdota que tard o prompte s'oblidarà, una mal\ncapítol en la llarga historia de la nostra ciutat. I que com passa en la gran\nmajoria de les vegades serà recordat per un parell o tres de coses, no més. En\nel seu cas, m'atreviria a dir que serà recordat fonamentalment per dues coses:\npel fort endeutament econòmic amb el que deixarà la ciutat i per gastar-se 12\nmilions d'€ en una plaça de bous que no està acabada i que no compleix amb la\nnormativa per a la realització d'espectacles. Eixa serà la seua herència. Eixe\nserà el gran legat del irreemplaçable, del totpoderós Alfonso Rus. I sinó,\n"Ciutats properes, governs distants"\nAmb motiu de l'equador de l'actual legislatura, els socialistes de Xàtiva hem organitzat un acte en el que podrem conèixer de primera mà el que està fent un govern progressista en una ciutat propera a la nostra com és Ontinyent. Aquest tindrà lloc el proper divendres, dia 21 de juny, a les 20'00h en el Saló Noble de la Casa de Cultura de Xàtiva i, per al mateix, contarem amb la participació de l'Alcalde d'Ontinyent, Jorge Rodríguez, qui ens explicarà quines són les polítiques que estan portant-se a terme al seu municipi des de que ell va assumir l'alcaldia ara fa dos anys. L'acte pretén ser un diàleg entre ciutats que, a pesar de la seua proximitat, tenen governs que porten a terme polítiques molt distants... pràcticament oposades. Qüestions com l'endeutament municipal, la pressió fiscal, els serveis públics, les polítiques socials, la participació ciutadana i un llarg etcètera centraran bona part del debat entre Jorge Rodríguez i Roger Cerdà, acompanyats per Quique Roselló com a presentador i moderador. Sens dubte, és aquesta una gran ocasió per a agafar consciència de la importància de tenir un govern municipal que treballe amb l'objectiu de donar resposta i solució als problemes de la ciutat, amb voluntat de consens i amb la participació de tots els actors de la ciutat. Una gran ocasió que tots aquells als que ens preocupa la nostra ciutat i el seu futur no podem desaprofitar. Per això, des d'ací vos convide a que no deixeu passar l'ocasió i ens acompanyeu el proper divendres en el nostre "Diàleg entre ciutats: Xàtiva i Ontinyent". 0\nmodel de ciutat,\nLa trama xativina del "Cas Bárcenas" en la SER CV\nHui s'ha fet ressò de la denuncia del nostre grup municipal sobre la trama xativina del "Cas Bárcenas" la Cadena SER de la Comunitat Valenciana en el seu informatiu Hora 14.\nAcí podeu escoltar la notícia.\nTornant a les bones costums, hui vull recomanar-vos un grup xativí que, a pesar de portar poc de temps, han guanyant el Pre FRA i tocaran al Festival de Rock d'Alaquàs d'enguany. Ells són Ghost Transmission un grup amb un potent i original directe i amb un estil musical que recorda a aquelles magnifiques bandes dels 90 com The Jesus and Mary Chain, My Bloody Balantines, etc.\nSi voleu escoltar la seua maqueta podeu descarregar-vos-la en aquest enllaç: http://ghosttransmission.bandcamp.com/.\nEspere que vos agrade tant com a mi...\nEl "Cas Bárcenas" va arribar a Xàtiva?\nPer tal de donar resposta a aquesta pregunta, el primer que cal fer és un relat dels fets que ocorreguèren entre novembre de l'any 2003 i gener del 2004: 21 de novembre: La empresa ALDESA, S.A. resulta adjudicatària de les obres de construcció del subtram de l'AVE entre Xàtiva i Novetlè. El preu de l'obra és de 47'2 milions d'€. 8 de gener: L'Ajuntament de Xàtiva adjudica les obres d'urbanització del Polígon Meses a ALDESA, S.A., aquesta empresa no havia fet cap obra abans a Xàtiva. ALDESA, S.A. guanya el concurs, al que es presenten 35 empreses més, perquè fa una baixa del 29% respecte del preu d'adjudicació inicial. Donat que açò és considera una "baixa temeraria", per tal de poder fer l'adjudicació l'Ajuntament es veu obligar a encarregar un informe tècnic "independent" que certifique que aquesta obra pot fer-se per eixos diners. El cost final de l'obra és de 3'5 milions d'€, el sobrecost de la mateixa està al voltant del 50%. 12 de gener: Segons consta en els "papers de Bárcenas", l'empresa ALDESA, S.A. li fa un donatiu de 24.000 € al Partit Popular. Aquests són els fets objectius, davant dels mateixos entenem que Rus i els seus han de donar moltes explicacions. Rus ha de respondre a preguntes com: Va ordenar Bárcenas que es feren les adjudicacions a ALDESA? Va rebre el PP de Xàtiva diners d’esta empresa com també els hauria rebut el PP nacional? Com explica Rus esta "coincidència" d’adjudicacions a l’empresa i de donatius d’esta al PP en tan poc període de temps? Mentre les respostes no arriben i aquestes no siguen satisfactòries, no tindrem cap dubte en respondre de forma afirmativa a la pregunta que dona títol a aquest article. El "Cas Bárcenas" va arribar a Xàtiva? Si, els fets així ho demostren. 0\nHui hem presentat més de 500 escrits d'al.legació a la Taxa de fem del Consorci de Residus i seguim recollint-ne. Entre tots hem de parar aquesta desfeta! 0\nRecurs a la Taxa de Fem del Consorci Els socialistes de Xàtiva hem iniciat una campanya en contra del rebut de la taxa de fem del Consorci de Residus posant a disposició de tots els veïns de Xàtiva un recurs de reposició contra la citada taxa. En aquest és sol·licita que es revoque la liquidació de la taxa en concepte de transformació, valorització i transport de residus 2012, corresponent al 2º semestre, del CONSORCI DE RESIDUS PLA ZONAL X, XI i XII ÀREA GESTIÓ 2 i es declare nul·la de ple dret. Aquesta sol·licitud es basa en el fet de que els veïns de Xàtiva ja han abonat la taxa de fem de l’any 2012 a l’Ajuntament de Xàtiva i el que no pot fer-se és pagar dues vegades pel mateix servei.\nAquest escrit d'al·legació podrà recollir-se, a partir del 27 de desembre, pels matins, de 12 a 14 hores, al despatx del Grup Municipal Socialista a la 3ª planta de l’Ajuntament de Xàtiva i per les vesprades, de 19 a 21 hores, a la seu de l’Agrupació Socialista de Xàtiva al Carrer de la Caldereria núm. 26. I, evidentment, també se'l podeu descarregar d'aquesta web. Una vegada complimentat el mateix ha de presentar-se, per duplicat, a l’Oficina de Recaptació de la Diputació de València. El termini per a la presentació del mateix són 30 dies des de la recepció del rebut per part del Consorci de Residus. Si un veí va signar la recepció del rebut el passat dia 13 de desembre tan sols te fins al 13 de gener per a presentar aquest recurs de reposició.\nFeu córrer la veu, que ningú es quede sense presentar aquest recurs... sols així podrem parar aquesta desfeta!\nRecurs taxa de fem (val)\nRecurs taxa de fem (cas)\nA partir de hui mateix està activa la meua web com a candidat del PSPV - PSOE a l'alcaldia de Xàtiva. L'adreça és ben senzilla: www.rogercerda.com. Espere que vos agrade i que ens siga útil per a portar a terme el canvi polític que la nostra ciutat necessita. Aquesta nova web ens servirà per fer-vos arribar més i millor informació i perquè conegueu d'una manera més directa les nostres propostes i el nostre treball. A més te una gran sorpresa al seu interior, la xarxa social Xativistes! Aquesta encara no està activa, ho estarà en poques setmanes. Però vos recomane que vos subscrigueu el més prompte possible i així no es perdreu la seua posada en marxa. El que avisa...\nA més a més, i com haureu pogut comprovar, he aprofitat el moment per donar-li una nova imatge al meu bloc, més atrevida i moderna que la anterior, per això ha estat inaccessible des de fa un temps. Espere que aquest canvi també vos agrade i que pugueu disculpar la inactivitat d'un temps a aquesta part. En qualsevol cas crec que el resultat ha valgut la pega. Vosaltres que penseu? 4\n"Raimon a Xàtiva" en TV3\nJa està disponible a la web de TV3 el Concert “Raimon a Xàtiva” que la pròpia televisió catalana va gravar fa uns mesos en l’actuació que el cantautor valencià va oferir al Gran Teatre de Xàtiva.El concert complet es pot veure fins el dia 25 en aquest enllaç: http://www.tv3.cat/videos/3089410Espere que vos agrada tant com a mi!\nTweets por @rogerxativa\nTambé estic al...


