Un algoritme de la URV predeix com interaccionaran els fàrmacs en 85 tipus de càncers\nAquest model matemàtic presenta una taxa d’encerts d’un 75%\ndimecres, 30 d’octubre 2019 - 11:33h\nMarta Sala i Roger Guimerà formen l’equip investigador que va participar en aquest projecte. | URV\nL’efectivitat de la major part de teràpies contra el càncer és de curta durada i els tumors, sovint, desenvolupen resistències. La diversitat de medicaments contra la malaltia i les diferents combinacions possibles —entre ells— poden ser tantíssimes que fer proves al laboratori o assajos clínics —sense indicis previs dels resultats— acaba sent econòmicament inviable i materialment impossible.\nAmb aquesta premissa, investigadors de la Universitat Rovira i Virgili (URV) de Tarragona es van enfrontar a un repte: aconseguir aplicar un mètode per predir, amb la fiabilitat més gran possible, quina seria la interacció entre 69 fàrmacs davant de 85 tipus diferents de càncer.\nLa matemàtica al servei de la salut\nLa iniciativa, expliquen des de la universitat tarragonina, va ser impulsada per una empresa farmacèutica, en format de concurs, on van participar fins a 160 centre de recerca, institucions i investigadors de tot el món. L’equip de la URV, precisament, es va situar entre els deu primers, tot aconseguint uns grans resultats.\nMarta Sales, Roger Guimerà, Antonia Godoy i Marc Tarrés, del grup de recerca SEES Lab del Departament d’Enginyeria Química de la URV, van emprar un model matemàtic de xarxes multicapa que permet fer múltiples combinacions entre les interaccions que tenien els fàrmacs entre si, i amb les diferents tipologies de càncers.\nL’algoritme, concretament, agrupa els càncers que s’assemblen, d’una banda i, de l’altra, incorpora una altra capa conformada pels medicaments que es comporten de manera similar.\nUna taxa d'encerts del 75%\nHi ha infinitat de combinacions «entre capes i nodes», apunten els investigadors, però aquest sistema permet predir de forma acurada com seran les interaccions entre medicaments en cadascun dels càncers, amb una taxa d’encerts del 75%. Amb això, només es tenen en compte les interaccions conegudes, sense la intervenció «d’altres paràmetres biològics».\n«Es tracta d’un model molt senzill, que té el valor afegit que no està enfocat només a tractaments contra el càncer, sinó que es pot aplicar també a altres variables i és molt fàcil d’entendre», explica Roger Guimerà sobre aquest model, que descriu totes les capes de forma simultània, aprofitant al màxim la informació continguda.\nEn aquest sentit, el model s’ha fet servir, per exemple, per saber si a una persona li agradarà una pel·lícula o no, o si alguna persona decidirà cooperar amb una altra o competir-hi.\nCàncer Malaltia Investigacions i Estudis


Castelló licita per 12,5 milions d’euros la neteja de centres educatius i instal·lacions municipals\nGarcia: «Els contractes són de justícia, ja que permetran que el personal cobre un salari d’acord amb el que diu la llei».\nEl regidor de Reciclatge i Gestió Integral de Residus, Ignasi Garcia, ha signat la l’acord per la contractació mitjançant un procediment obert dels serveis de neteja per als col·legis públics de la localitat i dels edificis i instal·lacions municipals. La vigència dels contractes una vegada signats serà de tres anys i l’import reservat per satisfer-los supera els 12,5 milions d’euros.\nDesprés de ser aprovada aquest matí en junta de govern, la proposta suposa un avanç en dos contractes que «són de justícia», ja que permetran regularitzar la situació del i les 104 professionals per a que «cobren un salari com a mínim d’acord al que diu la llei i tinguen un salari digne», segons ha explicat Garcia. D’aquesta manera, la nova licitació permetrà corregir el desajustament generat entre l’empresa concessionària i la legalitat després de la revisió del salari mínim interprofessional.\nLa inversió és «molt important per a l’ajuntament i amb molt de calat per al pressupost municipal», com ha explicat Garcia, qui ha recordat que per als membres de l’Acord de Fadrell també és prioritari «garantir les bones condicions de manteniment dels espais en què es presten serveis públics bàsics».


