El cost de no tenir missatge propi\nTarragona només és percebuda com un satèl·lit i, en les circumstàncies actuals, podem veure descarnadament quin és el cost de no tenir autonomia ni control sobre el territori ni sobre el missatge que se'n vol transmetre\nRedacció 29/07/2020 06:00h\nLes últimes hores de la crisi sanitària han estat marcades pel temor que els rebrots de Covid-19 assoleixin el que es coneix com a fase comunitària. És a dir, l'estat en què ens trobàvem l'abril passat i que provocar el confinament, de conseqüències econòmiques catastròfiques. La cronologia de les últimes setmanes explica que hi ha hagut dos focus principals a Catalunya: Lleida i l'àrea metropolitana de Barcelona. Tenir localitzats els punts de risc, però, no ha actuat de tallafocs davant de la resta d'Europa.\nLa por a la segona onada —que molts epidemiòlegs veuen com a inevitable aquest agost— té els dirigents amb el cor en un puny, i ara es comencen a veure les costures d'un desconfinament fet amb presses i sota pressió. La Fase 3, que a Barcelona va durar només una setmana, ens apareix ara com una gran irresponsabilitat de repercussions imprevisibles. FIns i tot el President de la Generalitat va haver de sortir ahir amb una mena d'ultimàtum de deu dies que no fa més que assenyalar la incompetència dels plans de contenció traçats, la manca de poder efectiu i destapar com les ganes de salvar la temporada turística a correcuita pot haver estat contraproduent.\nEls governs dels principals països que ens envien turistes cada estiu no han tingut miraments. Alemanya, França i el Regne Unit —entre altres menors en aspecte quantitatiu però no qualitatiu com Bèlgica i els Països Baixos— han aconsellat els seus ciutadans no acostar-se a Catalunya o a l'Aragó. Implementant, a més a més, mesures dissuasòries com la quarantena per tornar a entrar als seus orígens. Ni tan sols Pedro Sánchez se n'ha sortit d'excloure les Illes Balears o les Illes Canàries de la restricció general cap a Espanya que han imposat els britànics.\nEn el cas de França, encara ressonen les recomanacions del nou primer ministre, el nord-català Jean Castex, que va comminar els ciutadans de la República a no travessar la frontera. Que el govern francès no hagi fet distincions entre territoris catalans ha provocat perplexitat en els agents turístics. Sense anar més lluny, ahir, la Federació d'Empresaris d'Hostaleria i Turisme de Tarragona (FEHT) posava el crit al cel per la 'tranquil·litat' amb què s'havien fet aquestes recomanacions. Vist fredament, però, és completament comprensible, donada la mobilitat nacional i l'articulació administrativa, que Castex es referís a tot Catalunya i no la sectoritzés.\nS'entén la preocupació tarragonina. El turisme representa pel cap baix el 25% del nostre PIB i, abans de l'amenaça de la nova onada i els pronunciaments europeus ja es donava la temporada per perduda. Aquesta nova situació ens pot portar directament al desastre i al tancament d'empreses, que ja havien posat les esperances de recuperació per a 2021. Més encara quan l'afectació de la Covid-19 a la Costa Daurada i la regió tarragonina en general continua sent limitada.\nNo se sap ben bé per què —potser és una qüestió geogràfica, climàtica, de densitat de població o de sort— el coronavirus no s'ha acarnissat amb Tarragona. Les xifres eren assumibles l'abril passat durant la primera onada i ho continuen sent ara. Tarragona és la regió sanitària menys col·lapsada i les mesures aplicades han donat fruits. Sembla una mica estrany donat el gran trànsit de persones que hem experimentat, però és així.\nAra bé, tal com ja denunciàvem a la primavera, tot i aquesta situació benevolent i inesperada, hem patit i patirem les seqüeles econòmiques tant o més que ningú. I això desperta un sentiment de greuge legítim. No té massa sentit acusar els governs europeus d'insolidaritat i de no fer distincions territorials. Al cap i a la fi vetllen per la salut dels seus ciutadans. No dóna una imatge gaire seriosa del nostre sector i de la seva manera de comunicar. Potser seria més pertinent mirar portes endins i veure què hem fet els últims anys per crear una marca autònoma i diferenciada, que ara pugui servir a la indústria turística per vendre la imatge de destí segur i de qualitat que tan bé ens aniria —i que a més es ben real.\nNo hem fet gaire cosa al respecte. Tarragona només és percebuda com un satèl·lit de Barcelona o —en menys casos— d'Espanya i, en les circumstàncies actuals, podem veure descarnadament quin és el cost de no tenir autonomia ni control sobre el territori ni sobre el missatge que se'n vol transmetre. Des del seu naixement, TarragonaDigital sempre ha volgut servir a la idea de la necessitat d'aquesta autonomia, ja sigui des del punt de vista social, cultural i polític. La regió té prou força per parlar per sí mateixa, i només cal convèncer els seus habitants. Sovint, aquesta idea s'ha vist com una quimera i, fins i tot, s'ha ridiculitzat. Ara, quan ens posen a tots al mateix sac i veiem amenaçada la nostra prosperitat, és quan ens adonem que, tristament, no hem fet els deures.\nÚltima hora Última hora L'Editorial Última hora Coronavirus


Consells sobre el tractament de les morts i el dol en temps de COVID-19 | Col·legi de Periodistes de Catalunya\nInici / Actualitat / Consells sobre el tractament de les morts i el dol en temps de COVID-19\nEl Col·legi de Periodistes de Catalunya i el Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya col·laboren amb la Taula de Salut Mental de l’Ajuntament de Barcelona en l'elaboració d'un recurs perquè els mitjans de comunicació puguin abordar temes com la mort, el dol i la pèrdua en aquests temps difícils de pandèmia i confinament.\nConeix les orientacions de la Taula de Salut Mental als mitjans de comunicació per parlar de les morts, el dol i la pèrdua en temps de COVID-19\nDonar visibilitat i normalitat a altres maneres de celebrar rituals d’acomiadament i dol, difondre les recomanacions dels experts per al benestar emocional de les persones que passin per aquesta situació o acceptar que cada persona viu la pèrdua de manera diferent. Són algunes de les recomanacions que apareixen a la guia d'orientacions als mitjans de comunicació per parlar del dol en temps de pandèmia.\nEls mitjans estan tenint un paper molt important en la cobertura de la pandèmia de la COVID-19. És per això que el Grup de treball d’acompanyament al dol de la Taula de Salut Mental de l’Ajuntament de Barcelona facilita, amb la col·laboració del Col·legi de Psicologia i el Col·legi de Periodistes de Catalunya, un recurs pel tractament de temes com la mort i la pèrdua en l'actualitat.\nAquesta guia s’adreça als professionals de diaris, revistes, ràdio, televisió i web que vulguin incorporar nous coneixements i una nova sensibilitat en la seva manera de divulgar i escriure, per així contribuir a ajudar emocionalment a les persones que els llegeixen, veuen i escolten.\nGuia d'orientacions pels Mitjans davant el dol i les pèrdues


Plou a les festes de Fornells, Menorca\njueves, 09 abril 2020 - 14:54 h\nQualcada sota la pluja d’estiu\nQuan duien 50 minuts de replec es va haver d’aturar, i la festa seguí després d’una pausa\nJoan Mascaró M. | 27/07/2019\nPluja a Fornells el dissabte de Sant Antoni\n27-07-2019Josep Bagur Gomila\nLes festes de Sant Antoni de Fornells es van posar en marxa aquest dissabte amb una convidada d’excepció: la pluja, que va aparèixer quan el replec de la qualcada ja s’havia iniciat i, en aquell moment puntual per la seva intensitat, va provocar que, per seguretat, s’optés per la suspensió momentània, per un poc més tard reprendre la festa.\nTot anava bé i el repic de campanes i enlairament de coets donaven avís a tothom que les festes de Fornells estaven a punt de començar, amb la comparsa de gegants ballant ja pels seus carrers i entre la gent. Encara que un dels coets es va descontrolar i va provocar un susto en iniciar-se un petit incendi a una tanca, que va ser ràpidament apagat i quedà en pura anècdota.\nI a les cinc del capvespre, com manen els protocols, el fabioler Isaac Triay, muntant el seu ase, s’adreçava al Local Social de l’Ajuntament a demanar permís al batlle Xisco Ametller per sonar el primer toc de fabiol. Es produïa el primer esclat i s’iniciava el replec.\nCinc minuts més tard, la caixera sobreposada Alba Llull ja rebia de mans de l’alcalde la bandera de la festa i, a poc a poc però seguit seguit, s’hi anaven afegint cavallers a la qualcada i ja hi havia els primers bots dels cavalls.\nPerò, i també ja amb la Banda de Música des Mercadal enmig del carrer, va aparèixer la pluja, que no per ser més o manco esperada en un moment o altra, en aquell instant no va ser gaire ben rebuda. La intensitat amb què queia i la incertesa de si seria o no quelcom esporàdic aconsellava aturar i s’optà per suspendre el replec.\nAçò passava devers les 17.50 h i quan encara hi quedava per incorporar-s’hi a la qualcada el gruix de caixers, entre aquests el caixer capellà Joan Tutzó i la caixera batlessa Lali Garriga, que ja esperava a ca seva per ser recollida dalt cavall. En aquell moment, la decisió fou de suspendre el replec, fer una petita pausa i que la festa continués anant a les completes a l’església parroquial de Fornells a les 19 hores i amb els 47 inscrits a la qualcada a peu, açò després que la caixera batllesa rebés de mans de l’alcalde des Mercadal i Fornells el bastó d’autoritat. I que després de les completes, en funció del temps, ja es decidiria si fer o no el Jaleo.\nLa festa es reprèn\nI així va ser. Eren les 18.30 hores quan Lali Garriga, a peu i no dalt cavall com hauria estat si la pluja no ho hagués impedit, rebia el bastó d’autoritat i just un poc abans de les 19 h quan la comitiva entrava a celebrar les solemnes completes en honor de Sant Antoni Abat, acte religiós que presidí Joan Tutzó com a caixer capellà i on es repartiren les tradicionals candeletes.\nEn sortí de l’església, de la pluja ja no en quedava gaire rastre (encara que la qualcada hauria d’anar amb més precaució de l’habitual), el cel estava buit de núvols, i l’opció va ser que la festa i la bulla continuàs al carrer, que sí que es farien les tres voltes del Jaleo a la plaça de s’Algaret.\nTotalment d'acord amb menorquin, a ca meua una sota es caure. Per exemple he envelat una sota. Debajo es devall. Avam si aprenem a xerrar com toca. Per cert, amb molt de respecte a ses fesyes de Fornells, sant antoni abad es 17 de gener, avam si arribarem a celebrar nadal es 25 de maig\nIndignat, gent de ciutadella maleducada i gats com a cubas, semblau animals. Cada any es mateixos.\nSota la pluja?? Jo dic devall s'aigu. De cada vegada mos ven catalanitzar més.\nJaleoBus de Ciutadella = servei pèssim. Segurates incompetents que no sabem controlar una cua de gent i contesten malament. Persones incíviques que no respecten el torn i només empenyen per ser els primers en entrar. A veure si se n'aprèn d'una vegada per totes, es posen els mitjans necessaris i més personal. Indignant.\nFOTOS. Festes de Sant Antoni de Fornells. Dissabte


Arriben les pluges a la Comunitat Valenciana\nEs preveuen precipitacions durant este dimecres i dijous, sobretot en la mitat sud de la regió\nEncara que el temps ha donat treva durant este cap de setmana de Nadal, el dimecres torna la pluja a la Comunitat Valenciana. L'Agència Estatal de Meteorologia preveu cel ennuvolat amb pluges dèbils en el litoral sud de València i nord d'Alacant. Les temperatures es mantindran amb pocs canvis però si hi haurà un descens de les màximes en l'interior i el vent bufarà fluix del nord-est.\nEl dijous seguirà la pluja en la mitat sud i amb possibilitat d'estendre's a la resta de manera dispersa. El cel estarà cobert en tota la Comunitat Valenciana i les temperatures es mantindran sense canvis. El vent bufarà fluix.\nEl Nadal ha arribat solejat\nPluges que arriben després d'uns dies festius amb temperatures tardorenques i amb el sol lluint en pràcticament ta ota la Comunitat Valenciana. De fet les mínimes d'este dilluns han sigut de 7 graus en les tres capitals de província i a Alacant s'han aconseguit els 18 graus. També a València es van arribar a veure els 22 graus en els termòmetres dels carrers.\nUn any "extremadamentt càlid"\nI amb el final de l'any molt prop, l'Agència Estatal de Meteorologia ja ha fet un balanç general d'este 2016, que tindrà un "caràcter extremadament càlid", segons ha explicat José Ángel Núñez Mora, cap de Climatologia a València.\n"L'any actual serà probablement el tercer més càlid a la Comunitat Valenciana des d'almenys 1940, només superat per 2014 i 2015". És a dir, s'han registrat de forma consecutiva els tres anys més càlids a la Comunitat Valenciana, superant a 2006, que és el quart any més càlid de la sèrie.\nEnguany estava resultant extremadament sec però els tres últims temporals consecutius "han equilibrat el balanç". De fet, s'ha passat d'un 53% de precipitació acumulada a un 103% (superàvit del 3%) en tan sols un mes.