El Reial Madrid malbarata dos gols a favor i passa com a segon\nEls blancs havien de guanyar el Borussia Dortmund per acabar la fase de grups com a primers\nEl davanter blanc Cristiano Ronaldo es lamenta d'una ocasió frustrada pel porter rival, Roman Weidenfeller.\nActualitzada 08/12/2016 a les 07:11\nEl Reial Madrid estava obligat a guanyar el Borussia Dortmund per passar com a primer del grup F i acabar aquesta fase amb bon gust de boca. Els homes de Zinedine Zidane no van poder passar ahir de l’empat (2 a 2) amb els alemanys malbaratant així un avantatge de 2 a 0 després d’un doblet de Benzema.\nL’enfrontament va començar com un conte per als madridistes. Una bona actuació de Karim Benzema va posar el primer del seu equip al minut 28 de partit després d’aprofitar una centrada de Carvajal. Els alemanys, però, no es van fer enrere i van tenir alguna ocasió clara per fer l’empat.\nA la segona meitat l’autor de l’únic gol que havia vist fins al moment el Bernabéu va tornar a prendre el protagonisme. Un cop de cap al minut 53 de partit va donar tranquil·litat als locals, que veien com el lideratge del grup F estava gairebé lligat. Però no es pot vendre la pell de l’os abans de caçar-lo. I això és el que li va passar al Reial Madrid. La relaxació que comporta dominar en l’electrònic per 2 gols va ser la sentència dels locals. Aubameyang va ser el primer a posar la por al cos dels madridistes fent el 2 a 1 al minut 60. Però va ser Reus qui va acabar amb els merengues a les acaballes del duel. A dos minuts per al final i aprofitant una errada de la defensa blanca va transformar el segon dels alemanys, recuperant així pel seu equip la primera plaça del grup F.\nQui també passen com a segons són el Sevilla, que va empatar a 0 amb l’Olympique de Lió (tercer), i el Porto, que va guanyar 5 a 0 el Leicester. Per la seva part l’Sporting va perdre 1 a 0 al camp del Legia i acaba últim de grup.\nEXMADRIDISTES DENUNCIATS PER DELICTES FISCALS\nLa fiscalia de Madrid va denunciar ahir els exjugadors del Reial Madrid Xabi Alonso, Ángel Di María i Ricardo Carvalho per delictes fiscals. També va obrir una investigació sobre Fabio Coentrao, i l’exdavanter de l’Atlètic de Madrid Radamel Falcao. Cristiano no hi apareix.


Notícies :: Actualitat :: El CONCURS CONTESDELMON.ORG CANDIDAT als 10ns PREMIS RÀDIO ASSOCIACIÓ\nEl CONCURS CONTESDELMON.ORG CANDIDAT als 10ns PREMIS RÀDIO ASSOCIACIÓ\nDiumenge 14 Febrer 2010\nEls Premis Ràdio Associació, van ser creats l'any 2000 per la Societat Cooperativa Ràdio Associació de Catalunya amb la intenció de distingir i premiar els professionals de la ràdio, els millors programes i iniciatives del darrer any. COMSOC - Comunicació Social ha presentat en la categoría millor programa d'innovació el "Concurs de podcast - Contes del Món" amb web www.contesdelmon.org. Els contes de la iniciativa s'emeten en el Món Obert de Ràdio L'Hospitalet (96.3 FM i online) i en les diverses "Ràdios amigues" del concurs.\nLa Ràdio Associació de Catalunya, Societat Cooperativa Catalana Limitada, és hereva de l'entitat que als anys 30 gestionava l'emissora del mateix nom. Aquesta cooperativa té doncs una relació directa amb l'associació nacional de radiodifusió que l'any 1924 va crear la primera ràdio de tot l'estat: Ràdio Barcelona.\nMés tard, l'any 1930, l'associació va construir una nova emissora que va batejar amb el nom de ràdio associació i que sempre va emetre exclusivament en català i per tant, és tot un referent en la història de la Radiodifusió en Catalunya.\nEls Premis Ràdio Associació, creats l'any 2000 convocats ara per desena vegada, tenen la intenció de distingir i premiar els professionals de la ràdio i els millors programes del darrer any.\nTots els programes de ràdio en català difosos arreu dels territoris on parlem la mateixa llengua, poden optar als Premis Ràdio Associació. Hi ha 3 categories de guardons adreçats a programes i una als profesionals:\na - Premi ràdio associació al millor programa de ràdio.\nb - Premi ràdio associació al millor programa de ràdio local.\nc - Premi ràdio associació d'innovació al programa, programació o als diferents elements tant tècnics com humans que el fan possible. Es valorarà especialment, noves propostes en TIC, nous formats i en general, l'experimentació en el llenguatge i la comunicació radiofònica.\nd - Premi ràdio associació al o la professional que s'hagi distingit per la qualitat, el rigor i el prestigi del seu treball durant el darrer any. S'inclou en aquesta categoria, tots els professionals que intervenen en els diferents processos de gestió de l'activitat radiofònica.\nEl "Concurs de podcast - Contes del Món" participa en la categoría de "PREMI RÀDIO ASSOCIACIÓ D'INNOVACIÓ". Esperem doncs el resultat que es donarà a conèixer en una cerimònia que es celebrarà el proper mes de març!\nMés, sobre...: ong , internet , contes , del , món , concurs , podcast , tradicio , cultura , història


Sant Martí de Tous - #vilesflorides\n31 de març per\nCom ha fet durant més de mil anys, Sant Martí de Tous continua creixent al voltant del seu castell i en un entorn natural envejable que mira a la Serra de Queralt i a la conca d’Òdena. Ha aconseguit mantenir l’encant de ser un poble bàsicament rural i agrícola que ha convertit els seus elements patrimonials, el seu entorn natural, la cultura i les tradicions en pilars de la qualitat de vida dels seus veïns i punt d’atracció d’un turisme familiar i esportiu.\nLa preservació dels valors de poble a través del projecte #SomPoble permet i fomenta la implicació veïnal en el manteniment del municipi, assegurant una correcta conservació dels espais públics, tant pel que fa a la neteja com al manteniment de les zones enjardinades.\nLa renovació de la trama urbana realitzada els últims anys ha permès incorporar el paisatgisme com a eix vertebrador de la qualitat de vida al municipi, potenciant les activitats culturals i esportives a partir d’aquests espais renovats, el verd urbà i l’entorn natural. Aquesta visió transversal ha permès actuar de manera integral al municipi generant espais públics amb zones verdes i jocs infantils de qualitat.\nPrimer cap de setmana de juliol: Festival de Llegendes de Catalunya\nÚltim cap de setmana d’Octubre: Cursa hivernal de BTT i Trail del Panna el Bandoler\nSegon dissabte de novembre: Festa Major de Sant Martí de Tous