Pastís ràpid de maduixes amb crema de vainilla i nata muntada – THERMOFACILIBO\n19/03/2019 20/03/2019 consol\n• Aquesta vegada he fet la presentació sobre una plata, però si voleu fer el muntatge més fàcil, es pot fer dins una safata de pyrex, com la que vaig utilitzar per fer la lasanya d'espinacs i bacallà de l'altre dia.\nCrema pastissera de vainilla:\n400 g de nata de muntar 35% mínim de m.g. (ben freda)\n2 cullerades de formatge cremós Philadelphia®\n250 g de daus petitons de maduixes\n18-20 Melindros tous\n5-6 Maduixes tallades a làmines fines\nEncenalls de xocolata blanca i amb llet, per decorar (opcional)\nPosar el sucre i la pell de llimona, sense gens de part blanca, dins el got de la thermomix. Polvoritzar 10 segons a velocitat 10. Baixar les restes escapades cap a les ganivetes.\nAfegir la llet, els ous i la Maizena. Barrejar 10 segons a velocitat 3.\nCol·locar la papallona a les ganivetes, incorporar la beina de vainilla i programar 8 minuts, temperatura 90° i velocitat 2.\nAmb compte de no cremar-nos, retirar la beina de vainilla, obrir-la per la meitat al llarg i amb la punta d’un ganivet, raspar les petites llavors negres de la beina. Incorporar aquestes petites llavors negres a la crema, i barrejar 10 segons a velocitat 3.\nAbocar la crema dins un bol i tapar amb film transparent tocant la crema, per evitar que es formi crosta. Deixar refredar i reservar a la nevera, mínim una hora.\nCol·locar la papallona dins el got de la thermomix net, i afegir la nata, el formatge cremós i el sucre llustre. Muntar sense temps a velocitat 3½, fins que sigui muntada. Compte de no passar-nos o farem mantega. Reservar a la nevera.\nBarrejar la nata muntada amb els daus petitons de maduixes. Reservar.\nEn una safata col·locar una base de melindros una mica sobreposats i amb l’ajut d’un pinzell, pinzellar-los amb llet. No han de quedar xops, només una mica humitejats.\nAl damunt dels melindros mullats, repartir la crema pastissera. A sobre la crema, tornar a posar una capa de melindros i de nou pinzellar-los amb la llet.\nAl damunt d’aquesta segona capa de melindros, repartir la nata muntada amb les maduixes.\nI per finalitzar, decorar amb maduixes tallades finament a làmines i tot seguit i opcionalment, repartir encenalls de xocolates al damunt les maduixes.\nFont: Mis Thermorecetas (amb variants)\nPrevious Article Crema de fonoll i mandarina\nNext Article Llet condensada casolana


CATALUNHA – NOTÍCIAS DO BLOQUEIO – 19 – por Maria Joana | A Viagem dos Argonautas\nCATALUNHA – NOTÍCIAS DO BLOQUEIO – 19 – por Maria Joana\nBy joaompmachado / 20 de Fevereiro de 2018 / Informação/Comunicação Social, Política / Deixe um comentário\nEl Tribunal Suprem (TS) treballa a marxes forçades en la instrucció del procés per presumpte delicte de rebelió contra els exmembres del Govern, de l’anterior Mesa del Parlament i dels líders sobiranistes amb la idea d’acabar la primera fase de la investigació el proper mes de març. Es donarà pas, llavors, a una extensa ordre de processament, en què Pablo Llarena, descriurà minuciosament els fets dels quals acusa els investigats i la qualificació jurídica que s’atribueix a la conducta de cadescun d’ells.\nAquesta resolució arribarà probablement durant el mes d’abril i serà molt important, atés que delimitarà l’abast de la causa. Ës possible que alguns ja quedin exclosos del procés, mentre que sobre la resta es detallaràn, una per una, les imputacions que els corresponen. En el cas de Puigdemont, aquesta ressolució comportarà amb tota probabilitat la reactivació de l’ordre europea de detenció que Llarena va deixar sense efecte el 5 de desembre passat. En parallel, Puigdemont serà suspès com a diputat, igual com Oriol Junqueres, Jordi Sánchez i Antoni Comín, en aplicació de l’article 384 bis de la llei d’Enjudiciament Criminal.\nEn pararel, la tesi sobre la inviabilitat de la investidura telemàtica o per delegació del president ha quedat reforçada per les mesures cautelars dictades pel TC amb una innovadora interpretació de l’article 161.2 de la Constitució. Gràcies a ella ha pogut acordar aquestes mesures quan encara no ha començat a tramitar el procés que les provoca. El TC, d’altra banda, acabarà admetent a tràmit el recurs del Govern contra la proposta d’investidura de Puigdemont (ja es veurà si de forma unànime o no) barrant-li definitivament el pas. Un cop confirmada aquesta situació, que la justícia belga posi obstacles o limiti els motius pels quals Puigdemont podria ser jutjat a Espanya, una vegada reactivada a euroordre, constituiria un mal menor per les institucions estatals, incloent-hi el Suprem.\nEn tot cas, el TS donarà aquesta batalla. I, si la perd, perquè la justícia belga limiti els delictes pels quals pugui ser acusat Puigdemont, no serà perquè no hagi intentat guanyar-la en el terreny teòricament propici; és a dir després de l’ordre de processament.\nSuposo que després de l’ordre de processament i de forma paral·lela a la batalla judicial de Brusel·les, vindrà tota classe d’acusacions i defenses que arrivaran d’aquí uns quants mesos.\nFonts oficioses han remarcat que els independentistes ja han portat a Estrasbourg les declaracions contra el Govern i els Tribunals espanyols amb la finalitat de resoldre els processos interposats tant per M. Rajoy com P. Llarena en relació al 155.