Pluja de setembre: de gener 2012\nMiroslav Tichy era un fotògraf txec que va exposar en prestigioses institucions com el Centre Pompidou de París l'any 2009 i el 2010 a l'International Center of Photography de Nova York. Quan estudiava Belles Arts es va revoltar contra el govern comunista perquè va canviar les models que posaven per obrers amb granota. I és que sentia una fascinació extrema per les dones, fins al punt de constituir l'única temàtica de les seues fotografies. Per cert, no era un home glamurós ni elegant ni vivia en un àtic amb vista sobre Central Park. Era vagabund. En els anys setanta es va construir una càmera amb materials de rebuig i es dedicà a fotografiar dones prenent el sol, fumant, passejant... Tenia un do natural per a captar moments intranscendents però carregats de poesia i sensualitat. Sabia capturar la bellesa oculta de dones anònimes. Revelava descuradament les fotos a la barraca on vivia amb materials que es trobava. El resultat eren fotos borroses, a vegades sobreexposades, plenes d'imperfeccions, amb ratllades de llapis, emmarcades amb simples cartons acolorits. Precisament aquestes imperfeccions feien les seues fotos originals i úniques. La borrositat o la sobreexposició dotava les imatges d'un to evocador i oníric. Accentuava el lirisme de les corbes i els perfils de cossos corrents. Aconseguia commoure amb el seu món estètic particular bandejant les regles de la fotografia convencional. Va morir l'abril de l'any passat als 84 anys, vagabund insubornable.\nLa vida de Tichy qüestiona molts tòpics i idees estereotipades que tenim sobre les persones "sense sostre". Artista excèntric o indigent dement? De segur que si haguérem coincidit amb ell en un parc mentre feia fotos amb la seua càmera-Frankeinstein atrotinada li hauríem aplicat la segona etiqueta. I hauríem sentit llàstima, ignorant que Tichy vivia la vida que volia viure. És més, el seu art i el seu mode de vida estaven inextricablement lligats: sense l'un no hi hauria l'altre.\nHi ha més sense sostre com ell: persones que han decidit viure al carrer o que, duts involuntàriament a aquesta situació, l'han volguda mantindre. Fa uns dies emetien en el telediari un microreportatge al voltant d'aquest tipus de vagabunds voluntaris. Dos hòmens havien renunciat a viure en un centre d'acollida nou i ben equipat i s'havien instal·lat sota un pont amb totes les seues pertinences. Tenien llibres i fins i tot havien muntat un pessebre per Nadal. Un altre afirmava: "Jo no tinc por del fred, en tot cas de la calor!". Tots tres valoraven viure a l'aire lliure per damunt de tot, la qual cosa desmunta la idea que tenim sobre els patiments de no tindre un sostre.\nConec un altre cas que també qüestiona les idees estereotipades amb què etiquetem aquestes persones: una captaire del carrer de l'Hospital, a València. Segurament passaries pel seu davant mirant de reüll els seus cabells embullats i la seua roba bruta, dubtant si donar-li una moneda o no, no siga que s'ho gaste en beguda. Total, la majoria d'aquesta gent són uns "inadaptats". Però si preguntares als bibliotecaris de la Biblioteca Municipal, et dirien que és una assídua lectora, amb un gust variat. Una alumna meua que treballava a l'IVAJ em deia que era una persona molt culta i que tenia conversacions molt interessants amb ella de qualsevol tema. Afirmava: "és amiga meua". I si en compte de mirar-la d'esquitllentes l'hagueres mirat als ulls, hauries descobert una mirada intel·ligent.\nÉs curiós: sentim llàstima d'ells i potser són ells els que ens compadeixen a nosaltres. I no és gens estrany si observem les nostres vides com ho farien ells, des de fora: no som conscients de les exigències, fins i tots esclavituds, de la vida en societat, de viure "adaptat". Estem immersos en el sistema i no ens adonem que no som tan lliures com ens pensem quan prenem decisions en la nostra vida. En primer lloc, en major o menor grau som esclaus de l'aparença física: la nostra societat és molt cruel amb les persones amb defectes i malalties, fins i tot minusvalideses. I no cal parlar del culte al cos i a la moda. Tampoc tolerem l'envelliment. Hem de ser guapos i guapes, semblar jóvens i damunt anar ben vestits. No direu que això no és una esclavitud.\nEn segon lloc, som esclaus dels bancs si volem tindre una casa pròpia. A Espanya tenim tendència a voler posseir, no estem familiaritzats amb el concepte "llogar". Hi ha molt països europeus als habitants dels quals no se'ls passa pel cap comprar-se una casa: l'ajuntament o el govern els lloga un habitacle. Als Estats Units és comú que els veïns d'un edifici compartisquen la llavadora. I fins i tot hi ha llocs on lloguen els vestits de núvia. Però ací el furor adquisitiu arriba a tal extrem que ens endeutem temeràriament i vivim esclaus del treball i de les hores extra per poder pagar al banc. I ens passem el dia fora de la nostra casa per poder pagar-la. No en gaudim. En l'equilibri està la clau: si tens un treball més o menys estable i la hipoteca no és molt alta, no hi ha cap problema.\nEn tercer lloc, vivim angoixats si no tenim un treball fix. Hi ha molta pressió social en aquest sentit. I buscant aquesta estabilitat al preu que siga, ocorre que moltes persones sacrifiquen la seua vocació real i el seu entusiasme per aconseguir una plaça fixa que només els proporciona frustració i avorriment. És cert que molta gent prefereix pagar el preu i estan a gust amb la seua decisió, però la majoria es consumeix per la frustració.\nPerò on es nota més la pressió social és, al meu parer, en les relacions personals. L'estructura de la nostra societat t'obliga a tindre parella i formar una família. Ets un pària si t'entestes en la solteria, i més encara si ets dona. Una amiga meua, amb quaranta anys i soltera, cansada que tots li preguntaren si estava casada, etzibava: "és que el meu home és a la presó", i així no continuaven amb el tafaneig. La cosa empitjora si no vols tindre fills. Moltes parelles tenen fills perquè és el que s'espera d'ells. La meua veïna es lamentava d'haver tingut un segon fill, perquè és el que tothom espera de tu quan ja n'has tingut un: "la parelleta", en diuen.\nAl fons de totes aquestes "exigències" socials hi ha la por. Por del canvi, de la inseguretat, de l'imprevisible. Volem fixar i dissecar la vida amb treballs per a tota la vida, parelles per sempre, botox i cirurgia. I no ens adonem que la vida és tot el contrari: és mudable, inconstant, imprevisible... dinàmica, al cap i a la fi. Ens angoixem i patim perquè nadem contra corrent. I això és precisament el que defugen els vagabunds. Ells flueixen amb la vida de la manera més radical. No s'han de preocupar pel seu aspecte físic, ni angoixar-se per la hipoteca ni per un treball esclavitzador. No senten la pressió de casar-se i tindre fills. Intenten viure del que la vida els va oferint, sense patir l'ànsia de voler-la controlar, com fem nosaltres. No tenen pressa, disposen de tot el seu temps per a dedicar-se al que més els agrada, com per exemple llegir en el cas de la captaire del carrer de l'Hospital, i fer fotos en el de Tichy. Paguen un preu, evidentment, per aquesta llibertat, però em sembla que si ho posem en la balança, nosaltres en paguem molt més. És simptomàtic el fet que moltes persones sense sostre no vulguen "rehabilitar-se" i tornen al carrer després d'haver passat per centres d'acollida que els ajuden a inserir-se en la societat.\nTanmateix, com en tots els casos, hi ha un terme mitjà. Es pot viure integrat en la societat d'una manera més lliure, sense la necessitat de posseir una casa o un treball estable. És el cas d'un argentí que vaig conéixer quan era estudiant. Mentre executava parsimoniosament el ritual del mate, ens contava com havia rodat pel món. Feia treballets de reforma en cases de camp o pisos a canvi que l'hi deixaren viure. Normalment eren cases sense llum ni aigua calenta, però no semblava preocupat per haver de llavar-se amb aigua freda o per no poder veure la televisió. No s'estava gaire temps en cada lloc, li agradava conéixer llocs nous i gent nova. Quan estàvem a prop d'ell, l'aire semblava més fresc i carregat d'aromes exòtiques. Tant ens va enlluernar que una companya de pis es va deixar la carrera.\nUn altre cas semblant és el d'un xic que vaig conéixer per casualitat a València. Em va contar les dificultats que estava tenint per aconseguir viure de la manera que ell volia: treballar a canvi de sostre i menjar. Tampoc a Espanya estem acostumats al bescanvi, a treballar a canvi d'un servici i no de diners. A la fi va trobar un treball en una alqueria de l'horta d'Alboraia com a llaurador de productes ecològics. Vivia a l'alqueria a canvi d'ajudar-los en les verdures. No hi havia diners pel mig. Recorde que em va ajudar a canviar de lloc els mobles del meu pis a canvi que el deixara dutxar-se.\nPer últim, un exemple de vida senzilla i plaent en societat seria el d'Èdgar, cosí meu. De ben jove se'n va anar del poble amb només una motxilla al llom i va enfilar cap al nord d'Espanya. Va viure durant un temps en un poble abandonat amb altres "okupes" neorurals i actualment es dedica a l'agricultura ecològica amb la seua parella en una aldea gallega. Viu en una casa espaiosa el lloguer de la qual és inferior a la meitat d'una hipoteca corrent ací.\nCreiem que som lliures i que vivim la vida que volem, però moltes vegades és la pressió social la que decideix per nosaltres. O el costum. Pensem que no hi ha altra manera de viure la vida fins que ens trobem amb els casos d'altres vides com les que he esmentat. Només quan coneixes totes les opcions ets lliure de decidir. I no només quan coneixes més opcions, sinó quan ets suficientment crític per a no deixar-te dur pel que t'han inculcat, sinó pel que realment vols.\nPublicat per plujadesetembre a dimarts, de gener 24, 2012\nLa diferència, l'empatia i la crisi\nCamps, la crisi, que malament que està Espanya... Em mire el got de rom amb cola mentre el meu amic es desfoga i no sé si estic marejada per l'alcohol o pel martelleig insidiós dels mateixos temes a tot arreu. Ni tan sols se salva la nit de Cap d'Any! Amb l'excusa d'anar fora a fumar (no m'imaginava que algun dia agrairia la llei antitabac), em vaig escapolir d'una trepanació de cervell imminent.\nMentre fumava vaig pensar que el meu amic no tenia la culpa: de què volia jo que parlara si no es parla d'una altra cosa als mitjans convencionals? Em va vindre al cap un articuento de Millás que em va donar temps de llegir dreta enmig d'una llibreria: deia que nosaltres no tenim opinions, sinó que les opinions ens tenen. Uniformitzats i incapaços d'apartar els ulls del nostre melic. Hi ha més notícies al món, hi ha més persones que sofreixen. I no vaig poder evitar una fiblada de dolor en recordar una història que vaig llegir feia poc en The Guardian: una xica òrfena de Myanmar havia sigut violada, maltractada i a punt de morir cremada per la família a qui servia. Actuaven impunement: la xica no tenia papers. Va ser enviada a un camp de refugiats de Bangladesh. Llevat d'algun metge compassiu, a ningú importava si vivia o moria. La seua existència no importava.\nEl pitjor de tot és que no es tractava d'una immigrant il·legal, sinó que provenia d'una ètnia musulmana, els Rohingya, històricament localitzada a l'oest de Myanmar; no són uns nouvinguts, ja que han habitat aquesta zona del país des de fa segles. La dictadura militar instaurada en 1962 els va negar la ciutadania en la seua pròpia terra, en un intent d'uniformització de la població, de majoria budista. No tenen cap dret: ni a posseir terra, ni a viatjar fora de les seues aldees, ni a reparar els seus santuaris, ni tan sols a rebre educació o fins i tot casar-se i tindre fills sense un permís que el govern rarament concedeix. I no s'acaben ací les seues humiliacions: els Rohingya estan subjectes a una mena d'esclavitud moderna: són forçats a treballar en projectes d'infraestructura que inclouen la construcció d'aldees model per als birmans que intenten desplaçar-los. Per això molts intenten fugir a Bangladesh. El nombre va augmentant i ja arriben als 300.000. D'aquests, només 35.000 estan registrats en camps de refugiats i reben alguna mena d'assistència. La resta viu en camps improvisats en condicions deplorables, víctimes d'epidèmies constants i inundacions. La seua desesperació arriba a tal extrem, que s'aventuren cap a l'oceà en barques de fabricació casolana. Molts d'aquests viatges finalitzen abruptament quan les patrulles navals tailandeses i malàisies els intercepten. Però no els retornen a terra, com caldria suposar, sinó que els forcen a endinsar-se en aigües profundes: els deixen morir.\nLa imatge d'aquestes persones surant en l'oceà, abandonades i aterrides, i la de la xica cremada, respirant dolorosament, m'ha perseguit durant molts dies. Quanta desolació, quin dolor més terrible i amarg! No importar a ningú, que et deixen morir...\nI tot perquè són diferents: no tenen drets perquè practiquen una altra religió. Com que no encaixen en una idea uniformitzadora d'estat budista simplement els neguen fins i tot el dret a existir. Igual que han fet els mitjans de comunicació globalitzats. No tenen cabuda en un sistema cada vegada més uniformitzat en els seus continguts.\nEls Rohingya es quedarien molt desconcertats si algú els diguera que en un altre país no molt llunyà del seu, musulmans com ells discriminen i fustiguen una minoria que no resen com ells. Es tracta de l'ètnia kalash, situada a les muntanyes del nord de Pakistan. Són de pell més blanca (inclús s'ha parlat d'un possible origen grec), les dones no porten vel, els hòmens poden beure vi i adoren un complex ventall de déus. A més, és curiós el fet que hòmens i dones són considerats iguals. Les comunitats musulmanes dels voltants estan escandalitzades davant de tanta diferència i insolència religiosa (de fet la zona on viuen els kalash l'anomenen Kafiristan, "país dels pagans"), i per això els volen forçar a abandonar la seua cultura i la seua religió i convertir-se en musulmans. Potser no saben que la religió dels kalash és anterior al Budisme i a l'Islam. Però els kalash són una ètnia orgullosa de la seua identitat, segons el testimoni d'un d'ells: "La gent ens diu que hauríem de convertir-nos en musulmans. Nosaltres els diem que es convertisquen en kalash". Tot i així, molts han sucumbit per obtindre millors condicions laborals i d'educació. "El govern ens tracta com animals, i aquesta vall com un zoo", diu Khaliq, l'ancià de la tribu.\nPerò el més desconcertant de tots els casos d'intolerància que he llegit últimament és el dels Cherokees nord-americans. De segur que heu pensat que són ells els discriminats. Doncs no: sorprenentment són ells els intolerants. Dins de la nació Cherokee hi ha membres de raça negra descendents d'antics esclaus de cherokees benestants. Des de feia segle i mig eren considerats ciutadans cherokees amb tots els drets, fins a l'any 2007, en què es va celebrar un referèndum per requirir la "sang índia" i quasi tres mil cherokees negres van perdre el seu estatus, incloent-hi el dret a ajuda alimentària i a assistència sanitària. Com pot ser que una nació perseguida de sobte es torne racista? Tal volta la clau la té el factor polític: el referèndum es va celebrar poc abans d'unes eleccions molt controvertides on el vot dels cherokees de raça negra tenia el potencial per a canviar el resultat.\nTot això m'ha fet reflexionar profundament en les misèries del gènere humà. I he arribat a la conclusió que la majoria de tensions i conflictes actuals tenen la seua base en la intolerància, que unida a l'ànsia de poder origina les crueltats més horroroses. Pense en els hutus i tutsis, en la guerra als Balcans, en els talibans, en la violència masclista...\nD'una banda tenim la tendència humana a rebutjar la diferència, a desconfiar de tot allò que no encaixe en la nostra manera de veure la vida. I ara estic parlant d'una escala més menuda, fins a arribar a les relacions personals. Molts problemes de convivència que tenim amb familiars, amics i companys és perquè no sabem conciliar les diferències. Recorde un amic que va anar distanciant-se de mi, entre altres coses, perquè ja no teníem tantes coses en comú: jo era professora d'adults i ell de secundària.\nD'altra banda, tenim la tendència a imposar el nostre punt de vista, a qualsevol nivell, que no és una altra cosa que l'aferrament cec a una identitat, que quan degenera porta els governs a negar els drets humans bàsics als que són diferents. La base de tot aferrament és la possessió. Defenem les nostres idees, cultura i creences perquè s'apodera de nosaltres un sentiment de possessió: són les nostres idees, la nostra religió, etc. Està bé i és completament lícit sentir-se orgullós de la teua identitat, religió, cultura, etc. Una altra cosa és deixar que aquesta identitat et posseïsca i es convertisca en una idea malaltissa, i aleshores has de defensar-la perquè veus perills pertot arreu, qualsevol cosa diferent és una amenaça. És com una mena de paranoia. No puc evitar-ho, em ve al cap la imatge de Golum i l'anell.\nPerò tant la intolerància a la diferència, com el sentit possessiu de la identitat, tenen la seua base en la por. No sé qui deia que tot es reduïa en la vida a dues forces antagòniques: l'amor i la por. I té sentit, perquè quan rebutgem algú que no és com nosaltres, o quan ens aferrem a una identitat religiosa o cultural, ens mou la por. La por a enfrontar-nos al nostre buit, que necessitem omplir amb referents religiosos, culturals, polítics, etc., que ens facen sentir que pertanyem a un tot, que no som sers indefensos. Creure que pertanys a un grup et dóna seguretat i certesa davant de la incertesa de la vida. Creure en idees sense qüestionar-les et permet esquivar la complexitat de l'existència humana. Així doncs, davant de l'escut de la identitat gregària qualsevol diferència representa un perill gran: es pot formar una esquerda que faça trontollar tota aquesta protecció. Pot abocar-te de la suposada claredat a la zona de clarobscurs. La llum falsa de sentir que comprens l'existència a través d'un filtre enganyador pot donar pas a la foscor real.\nÉs clar que necessitem coses que ens òmpliguen per seguir endavant, però si no reconeixem la por bàsica com a sers humans mai ens alliberarem de les cadenes que ens esclavitzen: la manipulació publicitària, la uniformització dels mitjans de comunicació, el dogmatisme religiós i polític, etc. Cal dir: prou! a tanta faramalla que s'aprofita de la nostra por per fer-nos esclaus del seu poder.\nNo obstant això, enfrontar-nos a nosaltres mateixos i qüestionar les nostres idees no és suficient per posar fi a la intolerància i la crueltat. Cal un element més: l'empatia, la compassió. Segons els estudis i experiments del professor de la Universitat de Cambridge Simon Baron-Cohen, el "mal" és en realitat una manca d'empatia. Les persones que són considerades roïnes o cruels estan simplement en un extrem de l'espectre d'empatia: "Zero graus d'empatia significa que no saps com interactuar amb altres, o com anticipar els seus sentiments o reaccions. Els pensaments i sentiments de la gent estan fora del teu radar. La conseqüència és que creus al 100% que les teues idees i creences són correctes, i consideres equivocat o estúpid qualsevol que no manté les teues creences." Aquest professor considera l'empatia com el més valuós recurs en el món, i es lamenta que la psicologia la ignorara durant un segle, així com els educadors, que simplement assumeixen que el xiquet o la xiqueta la desenvoluparà per si mateix/mateixa. Les paraules següents de Simon Baron-Cohen em semblen perfectes per a concloure: "L'empatia és com un dissolvent universal: qualsevol problema immers en ell esdevé soluble. A diferència de la indústria armamentística que costa milions de dòlars de mantindre, o les presons i el sistema legal que costen també milions de dòlars, l'empatia és gratuïta. I, al contrari que la religió, l'empatia no pot, per definició, oprimir ningú". I afegiria: i a més et permet relativitzar els teus problemes. I la crisi.\nPublicat per plujadesetembre a dimarts, de gener 03, 2012