Hisenda no cobrarà un 3% de la venda del "palauet" de Pedralbes com reclamava\nEl jutge Castro rebutja la petició que feia l'Agència Tributària perquè el comprador no és resident a Espanya\n27 Feb 2015 - 12.21\nImatge exterior de la casa de Pedralbes propietat dels ducs de Palma.\nEl titular del jutjat d'instrucció 3 de Palma, José Castro, ha rebutjat incloure com a condició per a la venda de la casa de Pedralbes, propietat dels ducs de Palma, el cobrament per part de l'Agència Tributària (AEAT) d'un 3% dels fons que el matrimoni obtingui amb l'operació immobiliària, retenció que Hisenda reclama per ser el comprador no resident d'Espanya.\nMitjançant una ordre dictada aquest divendres, Castro assevera que l'Advocacia de l'Estat, que exerceix l'acusació particular en el "cas Nóos" en representació de l'AEAT, ha disposat de "sobrades oportunitats, algunes de dubtós encaix processal", per plantejar la retenció i que no ho ha fet fins després que es fixessin els condicionants per a la venda, "cosa que fa que aquest jutjat es vegi abocat a denegar" la petició, apunta la sentència.\nL'ús que han de tenir els diners derivats de la venda del "palauet" de Pedralbes ha donat lloc a diverses reclamacions. Castro ha defensat sempre que l'operació ha de servir per satisfer les fiances de 2,3 milions d'euros que va imposar als ducs pel "cas Nóos". De fet, la meitat de la propietat està embargada pel jutge per la primera fiança imposada a Urdangarin. Per això, quan el marit de la infanta va demanar destinar els diners a eixugar un deute que té amb Hisenda de més de 200.000 euros, Castro va denegar-l'hi perquè no té relació amb el cas i considera que no és prioritari.


Jocs Asiàtics de 1962 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nIV Jocs Asiàtics Jakarta 1962\nEls Jocs Asiàtics de 1962 es van celebrar del 24 d'agost al 4 de setembre de 1962 a Jakarta, Indonèsia.\nEn aquesta edició es produí l'expulsió d'Israel i la República de la Xina (Taiwan) dels Jocs, per motius polítics. Tant els països àrabs, com la República Popular de la Xina realitzaren pressió diplomàtica perquè el govern indonesi no donés visats als atletes d'aquests dos països. Aquest fet es produí en contra de la reglamentació dels Jocs Asiàtics.\n1 Japó 73 65 23 152\n2 Indonèsia 21 26 30 77\n4 Filipines 7 4 16 27\n5 Corea 4 9 10 23\n7 Tailàndia 2 5 5 12\n8 Malàisia 2 3 5 10\n10 Singapur 1 0 1 2\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Jocs Asiàtics de 1962\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Jocs_Asiàtics_de_1962&oldid=28364304»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 5 oct 2021 a les 10:35.


IB3 | El Reial Mallorca ja té 60 punts\nPortada > esports > El Reial Mallorca ja té 60 punts\nEl conjunt mallorquinista referma el lideratge amb una victòria per 2-1 contra el Cartagena i s'escapa 6 punts de l'Espanyol\nTercera victòria consecutiva del líder, el Reial Mallorca, que ja suma 60 punts en 28 jornades. El duel contra el Cartagena ha començat amb una clara ocasió desaprofitada per a cada equip. Al minut 18, Rubén Castro ha enviat per damunt la porteria el refús inicial de Manolo Reina. I dos minuts més tard, igual o més clara ha estat l’oportunitat d’Amath dins l’àrea. Primer ho ha intentat Abdón, la pilota li cau, a l’africà, però el seu xut surt desviat.\nAl minut 38, el Mallorca ha celebrat el primer gol del capvespre, però per poc temps. L’àrbitre ha assenyalat fora de joc i el VAR ha ratificat la seva decisió. No hi havia posició antireglamentària al centre de Cufré, però sí al toc d’Antonio Sánchez.\nAl darrer minut de la primera part, Salva Sevilla deixa tot sol Amath, que aquesta vegada no perdona. El davanter ha enviat un missatge per la situació política que viu el seu país, el Senegal. Amb l’1 a 0 s’ha arribat al descans.\nLa segona part ha començat amb un avís per al Mallorca. El col·legiat ha anulat un gol a Andújar per falta sobre Manolo Reina.\nTambé ho ha intentat el conjunt de Luis García amb una rematada de cap d’Abdón Prats.\nI al minut 64, arribaria l’empat dels murcians. A la sortida d’un córner, la pilota acaba als peus de David Forníes, que envia un míssil des de fora de l’àrea. Manolo Reina arriba a tocar la pilota, però no és suficient.\nHan estat els millors minuts del Cartagena, que ha anat cap a la victòria. Però el partit s’ha decidit al minut 81. El xut d’Amath surt desviat. Inicialment, és una jugada més, però el VAR avisa l’àrbitre d’unes mans dins l’àrea. Finalment, el col·legiat assenyala la pena màxima. Álvaro Giménez, que havia substituït Abdón, envia la pilota al fons de la xarxa. És el seu primer gol com a mallorquinista. Una diana que val 3 punts per fer al Reial Mallorca encara més líder. Els vermells deixen l’Espanyol a sis punts i dissabte que ve visitaran l’Sporting de Gijon.


Sillas salvaescaleras en Barcelona, elevadores, ascensores y montacargas\nTenim la Solució per a Salvar les Barreres Arquitectòniques\nNo més problemes amb escales o diferents nivells. Tots tenim dret a Una Vida Normal.\nVull Saber Com Aconseguir-ho\nProporcionen lliure mobilitat dins de l’edifici, amb un consum mínim i suportant grans pesos.\nDotats amb un sistema de seguretat que garanteix el correcte transport de l’usuari tant en cadira de rodes com de peu.\nSense obres i de ràpida instal·lació; Un sistema de rails facilita el seu muntatge directament sobre els graons, es pot instal·lar en qualsevol tipus d’escala recta o corba.\nSon plegables, pel que ocupen molt poc espai i es poden instal·lar en tot tipus d’escales: rectes o corbes.\nSolucions d’elevació emprades per pujar i baixar mercaderies entre les diverses plantes d’un mateix edifici.\nDigues adéu al Dolor o a l’Impediment\nNo tens per què patir-ho\nLes escales son un dels principals problemes que afecten a la mobilitat dins d’una casa o edifici. Son causa de Dolor en genolls i malucs, a més d’un focus important d’accidents, dels quals sempre queden seqüeles.\nNo t’exposis a ells. No es necessari. Avui en dia comptem amb les millors tecnologies per a salvar els obstacles i a un Preu Assequible per a cada butxaca.\nFacilitar-te l’Autonomia e Independència és la nostra màxima\nLes Nostres Cadires Salvaescales, els Ascensors Unifamiliars o els Elevadors adapten l’edifici per a que les barreres arquitectòniques ja no suposin un problema, afavorint l’autonomia i la independència que necessites.\nLa nostra meta: la teva satisfacció i millora de qualitat de vida.\nServei tècnic i manteniment urgent i garantit.\nPressupostos sense compromís i finançament fins a 5 anys.\nLa Nostra proximitat per a que et sentis com a casa. Tal i com et mereixes.\nUn electrodomèstic no és més que un robot que et fa la vida més fàcil, i això és el que t’oferim, un electrodomèstic diferent per a cada necessitat.\nEstudiarem el teu cas i les característiques de l’edifici per a poder donar-te La Millor Solució al teu Problema.\n* Distribuïdor oficial, podem oferir-te els millors preus de Barcelona, Madrid, Vizcaya y Cantabria.