\nSegons diuen aquestes fonts, el PP s’els considera un partit acabat, ja que des d’Estrsbourg els podrà caure “una pluja de foc” per les seves actuacions illegals. És per aquesta questió que el PP demana a Llarena que doni ara tota classe d’explicacions en públic sobre el procés del 155. – Veure’m com es dessarrolla aquesta penosa situació…\nJa és hora que algú com Carles Puigdemont planti cara a aquests polítics que ratllen la dictadura. En les enquestes mostren que Espanya ha baixat de cop 7 punts a la democràcia i li falten només 3 per ser un païs dictador.\nEl partit del PP està passant un temps molt difícil. Amb l’auge de Cs i la proximitat de les eleccions municipals i autonómiques per l’any que ve, ha provocat un enfrontament entre els dos partits. Avui, M.Rajoy reuneix els “barons” a porta tancada per frenar una revolta interna. La cosa marca malament.\nCs és un partit nou nat que no té en estima els autèntics catalans. Ara ja parla de borrar la nostra llengüa catalana en les entitats oficials de Catalunya. – Fins quan haurem de soportar aquests malaïts!.\nContradiccions: Els hotelers de Múrcia regalen un cap de setmana a 210 agents de la Policia Nacional i la Guardia Civil (incluides les seves parelles) que van actuar el 1-O. A més hi haurà un “sopar de reconeixament, al que assistiran els 420 agents i representants institucionals de la nostra regió” va dir la presidenta de la patronal murciana. el delegat del Govern central, Francisco Bernabé, va saludar el “merescut homenatge” i va afegir: “Tant de bo s’haguessin pogut invitat els milers d’agents que van estar destinats allà (a Catalunya) aquells dies”.\nPuigdemont va carregar amb duresa a Twitter contra la iniciativa: “Gàcies a Hostertur, a la Delegació de Govern… pel merescut homenatge als policies que hi van posar el coll atemorint, perseguint, insultant, amenaçant i pegant a ciutadans de Catalunya l’1-O. Franco n’estaria molt orgullós”.\nPer contra, els hotels catalans propers als Pirineus, conviden veïns de Múrcia que van patir càrregues policials i la repressió durant les protestes contra la construcció del mur de l’AVE els mesos d’octubre i novembre de l’any passat. La proposta és fer arrivar a aquets ciutadans una invitació per passar un cap de setmana a Catalunya per primavera. La iniciativa és perquè els que vinguin coneguin de primera mà el conflicte polític que viu Catalunya i descobreixin alhora “la diversitat turística del territori”. – No creieu que els murcians i els catalans se semblem tant com dos gotes d’aigua?.\nEtiquetas: carles puigdemont, carta, catalunha, formação de governo, maria joana, negociações, notícias do bloqueio, parlamento catalão, roger torrent


Taller – la inexplicable\nPublicat a 28 de gener de 2020 29 de gener de 2020\nA partir del llibre El Sol i els planetes, l’artista Patricia Geis ha preparat un taller encaminat a entendre de quina manera els moviments de la Lluna, la Terra i el Sol provoquen el dia i la nit, els mesos, els anys, els eclipsis i les estacions. El dissabte, 1 de febrer a les 12h posarem en pràctica tots aquests coneixements i passarem una bona estona fent manualitats. Continua llegint «1 de febrer, 12h. Taller infantil ‘El Sol i els planetes’ amb l’autora Patricia Geis»\nSi voleu viure en primera persona l’experiència d’exhumar poemes, apropeu-vos a La inexplicable el proper dijous, 27 de febrer a les 18h i atreviu-vos a jugar amb les paraules per crear poesia amb el nostre Poeta resident, en Joan Vigó. Continua llegint «27 de febrer, 18h Exhumacions poètiques amb Joan Vigó, poeta resident»


Estudi de microplàstics a la platja de Barcelona - Àrea Metropolitana de Barcelona\nProjecte participatiu / Acció a les platges\nIES Doctor Puigverd\nInstitut de Ciències del Mar (ICM-CSIC) i Centre d'Estudis Avançats de Blanes (CEAB-CSIC)\nLa contaminació per plàstics actualment suposa un greu problema pel medi marí conseqüència d'un ús exagerat i d'una mala gestió dels residus generats. El plàstic es fragmenta i són aquests fragments de mida més petita els que potencialment poden arribar al medi marí i tenir un impacte elevat en els organismes.\nEl projecte és una proposta educativa de ciència ciutadana de l'Institut de Ciències del Mar (ICM-CSIC) i el centre d'estudis Avançats de Blanes (CEAB-CSIC), en la que l'alumnat es transforma en científics i científiques, amb l'objectiu d'analitzar la sorra de la platja i recollir dades sobre la presència de microplàstics i mesoplàstics.\nEn aquest projecte en concret, la platja que es proposa per realitzar el mostreig és la platja de Bogatell. El projecte també contempla accions d'informació i sensibilització adreçats a la població. És un projecte que uneix recerca, aprenentatge i sensibilització social.\nPromoure l'aprenentatge vivencial a través de la pràctica a les platges metropolitanes.\nPromoure les platges metropolitanes com a espais d'aprenentatge i recerca i posar en valor a la comunitat.\nDisposar d'informació sobre l'estat de conservació de les platges metropolitanes, donar-les a conèixer i sensibilitzar a la població sobre la necessitat de preservar-la i documentar-la i de la importància d'aquests espais per la biodiversitat.\nAugmentar el coneixement sobre la problemàtica que generen els micro i mesoplàstics al medi marí.