02 La muntanya de les nines (Víctor Soler) - Enkuadres\nCategorías Colecciones de autor VALENCIÀ POESIA 02 La muntanya de les nines (Víctor Soler)\n02 La muntanya de les nines (Víctor Soler)\nVìctor Soler i Tomàs va nàixer a Lloc Nou d’En Fenollet (la Costera). Va cursar la llicenciatura de Filologia Moderna a la Universitat de València. Va estar de lector al Burton Grammar School a Anglaterra. Ha estat professor d’Anglés a l’Escola Oficial d’Idiomes de València, i també professor de Lingüística Valenciana a la mateixa Escola.\nHa publicat el poemari Lilàs de ciutat (Premi Vila d’Alaquàs). Ha guanyat l’accèsit Vila de Canals amb el poemari Cant de Morella. També va rebre el Premi de Narrativa Curta “L’Encobert”, publicat per l’Ajuntament de Xàtiva, amb El cabdell del somni. Actualment ha publicat el poemari Plany per Tyris a l’editorial Germania. Ha traduït de l’anglés al català l’obra Esthétique du Mal, del nord-americà Wallace Stevens.\nUn bon llibre sempre ha estat una de les millors maneres de viatjar. Ja des del quasi propi origen de la literatura occidental amb el personatge homèric d’Odisseu, els fets i aventures contingudes als llibres ens han traslladat ben lluny de la nostra quotidianitat. De fet són famoses les paraules de la poeta nord-americana Emily Dickinson: “no hi ha millor fragata que un llibre per a portar-nos a milles de distància.” Eixamplant el nostre esperit en aquest viatge de paper que és La Muntanya de les Nines, a poc a poc ens endinsarem de la mà de Víctor Soler en l’univers particular de l’autor i els seus habitants i l’anirem fent nostre pàgina rere pàgina.\nExamine también estas categorías: Página de inicio, POESIA, TODOS LOS TÍTULOS


TERTULIA TORRENCA: DEMAGÒGIA\nUna vegada més el president de la generalitat el Sr. Montilla ha fet de la demagògia un virtuosisme, pràctica molt estesa entre les files del PSC.\nAra resulta que veient que hi ha un perill seriós d’enfondrà la Sagrada Família degut a les obres de l’AVE diu que la culpa seria del PP i de CIU per haver pactat el trajecte en el seu dia.\nEl Sr. Montilla demostra ser una persona sense criteri propi a l´hora de canviar una situació que pot portar greus conseqüències, però que lluny d´intentar solventar-la i donar-hi solucions, es dedica a dir que està mal feta i quedar-se tan ample. Potser és que no se’n recorda de que ara mana el PSC a Catalunya?\nSr. Montilla deixi´m aclarir-li que el PSC i el PSOE seran els principals culpables en el cas de que com preveuen diversos experts l’obra més important del modernisme acabi fent llenya.\nEls hi han advertit per activa i per passiva, directe i indirectament, en veu alta i en veu baixa, fent el pi i la vertical, no podran dir que no s’ho pensaven.\nVostè escolta les paraules però no diu res, ni que tingués tres oïdes ho sentiria més clar. Semblà que pateixi d’una estranya malaltia però del que realment pateix és de manca d’idees i d’estar sobrat de dubtes i pors.\nSi no són capaços de trobar-hi una solució han de dimitir i deixar pas al partit que legítimament va ser el més votat en les últimes eleccions autonòmiques.\nD’una cosa pot estar segur Sr. Montilla, si la tragèdia s’acaba consumant no tornaran a governar ni en l’Antàrtida de la vila del pingüí.\nSeñorito Cordobes, a este tio le pinchas y no le sale sangre, camuflado de catalanista nos lo han colocado y no nos hemos enterado...La panza de reir que se pega pinocho ZP, a costa de nosotros;La realidad siempre supera a la ficcion. besitos