Vins DO Alella - So de Masia Can Roda - Celler Can Roda\nPàgina inicial/Els nostres vins\nEls nostres vinsCanroda2022-04-27T09:02:54+02:00\nDescobreix els nostres deliciosos vins ecològics DO Alella\nEls nostres vins són el fruit de l’esforç, la passió i l’amor per les vinyes. Per això, i per les nostres immenses ganes d’elaborar varietats de vins DO Alella d’excel·lent qualitat, estem orgullosos de les nostres creacions vinícoles.\nPer això ens dediquem en cos i ànima a la cura de les vinyes i supervisem tots els processos d’elaboració de les nostres varietats de vins DO Alella. D’aquesta manera ens assegurem que el resultat final sigui d’una excel·lent qualitat.\nA Can Roda busquem aconseguir un producte delicat, especial, amb caràcter i inconfusible. Per aquest motiu volem assegurar-nos que tot el procés de producció està supervisat per nosaltres, perquè no es perdi l’essència d’uns vins elaborats amb molta cura i amor per l’ofici.\nFets amb la varietat pansa blanca és la senya d’identitat de la DO Alella: vibrants, frescos, resistents i amb caràcter. Essència del nostre territori, territori pansa blanca! Treballem amb les varietats de raïm: Pansa Blanca, Moscatell, Garnatxa Blanca i Chardonnay; per produir tres vins blancs: Pansa Blanca, el Pansa Blanca Muscat i el Criança Sauló.\nVins afruitats i suaus que evoquen la brisa marina i el nostre sòl tan característic, el Sauló. Treballem amb les varietats: Garnatxa Negra, Cabernet Sauvignon, Syrah i Merlot per produir els exquisits Syrah Garnatxa, el Merlot jove, el Merlot Cabernet Criança i la Part dels Àngels.\nExpressen tota la frescor del raïm negre i la seva part més golosa i aromàtica. Ideal al estiu per maridar amb pasta i arrossos. Tot això plasmat en el rosat Syrah, un excel·lent vi color rosa Chrysler imperial, d’intensitat alta brillant i amb reflexos grana i presència de llàgrima fina.\nEs podríen anomenar ‘dos vegades vi’, ja que fermenten per segona vegada en ampolla. A través d’aquest procés assolim grans sensacions, alegria i espurnejant frescor. A nivell d’escumosos, disposem dels vins Gran Minguet Brut Nature Reserva, el Brut Nature i Elles.\nDes de l’antiga Grècia fins els nostres dies, aquests vins d’aperitiu macerats amb especies mai ens han deixat d’interessar. El nostre vermut Clarea, elaborat a força de vins de Pansa Blanca de vinyes velles, aromatitzat per maceració amb herbes dolces i envellit en bóta de castanyer de 300 litres durant 3-6 mesos.\nVins dolços produïts de forma natural secant el raïm a ‘sol i serena’ per a que perdin l’aigua. Aquests vins tan desconeguts i oblidats per la majoria esperen a ser descoberts i sorprendre’t amb la seva dolçor natural. El nostre Penjat d’un fil és un vi dolç natural fet a partir de la varietat Pansa Blanca.\nA Can Roda elaborem diferents varietats de vins DO Alella per a totes les ocasions i per tal d’oferir un ventall ampli de vins d’excel·lent qualitat per a tots els gustos i paladars. Si vols assaborir alguns dels nostres vins ara pots comprar vins DO Alella online o comprar lots de vins a la nostra botiga online. T’animem a provar les nostres varietats de vins DO Alella, ja sigui en una de les nostres experiències enològiques de casa. Una manera única de gaudir d’un excel·lent vi mediterrani. A què esperes?\nElaborem vins completament ecològics\nLa nostra filosofia per elaborar les nostres varietats de vins DO Alella és no utilitzar químics agressius i deixar que el magnífic clima, la terra i el sol forgin una excel·lent raïm que, dins de les seves variants, sigui la marca d’uns vins amb essència natural, veritable i personal.\nPer què escollir un vi DO Alella de Can Roda?\nLes varietats de vins DO Alella comprenen vins blancs, rosats, negres i dolços, fins i tot vins escumosos sota la DO Alella. Això imprimeix una gran varietat de sabors, textures i personalitat a tots els vins.\nEl que distingeix les varietats de vins DO Alella és la mineralitat, especialment en els vins blancs, sense importar el mètode d’elaboració. En general, la mineralitat apareix tant en els vins blancs com en els negres del vessant marítima situada a la comarca de Maresme, i és una mica menys accentuada en el vessant més interior, situada a la comarca del Vallès Oriental.\nEn el cas dels vins que elaborem a Can Roda, aquesta característica es barreja amb l’acidesa que aporten els vins cultivats en zones més interiors, el que dóna com a resultat un vi personal, especial, mediterrani i d’una qualitat excepcional.\nEls vins blancs d’aquesta zona de Maresme són elaborats majoritàriament amb la varietat de vi DO Alella Pansa Blanca. Els vins criats en barrica de Pansa blanca (Xarel·lo) proporcionen uns característics aromes a poma cuita al forn.\nEl vi en boca té un final característic i identificatiu d’aquest vi de la DO Alella, l’amarg-cítric molt elegant de l’ametlló verd.\nD’altra banda, les varietats de vins DO Alella de vi negre estan elaborats principalment amb Garnatxa Negra. Aquests vins criats en bóta de Garnatxa Negra aporten aromes a cireres, cacau i regalèssia, amb notes minerals molt fresques i un final amarg molt elegant. L’elaboració de vins joves en inoxidable dóna aromes a fruits vermells.


VOLS SER SÒCIA DEL CECALLDETENES? | CEC\nInici / Sòcia\nEl Club Excursionista de Calldetenes és una entitat sense ànim de lucre i que treballa assembleariament. Els beneficis que aconseguim provenen sobretot de les sòcies, de les activitats que realitzem i de subvencions de diferents administracions. Així, aquests els reinvertim en les activitats del següent any, en la compra de material o altres gestions del dia a dia que puguin comportar una despesa.\nQuan et fas sòcia del Cecalldetenes, més enllà d’ajudar-nos a tirar endavant aquest projecte, ajudes a potenciar les activitats esportives de muntanya, l’estima per la natura i endemés reps un seguit d’avantatges:\nPodràs beneficiar-te de servei gratuït de lloguer de material com també del lloguer dels nostres llibres, revistes i mapes que es van actualitzant periòdicament.\nSi hi estàs interessat cal que abonis la quota anual de sòcia:\nEn cas de voler-se donar de baixa, s’haurà de comunicar abans d’acabar el Febrer de l’any en curs, per evitar que es passi el corresponent rebut i generar despeses bancàries. Les dades personals i de cobrament seran esborrades dels nostres fitxers de dades.\nEn cas d’un rebut retornat, i no rebre cap avís previ, s’haurà d’abonar una quota extra de 10€ en conceptes de despeses bancàries per adquirir de nou la condició de sòcia de l’entitat.