Shonda Rhimes 'Netflix Deal: Quants originals de Netflix crea, i quan s'estrenaran? - Entreteniment | Gener 2021\nL'acord amb Netflix de Shonda Rhimes: quants originals de Netflix crea, i quan s'estrenaran?\nTed Sarandos, el màxim responsable de continguts de Netflix, va dir: 'Shonda Rhimes és un dels més grans historiadors de la història de la televisió'. Qualsevol persona que estigui familiaritzat amb el seu treball innovador, atractiu i aturador del cor sap que són veritables paraules. mai no se n’ha parlat.\nAbans Anatomia de Grey es va enlairar, Rhimes era relativament desconeguda: una joia amagada. L’èxit del drama mèdic va animar a ABC perquè ella produís més contingut i així va néixer la Shondaland que tots coneixem i estimem. Els espectacles ben rebuts van disparar la visió del dijous a la nit i van convertir Rhimes d’un escriptor poc conegut en un showrunner d’èxit amb un seguiment culte. Ara que és una premiada productora d’escriptores amb experiència primerenca sota el cinturó, és una mercaderia calenta i una de les dones més poderoses del sector de l’oci.\nShondaland: d'ABC a Netflix\nLes nostres noves oficines de Shondaland continuen sent més sorprenents. Avui s’obre el nostre nou pis. Gràcies @netflix! #netflixlife #shondaland https://t.co/CE1MvNSw65 pic.twitter.com/CjP24Sv8Bj\n- shonda rhimes (@shondarhimes) 17 de setembre de 2018\nNetflix tenia els ulls a Rhimes abans que el seu contracte amb ABC fins i tot caducés i, gràcies a un acord de producció plurianual de nou xifres, un nou i millorat Shondaland s’incorporarà a la plataforma de streaming. La mesura permetrà a Rhimes florir com a narrador i la llibertat creativa concedida és obligatòria per crear alguns originals fantàstics nous Netflix.\nÉs fàcil veure des de la línia de Rhimes a ABC que el seu treball actual s’emmarca dins d’un nínxol estret. Com es pot escapar amb l'assassinat, l'anatomia de Grey, l'escàndoli fins i tot els seus programes més recents, Estació 19 i Per a la gent tots segueixen el mateix esquema: joves professionals que fan camí en entorns de treball amb apostes elevades. Sens dubte, el pas de l’horari primordial a la transmissió permetrà respirar aire fresc a l’escriptura de Rhimes, cosa que tots podem esperar.\nNo us preocupeu per a tots aquells que us agradin obtenir la dosi setmanal de Shondaland a ABC. La llista actual continuarà sent supervisada per Rhimes fins que arribin a la conclusió i els reajustaments seran obligats a fer-se a casa a la xarxa durant els propers anys.\nQuants espectacles fa Shonda Rhimes per Netflix?\nShonda Rhimes | Rodin Eckenroth / Getty Images\nActualment, Rhimes té vuit espectacles a les obres de Netflix, i abasten una varietat de gèneres, des del documental fins al drama. Després de signar l’acord, Rhimes estava extremadament nerviós. No tenia cap treball a la mà i es va adonar que havia de sortir amb vuit espectacles sobre la marxa. La inspiració va cridar l’atenció quan una peça li va cridar l’atenció a la revista New York. Actuant ràpidament, Rhimes va comprar els drets sobre l’article i va néixer la premissa del primer espectacle. La sèrie sense títol seguirà el viatge d'Anna Delvey des de ser un 'jove jove de moda' a Nova York fins a un intern de l'illa de Rikers acusat de gran larceny.\nQuines altres històries té Rhimes a les obres?\nEndinsa't en els llibres que van inspirar alguns dels nostres nous espectacles. #shondaland https://t.co/RwEERXwvNS\n- shonda rhimes (@shondarhimes) 23 de juliol del 2018\nadam driver pèrdua de pes\nRhimes estarà convertint el romanç en drama amb la seva adaptació de Julia Quinn La sèrie Bridgerton. Memòria d’Ellen PaoRestablir serveix d’inspiració per a una sèrie que discuteix el sexisme a Silicon Valley. La calor dels altres sols, basat enun llibre guardonat des del 2010, portarà a la pantalla “gran” la difícil situació dels afroamericans durant l'era Jim Crow. Pic & Sepulvede Serà una sèrie ambientada a Califòrnia durant la dècada de 1840, quan l'estat encara era una part de Mèxic i la guerra estava a l'horitzó. Una adaptació deLa Residència,un llibre de no ficció del 2015 de Kate Andersen Brower que va portar als lectors a la vida privada dels presidents dels Estats Units, les seves famílies i el personal de confiança. Sunset Scoutsun espectacle fosc i retorçat amb noies adolescents que prenien la fi del món i Trencanous de xocolata calenta,un documental sobre la reimaginació del ballet clàssic del coreògraf Debbie Allen.\nAmb una línia tan diversa com aquesta, no hi ha dubte que Netflix atreure Rhimes a la banda de streaming canviarà Netflix millor.\nQuan s’estrenarà el nou Netflix de Shonda Rhimes?\nAra per la gran pregunta! Quan arribaran els streamers a obrir la nova Shondaland? Tot i que es desconeixen les dates exactes d’estrena, sabem que els “vuit inicials” es troben actualment en diverses etapes de desenvolupament. Segons NBC, els aficionats a Shondaland poden esperar els programes de Netflix el 2019 o el 2020.\nque exacta és Victoria\nGwen Stefani i Blake Sheltton junts


La facturació de les empreses modera al maig el seu creixement al 3,3% i suma 34 mesos d'ascensos\nLa xifra de negocis de les empreses va augmentar un 3,3% el passat mes de maig en relació amb el mateix mes del 2018, cinc dcimes menys que a l'abril, segons l'Índex de Xifra de Negocis Empresarial (ICNE) que ha publicat aquest divendres l'Institut Nacional d'Estadística (INE).\nAmb l'ascens que s'ha registrat en el cinqu mes de l'any, la xifra de negocis de les empreses encadena 34 mesos consecutius d'increments interanuals.\nL'avan interanual de la facturació de les empreses que s'ha experimentat al maig es deu al repunt dels serveis no financers de mercat (+5,1%), del subministrament d'energia elctrica i aigua, sanejament i gestió de residus (+4,1%), del comer (+3,9%) i de les indústries extractives i manufacturera (+0,8%).\nUn cop corregit l'efecte calendari i l'estacionalitat, la xifra de negocis empresarial va augmentar també un 3,3% al maig en taxa interanual, taxa 1,8 punts inferior a la del mes d'abril.\nLES VENDES MENSUALS CAUEN UN 0,1%\nEn taxa mensual (maig sobre abril) i havent eliminat l'efecte estacional i de calendari, la xifra de negocis de les empreses va descendir un 0,1%, en relació amb l'augment del 0,9% que van registrar a l'abril i de l'1,6% que es va experimentar un any abans.\nDels quatre sectors analitzats, només subministrament d'energia elctrica i aigua, sanejament i gestió de residus va presentar taxes mensuals positives (+1,4%), mentre que indústries extractives i manufacturera i comer van registrar els descensos més destacats, amb una caiguda del 0,4% en tots dos casos.