Sabadell actualitza la torre folrada – Fes Ta Festa – La cultura popular a la ràdio i a internet\nSabadell actualitza la torre folrada\n25 setembre 2019Crònica castellera\nLa setmana passada va presentar sis novetats al Baròmetre Casteller, entre els tres millors castells de les 92 colles indexades aquest 2019. Els Castellers de Sabadell van completar la torre folrada i els Castellers de Barcelona, els Castellers de l’Alt Maresme i la Colla Castellera de Figueres van treure profit dels castells amples.\nEl Baròmetre no va tenir cap moviment per dalt. Colla Vella, Castellers de Vilafranca, Jove de Tarragona, Colla Joves i Minyons de Terrassa encapçalen la llista amb gamma extra.\n2de8 amb folre dels Saballuts\nL’estrena més alta va ser va arribar diumenge a la tarda a Cervera amb el 2de8f, ara descarregat, dels Castellers de Sabadell (10) que ja figura com el seu sostre de la temporada. També va arribar el 7de8 dels Castellers de Barcelona (9) a la Diada Històrica de la Mercè de diumenge, el segon millor castell de l’any, i que situava als vermells com la colla de la capital catalana amb més gamma a portes de la Mercè local. El pilar de 6 carregat els manté per davant dels saballuts.\nTres entrades més en els set pisos. Els Castellers de l’Alt Maresme (28) van estrenar dissabte a Calella el 5de7 i el 7de7. Per la seva banda, la Colla Castellera de Figueres (28) van presentar diumenge a casa seva el 7de7. Les dues colles ara tenen els mateixos tres millors castells i s’equiparen a d’altres cinc colles: Castellers de Cornellà, Jove de Barcelona, Castellers d’Esplugues, Jove de Sitges i Castellers de Castelldefels. Finalment els Castellers de Santpedor (51) van estrenar diumenge a Cervera el 3de6 per sota.\nEl setembre casteller no dóna treva i el Baròmetre va obrir dilluns una nova setmana de recompte a Tarragona i dimarts a Barcelona. Podeu seguir l’actualització del Baròmetre al web i App del barometrecasteller.cat


«Aquest és el lleuger sistema de defensa que protegeix el català de les lleis del mercat: els clubs de lectura»\nper Xavi Bundó, 28 de març de 2019 a les 13:21 |\nEls pares de Magí Camps, periodista de La Vanguardia i filòleg, tenien una bacallaneria. Ell, explica, va viure part de la infància i l’adolescència darrera del taulell, aprenent com es gestiona una botiga. El seu pare sempre li repetia la frase “El client sempre té la raó”. Una màxima, que tenint en compte el deteriorament de determinats llocs de feina, sembla en perill d’extinció. Els valors que encarnen la frase del progenitor de Magí Camps li han servit al seu fill, actual membre de l’Institut d’Estudis Catalans, per desenvolupar una reflexió sobre el català que va desplegar divendres passat a l’Aula Magna de la U.B. durant el col·loqui “Si canviem la llengua, canviem el món?”. Una xerrada que va organitzar l’omnipresent Carme Junyent, una de les grans lingüistes del nostre país, directora de GELA, el Grup d’Estudi de Llengües Amenaçades.\n“El client sempre té la raó” vol dir, entre altres coses que s’ha de tenir en compte el nostre context, on conviuen dues llengües: una aixecada i protegida per la fèrria estructura d’un estat i una altra defensada bàsicament per pura convicció de supervivència dels parlants i algunes palanques defensives para-estatals. En el moment en què s’ha trencat el pacte no escrit de la transició i es converteix la qüestió lingüística en munició política partidista, potser, i només potser, la gestió de la llengua s’ha de resoldre sota la idea de “El client sempre té la raó”. I per tant, l’administració (el seu taulell) ha de correspondre sempre al ciutadà (el client) amb la mateixa llengua amb què s’hi ha dirigit en primera instància, reflexionava Magí Camps.\nEl problema arriba en el camp privat, on aquest tipus de mesures difícilment es poden aplicar de forma vertical, de dalt a baix, sinó en horitzontal. I és aquí on entra aquest mateix camp de joc client-botiguer. Magí Camps relata com en el terreny de la literatura infantil el català té una presència abassegadora mentre en l’univers adult no es produeix amb la mateixa intensitat. Però en canvi ha detectat un curiós fenomen. Algunes petites editorials madrilenyes, algunes d’elles independents, decidien editar llibres en català. “Perquè ho feu?”, els va preguntar. “Per la demanda dels clubs de lectura”.\nAquest és el lleuger sistema de defensa que protegeix el català de les lleis del mercat. Els clubs de lectura. Formes d’estructura para-estatal construïdes pels parlants en un país d’un gran teixit social. Un teixit (esplais, centres excursionistes, clubs d’amants dels cotxes antics...) creat sota l’empara d’una necessitat. La d’un país amb una cultura i un tarannà propis que no sent defensada la seva naturalesa sota el paraigües estatal.\nEls clubs de lectura. És a dir, la militància. L’auto-organització. I finalment, el lobby. Una empresa privada no té, d’entrada, cap incentiu a fer servir el català, ni en l’embalatge ni en el servei cara al públic. Només ho farà si hi pot guanyar diners o si nota, clarament, que no oferir aquell servei incomoda un gran gruix dels clients potencials que té. Què passaria si 50.000, 100.000 pares escrivíssim a Netflix perquè inclogui versions doblades al català dels dibuixos animats dels nostres fills? Uns dibuixos, per cert, que actualment no poden veure al Club Super 3 “per falta de pressupost”, com reconeixia al mateix col·loqui Miquel Piris, periodista de Televisió de Catalunya.\n“Hi ha determinades forces polítiques que pretenen una substitució lingüística a Catalunya”, deia Magí Camps. I si es flaqueja en aquest context, afegia, acabarem veient diputats al Parlament de Catalunya reclamant sistemes de traducció simultània. Potser és trist que siguin només els clubs de lectura i la resta d’estructures de (para)estat les que protegeixin el català i, per tant, la identitat, de la desaparició. Però sort en tenim.\nPer Africà el 29 de març de 2019 a les 22:27\nLi recordo, sr. Bundó, que l'ensenyament a Catalunya, està gestionat per la Generalitat. Que Catalunya disposa de mitjans públis i privats en català. Que tenim Wiquipèdia i d'altres mitjans digitals en català....... Vull dir, sr. Bundó, que quan els industrials catalans etiqueten en castellà, no és culpa de l'estat, deu ser nostra. Quan abans de la democràcia, es féien les classes en castellà i al pati jugavem en català, i ara és al revés, no és culpa de l'estat, deu ser nostra. En definitiva, sr. Bundó, si per contes d'anar coent una República a imatge i semblança d'Israel, haguéssim apel·lat a la generositat dels nouvinguts i no-catalano parlants, per a treballar per la cultura del país, no ens hauria anat millor? Uffffffffff... Ho esteu espatllant tot.\nPer Just el 29 de març de 2019 a les 20:21\nNo sabem on son les estructures d´estat, i menys els famosos i elocuents 18 mesos...ja fa dies que s´han escapat a correr...


Hotel PRL Zakopane Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nUl. Makuszynskiego 12, Krupowki, Zakopane, Polònia, 34-500 - Veure al mapa\nBasada en 2033 comentarisVeure el que han dit els hostes\nMés informació sobre Hotel PRL\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Zakopane, no busqui més enllà de Diamond's Hotel Rzemieślnik. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Diamond's Hotel Rzemieślnik, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Diamond's Hotel Rzemieślnik es reflexa en cada habitació. calefacció, servei de despertador, balcó/terrassa, llits extrallargs (> 2 metres), telèfon són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com centre esportiu, sauna, esquí, massatge, billar que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Diamond's Hotel Rzemieślnik no troba competidors en cap categoria.\nComentaris de Booking.com (2033)Comentaris d'Agoda (3)\nTots els tipus de viatgers (2033)


Gabriel Rufián demana al govern de Rubí que obri els col·legis electorals l’1-O\nUnes 400 persones han seguit aquest dijous la xerrada a Rubí de Gabriel Rufián, diputat d’Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) al Congrés. El polític, un dels rostres més mediàtics del seu partit, ha demanat al govern socialista de la ciutat que obri els col·legis electorals l’1 d’octubre i que “honori les seves sigles”.\nEl secretari d'Afers Socials i Família de la Generalitat presenta la renda garantida a Rubí\nEl secretari d’Afers Socials i Família de la Generalitat, Francesc Iglesias, ha visitat Rubí per explicar als ciutadans en què consisteix i com funciona la renda garantida de ciutadania que entrarà en vigor a partir del 15 de setembre.\nERC demana que l'Ajuntament substitueixi els herbicides químics per mètodes més ecològics\nEsquerra Republicana de Catalunya (ERC) presentarà una moció per substituir els herbicides basats en glifosat per mètodes més ecològics. Aquest producte químic ha estat assenyalat com 'probablement cancerigen' per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) i ajuntaments com el de Barcelona ja han deixat de fer-lo servir.\nRubí commemora el Dia de la República\nUn any més, alguns partits polítics i entitats de la ciutat han commemorat el vuitanta-sisè aniversari de la instauració de la II República, proclamada el 14 d’abril del 1931.\nERC vol que es recuperin els viatges per als majors de 65 anys\nEsquerra Republicana de Catalunya (ERC) presentarà una moció al ple del mes d’abril per demanar a l’Ajuntament que recuperi els viatges subvencionats per a majors de 65 anys que es van deixar d’oferir l’any 2015.\nERC: “Tenim un govern incapaç de liderar la transformació de la ciutat”\nEsquerra Republicana de Catalunya (ERC) creu que la proposta de pressupost per a 2017 evidencia una pronunciada falta de lideratge polític i ètic per part del govern de Rubí. El partit creu que l’executiu local està més preocupat per promocionar la imatge de l’alcaldessa que per adreçar les prioritats del municipi. En aquest sentit, sospita que es podrien estar aplaçant conscientment diverses inversions importants per tal de millorar les perspectives electorals del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) al 2019.


Empresari agredit en els Premis Princesa de Girona: "Por, por, por, vaig passar por"\nAntonio Castañer va acudir a la cerimònia a Barcelona, on diversos grups independentistes es van concentrar a les portes del Palau de Congressos.\nLa cerimònia de lliurament dels guardons ha obert els actes de celebració del desè aniversari de la fundació. En el seu primer discurs a Catalunya, la princesa Leonor ha afirmat que "Catalunya sempre ocuparà un lloc especial en el meu cor". Cap representant de l'Ajuntament ni del Govern ha assistit a l'esdeveniment.\nOvació a la Família Reial a Barcelona\nEl públic del Palau de Congressos s'ha posat dempeus per aplaudir als Reis i les infantes a la seva arribada als seients del recinte on es lliuren els Premis Princesa de Girona.\nEl guardonat, Ignacio Hernández Medrano, ha mostrat la seva alegria per haver rebut aquest premi: "Estic emocionat i sense paraules. Molt agraït perquè li havia posat molta preparació a la seva elaboració".\nLa Fundació Princesa de Girona incorpora un premi internacional\nA diferència d'altres categories, que estan vinculades a àmbits professionals i socials, aquest guardó funciona per nominació.


L'atur tanca el 2008 amb un rècord històric que supera els tres milions\nL'any 2008 s'ha tancat amb un rècord històric d'aturats que han superat els tres milions per primer cop des del 1996. L'atur registrat al desembre va augmentar 139.694 persones respecte el mes anterior, el 4,67%, segons els Serveis Públics de Treball. Amb aquesta última dada, la xifra d'aturats al final del 2008 va augmentar un milió de persones fins a arribar a les 3.128.963 persones. Els aturats han augmentat un 46,93% en un any, segons les dades publicades pel Ministeri de Treball i Immigració. Construcció, serveis i indústria són els tres sectors en què s'han registrat més desocupats.\n08/01/2009 - 09.11 Actualitzat 09/01/2009 - 09.05\nA Catalunya, el 2008, l'atur va augmentar en gairebé 160.000 persones, cosa que representa un 60%. En només l'últim mes, el desembre, es van afegir a les llistes d'aturats més de 20.000 persones.\nAl conjunt de l'Estat les dades també han estat dolentes. Amb l'augment del 2008, la xifra d'aturats a Espanya se situa en nivells rècord que no es veien des del gener del 1996, data des de la qual s'elabora l'actual sèrie històrica de dades comparables. El govern central espera un 2009 molt complicat i confia que les mesures econòmiques adoptades facin efecte.\nEspanya és el país amb més atur d'Europa\nEspanya va continuar sent, el mes de novembre, el país de la Unió Europea amb un índex d'atur més elevat (el 13,4% de la població activa). Aleshores la desocupació va pujar 4,8 punts i això vol dir que només Letònia se situa per sobre d'Espanya en increment de desocupació.\nSerna: un 2009 "difícil"\nTant el govern central com la Generalitat estan d'acord que la situació trigarà a millorar. La consellera de Treball, Mar Serna, ha augurat un 2009 "difícil". Serna ha reconegut que les xifres no són bones i que "segurament" en els pròxims mesos tampoc no ho seran. Tot i això, ha confiat que en el segon trimestres "es comenci a veure el final del túnel".\nLa consellera també ha destacat la importància que els treballadors "es puguin formar en el que el mercat demanarà d'aquí a uns mesos" i que les empreses "tinguin liquiditat i accés al crèdit". Tot i l'increment de desocupats pel tancament d'empreses i expedients de reducció de plantilla, Serna ha destacat que Catalunya és la comunitat amb més afectats per ERO pel seu caràcter industrial i que el 2003 "hi va haver més treballadors afectats per expedients de regulació que ara". Per tant, no s'ha arribat encara, ha dit, a xifres rècord.\nTorra diu que "és més urgent que mai" una reunió amb Sánchez\nAprofitar l'atur per formar-se\nMés parats que mai\nL'atur de 2008\nUn jove detingut per la policia al centre de Barcelona (Reuters, Juan Medina)\n14 ferits i 13 detinguts en una nit de protestes amb menys aldarulls\nReunió de Roger Torrent i Ada Colau, l'abril del 2008, al Parlament (ACN)\nMalestar a JxCat per l'absència de Torra a la reunió de Torrent amb Colau i agents socials\nManifestació multitudinària a Sant Sebastià contra la sentència del procés\nBeatriz García 19/10/2019\nTot costa, de 20 a 21 h - 23/09/2019