1r batx assignatures | batxilleratescenic-\nÉs una matèria de la modalitat del Batxillerat artístic de la branca escènica. Consisteix en fer un estudi històrico musical aprofundit de cada un dels períodes de la història de la música occidental. Es comença des de la Prehistòria tot i que les primeres partitures són, de fet, de l’Edat Mitjana. De cada període es treballa el context històric, social, econòmic, artístic i s’aprofundeix amb les diferents característiques musicals així com les formes, els instruments i els seus grans representants.No calen coneixements musicals previs perquè es treballa molt a partir d’audicions més que la partitura, tot i que els alumnes que venen amb un bon coneixement de la música o amb uns coneixements previs poden aprofundir més els diferents temes.\nEn aquesta matèria analitzarem la música des de tots els seus elements, melodia, ritme, harmonia, textura, gènere, timbre…. des de l’anàlisi de la partitura fins a l’audició activa. També treballem l'anàlisi de la música en el món, la seva consideració com a oci, cultura, oci cultural; la contaminació acústica i el valor del silenci; la creació musical i les lleis que la protegeixen etc... per tenir un criteri més desenvolupat a l'hora de poder fer els comentaris de text que van a selectivitat sobre el fet musical en general.\nAquesta matèria és de continuïtat ja que a 2n es necessiten aquest coneixements per poder fer Anàlisi musical II.\nÉs una matèria a on el llenguatge musical es porta a la pràctica en totes les seves disciplines, cantant, tocant instruments, percussió corporal...\nAprofitem tots els coneixements musicals dels nostres alumnes per poder crear un repertori propi de cares a preparar el concert anual. No es necessiten coneixements musicals però sí actitud escènica. Els tallers que fem al llarg de curs són per reforçar aquesta assignatura.


per Redacció - Fotografia: Ajuntament de Mollerussa dimecres, 8 d’abril 2015 - 00:00h\nLa Festa de Sant Isidori omple Mollerussa d'activitats culturals| Redacció - Fotografia: Ajuntament de Mollerussa\nMollerussa celebra fins al 12 d'abril una setmana amb diferents activitats culturals per tal d’honorar el seu patró, Sant Isidori. Les festes s'han iniciat aquest dimarts amb el pregó del doctor en psicopedagogia Jaume Suau, professor a la Universitat de Lleida i de l’institut La Serra de Mollerussa.\nEls actes continuen aquest dimecres amb la celebració del Dia Internacional del Llibre Infantil que tindrà com a acte principal una sessió de 'L’Hora del conte', amb Carles Crespo. Serà a les 18.00 hores a la biblioteca, per gentilesa de la Llibreria Dalmases. El mateix dimecres al vespre es farà també una taula rodona al Centre Cultural organitzada per la parròquia Sant Jaume tota el títol 'La vida consagrada local'.\nLa gent gran tornarà a ser la protagonista de dijous amb la celebració d’un dinar al Pavelló Poliesportiu, que enguany comptarà amb la presència de la consellera de Benestar Social i Família, Neus Munté. L’acte comptarà amb el lliurament de guardons a catorze avis i àvies que enguany celebren els 95 anys.\nJoan Dausà, al lliurament del 27è Premi Literari\nUn dels actes centrals de les Festes de Sant Isidori és el lliurament divendres a les 21.00 hores dels guardons de la 27a edició del Premi Literari de Novel·la Breu Ciutat de Mollerussa, un acte que serà presentat pel músic i actor Joan Dausà, el qual també oferirà un recital al piano al Teatre de L’Amistat. El mateix divendres, dia 10 d'abril al matí, Mollerussa acollirà l’acte central del Dia Mundial de l’Activitat Física amb diferents activitats que comptaran amb la participació de 400 escolars de la ciutat així com també usuaris del Casal Municipals per a la Gent Gran, Acudam i també particulars a títol individual.\nEls actes seguiran dissabte, dia 11, a les 18.00 hores amb la 7a Trobada de Colles Bastoneres amb la participació de les colles de Balaguer, Sedó, Manresa, Lleida i Mollerussa i a les 20.45 hores tindrà lloc la Missa de vot de poble en honor a Sant Isidori a l’església parroquial amb la posterior anada en manifestació a la capella de Sant Isidori per cantar els Goigs al sant i fer-ne la veneració.\nLes festes acabaran diumenge amb la 18a Trobada de Puntaires que tindrà lloc a partir de les 10.00 hores al Pavelló Firal. El darrer acte programat serà a les 19.00 hores al Teatre L’Amistat, on hi haurà el concert de Sant Isidori, una actuació a càrrec de l’Orfeó Renaixença, que comptarà amb la col·laboració de la coral La Primavera Artesenca.


Reviu la màgia d'un Nadal diferent al districte | Les Corts\nReviu la màgia d'un Nadal diferent al districte\nEl districte de les Corts ha viscut intensament el Nadal, adaptant els actes i activitats a les circumstàncies actuals per la covid-19. T'oferim un recull de fotografies i vídeos d'algunes de les activitats que s'han fet.\nUn any més, el districte de les Corts ha viscut intensament el Nadal, tot i que d'una manera diferent, adaptant els actes i activitats a les circumstàncies actuals per la covid-19.\nGairebé una cinquantena d’activitats, des de l’encesa de llums que inaugurava les festes a finals de novembre, fins l’espectacle de Reis, passant per concerts, tallers, mercats nadalencs, Pares Noel, pessebres, i activitats organitzades per entitats, associacions i eixos comercials.\nAquest 2020, moltes de les activitats s’han traslladat a les plataformes virtuals, per facilitar la participació de tothom i poder gaudir dels espectacles des de casa. D’altres, les que s’han fet presencials, han seguit tots els protocols de seguretat i s’han hagut de reservar prèviament.\nReviu ara els millors moments d’aquestes festes amb els nostres àlbums fotogràfics!\nI també, els nostres vídeo resums!\nVídeo resum de l’espectacle de Reis.\nResum general d’activitats de Nadal.


Gandia trau a la llum expedients de `Responsabilitats Polítiques´del franquisme -\nGandia trau a la llum expedients de `Responsabilitats Polítiques´del franquisme15 setembre 2020\nEls regidors delegats de Qualitat i Memòria Democràtica i de l’IMAB, Nahuel Gonzaléz i José Manuel Prieto, respectivament, acompanyats de l’arxiver municipal, Jesús Alonso, han presentat aquest matí el nou portal de memòria democràtica. A www.memoriagandia.org els investigadors i la ciutadania en general ja poden consultar, d’una forma ràpida i senzilla, els expedients digitalitzats provinents del partit judicial de Gandia relatius a ‘Responsabilitats Polítiques’ i que formaven part de la vessant civil de judicis sumaríssims militars realitzats entre els anys 1939 i 1954, durant la dictadura franquista, a 133 veïns i veïnes de Gandia, 29 de Beniopa i 28 de Benipeixcar. Com ara, l’ex alcalde republicà Marcel·lí Pérez, Àngels Malonda, Gloria Morell o Fernando Pérez. El 40 per cent aproximadament va ser executat i la resta condemnats a mort (sense compliment) o a llargues penes de presó. En virtut d’aquests expedients també s’hi van embargar béns a les víctimes i a les seues famílies.\n“Gandia és de les primeres ciutats que fa públic aquests documents. Per tant, és una passa històrica que serveix per a reparar la memòria de les víctimes i dels seus familiars. No hi ha justícia sense reparació. A més, es garanteix el dret democràtic a la informació”. González ha assegurat que familiars i col·lectius que treballen per la recuperació de la memòria democràtica han estat informats de la posada en marxa del portal web.\nPer la seua banda, Prieto ha agraït també el treball tècnic del departament de Cultura i ha recordat que “com administració també hem de fer valdre el compliment de la legislació sobre memòria democràtica i contribuir a la reparació de les persones que van patir amb especial intensitat les conseqüències tràgiques d’una guerra civil i una dictadura”.\n“Els arxius hem de complir amb la nostra missió, tractar de passar de la història i els documents (del món erudit i acadèmic) a la memòria col·lectiva. En aquest sentit, l’Ajuntament de Gandia des de fa moltes dècades aposta per tindre uns serveis d’arxius adequats, que mínimament funcionen. Sense això no hi hauria dret a la informació”, ha recordat Alonso.\nLa sèrie “Responsabilitats Polítiques”, que ja es pot consultar, és molt demandada per historiadors, investigadors i famílies de les persones afectades als expedients. En aquest sentit, l’arxiver municipal ha desitjat que la següent passa siga la incorporació dels expedients relatius a les víctimes de tota la Safor; un total de 690 expedients més dels que ara hi ha accessibles.