Ballesteros diu "no" a les vegueries i als consells comarcals\nL’alcalde de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, s’ha mostrat avui fermament partidari de suprimir els consells comarcals i ha rebutjat la idea del Govern de la Generalitat de crear les vegueries.\nJustament, el debat de la futura creació de vegueries torna a aparèixer, com el Guadiana, de manera intermitent, i forma part del ‘protocol d’intencions’ del pacte d’estabilitat CiU-ERC. El retorn de la idea de vegueries, de concretar-se legalment, podria suposar que Tarragona veiés reduïda las seva àrea d’influència provincial i fins i tot haver de compartir la capital de vegueria amb Reus, com es va plantejar sense embuts durant l’anterior govern del tripartit català. En concret, es volia recuperar la Vegueria del Camp de Tarragona, és a dir, un territori de sis comarques (la província en té 10) i plantejar la cocapitalitat.\nBallesteros ha expressat aquestes idees en un debat celebrat aquest matí a Barcelona amb els altres alcaldes de les capitals catalanes i que ha tingut com a marc la Salle Campus.\nL’alcalde, que segueix decidit a encapçalar l’oposició als atacs polítics i administratius a la ciutat, ha reclamat també redefinir la tasques de les diputacions per evitar la duplicitat entre administracions. Justament el rebuig de la duplicitat és un dels principals arguments que fa servir Ballesteros per refusar les estructures territorials com els consells comarcals i les vegueries.\nBallesteros ho ha dit ben clar en una taula rodona amb els alcaldes de Barcelona, Xavier Trias; de Lleida, Àngel Ros i de Girona, Carles Puigdemont. L’acte ha estat organitzat per la Universitat Ramon Llull i s’ha centrat en els reptes de futur d’aquestes ciutats.\nSobre la retallada de sous de càrrecs públics, Ballesteros ha tornar a recordar que el sou dels alcaldes “és la xocolata del lloro”, tot i que està d’acord que, si cal, es rebaixin, com preveu la llei de Règim local del Govern català. Ballesteros ha rebutjat que es faci culpable els ajuntaments del dèficit existent. L’alcalde de Tarragona ha assegurat que només són responsables d’un 2% del deute global generat.\nAl seu torn, l‘alcalde de Barcelona, Xavier Trias, ha explicat que la proposta de retallada de sous “no té cap mena de sentit”.\nL’alcalde de Lleida, Àngel Ros, per la seva part, ha defensat la supressió dels ministeris que tenen les competències traspassades a les comunitats autònomes. El de Girona, Carles Puigdemont, ha assenyalat que cal que hi hagi uns sous transparents i, especialment, que es puguin explicar a l’opinió pública.