Les campiones de l'Hoquei Club i les entitats de la vila protagonitzen la celebració de la Diada | Ajuntament de Palau-solità i Plegamans\nLes campiones de l'Hoquei Club i les entitats de la vila protagonitzen la celebració de la Diada\nLa plaça Onze de Setembre ha estat, un any més, l'escenari per a la celebració institucional de la Diada Nacional de Catalunya. Les campiones de l'OK Lliga de l'Hoquei Club, que aquesta temporada jugaran la Copa d'Europa per haver guanyat la competició més important de l'Estat Espanyol, han estat les encarregades de pronunciar el parlament de l'acte.\nL'Alcaldessa Teresa Padrós ha agraït "la implicació de les entitats del poble en la celebració de la Diada". "Hi han estat presents més de trenta", ha recordat Padrós en unes declaracions fetes al micròfon de Ràdio Palau. A més, ha posat en valor el tipus de celebració "perquè té un format en el que totes les sensibilitats polítiques poden sentir-s'hi còmodes".\nUn dels moments àlgids d'aquesta festa ha estat el parlament fet per l'equip femení de l'Hoquei Club Palau de Plegamans, vigent campió l'OK Lliga. Berta Busquets hi ha posat la veu, acompanyada de la resta de jugadores de l'equip. S'ha mostrat "orgullosa de dur el nom de Palau-solità i Plegamans" als pavellons d'Espanya, cosa que ara faran també als d'Europa. Ha citat "la il·lusió" com l'element central: "Quan l'afició omple el camp per animar-nos, el nostre i els de fora, fent-nos sentir com si fóssim a casa". "Esperem que aquesta il·lusió ens faci créixer cada cop més, com a equip, com a club, com a poble i com a país, el nostre", ha dit Busquets abans d'agrair el suport rebut "per part de totes les entitats, l'Ajuntament i la gent del poble". "Esperem que us ho puguem retornar", ha reblat Busquets abans de rebre un apassionat aplaudiment de la plaça.\nAbans del parlament, la celebració ha començat amb la magistral interpretació del poema 'L'Escut de Catalunya', escrit per Mossèn Cinto Verdaguer. L'ha recitat Ramon Ferran, de l'Associació d'Amics de la Música Clàssica, qui ha estat, a més, el presentador de l'acte. Tot seguit, Teresa Padrós ha lliurat la bandera de Catalunya als agents de la Policia Local, que, vestits de gala, han alçat la Senyera amb l'acompanyament musical del Grup de Grallers el Ramat.\nDesprés, bona part dels regidors i regidores de l'Ajuntament han fet plegats la primera ofrena floral al monument de Rafael Casanova en representació del consistori, si bé hi han estat absents els representants de tres partits polítics. Tot seguit s'han succeït les ofrenes de les diverses associacions del municipi i de la majoria dels partits polítics locals. Un cop pronunciat el parlament de les campiones de l'Hoquei Club, que enguany celebra el seu 40è aniversari, la cultura ha pres el relleu. Ha trencat el gel el Combo de l'Escola Municipal de Música, que també ha posat la música a la posterior ballada de sardanes en la que hi han participat membres de l'Agrupació Sardanista i totes les persones que s'hi han volgut afegir. Les veus la Societat Coral la Unió han continuat les actuacions fins que totes les persones presenta a la plaça s'han posat dempeus per interpretar el Cant dels Segadors. Un sonor "Visca Catalunya!" i un brindis amb cava han servit per tancar la celebració d'enguany de la Diada.\n150911 diada sardanes2\n150911 diada lliuramentsenyera\n150911 diada alcadasenyera\n150911 diada ofrena corporaciomunicipal\n150911 diada parlament hoqueiclub1\n150911 diada parlament hoqueiclub2\n150911 diada comboescolamusica\n150911 diada sardanes1\n150911 diada coral\n150911 diada cantsegadors


C's i PP critiquen que s'ha tret la bandera espanyola de l'ajuntament per la Diada i Madrenas diu que l'han dut a rentar - El Gerió Digital\nC's i PP critiquen que s'ha tret la bandera espanyola de l'ajuntament per la Diada i Madrenas diu que l'han dut a rentar\nL'alcaldessa assegura que és "el dia ideal" per despenjar-la de l'ajuntament i remarca que ho tornaria a fer\nDilluns, 12 de setembre de 2016 22:26h\nL'alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, intervenint al ple d'avui © ACN\nGuerra de banderes al ple de l'Ajuntament de Girona. El PP i Ciutadans han criticat que, coincidint amb la Diada, hagi desaparegut la bandera espanyola de l'edifici de l'ajuntament. Els dos partits li han recordat a l'alcaldessa, Marta Madrenas, que hi ha una sentència ferma que obliga l'Ajuntament de Girona a penjar la bandera espanyola i li han reclamat que la torni a posar "d'immediat". Des de la CUP, en canvi, li han fet una petició totalment a la inversa: que no la torni a penjar mai més.\nL'alcaldessa ha explicat que va donar l'ordre de despenjar-la per portar-la a netejar. "Les banderes necessiten manteniment i és el dia ideal per portar-la a rentar", ha manifestat.\nMadrenas ha assegurat que "la majoria de ciutadans" no se senten representats per aquesta bandera i que, per tant, considera que el dia de la Diada és "ideal" per retirar aquesta bandera. És més, ha dit que ho tornaria a fer. "Si no ho hem de fer més que sigui perquè haguem aconseguit la república catalana i ningú ens obligui a posar la bandera espanyola", ha manifestat .\nEl PP vol que Madrenas sancioni la CUP\nDes de PP i C's han criticat també que durant un acte a la plaça del Vi –anomenat l'11 a les 12h, que fa anys que organitza el casal independentista El Forn i l'ADAC- es permetés que un ciutadà accedís al balcó municipal i pengés durant una estelada.\nDes de la CUP, han reivindicat que va ser "l'esquerra independentista" qui va penjar aquesta estelada i, des del PP, la regidora Concepció Veray ha demanat a Madrenas que es sancioni la CUP. Madrenas ha assegurat que no pensa multar ningú pel fet de penjar una estelada.\nLa moció ha rebut el suport de tots els grups, que han aplaudit la iniciativa. L'equip de govern, però, s'ha abstingut. El motiu l'ha explicat la regidora Eva Palau, que coordina les Fires de Sant Narcís, i que ha anunciat que ja tenen a punt una campanya la campanya 'No és no', que va en aquesta línia. "No hem fet públic encara però ja tenim la campanya a punt, està dissenyat el cartell, els tríptics i la difusió a través de xarxes socials", ha manifestat.\nPalau ha remarcat que, en l'edició del 2015, no es va denunciar cap agressió d'aquest tipus però que, tot i així, han decidit tirar endavant aquesta campanya com han fet d'altres consistoris (especialment després dels fets dels Sant Fermines). Palau ha detallat que, a banda d'aquesta campanya, es treballa d'acord amb els agents de la policia municipal per detectar aquestes situacions i actuar. "Durant les fires, hi ha agents no uniformats que estan preparats per intervenir si es produeixin situacions d'aquest tipus", ha manifestat.


4a edició de La Purito Andorra - Marxa cicloturista\n4a edició de La Purito Andorra\n24 de juliol de 2018 Publicat a: Notícies No hi ha comentaris\nT’agrada la bicicleta de carretera? Ets aficionat a les marxes cicloturistes? Anima’t aquest estiu a participar en la quarta edició de La Purito Andorra el proper 5 d’agost. Una cita que per a molts amants del ciclisme ja és una cita ineludible a l’estiu.\nA l’agost de 2015 naixia aquesta marxa cicloturista reproduint l’etapa reina de la Volta a Espanya d’aquell mateix any, considerada per molts com la més dura de l’història d’aquest esdeveniment esportiu.\nJoaquín Rodríguez “Purito” va ser, i és encara, l’organitzador de la mateixa, en col•laboració amb el Sprint Club d’Andorra. Per aquest motiu, la prova porta el seu nom;)\nUna prova amb versions per a tots els gustos\nMalgrat ser el calc d’una etapa reina d’una prova del ciclisme professional, La Purito vol ser un esdeveniment obert a ciclistes de tots els nivells. Per aquest motiu ha preparat 3 recorreguts diferents en longitud i desnivell, tots ells amb sortida des de Sant Julià de Lòria.\nLa prova llarga, de 145km, portarà els corredors a reproduir la mítica etapa reina de la Volta de 2015, el vencedor de la qual va ser l’alabès Mikel Landa. Els ciclistes ascendiran els ports de Beixalís, Coll d’Ordino, La Rabassa, La Gallina, La Comella, i acabaran amb l’escalada als Cortals d’Encamp, on estarà ubicada la meta.\nLa prova intermitja, de 80km i 3.500m de desnivell positiu comença el recorregut a Sant Julià de Lòria per anar a buscar el Port de la Rabassa, tornar a Sant Julià, pujar al Coll de la Gallina, tornar a Sant Julià i dirigir-se ja cap al port de la Comella, Encamp i coronar els Cortals d’Encamp per acabar la prova.\nFinalment, la prova d’iniciació, proposa un recorregut de 28km amb 1.700m de desnivell positiu que, passant pel port de la Comella, recorre part del Principat des de Sant Julià fins els Cortals d’Encamp.\nI si els teus fills també són aficionats a les dues rodes, també podran participar en la versió de la Purito pensada per a nens de 5 a 14 anys, que tindrà lloc el dia 4 d’agost al poble d’Encamp en un circuit urbà tancat al trànsit .\nPrepara la teva bici, planifica la teva escapada i fes la teva reserva al millor preu per a no perdre’t una de les cites estrella del calendari cicloturista de l’estiu.