Inici / Ajuntament / Comunicació / Notícies / Nits de piscina amb més assistència que mai\nNits de piscina amb més assistència que mai\nLes nits 4, 11 i 18 de juliol, l'Ajuntament de Centelles organitza les conegudes Nits de Piscina, on s'organitzen diferents activitats a la Piscina d'Estiu de Centelles en horari nocturn (de 9 h del vespre fins a les 12 h.).\nLa primera nit, el 4 de juliol, va ser tot un èxit, amb una afluència de més de 350 persones. La temàtica de la nit era gaudir de dos inflables aquàtics gegants, acompanyats de música d'ambient. Les valoracions van ser molt positives i els inflables van agradar molt.\nLa nit del 12 de juliol, la temàtica era d'esports, junt amb la diversió d'un inflable aquàtic gegant. En una meitat de la piscina es monitorava l'activitat de waterpolo i, en l'altra meitat, es podia gaudir d'un inflable aquàtic. També hi havia una zona per jugar al tenis taula. L'afluència d'aquesta nit va ser de més de 450 persones i també va ser molt positiva i sense cap incident.\nPel que fa a l'última nit, la del 18 de juliol, l’afluència de gent va ser de més de 250 persones i, la primera hora de la nit va estar dedicada a jocs de la Wii i ja a partir de les 10 h de la nit, es va passar la pel·lícula Coco.\nAquest any, com a nova incorporació ens van acompanyar de 2 agents de seguretat que van vetllar perquè no hi hagués cap incident durant les 3 nits de piscina.


Comença una nova edició del cicle 7 d’experiències - Vila de Piera\nPortada > Actualitat > Notícies > Comença una nova edició del cicle 7 d’experiències\nComença una nova edició del cicle 7 d’experiències\nDel 14 de febrer al 28 de març passaran per la Biblioteca de Piera professionals de renom com Enric Calpena, Bea Talegón, Núria Picas i Carme Ruscalleda\nEl proper dijous 14 de febrer es donarà el tret de sortida a la cinquena edició del 7 d’Experiències, un cicle de xerrades divulgatives que convida a gaudir de les experiències de professionals experts en diferents àmbits i disciplines.\nSi l’any passat van participar-hi noms tan coneguts com Ferran Mascarell, Teresa Forcades o Antoni Bassas, per aquest 2019 el cartell no es queda menys enrere. El programa d’aquest any és de gran qualitat i comptarà amb convidats de renom com la periodista i analista política Bea Talegón, els periodistes Enric Calpena, Eva Piquer i Ramon Rovira, l’escriptor i periodista Xavier Bosch, l’esportista Núria Picas i la xef Carme Ruscalleda. Les conferències seran d’accés lliure i s’oferiran tots els dijous a les 19 hores.\nL’activitat compta també amb la col·laboració d’entitats, associacions, establiments comercials o professionals independents de la vila que s’hi relacionen per fer-ne la presentació i contribuir a la seva promoció i a la dinamització ciutadana. Així mateix, es programaran activitats paral·leles amb l’objectiu de promocionar el fons bibliogràfic i documental de la Biblioteca.\nLa primera a participar-hi el proper dijous 14 de febrer serà la periodista i analista política Bea Talegón que presentarà Llibertat d’excepció, una reflexió sobre la llibertat d’expressió a l’Estat espanyol a través de converses amb personatges de diferents àmbits de rellevància actual.\nBea Talegón és llicenciada en dret per la Universitat d’Alcalá de Henares. Cursa estudis d’economia del desenvolupament per la London School of Economics a la Universitat de Pequín. Actualment treballa com a periodista i analista política, col·laborant amb diferents mitjans de comunicació: ràdio, televisió i premsa escrita.\n7 d’experiències: Llibertat d’excepció


Home Arxiu fotogràfic-Fons personals [O] (Centre Excursionista de Catalunya) Dues imatges de mobles. A l'esquerra: moble bar obert amb copes de vidre a dins, una lampadeta a...\nDues imatges de mobles. A l'esquerra: moble bar obert amb copes de vidre a dins, una lampadeta a sobre i cadires al costat. A la dreta: moble bar tancat amb una lampadeta a sobre i cadires al costat\nTítol Dues imatges de mobles. A l'esquerra: moble bar obert amb copes de vidre a dins, una lampadeta a sobre i cadires al costat. A la dreta: moble bar tancat amb una lampadeta a sobre i cadires al costat\nTítol original Muebles\nData del document original 1930-04-01\nÀrea geogràfica Europa\nParaules clau Mobles de bar\nAfegir etiquetes per Dues imatges de mobles. A l'esquerra: moble bar obert amb copes de vidre a dins, una lampadeta a sobre i cadires al costat. A la dreta: moble bar tancat amb una lampadeta a sobre i cadires al costat\nAfegir un comentari per Dues imatges de mobles. A l'esquerra: moble bar obert amb copes de vidre a dins, una lampadeta a sobre i cadires al costat. A la dreta: moble bar tancat amb una lampadeta a sobre i cadires al costat\nDues imatges de mobles. A...\nMoble bar obert amb copes de...\nMoble bar tancat amb una...\nMoble bar obert amb copes de vidre a dins, una lampadeta a sobre i cadires al costat\nMoble bar tancat amb una lampadeta a sobre i cadires al costat


Convocatòria dirigida a creadors per fer un treball de recerca durant 2011 | Demoscópica\nConvocatòria dirigida a creadors per fer un treball de recerca durant 2011\n1. La residència de Côclea acull projectes d’arts visuals, arts escèniques, performance, música, escriptura i art públic.\nL’objecte de la residència és que l’artista trobi les condicions d’espai, concentració i equipaments idònies per a fer la seva recerca. La residència no contempla, encara que tampoc descarta, la producció dels projectes de recerca ni la seva exhibició.\nÉs possible la utilització d’alguns recursos de la Nau Côclea: càmera vídeo d’alta definició, equip de so, etc. Consulteu a l’apèndix les característiques dels espais i la llista de recursos.\nTags: arte, Arts visuals, Camallera, Coclea, musica, performance, residencia