Govern preveu incrementar la inversió en el pressupost per al 2017 i situar-la en 52 milions - Altaveu el diari digital d'Andorra\n18/10/2016 (09:20 CET)\nEl Govern preveu incrementar de l’ordre del 20% el capítol destinat a inversions en el pressupost per al 2017. Les previsions amb què treballa el departament de Finances de l’executiu indiquen que les inversions reals que es fixaran per a l’any que ve se situaran al tomb dels 52 milions d’euros, quan l’esmentada partida del pressupost inicial per al 2016 va quedar establerta en 42 milions.\nEl departament de Finances està treballant en la confecció dels comptes per al proper exercici, i tal com va avançar el titular del ministeri, Jordi Cinca, la intenció és presentar el pressupost a tràmit parlamentari el darrer dia d’aquest mes d’octubre, encara que no és evident perquè queda encara molta feina per fer, segons la informació a la qual ha pogut accedir l’Altaveu. Més enllà del volum de feina estricte, un altre dels inconvenients és poder disposar de les dades reals d’aquest 2016. L’administració tributària està desmarxada i recaptacions que es feien durant el primer trimestre de l’exercici enguany no s’han fet fins el tercer, amb la qual cosa encara no es disposa dels indicadors necessaris per poder preparar amb més pulcritud el pressupost.\nDe fet, el decalatge en les recaptacions fa que el seguiment de l’execució pressupostària no pugui ser igual de fiable o, almenys, de comparable que en altres exercicis. El document que resumeix l’estat de la liquidació a 30 de juny, i que es va entregar al Consell General els darrers dies de setembre, recull un superàvit de caixa de 34,7 milions d’euros, això és més del doble que en el mateix període del 2015. En xifres reals, 18,3 milions més. El creixement dels ingressos que expliquen aquest resultat, però, és artificial. Les entrades recullen les noves aportacions per tal de renovar els bons de l’Estat i altres instruments de deute públic que vencien durant el primer mig any i també inclouen l’ingrés de tots els beneficis obtinguts per Andorra Telecom durant el 2015.\nL’execució pressupostària del primer semestre del 2016 sí que té un indicador positiu en el comportament de la recaptació de l’impost de societats. Segons el document elaborat per la Intervenció general de l’Estat i lliurat pel Govern al Consell, i al qual ha tingut accés l’Altaveu, “en aquest primer semestre de l’exercici 2016 registra un liquidat de 20.915 milers d’euros que, comparat amb els 14.783 milers d’euros liquidats al mateix període de l’exercici procedent suposen un increment de 6.132 milers euros ( 41,48% en termes relatius)”.\nI hi afegeix: “Aquesta figura impositiva, ja implantada en el marc tributari andorrà des de fa uns anys, està directament relacionada amb els resultats de les persones jurídiques, que fa incrementar la base de tributació de l’Impost de Societats. Aquest fet denota una millora en el teixit empresarial andorrà que, seguint les estimacions dels principals indicadors de l’economia nacional, permet ser optimista quant al comportament d’aquesta font d’ingressos de l’Estat.”\nDèficit similar i beneficis de parapúbliques\nAltres figures impositives com l’IGI o les taxes podrien evidenciar just el contrari del que marca l’Impost de Societats. Però en general, hi ha una estabilització en la recaptació, fet que també es traslladarà en l’elaboració del pressupost per al 2017. La previsió amb què es treballa és que els ingressos superin de poc els 400 milions d’euros, quan el pressupost inicial per aquest 2016 es va tancar en 395 milions. El dèficit de caixa que presentarà la previsió comptable amb què s’està treballant, si no canvien molt les coses des d’ara fins que s’entri a tràmit parlamentari, estarà en línia amb el dels darrers exercicis. Això és a l’entorn de 30 milions d’euros (el del 2016 era de 28,2 milions). També es mourà en uns paràmetres similars la despesa de personal, encara que anirà lleugerament a l’alça per la tendència i l’estabilització del personal. Aquest capítol, en el cas del 2016, era de 108 milions d’euros.\nUn dels dubtes que té sobre la taula el ministeri de Finances és el comportament de la CASS i el SAAS. S’està a l’espera dels resultats del tercer trimestre. Quant a les parapúbliques, la previsió és pouar de forma gairebé íntegra els beneficis que obtinguin Andorra Telecom i FEDA. Justament, els ingressos patrimonials, que fonamentalment són els guanys obtinguts per les dues companyies públiques, han experimentat, ja s’ha dit, un notable increment durant el primer semestre del 2016 tal i com reflecteix el document de seguiment de l’execució pressupostària.\nDurant els primers sis mesos de l’any en curs, els ingressos patrimonials “presenten un liquidat de 30,8 milions que, comparat amb els 12,2 registrats en el mateix període de l’exercici precedent, representa un increment de 18,6 milions ( 152,25%)”. El mateix document ressalta “l’increment d’ingressos obtinguts en concepte de distribució de resultats. Resulta especialment rellevant la variació de l’aportació de la parapública Andorra Telecom (increment de 18,8 milions, un 251,75 en termes relatius) en haver adoptat un paper més significatiu en la contribució als ingressos de l’Estat”.\nÉs a dir, tot el que s’ha recaptat de més quant a ingressos patrimonials ve de xuclar els beneficis de l’operadora de telecomunicacions. I així ho explica el document de referència quan diu: “Aquesta entitat ha distribuït la totalitat dels beneficis de l’any 2015 en forma de dividend en disposar de reserves acumulades suficients per garantir tant la seva operativa normal com els projectes d’inversió en què estan immersos”. Però Andorra Telecom no deixa de tenir problemes que afecten el servei que ofereix al client, a l’usuari, i no hi ha manera que es resolguin. Ben al contrari.