Marcos Muñiz i Francisco Molinari seguiran vestint de blaugrana |\n11 juny 2018 11 juny 2018 RugbyCat 0 Comment FC Barcelona, Francisco Molinari, Liga Heineken, Marcos Muniz\nEls dos pilars continuaran jugant la propera temporada amb el Barça\nSegon any de blaugranes\nEl FC Barcelona de la temporada 2018/19 va agafant cos. El conjunt blaugrana s’ha assegurat la continuïtat dels pilars Marcos Muñiz i Francisco Molinari, que vestiran un curs més els colors del Barça.\nMuñiz va aterrar a Barcelona el passat estiu procedent del Vigo de la Divisió d’Honor “B” i en la seva primera campanya a la Teixonera ha comptat amb la confiança de Tomy García, que ha aprofitat la mobilitat i dinamisme d’aquest pilar de 25 anys. El gallec ha participat en 20 enfrontaments de lliga (onze de titular) i en les semifinals de la Copa del Rei per sumar tres assajos, però és la capacitat per participar en el joc obert amb els seus 1,83m i 106kg que el fa una peça important de la davantera culer.\nMarcos Muñiz ha destacat per la seva presència en el joc obert. Foto Edu Rois\nEl perfil de Francisco Molinari és diferent, doncs l’argentí aporta veterania a la primera línia catalana. Amb 32 anys, el pilar procedent del club Asociación Alumni ha jugat en 10 enfrontamens de la Liga Heineken (set de titular) i va saltar a la gespa d’inici a la semi davant el Salvador. Molinari va arribar a Barcelona el mes de desembre, i el seu rendiment ha convençut la direcció esportiva blaugrana, que ratifica la confiança amb aquest jugador de 1,87m i 125kg.\nFrancisco Molinari, un any més de blaugrana. Foto Edu Rois\nLes renovacions dels dos primeres línies s’afegeixen a la de Bautista Guemes, que va signar el contracte que el vinculava una temporada més amb el Barça la setmana passada.\n← Els Leones completen el retorn perfecte a les World Series\nLes Leonas acaben setenes una brillant temporada a les World Series →\n21 setembre 2015 RugbyCat 0


A PEU: Caminant a poc a poc s'observa millor la vida: Proporcionalitat\nLa proporció és la relació que hi ha entre una part amb el tot o d'una cosa amb una altra, quant a magnitud, quantitat o grau. I, és clar, la desproporció és tot el contrari d’això.\nEn aquest conflicte –com en molts altres- acostumen a pagar justos per pecadors. Deia GIDEON LEVY (un periodista israelià ) que haurien de canviar tots "la consciència i el sentiment". Però jo em pregunto qui pot fer més per tal de que les coses vagin per un altre camí? Qui pot canviar les coses? No és proporcional ni podem establir paral·lelismes entre una nació, les vides econòmica, cultural, social i emocional de la qual van ser completament destruïdes i una nació en la qual la immensa majoria de la gent pot seguir amb la seva vida com si res hagués passat; no hi ha paral·lelisme entre un poble que ha estat empresonat, tancat entre murs, constantment humiliat i un altre de persones lliures en el seu propi Estat sobirà.\nEtiquetes de comentaris: Guerra, Intolerància, Israel, Palestina, Violència


«No sortiré demà dient que vaig de candidat amb algú però el cuquet de la política hi és» - Empordà\n«No sortiré demà dient que vaig de candidat amb algú però el cuquet de la política hi és»\nCarles Ribas, al seu despatx d'advocat, ahir a la tarda. marc martí\nCarles Ribas, al seu despatx d'advocat, ahir a la tarda.\nHa estat nou anys com a regidor de CiU i de JxCat i afirma que marxa per coherència. Assegura que no deixa el consistori per cap oferta de cap altra formació però no descarta reenganxar-se a la política, que l'apassiona. Les seves respostes busquen evitar crítiques o enfrontaments amb els qui han estat companys i, en ocasions, pràcticament rivals.\nQuè li diu l'alcaldessa ?


Cap als mítings 2.0, per Jordi Baró\n"Política 2.0" és un espai setmanal del "Polièdric", de Catalunya Informació, on analitzem l'ús de les eines 2.0 que es fa en aquest camp.\nJordi Baró es periodista dels serveis informatius de Catalunya Ràdio.\n04/06/2010 - 12.12 Actualitzat 05/10/2020 - 14.13\nD'espectador a actor. Les eines 2.0 estan transformant el rol dels assistents als mítings. "Ja no cal esperar al final per aplaudir", utilitza com a metàfora l'assessor de comunicació Antoni Gutiérrez-Rubí. La fórmula tradicional on el polític parla i la resta escolten dóna pas a debats més oberts on tothom pot participar, sobretot gràcies a les xarxes socials. A través del Facebook, del Twitter o de xats més convencionals, la discussió política està viva. A més, les televisions dels partits solen retransmetre els actes més destacats per internet, cosa que permet seguir-los també a distància. "Els ciutadans poden opinar en temps real, en línia, d'una forma directa i contrastada i en diàleg permanent amb tothom qui estigui connectat en aquell moment", resumeix Rubí.\nEl PSC, amb els ciberactivistes\nEn les cites de la precampanya per a les eleccions al Parlament previstes per a la tardor, algunes formacions d'àmbit català s'han començat a sumar a aquestes dinàmiques. El PSC va experimentar amb un format nou fa unes setmanes en un acte del president, José Montilla, amb ciberactivistes, inclòs en el cicle Diàlegs pel Progrés. Els convidats que eren a la seu del partit a Barcelona enriquien el debat amb aportacions fetes des dels ordinadors portàtils o el mòbil, igual com els que ho seguien a distància. "Ens podien enviar preguntes, suggeriments, dubtes i el que vam fer va ser recopilar i passar-los a la persona que intervenia", explica la creadora d'acció política a la xarxa dels socialistes catalans, Raquel Querol. En una pantalla, s'hi projectaven alguns dels missatges enviats al Twitter, que s'agrupaven sota l'etiqueta #dialegs. La majoria dels ciberactivitstes eren militants, com el primer secretari del partit al districte de les Corts de Barcelona, Enric Llorens. "Normalment durant les intervencions ja explico les frases que em semblen més ocurrents o més importants. Els que em segueixen a internet saben el que estic pensant i puc interactuar amb ells", apunta. Un cop acabat, molts internautes donen continuïtat al debat elaborant altres materials, com per exemple articles per als seus blocs.\nCiU i les DOC Sessions\nCiU ha aplicat alguns elements dels mítings 2.0 a les DOC Sessions, diàlegs preelectorals que manté Artur Mas sobre temes específics com la innovació, la cohesió i els valors. Es poden seguir en directe a través d'un canal de televisió del partit, que té una aplicació en les diferents xarxes socials. A més, Convergència elabora vídeos de presentació i de resum de cada debat. Un altre element diferenciador és que, al marge dels convidats presencials, se'n busquen de virtuals. "De cada temàtica, fem un rastreig a internet, identifiquem gent que està parlant del tema, i li oferim la possibilitat de venir o de seguir l'esdeveniment a distància, i al mateix temps posem a la seva disposició els materials", explica el responsable de l'estratègia de CiU a la xarxa, Roc Fernández. "Les eines 2.0 ens serveixen per obrir finestres noves d'una mateixa realitat. Aplanen estructures i fan que el debat sigui molt més ampli i transversal", conclou el cap de llista de CiU per Lleida, Albert Batalla, molt actiu a la xarxa.\nLa setmana passada, al "Política 2.0", la iniciativa d'ERC de consultar sobre el programa electoral a través del Facebook.


Pilona SuperFlexible Areola peanya | Mobiliari Urbà - Happyludic\nPilona SuperFlexible Areola Light KM.0 peanya - VERMELLA\nPilona superflexible lleugera COLOR VERMELL fabricada amb materials sota estricta normativa (E.U.) lliure de metalls pesants, elements nocius i contaminants. Li permet suportar grans impactes tornant a la seva forma original, ja que posseeix unes elevades propietats de memòria en forma i resistència. Fins i tot la pilona resisteix atropellaments de vehicles, recuperant la seva total verticalitat i figura original.\n- Duresa º Shore A 92.\n- Gran resistència a l'abrasió.\n- Gran valor ecològic i 100% reciclable.\n- Respecta el medi ambient.\n- Gran resistència a impactes.\n- Excel·lent comportament sota raigs UV.\n- Baix cost i durador.\n- No està pintada, no s'oxida i no s'abonyega.\n- Sense manteniment.\n- Encastada directament a terra.\n- Equipat amb una cinta de 3 cm d'ample nivell II de 3M prismàtica, d'acord amb la Norma UNE 135.363, amb els valors de retroreflectància i d'acord amb la Norma UNE 135.330 i amb la Norma Europea EN 471.\n- Altres colors disponibles: Verd i Negre. Resta de colors sota comanda.\nKM.0: Producte de proximitat, producció local.\nSubjecció al paviment mitjançant peanya amb tres tirafons,\no tac químic amb vareta roscada de 10 mm.\nDIMENSIONS (L x AL)\nØ 100 x 810 mm\nTanca peatonal galva. 200cms amb 2 Peus "V" (h=100cms)\n- Tanca mòbil de seguretat especial per a esdeveniments, senyalització d'obres, espectacles, etc.\n- Fabricada en tub d'acer galvanitzat (Ø de 40x1,2 mm) d'alta resistència, reciclable i apilable.\n- Disposa de dues potes en "V" (Ø de 40mm)\n- 9 travessers verticals de Ø 16 mm\n- Inclou xapa publicitària al centre de 400x210 mm\n- Apilables en recte\n- Requereix un manteniment mínim. Neteja periòdica si cal.\n- Tires reflectants\n- Gravat Làser de la xapa central\n- Tanca + llarga de 250cms ref. SV015G-250\nPilona SuperFlexible Areola Light KM.0 empotrable - VERDA\nPilona superflexible lleugera COLOR VERD fabricada amb materials sota estricta normativa (E.U.) lliure de metalls pesants, elements nocius i contaminants. Li permet suportar grans impactes tornant a la seva forma original, ja que posseeix unes elevades propietats de memòria en forma i resistència. Fins i tot la pilona resisteix atropellaments de vehicles, recuperant la seva total verticalitat i figura original.\n- Altres colors disponibles: Negre i Vermell. Resta de colors sota comanda.\nØ 100 x 1000/810 mm\nPilona Trànsit - VERMELLA\n- Balisa flexible, fabricada en polietilè d'alta qualitat i màxima flexibilitat que li permet suportar grans impactes, ja que posseeix unes elevades propietats de memòria de forma i resistència i un excel·lent comportament als raigs solars ultraviolats, gràcies a l'additiu Anti-UV que porta incorporat.\nAltres colors disponibles: Verd i blau.\nElement per al abalisament, de punts d'alta perillositat com ara:\n- Glorietes, illots.\n- Carrils bici,\n- Estrenyiments de carril\n- Incorporació a vies ràpides\n- Zones amb alta confluència de vianants o de qualsevol altre entorn urbà o interurbà que ho requereixi.\nDIMENSIONS (AL x A)\nPilona SuperFlexible Areola Light KM.0 empotrable - VERMELLA\n- Fusta de pi assecada i tractada en autoclau segons la norma CTB B + per garantir un tractament de qualitat i una durabilitat òptima. El tractament classe IV color marró garanteix la sostenibilitat única d'un producte sotmès a condicions difícils com una barrera de seguretat de carretera.\n- Pals i travessers Ø160mm mecanitzats per integrar els elements metàl·lics al seu interior. Això redueix el risc de ferides i millora l'estètica del producte.\n- El bon funcionament de la bionda està assegurat, en cas de sortida de carretera, sigui quin sigui el costat pel que vingui el xoc.\n- Muntatge ràpid\n- Certificació CE segons NF EN 1317\n- Nivell de contenció: N2\n- Classe de severitat: A\n1. Protecció per a motoristes: Una protecció testada d'acord amb la norma vigent. Es una pantalla, termolacada (RAL 7008) o sense acabat, situada a la part baixa de la bionda. Cada peça té una alçada 37 cm i una longitud de 432cms.\n2. Extrem per a protecció de motoristes: La peça final del protector de motoristes. Té forma de "U" per abraçar el pal. Alçada 37 cm - longitud 40 cm.\n3. Llates d'acabat pels pals: És un tauló raspallat amb superfície bombada del mateix color. Es cargola senzillament a un reforç de fusta ja col·locat entre les ales de pal.\n4. Llates d'acabat pels travessers: És una làmina de fusta pre-trepada que permet dissimular el reforç metàl·lic del travesser horitzontal. Es col·loca amb femelles addicionals sobre els perns ja existents.\n5. Reflectors: Per millorar la visibilitat de la barrera. És un captafaro estanc, doble cara, de classe M3 (blanc). Es fixa al travesser horitzontal de fusta.\n2.000 x 1.000 mm (mòdul)\nPilona SuperFlexible Areola Light KM.0 peanya - VERDA\n- Altres colors disponibles: Vermell i Negre. Resta de colors sota comanda.\nPilona EcoFlexible Romana Heavy KM.0 empotrable - NEGRA\nPilona fabricada en polietilè de baixa i alta densitat. El seu interior està compactat amb\ngoma reciclada de cautxú per suportar grans impactes.\nPunxó de fixació a terra fabricat en polietilè de màxima qualitat.\nExcel·lent comportament als raigs solars ultraviolats, gràcies a l'additiu Anti-UV que porta incorporat.\n- Fabricades en polietilè de gran qualitat.\n- Interior compactat amb goma reciclada provinent de pneumàtics fora d'ús.\n- Angle de torsió i flexibilitat\nfins trencament de pilona = 45º\n- Gran valor ecològic i reciclable.\n- Suporta qualsevol tipus de climatologia.\n- No s'oxida i no absorbeix la brutícia.\n- Excel·lent comportament davant de raigs UV.\n- Antigraffitis i fàcil de netejar.\n- Article econòmic i durador.\n- Equipat amb una cinta reflectant de 3.5 cm d'ample, nivell 2,\nde la marca 3M segons Norma UNE 135.363 (per als valors de retroreflectància) i segons Norma UNE 135.330 i amb la Norma Europea EN 471.\nØ 130/250 x 725/925 mm\nPilona Trànsit - BLAVA\nAltres colors disponibles: Verd i vermell.\nPilona SuperFlexible Areola Light KM.0 empotrable - NEGRA\nPilona superflexible lleugera COLOR NEGRE fabricada amb materials sota estricta normativa (E.U.) lliure de metalls pesants, elements nocius i contaminants. Li permet suportar grans impactes tornant a la seva forma original, ja que posseeix unes elevades propietats de memòria en forma i resistència. Fins i tot la pilona resisteix atropellaments de vehicles, recuperant la seva total verticalitat i figura original.\n- Altres colors disponibles: Verd i Vermell. Resta de colors sota comanda.\nTanca mòbil Sòlida color taronja\n- Fabricat en HDPE d'alta resistència, reciclable i apilable.\n- Disposa de dues potes extraïbles de goma dura resistent als cops i cinta reflectant de color vermell i blanc.\n- Color taronja.\n- Quadre central de fixació d'elements de senyalització.\n- Espai inferior per vinil adhesiu personalitzable.\n- Fàcil emmagatzematge i transport.\n- Pes total de 12 kg. Lleugera i molt robusta.\nPilona EcoFlexible Areola Heavy KM.0 empotrable - NEGRA\nØ 100 x 1000/800 mm\nPilona SuperFlexible Areola Light KM.0 peanya - NEGRA\nPilona Reflectant i Flexible "Slim" Ø8x75cms - Verda\n- Balisa flexible, fabricada en PVC d'alta qualitat i màxima flexibilitat que li permet suportar grans impactes, ja que posseeix unes elevades propietats de memòria de forma i resistència i un excel·lent comportament als raigs solars ultraviolats, gràcies a l'additiu Anti-UV que porta incorporat.\n- Cos fi de 8cms de diàmetre.\n- Ideal per a delimitar accessos a aparcaments, comunitats, centres comercials.\n- Fixació sense necessitat d'eines especials mitjançant 3 tacs mecànics (no inclosos)\n- Altres colors disponibles: Taronja, Blau i Groc.\nPilona EcoFlexible Grega Heavy KM.0 empotrable - NEGRA\nØ 120/160 x 700/900 mm\nPilona Trànsit - VERDA\nAltres colors disponibles: Blau i vermell.