Víctor Martín: «El 85% dels blocs "moren" en menys de sis mesos perquè no generen continguts»\nBeatriz Pérez.- Emprenedor jove i caçador de noves oportunitats, Víctor Martín (Barcelona, 1981) és l'autor d'un dels blocs sobre Social Media més influents d'Espanya: victormartinp.com . Ara explica a CatalunyaPress quin és el secret del seu èxit, quines les eines d'Internet més útils i reflexiona sobre el concepte de 'emprenedoria'.\nVostè va fundar la seva pròpia empresa en el 2004, amb només 24 anys. Com va començar?\nPer aquella època jo treballava en una multinacional alemanya que té presència a Barcelona, amb l'objectiu de poder costejar els meus estudis d'Enginyeria Tècnica d'Informàtica de Sistemes.\nEm passava fora de casa entre 10 i 12 hores cada dia, fent una cosa que no em omplia en absolut: no em sentia realitzat, ni era així com imaginava passar la resta de la meva vida laboral. No vaig trigar gaire en adonar-me que volia fer alguna cosa més amb la meva vida, treballar per construir els meus somnis i no els d'altres persones; per la qual cosa necessitava donar un gir a la meva vida. També vaig saber molt aviat que en el moment en què tingués l'oportunitat d'emprendre ho faria.\nI així va ser. Amb 24 anys va arribar aquesta oportunitat i vaig decidir fer un salt de fe ... Total, tenia molt a guanyar i poc a perdre.\nQuines són les característiques que, al seu parer, ha de tenir tot emprenedor? Qualsevol pot ser-ho?\nSens dubte, crec que no tothom està preparat per emprendre ni hauria de fer-ho a menys que senti que aquesta és la seva missió.\nL'emprenedor està sotmès a molta pressió i incertesa, per la qual cosa haurà de saber gestionar molt bé aquests dos estats i gestionar el risc, a més de tenir clar que el canvi constant serà una cosa que anirà en paral·lel en la seva carrera.\nQuin és el potencial que Internet ofereix per a negocis, màrqueting i comunicació?\nEl potencial és enorme i dóna la possibilitat que qualsevol emprenedor o empresa --per petita que sigui-- pugui competir directament amb altres "jugadors" del seu sector.\nInternet és una finestra oberta al món sense barreres d'entrada, que fa que qualsevol pugui apuntalar el seu abast i impactar en milers de persones.\nJa no cal ser un gran perquè el nostre missatge arribi al nostre públic objectiu. Ni fan falta grans pressupostos de màrqueting i comunicació per aconseguir el que antany només estava a l'abast d'uns pocs --això no vol dir que grans accions no requereixin de grans pressupostos--.\nEl que està clar és que Internet ha canviat la forma en què ens comuniquem, la forma en què ens relacionem i connectem amb els negocis i, a més, les regles del joc en fer que ara puguem jugar tots.\nEl seu blog, victormartinp.com, està especialitzat en Social Media. Com li explicaria en què consisteix aquesta idea a una persona que no té ni idea?\nBàsicament li diria que el Social Media són el conjunt de noves plataformes socials --redes socials-- que han sorgit en els últims anys, al costat de totes les eines que s'utilitzen per gestionar-les.\nQuina és la importància del Social Media Marketing en els temps que corren?\nEl web cada vegada és més social i ha anat evolucionant moltíssim en molt poc temps i, si un negoci vol sobreviure a aquest nou panorama, és fonamental que consideri desenvolupar una estratègia de Social Media amb la qual connectar amb els seus potencials clients --que segurament es trobin en una xarxa social o altra--. Però cal deixar clar que el Social Mitjana no és la solució a tots els mals.\nParli'ns una mica del seu bloc. Quan el va obrir? Com va aconseguir situar-lo com un dels més influents d'Espanya?\nEl meu bloc va néixer l'any 2010 i en els seus inicis gairebé no comptava amb visibilitat. Compartia en ell continguts que probablement no eren d'interès per a ningú més que per a mi: les meves reflexions, experiments, proves i articles que no generaven trànsit algun.\nVa ser en el moment de publicar un article sobre Twitter quan, per la meva sorpresa, vaig començar a rebre visites al bloc. Tant em va sorprendre, que vaig decidir intentar replicar aquell "èxit" que havia generat amb aquest article, i vaig escriure més articles sobre Twitter, Facebook, xarxes socials i màrqueting digital.\nEs veu que vaig donar en el clau amb una temàtica que generava molt interès i de la qual no hi havia massa blogs --en espanyol-- publicant articles.\nAmb el temps vaig anar rebent cada vegada més trànsit i me'n vaig anar posicionant com un expert en aquestes temàtiques.\nEl teu podcast és un dels més influents d'Espanya. Com has aconseguit aquesta visibilitat?\nTenir una comunitat de més de 30.000 subscriptors només al meu blog -sense comptar els seguidors de xarxes socials-- ha estat sens dubte un factor clau.\nSi ja tens una massa crítica de seguidors, és molt més senzill donar-li una empenta inicial a qualsevol projecte que decideixis llançar.\nQuè és el més important per tenir èxit amb una cosa tan senzilla com un podcast?\nTant amb un podcast com amb un bloc, el més important és la constància a l'hora de generar continguts. El 85% dels blocs "moren" en menys de sis mesos, i la manca de constància en la generació de continguts és una de les majors causes de mortalitat. Menys del 10% superen l'any de vida.\nSi afegim contingut de valor en quantitats ingents, tenim com a resultat la que segurament sigui la fórmula de l'èxit a internet.\nQuin tipus d'entrevistes fas en ell?\nM'agrada entrevistar dos tipus de perfils clarament molt definits: d'una banda, a tots aquells emprenedors que han aconseguit l'èxit amb els seus projectes i que poden explicar el com. De l'altra, perfils inspiradors que han aconseguit l'èxit a nivell professional i que tenen molt a compartir amb el món.\nAl cap ia la fi, l'èxit és una ciència exacta que tothom pot aconseguir si realment s'ho proposa i si sap els mecanismes que l'activen.\nVostè també organitza l'esdeveniment solidari Social Media Care. Quan va néixer i en què consisteix?\nEl Social Media Care va néixer fa tres anys amb la intenció de fer alguna cosa completament diferent al que s'estava fent fins al moment.\nEn els esdeveniments normalment surten guanyant dues parts clarament: els organitzadors --òbviament pel fet de lucrar-se amb ells-- i els assistents, que es duen a casa molt coneixement de valor --tot sigui pagando--.\nVaig pensar: "Per què no fer alguna cosa amb un component solidari amb el qual surtin guanyant les persones que més ho necessiten?". I com em considero una persona d'acció, va ser dit i fet.\nAixí va néixer el Social Media Care, un esdeveniment en el qual el seu factor diferencial és que l'assistent "paga" la seva entrada amb un quilo o més de menjar envasat. A canvi té accés a l'esdeveniment en el qual ponents reconeguts a nivell internacional en matèries de màrqueting en línia i emprenedoria, fan les seves conferències de forma completament altruista. Tota la recaptació es destina a un menjador social o alguna entitat sense ànim de lucre.\nL'última edició va ser tot un èxit: es van recaptar tres tones i mitja d'aliments, es van generar 21 milions d'impactes en xarxes socials, vam ser 'trending topic' a nivell nacional durant totes les hores que va durar l'esdeveniment, i el millor de tot: vam poder ajudar a persones que de veritat necessiten una ajuda en dates tan assenyalades com són el Nadal. És la meva petita contribució al món com a persona i el meu llegat.\nFinalment, Internet és l'únic futur que li espera a la premsa escrita?\nNo ho crec així. La premsa escrita sempre tindrà un lloc en les nostres vides i no crec que desaparegui mai d'elles.