El Festival del Circ no obté autorització per instal·lar la carpa al pati d´armes del Castell - Diari de Girona\nEl Consorci ha proposat altres ubicacions com el penal o l'hospital i des del consistori treballen per desencallar-ho aviat\nLes instal·lacions que es van ubicar en aquest punt, a l´edició de l´any passat. aniol resclosa\nG.TUBERT El Festival del Circ no ha obtingut autorització per part del Consorci del Castell de Sant Ferran de Figueres per instal·lar la carpa vestíbul d'acés al pati d'armes de la fortalesa. A diferència de l'any passat, només aquesta instal·lació havia de posar-se en aquest punt. Quatre més es traslladen a la zona del penal. De fet, i segons sembla, en l'edició anterior ja hi va haver objeccions fins al darrer moment. Segons ha pogut saber Diari de Girona, se'ls han proposat altres opcions com el mateix penal o el pati de l'antic hospital. I és que, segons les fonts consultades, l'equipament, d'uns 40 metres de diàmetre, podria posar en risc la conservació del monument, a banda, d'obligar a tancar el circuit de visites mentre duri la celebració. Des del consistori, però, asseguren que es tracta d'aspectes tècnics, que han aportat informes i que esperen desencallar-ho de forma favorable aquesta mateixa setmana.\nEls organitzadors del festival, sota la direcció del Genís Matabosch, anunciaven a principis d'aquest mes que programaven dues noves funcions per l'èxit de vendes. Aleshores ja s'havien venut més de 9.000 localitats de les 21.200 que es van posar a la venda el mes d'octubre passat. I és que es festival té previst obrir portes del 21 al 25 de febrer amb múltiples actuacions d'artistes d'arreu del món i amb la incorporació de cavalls. A un mes vista de l'estrena de la segona edició, però, encara s'han de salvar alguns esculls tot i que no posen en perill la seva celebració. L'any passat tot el volum de les actuacions es va concentrar en aquest punt de la fortalesa, sota del qual i tal i com és conegut per les visites que s'hi organitzen, hi ha les cisternes on caben fins a 10 milions de litres d'aigua.\nLa seva utilització obligaria, segons les fonts consultades, a fer algunes prospeccions per valorar-ne la idoneïtat. Pel consorci, però, la conservació de la fortalesa és la prioritat. Però no només això. Es tracta també d'un dels punts principals de visita de la fortificació -una de les més grans d'Europa- i això faria que s'hagués de tancar al públic durant els dies que duren les funcions.\nL'ens -on també està representat l'Ajuntament, a banda del Ministeri de Defensa i la Generalitat de Catalunya- ha denegat el pati d'armes i els ha proposat desplaçar l'accés al certamen al mateix punt on està previst que s'instal·lin la resta de carpes. És a dir, al penal o bé al pati de l'antic hospital que ofereixen també total seguretat als assitents. El consorci, que està a favor de la celebració, va acordar-ho fa uns mesos i des de llavors s'han fet informes que conclouen que els dos espais poden acollir l'esdeveniment amb total garantia. I és que aquesta carpa, a banda de fer d'accés, ha d'acollir diversos serveis de restauració o estands de patrocinadors, entre d'altres.\nSegons al·leguen, aquestes zones reuneixen les condicions adequades per a acollir-ho i, a més, permetrien separar les diferents activitats que es desenvolupen a la fortalesa. El regidor de Cultura, Josep Maria Godoy (CiU), però, s'ha limitat a dir que se segueix treballant per a desencallar la situació. "Hem presentat tots els informes tècnics corresponents i aquesta setmana seguirem en converses per a resoldre-ho", diu. En aquest sentit, va afegir que les "dificultats" tenen a veure amb "concrecions i mides de la instal·lació", tot i que no va donar-ne més detalls.\nDe fet, durant aquests dies s'estan celebrant múltiples trobades i els equips del circ estan visitant la zona per concretar tot el muntatge, que s'haurà d'iniciar properament.


L'Epistolari Blau: L'Any de la Sensualitat\nL'Any de la Sensualitat\nBarcelona semblaria un conte de Les mil i una nits...\nVida privada. J. M. de Sagarra\n-Només arribar a Barcelona l'espessa humitat m'ha entollat l'ànima, una contradictòria sensació d'hospitalària fredor, record encara gestant de les nostres nits més salvatges a la ciutat, de carrers que se'ns mengen, de passejos en taxi amb regust de vals, entre la repetitiva partitura de l'Eixample i un Raval que sempre és punt de partida i tornada. No oblidem pas la fosca lletania d'aquells vell pisos de la Vila de Gràcia, ni de tot allò que encara, malgrat els anys, roman ocult.\nTornar d'unes petites vacances i abocar-se a la blancor de les tecles. Pensava que tot aquest temps seria suficient per trobar un bri d'esperança. Alguna cosa que, encara que menuda, m'ajudara a introduir un cert grau d'optimisme al primer post de l'any. No cal dir que no ha estat possible. Potser massa sovint, quan alcem el cap, la vista, i mirem tot el que ens envolta, només aconseguim clavar -nos de peus a terra, una mica més.\nPerò, malgrat tot, ahir va ser una nit moguda, vaig somniar que hi havia guerra. Per sort encara em quedaven causes per considerar-me rebel, contrari a tot, i fugia, ens perseguien, caçàvem objectius també.\nPer tant, si encara puc afegir alguna cosa, si encara puc esperar alguna cosa, que siguen les forces, la capacitat de córrer, d'escapar d'aquesta mediocritat sobirana i regnant, d'aquesta indesitjable herència de sang, dels deserts de la mandra i l'acció zombi del deixar-se portar. Promet d'intentar-ho, promet d'intentar-me. I com a mostra de bona voluntat declare aquest 2011 l'any de la constància, del rigor, de l'energia, de la imaginació. I que siga—sobre totes les coses—l'any de la sensualitat.