Hola, hola, hola .....\nJa se que he estat molt de temps, sis mesos mes o menys, però es que he estat molt liada.\nUs explico una mica la meva "historia".\nEl mes de març em vaig quedar sense feina. A partir de llavors vaig voler fer un canvi en la meva vida "laboral". Em sembla que es diu RE-INVENTAR, jajaja !!!\nHe estat fent cursos de patch, de que si no, i ara em dedico a donar classes. Des del mes de setembre dono classes continuades i tallers monogràfics a Molins de Rei.\nUs passo la meva nova adreça i, si voleu, esteu convidades a veure tot allò que faig.\nClica aquí !!!!\nPublicat per Maria Alba Marimon Julià a 8:03 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nAvui us porto varies coses.\nLa primera es que m'he quedat al atur. Ja soc una mes a la llista d'aturats. Diuen que quan es tanta una porta se'n obre una altre. Doncs si, ara hem podré dedicar al que realment m'agrada. A que no sabeu que es ... ? siiiiiii, el Patchwork.\nJa he començat a donar alguna classe els dissabtes a la tarda i ara també en faré els dimecres.\nLa segona cosa que us porto es que per fi he fet el Costurer de Cors de Punt de Patch. El vaig comprar a Sitges fa dos anys i per manca de temps, ni l'havia començat.\nDoncs ja el tinc fet, que us sembla ??\nA mi m'agrada molt com a quedat !!!\nI la tercera cosa es que m'he enganxat al Sylvia's Bridal Sampler. Gràcies a la Maria de Punt de Patch es molt fàcil de seguir, ja que el llibre està en ingles i jo no en tinc ni idea.\nPer seguir-ho només has de comprar el llibre\nI cada quinze dies la Maria publica en el seu bloc un bloc, jajaja, sembla un embarbussament.\nJo avui he fet el que tocava i el de la quinzena anterior.\nJa només me'n queden 138 !!!!\nEspero que us hagi agradat tot el que us he ensenyat.\nSIGUEU BONES !!!!\nPublicat per Maria Alba Marimon Julià a 11:17 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Costurer, Sylvia's\nFira de la Candelera !!\nUn any mes arriba la Fira de la Candelera a Molins de Rei. Aquest any cel·lebrem la 164a edició !!!\nSi no sabeu que fer el cap de setmana dels 31 de gener, es una bona opció. Hi trobareu planté, alimentació, cotxes, art, artesania, ........\n........ I quest any ens hi trobareu a la Meritxell i a mi !!!!\nAllà presentarem els nostres treballs.\nEstarem al c/ Miquel Tort, mes o menys a la mitat del carrer.\nFeliç Fira !!!!!!\nPublicat per Maria Alba Marimon Julià a 6:39 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Fira Candelera\nBenvingut any 2015 !!!!\nAvui faré una entrada despres de molt i molt mesos sense fer-n'he cap.\nEn aquest temps hem anat a dues fires. Una a Gelida, molt de fred, i l'altre a Sarrià, Barcelona. Poc a poc ens anem donant a coneixer. Els començaments son lents i mes en aquests temps. Però hi posem molta il·lusió !!!\nQuan dic que anem es per que vaig amb la meva filla Meritxell. Ja us en he parlat alguna vegada. Pinta bambes i samarretes a mà i fa albums de scrap. Si voleu fer una ullada cliqueu aquí. Tot per encàrrec !!!\nAquests son alguns del detalls que vaig fer per Nadal. En vaig vendre uns quants a les Fires.\nLa idea la vaig agafar de la Véronique Requena del llibre Quilt & Dog Cottage. Jo l'hi vaig donar un aire nadalenc amb robes de Nadal.\nI unes corones per la porta d'entrada !! Us agraden ???\nPer últim us ensenyo una bossa que acabo de fer per portar el dinar a la feina. Sempre anava amb una bossa qualsevol, de les que ens donen quan anem a comprar i ens regalen. He pensat que ja era hora que fes alguna cosa per mi. Tot el que faig es per regalar o vendre !!\nAquí està ... el disseny de l'aplicació es de la revista Simply Vintage número 21.\nVaig agafar unes robes de franel·la que tenia des de no se quina fira ... Les vaig comprar per que sempre m'han agradat però no havia tingut la oportunitat de fer-les servir.\nCom que no farè cap mes entrada abans d'acabar aquest any, us desitjo un molt bon any\nSigeu bons i feu tot allò que us vingui de gust sense fer mal a ningú !!!!\nPublicat per Maria Alba Marimon Julià a 4:49 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: bossa, Nadal\nUna entrada molt ràpida per convidar-vos a un sorteig molt i molt xulo.\nEs la Silvia del blog\nSi no el coneixeu us el recomano. Es simplement extraordinari.\nPer participar cliqueu a AQUÍ\nAviat faré una entrada amb els nous projectes que tinc, que en son un munt i per això no tinc temps de res.\nSIGUEU FELIÇOS !!!!!\nPublicat per Maria Alba Marimon Julià a 6:49 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nJa se que fa molt de temps que no publico res de res. He estat molt liada !!\nPrimer preparant la meva primera fira a Ripoll, despres acabar la meva web, vacances i, per que no dir-ho, una miqueta de mandra.\nLa Fira de Ripoll va ser el 19 de juliol. Va fer un dia fantàstic. El lloc era molt xulo. Una plaça porxada, molt moderna. Situada en un lloc de pas.\nAquesta es la paradeta de la meva filla Meritxell. Pinta bambes a ma. Pot fer el dibuix que vulguis !!\nNo es per dir-ho, però realment son una passada.\nAquesta es la meva. Vaig portar una mica de tot. Es fa difícil saber que es el que agradarà mes.\nAl matí va passar molta gent. Hi va haver un ambient molt maco. Però a la tarda va ser com si tothom s'hages quedat a casa.\nCom a experiència, va ser molt positiva. Era la nostra primera fira. Per una altre vegada, ja sabem alguna cosa mes.\nEn relació a la Web, m'ha portat molts mals de caps. No soc una experta !!!\nLa primera que vaig fer no m'agradava. La veia fosca, fotos petites, no es veia be. Ara l'he remodelat tota i crec que ara si que es veu tot be.\nPodeu opinar clicant AQUÍ.\nI per acabar, les vacances !!!\nAquest any hem tingut la sort de fer un viatge molt i molt bonic. Ple de moltes càrregues emocionals, llocs fantàstics, molta pobresa, .....\nLa Índia, un viatge que ens ha enriquit molt. Ens ha fet uns dies fantàstics tot i sent en època de monzons.\nPerdoneu la llargada d'aquesta entrada, però es que es un país ple de marcs per fotografiar. Aquesta es una petitíssima mostra de les mes de 1000 fotos que vaig fer.\nBe, per avui ja n'hi ha prou !!!\nPrometo no trigar tant en fer una altre entrada. En la propera us ensenyaré treballs que tinc fets des de fa temps i encara no els he publicat.\nMOLTS PETONS I SALUT !!!!\nPublicat per Maria Alba Marimon Julià a 0:36 9 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Fires, Viatge, web


per Rafa Climent, alcalde de Muro i número 2 per Alacant a les Corts Valencianes de Compromís\nEnviat per Redacció en 13 de maig de 2015.\nTags: Compromís, Muro, Rafael Climent\nRecolzament als Premis per a dolçaina i tabal de La Xafigà de Muro. Hem creat un premi Internacional de composició de Música per a Banda Vila de Muro en la seua ja 5à edició, en caràcter bianual. Potenciació de la Festa del Llibre que compleix aquest any la seua 20ena edició.\nAquestos tant sols, son alguns dels exemples que portem a terme.\nTambé hem incidit en els horts solidaris. Hem posat terrenys i recursos humans i materials, per a que la gent aturada treballe la terra i aprofiten els recursos propis i el rendiment de la mateixa. Conreen, molt d’ells aprenen i treuen rendiment en productes de la terra que serveixen per al seu dia a dia.\nFont: Rafa Climent, alcalde de Muro i número 2 per Alacant a les Corts Valencianes./\nConéixer, mantenir i promoure la pedra seca, una tècnica de construcció mil·lenària


Casa prefabricada Ronsana - ConstruimosTuCasa™\nCasa prefabricada Ronçana\nL’habitatge modular model Ronçana és de 111 metres quadrats de formigó cel-lular, unifamiliar d’una planta, amb coberta plana no transitable. Definida per una arquitectura modular clara que genera diversos mòduls amb molta lluminositat a totes les habitacions. L’habitatge està composta per: 3 habitacions, 1 bany complet, menjador / sala d’estar i cuina.\nEl nostre model inclou:\nProjecte d’Arquitectura i Adreça d’obra.\nFonamentació mitjançant llosa de formigó de 25 cm de cant (Segons mesuraments de l’estudi geotècnic i topogràfic)\nFaçanes mitjançant bloc cel·lular Ytong de 30 cm d’espessor.\nTabiquería interior, amb placa de guix laminat i aïllant tèrmic.\nRevestiment exterior en morter a la calç segons carta de colors.\nTancaments exteriors en PVC amb perfil 70 mm (6 càmeres) i doble vidre 4 / 16 / 4 en blanc, segons mesures de projecte.\nPorta d’accés metàl·lica, amb espiell i 3 punts de seguretat.\nPortes interiors batients en fusta massissa, acabades en faig o roure.\nPaviment interior en gres porcelànic, amb sòcol.\nInstal·lació elèctrica completa en interior de l’habitatge s’inclou mecanismes elèctrics en color blanc.\nFals sostre mitjançant placa de guix laminat.\nDistribució d’aigua freda i calenta amb canonada de polietilè reticulat en banys i cuina\nCalefacció mitjançant radiadors impulsat per aerotèrmia i dipòsit d’ACS amb capacitat de 190 litres.\nSanitaris plat de dutxa extraplano i aixeteria mico-mano.\nPorxo de fusta tractada, amb paviment exterior de gres porcelánico, segons projecte.\nNo s’inclou però podem fer-ho:\nFactors que alteren els costos d’un habitatge.\nEstudi geotècnic i topogràfic.\nXarxa de sanejament horitzontal des de l’habitatge fins a vial.\nMoviments de terra.\nEscomesa enterrada de proveïment d’aigua potable.\nUrbanització interior de la parcel·la (per exemple: pavimientos exteriors).\nTancaments exteriors de parcel·la.\nQuadre elèctric provisional d’obra i consums.\nClos provisional de parcel·la.\nPer a més informació, contacti amb el nostre departament comercial o demaneu un pressupost.