VÍDEO Surt de la presó de Soto del Real el molletà Germinal Tomàs, el darrer CDR empresonat | NacióGranollers\nper NacióSabadell , 10 de gener de 2020 a les 22:26 |\nEl molletà Germinal Tomàs ha sortit aquest divendres al vespre, quan faltaven pocs minuts per a les nou de la nit, de la presó de Soto del Real. Juntament amb ell, també ho ha fet Jordi Ros. Ambdós eren els últims CDR acusats de terrorisme en el marc de l'Operació Judes.\nAquest divendres al matí, el jutge instructor ha decretat fiances de 15.000 euros per a Tomàs i de 30.000 per a Ros, i ha justificat el canvi de mesures cautelar per la "situació personal d'arrelament" dels dos empresonats. Al desembre ja van sortir els altres cinc CDR empresonats pels mateixos motius.\nEl jutge Manuel García Castellón afirma a les dues interlocutòries que "considera que ha de modificar-se la situació personal" dels dos investigats "en atenció, fonamentalment, a les seves circumstàncies personals", posades de manifest per les defenses. A banda de les fiances, el magistrat ordena l'obligació de comparèixer cada setmana al jutjat de guàrdia més proper als seus domicilis, la prohibició de sortir de territori espanyol, la retirada de passaport i l'obligació de senyalar un domicili a efectes de notificacions i citacions.\nGarcía Castellón manté que tots dos formaven part del "nucli productor" de l'ERT (Equip de Resposta Tàctica). A la interlocutòria sobre Tomàs, diu que la investigació "permet acreditar" la seva "participació" en la "manipulació, confecció i preparació de substàncies amb la finalitat de ser convertides en compostos explosius i incendiaris". I diu que "seria una peça clau en l'èxit del pla delictiu".\nPel que fa a Ros, diu que té un "paper rellevant en la confecció d'artefactes explosius i en la coordinació amb la resta de membres del denominat ERT" i que compra i s'interessa per "substàncies químiques considerades precursores d'explosius i material per al seu tractament".ari]\nPolítica, CDR, Jordi Ros, Audiència Nacional, Germinal Tomàs, operació Judes


Demà és l’últim dia per apuntar-se a l’acció formativa del cicle “Mou-te per l’Ocupació-2017” sobre “Com cercar feina”\nAjudant a cercar feina, des de la regidoria d’Ocupació s’ofereix el cicle: Mou-te per l’ocupació. La tercera sessió que es farà tindrà lloc els dies 20 i 22 de juny. De les 10 del matí a 2/4 d’1 a la Masia de Can Borrell.\nLa tècnica d’ocupació, Mercè Vives, explica que serà un curs on els assistents podran conèixer les diferents vies que tenen per trobar feina. Les persones interessades en informar-se o participar cal que es posin en contacte amb els Servei Local d’Ocupació a l’Edifici Cotxeria, al Carrer Sant Pau, 2 o al telèfon 937937710.


El València Basket segueix invicte | Valencia Extra\nEl València Basket segueix invicte\nEls de Pedro Martínez van suar la samarreta davant el Divina Segurs Joventut\nEl València Basket explica els seus partits per victòries en aquesta pretemporada. No obstant això, si en els dos partits anteriors els de Pedro Martínez es van veure molt superiors als seus rivals, en la trobada d’ahir van haver de suar la samarreta. Després d’un partit igualat, la superioritat física, el joc interior i la defensa van decantar el marcador al costat taronja en l’últim quart per a deixar-ho al final en un 64-49. Cal destacar l’actuació de John Bryan, qui ha brillat durant tot el torneig, i Luke Sikma per part del conjunt valencià i d’Alberto Albalde (jugador taronja cedit en la ‘Penya’) per part del Joventut.\nPedro Martínez va posar en pista un quintet inicial format per Guillem Vives, Joan Sastre, Vladimir Jankovic, Will Thomas i John Bryant. Repetits errors en els primers compassos del partit van fer que el Divina Segurs Joventut aconseguira un parcial de 0-10 amb protagonisme ofensiu dels seus exteriors. Vives des del tir lliure i Oriola van ser els encarregats de tornar a ficar als taronges en el partit i va anar després de diverses cistelles consecutives de Jankovic, Oriola i Sikma el València Basket es posava per davant en el marcador (14-12 min.8). Un 2+1 de Sikma per als valencians i dos triples de Abalde i Sàbat per al conjunt català deixaven el marcador en 17-18 per a acabar el primer quart.\nDurant el següent deu minuts, la igualtat va tornar a regnar en la pintura. El Joventud seguia en l’encontre gràcies al seu encert des de la línia de tres mentre que el València Basket intentava fer valdre la seua superioritat en el joc interior amb la dupla Sikma-Oriola i l’entrada en partit de John Bryant (23-18). L’estira-i-arronsa de tots dos conjunts va fer que les forces arribaren molt igualades al descans (34-33) pel que amb el partit obert, els dos últims quarts serien els decisius.\nVa ser durant aquesta segona meitat quan el València Basket va corregir errors en defensa que li van fer, al costat de la superioritat física decantar el marcador. En el tercer quart, els de Pedro Martínez van aconseguir arribar als 10 punts d’avantatge i deixar el lluminós mancant deu minuts en un 51-42. Ja en l’últim acte, Sikma i Sastre van aconseguir posar el màxim avantatge taronja (55-42), xifres que anirien ballant entre els onze i tretze punts d’avantatge doncs els valencians estaven en ratxa i el conjunt verdinegre no trobava el aro. Errors i encerts des de la línia de tres es van veure en els últims compassos de la trobada que finalment va reflectir un 64-49 en el marcador.


fitxes de lectura: El gran Aleix, Joan Puig i Ferrater\nEl gran Aleix, Joan Puig i Ferrater\nComença l’obra mostrant el maleguanyat art d’insultar en català: “ramat de velles eugues famolenques i de pollines xardoroses!” (147) Al seu costat, els barbarismes utilitzats actualment per renegar empal·lideixen. Una riquesa que ja constatà Pau Vallvé a la seva cançó Per fer país insultem en català: “pixamandúrries llardós […] barjaula, matusser, tita fluixa, panxacontent […] desvirgagallines.”\nProblemes de gènere que encara perduren. Potser en menor grau, però encara hi són: “quan una noia estima boja un home, ell pot dir que és seva; una noia no ho pot dir mai que un home sigui seu.” (155)\nI arriba el Gran Aleix, el mil-homes, l’home de les festes nocturnes, de les borratxeres i les bogeries. El pare amic dels fills. El dom Joan seductor. Però al cap de cinc minuts, se’ns mostra abatut, cansat. Afirma que ja ha arribat als quaranta i potser ja n’ha fet massa, de festes. Però, sobretot, es mostra incapaç de parlar amb la seva dona, d’aconseguir el seu favor una altra vegada.\nI així, entre discussions i retrets, s’arriba al final del primer acte amb una bomba dramàtica: la confessió que Noemia no és filla del Gran Aleix.\nCreat el misteri, una pausa, un canvi d’acte, i l’acció ja pot continuar. Patrons clàssics que encara a hores d’ara segueixen molts guionistes televisius.\n“No us fieu de qui, sense ésser-ho, consent en passar als ulls dels altres per estúpid.” (168) Avui en dia, però, sembla que predomina més el cas invers i que haguem de dir “no us fieu de qui, sense ésser-ho, es fa passar per llest”.\n“Ton pare passarà per bo, ni que faci dimonis, i jo seré un dimoni ni que faci ángels…” (173) es queixa Sofia sentint-se odiada per tothom. I, criticant a l’Aleix diu: “Sembla que estimi els altres de tant que s’estima a si mateix. Tot ho fa pel seu bon nom.” (174) I encara més: “no te’n fiïs d’aquests que ostenten davant del públic tan gran nomenada de bons. Tot lo bo ho treuen fora i per dins són odiosos!” (174) “Ell és com un d’aquests grans arbres que al seu voltant tots els demés s’hi assequen.” (174)\nI, tanmateix, al final de l’obra, amb la llarga conversa entre els membres de la família, el dubte sobre les accions de Sofia s’estén. És cert que el gran Aleix l’ha enganyat en nombroses ocasions, que l’ha tingut presonera d’ell com a gratitud per haver-li donat una nova vida, però Puig i Ferrater juga amb l’ambigüetat de no deixar clar quin dels dos és més dolent amb l’altre.\nL’acte final, l’homicidi de l’Aleix per part de la Sofia, n’augmenta el dubte.\nJoan Puig i Ferrater, El gran Aleix (Edicions 62)\ncomençat_ 18/10/12 / acabat_ 22/10/12\nPublicat per Roger Simeon a 13:05\nEtiquetes de comentaris: dom Joan, pau Vallvé