Conclusions del Fòrum Social Mundial\npsmpalma | 07 Febrer, 2009 09:10\nArticle de "el Periódico", a on es citen les conclusions d'aquesta trobada, fòrum d'idees alternatives al Fòrum Econòmic de Davos: un pic el capitalisme ha donat mostres de la seva feblesa, és el moment de plantejar alternatives serioses a aquest sistema.\nFI DE LA GRAN CITA ANTIMUNDIALITZACIÓ AL BRASIL:\nEl Fòrum Social Mundial dóna per mort el vell capitalisme\nL'heterogeni moviment no aconsegueix, però, articular una recepta alternativa\nMÉS INFORMACIÓ: La lluita contra el canvi climàtic guanya protagonisme\nLa vuitena edició del Fòrum Social Mundial (FSM) va finalitzar ahir a Belém, la capital de l'estat brasiler de Pará, al cor de l'Amazònia, amb la certesa que la crisi econòmica planetària, que estava sent anunciada des del 2001, no es podrà resoldre amb les receptes conegudes. No obstant, i a causa de la multiplicitat de veus i propostes, l'FSM no va poder oferir una clara sortida alternativa a una realitat descrita en tons catastròfics.\nPer començar, l'heterogeni moviment antiglobal, que aquests dies ha donat rèplica al Fòrum de Davos, tornarà a plantar cara el 2 d'abril vinent pels carrers de Londres, escenari de la pròxima reunió del G20, el grup dels països industrialitzats i en vies de desenvolupament, al qual no concedeix la legitimitat per reinventar el sistema.\nUnes 100.000 persones van arribar a Belém per participar en les activitats. "El Déu Mercat ha fet fallida per falta de control", va dir davant d'ells el president brasiler, Luiz Inácio Lula da Silva. Les sentències dels líders socials i presidents de Veneçuela, Hugo Chávez; Bolívia, Evo Morales; l'Equador, Rafael Correa, i el Paraguai, Fernando Lugo, així com les dels dirigents socials i més de 2.000 conferenciants, van ser coincidents. "Se segueix afrontant la crisi amb les mateixes eines que la van provocar", va advertir Rafaela Bolinni, representant de la secció europea de l'FSM.\nPerò el diagnòstic comú no va habilitar l'elaboració d'un programa mínim. "La crisi ens obliga a millorar les nostres propostes", va reconèixer Fatima Mello, del comitè organitzador. Emir Sader, un assagista brasiler de forta prèdica al Fòrum, va ser més explícit: "És hora que vegem com s'ha de fer que el lema Un altre món és possible sigui portat a la pràctica. No n'hi ha prou d'intercanviar experiències entre militants de tots els continents".\nBernard Pinaud, de la francesa CCFD-Terre Solidaire, va explicar que una de les iniciatives que com a mínim va trobar consens va ser la de crear un organisme mundial per regular el sistema financer. Però de les expressions de desig a com posar-ho en pràctica hi ha una distància encara no recorreguda.\nLa celeritat amb què tenen lloc els esdeveniments durant els últims mesos desconcerta molts dels protagonistes d'aquests esdeveniments antiglobals. La mateixa setmana en què Belém va amalgamar dirigents, activistes i intel.lectuals, el president dels Estats Units, Barack Obama, va qualificar de "devastadora" la situació en què es troba el seu país i va considerar que els directius dels bancs privats són uns "pocavergonyes" per intentar adjudicar-se bons milionaris.\nJean-Pierre Leroy, de l'oenagé brasilera FASE, adverteix del fet que el corrent antiglobal encara necessita unificar criteris d'acció essencials. Els moviments socials estan marcats per un pensament fortament anticapitalista, mentre que els sindicats tradicionals aixequen banderes força més moderades. "Estan més preocupats per evitar que s'aprofundeixi la destrucció dels llocs de treball", va afegir.


Les cinc mentides de Zapatero sobre nuclears | Coses de Tecnologia\nL’altre dia, el president del Govern espanyol, Jose Luis Rodriquez Zapatero, va sortir a la televisió, a la cadena Cuatro, i va parlar sobre nuclears. Durant la entrevista es va puntualitzar unes dades sobre la necessitat de tancar nuclears velles. Però es veu que el que va dir no és cert de tot, i moltes de les afirmacions que va dir són totalment falses.\nPrimera: va dir que no hi ha cap central al món en funcionament de més de 40 anys. N’hi ha una Anglaterra i una altra als Estat Units\nSegona: va dir que al món només hi ha 6 centrals amb prorroga de més de 40 anys. Hi ha 58 centrals al món amb permís per als 60 anys d’explotació, i n0hi ha 19 més que estan en procés d’allargar la seva vida fins als 60.\nTercera: va dir que només hi ha una central nuclear en construció al món. N’hi ha 50: Xina, Argentina, Finlandia, Rusia, França, Japó, etc…\nQuarta: va dir que la norma és tancar centrals als 40 anys de funcionament, que una prorroga és excepcional. El 70% del parc nuclear nord-americà podrà operar fins als 60 anys.\nCinquena: va dir que el preu del MWh nuclear i fotovoltaic era el mateix. El nuclear costa 35€ i el fotovoltaic 400€. Retirar nuclears suposa substituir-les per renovables,s que són més cares de produir.\nLa central nuclear de Garoña tancarà al 2013, amb 42 anys d’explotació. El greu de l’assumpte no és aquesta decisió, sinó les mentides que s’expliquen a la població sobre aquest tema tant delicat.\nTots tenim una vena ecologista, i la majoria de gent són antinuclears, però a tots ens agrada estar frescos a l’estiu i escalfats a l’hivern, i tenir tres ordinadors a casa, i navegar per Internet, i això demana electricitat.\nEl següent video és un fragment de la entrevista a Cuatro.\n[kml_flashembed movie="http://www.youtube.com/v/a_z7_OqSESw" width="425" height="350" wmode="transparent" /]\n← Les sabates Massai +0,001 ºC →\n12 thoughts on “Les cinc mentides de Zapatero sobre nuclears”\nAntinuclear1 24 setembre 2010 at 16:33\nLa major part de dades qe hi ha en aquest text son falçes. Vol dir què sense nuclears s’acavaria l’electricitat? Doncs no és així, per exemple a espanya es podrien tancar totes les centrals nuclears i la vida no cambiaria gens perque an aquests moments espanya té una sobre producció d’electricitat que ven als paisos veins.\nDepartament Tecnologia Post author 24 setembre 2010 at 17:35\nEl que diu el text és cert: s’estan construint noves nuclears, moltes tenen més de 40 anys, i que el KWh fotovoltaic és més car que el nuclear (muntar una nuclear és molt car, però s’amortitza per la gran quantitat d’energia que en surt)\nL’altra és que sense nuclears es pugui tirar endavant, cosa que dubto si a més a més tanquem les tèrmiques de carbó.\nSobreproducció Espanya no en té: a l’estiu hi ha un pic molt alt degut als aires condicionats i s’ha de comprar a França el que no podem generar nosaltres.\nAntinuclear1 24 setembre 2010 at 21:49\nNO discuteixo que el KWh sigui més barat el de les nuclears, però se del cert que es pot tirar endavant, ja que em baso en estudis i dades de primera mà sobre la producció i consum espanyol d’electricitat i s’observa clarament què tota l’energia que produeixen les nuclears ens sobra i l’hem de vendre a frança.\nEnergia NUCELAR 24 setembre 2010 at 22:29\nPrimerament, dir que les centrals en procès de construcció, estàn en països subdesenvolupats amb manca de diners per poder comprar energia fora. Els països desenvolupats estàn començant a replantejar-se les nuclears i abandonar-les, ja que generen una gran quantitat de residus radioactius, apart del seu impacte medioambiental tot i que alguns diuen que no en té, la qual cosa es falsa, ja que el vapor d’aigua expulsat per la nuclear conté Triti, una partícula raidioactiva.\nPer altra banda, les nuclears suposaven un 20% del total de l’energia espanyola. Ara mateix, les centrals nuclears espanyoles suposen un 17% de l’energia total.\nL’impacte social i medioambiental que generen les centrals nuclears no és comparable al de cap altra font d’energia renovable. Personalment, penso que les nuclears son una gran mafia, que es mouen pels diners sense importar-los-hi “qui ho ha parit”. El sol, per exemple, no genera cap tipus de contaminació, i segons uns estudis d’un catedràtic en energia de la Universitat de Barcelona, posant plaques solars que ocupessin la meitat del Desert del Sàhara, hi hauria prou energia com per abastir el món sencer.\nEnergia Renovable Sí,\nDepartament Tecnologia Post author 25 setembre 2010 at 06:50\nEstic a favor de les energies renovables, entre altres coses per tenir menys dependència de l’exterior. Però actualment prop del 80% de l’energia al país és generada per nuclears i tèrmiques, la resta la completa les renovables. Si afegim que el govern vol impulsar el cotxe elèctric, molts parcs eòlics i fotovoltaics s’haurien de posar per substituir les tèrmiques i les nuclears, sobretot tenint en compte que l’eficàcia d’aquestes energies són del 15% a les fotovoltaiques (i només quan és de dia i no hi ha núvols) i de que faci vent per moure els aerogeneradors.\nLes fotovoltaiques reben subvencions del govern per cada KW produït, i fa poc es va detectar un frau d’una empresa que va vendre energia fotovoltaica a les 4 de la matinada. Van posar en marxa uns generadors de gasoil per fer electricitat i la van vendre com a renovable per cobrar la subvenció.\nLa factura de la llum cada cop puja més, entre altres coses per que el KW d’aquestes renovables és molt més car.\nSi hi ha un pic de demanda elèctrica per la nit i no fa vent en sembla que poca electricitat podran ofertar les eòliques i fotovoltaiques. Està molt bé que hi siguin, però fins que no es trobi la manera d’augmentar el seu rendiment, ara per ara tenen que existir com a complements de les convencionals i no com a substitutes.\nEnergia NUCELAR 26 setembre 2010 at 14:40\nLa energia nuclear és un 17% del total de l’energia produïda a Espanya.\nSí a l'energia nuclear 26 setembre 2010 at 15:19\nEn aquesta adreça hi ha una gràfica de la producció elèctrica del mes d’abril de 2010. Les nuclears arriben al 25% de la producció i la eòlica el 14%. El carbó genera molt poc (3%), però les de cicle combinat (les que cremen gas) supera el un 20%.\nLa hidràulica arriba al 21%, però s’ha de tenir en compte que portem 2 anys de pluges i els pantans poden soltar aigua sense témer la sequera. Suposo que un estiu sec deu canviar bastant aquesta gràfica.\nAntinuclear1 26 setembre 2010 at 22:00\nen aquesta pàgina trobareu un pdf per descarregar on podeu comprovar les dades del anuals del 2009. Alli veureu que l’energia nuclear nomes ocupa el 16% de la produicció total d’energia Per tant, les nuclears son innecessàries ja que espanya exporta aprox. 9586 GWh a Portugal i uns 4217 GWh al Marroc anualment.\nAntinuclear1 26 setembre 2010 at 22:04\nI m’agradaria afegir què a espanya hi ha hagut temporades on totes les nuclears han estat totalment parades i no ha faltat energía electrica en tot el país.\nEnergia NUCELAR 26 setembre 2010 at 22:13\nConsum d’energia a Espanya.\nGas natural 24,5%\nBiomasa y residuos 3,6%\nFont: Ministeri d’Industria Espanyol\nEncara creiem que les nuclears són necessaries i tenen tant pes en la producció d’energia a Espanya?\nDepartament Tecnologia Post author 27 setembre 2010 at 07:13\nSegons aquestes dades, el 80% és generat per combustibles fòssils. Si també es volen tancar per que generen CO2 que acceleren el canvi climàtic (tema del que em declaro escèptic), llavors tenim un problema bastant gros: o escalfem el planeta (insisteixo amb el meu escepticisme), o generem residus nuclears.\nPer cert, no confondre la potència instal·lada amb la produïda: hi ha molts parcs eòlics amb una potència que es considera teòrica. La realitat de la producció depen de quan bufi el vent. Fa poc un parc eòlic va batre el rècord de producció a les quatre de la matinada, quan la demanda és molt baixa.\nEnergia NUCELAR 27 setembre 2010 at 19:33\nO investiguem i desenvolupem les energies renovables en comptes de destinar els diners a projectes innecessaris i ajudar a empreses com Endesa, Iberdrola, etc, que generen una gran quantitat de residus perillosos, i després, som nosaltres els que ens en hem de fer càrreg.\nSi 50 plaques solars generessin 60.000.000 d’euros al dia (euros que generen els MWH produïts per les nuclears d’Ascó) , no dubtis que aquestes empreses estarien amb les abans nombrades.