\nETIQUETES: Gràcia, Hivern, Raval, Viatges\nUna proclama curiosa en aquests temps on el que sembla que calgui sigui predicar l'austeritat més extrema. Seguirem expectants :)\n10 de gener de 2011 a les 10:29\nPer això precisament. Ahir, mentre viatjava en tren, tenia a les meues mans una novel·la boníssima, rellegia d'adult 'Vida privada'. La vaig gaudir tant que em va fer arribar a l'associació: la sensualitat és un dels pocs plaers que no ens poden restringir ni privatitzar. Per tant, aboquem-nos!\n10 de gener de 2011 a les 17:25\nQue no ens poden restringir ni privatitzar? Estàs segur?\nBé, en tot cas, un bon propòsit. Que així siga!\n11 de gener de 2011 a les 17:08


Encara no n’ets? – Salvador Cardús\nÒmnium Cultural ha celebrat 50 anys. I a la vista de l’ambició, el coratge i el risc assumit pels fundadors -els Cendrós, Carulla, Millet, Riera i Vallvé-, com a país, em demano si no ens hauríem de sentir encara molt petits. No ho dic, esclar, en el sentit que no s’hagin acomplert els propòsits fundacionals. Tot al contrari, vist el punt de partida, amb un país submergit en una llarga i duríssima dictadura i amb molts números per desaparèixer definitivament com a nació, s’ha de dir que els resultats són veritablement extraordinaris. El seu esforç inicial ha anat molt més enllà del que ells probablement mai van poder imaginar en aquelles circumstàncies. Dit pel broc gros: no sé si mai es van atrevir a somiar la independència del país, tal com ara, ben desperts, ja veiem a tocar. Per tant, pregunto si no ens hauríem de sentit petits al costat de la seva generositat i comparats amb la seva visió i grandesa patriòtica.\nLa primera lliçó que encara ens donen aquells cinc fundadors és que els David poden seguir guanyant els Goliat. Tot un règim militar exterminador de la personalitat nacional catalana, desafiat per cinc personalitats emprenedores. Naturalment, no van ser només aquests cinc els que finalment van aconseguir aturar la nostra desaparició nacional programada. En el parlament de l’acte de celebració de dilluns passat, l’amic Carles Duarte -amb prosa precisa, com sempre- va descriure a la perfecció el context d’iniciatives i l’esperit en les quals s’emmarcava el naixement d’Òmnium. Però imagino l’embranzida fundacional d’Òmnium -en expressió de Duarte- com la fona del David bíblic llançant la pedrada mortal al front del règim opressor.\nLa segona lliçó és la d’un estil de treball après en l’activitat emprenedora i professional dels fundadors. Encara hi ha algun sapastre que es plany del paper de la burgesia catalana, que no entén que ens hem salvat gràcies al fet que les classes mitjanes van heretar un elevat esperit emprenedor que, després d’hores de treball al camp, a la fàbrica, al taller o darrere el taulell, l’aplicava amb el mateix estil a tota una llengua, una cultura i un país sencer. El meu primer contacte amb Òmnium devia ser cap a primers dels anys setanta. Sortint de classe, anava a estudiar català amb una colla de gent jove amb l’admirable Anna Santamaria, a Terrassa, per després poder anar a ensenyar català a les escoles públiques de barriades on la llengua del país els era completament estranya. La magnitud de l’objectiu ens hauria d’haver fet deixar-ho córrer. Una missió impossible, una gota d’aigua al desert, un gra de sorra al mar. Però tan important era el català que vam ensenyar com el nostre propi descobriment de la feina que teníem davant i, sobretot, l’aprenentatge d’un estil de treball tenaç, regular, pacient…, molt semblant a la manera com aquells fundadors havien fet créixer els seus despatxos, fàbriques i establiments. Òmnium ha estat i és això, i és aquesta experiència d’èxit basada en la tenacitat pacient la que em fa ser tan desconfiat dels que sembla que estan convençuts que el món canvia a base de mobilitzacions emocionalment fugaces.\nLa pregunta, deia en començar, és si a l’hora de fer memòria dels fundadors, el país -i no només Òmnium- està a l’altura de les circumstàncies. D’una banda, perquè donada la maduresa política nacional del país, els nous objectius no poden ser raquítics. Ens és exigible el mateix coratge, ambició i risc, si no més. De l’altra, perquè és legítim preguntar-nos si tindrem la mateixa intel·ligència per plantar cara als nous desafiaments ara que, perquè no tenen la marca de la dictadura, els és més fàcil emmascarar-ne les intencions reals. I, sense arrogància, crec que podem de dir que sí. Que tenim les persones, i no cinc sinó cinc mil, i els vint-i-cinc mil socis actuals d’Òmnium Cultural, que ara, com llavors -com va dir l’actual presidenta, Muriel Casals-, demostren que a vegades “la gent corre més que la història”. O dit d’una altra manera, que són algunes persones les que fan córrer la història en una direcció diferent de la prevista pels que la solen conduir. Sisplau, llegiu el programa que la presidenta ens va presentar sobre els objectius de l’actual junta, i no us quedarà cap mena de dubte que Òmnium Cultural, fidel a l’esperit fundacional, s’ha sabut situar on calia i ha sabut assenyalar els horitzons que esperàvem.\nI una última consideració. Òmnium Cultural, des del meu punt de vista, no és la suplència de res. Òmnium fa el paper que una societat civil mai no pot de deixar de fer: prendre la iniciativa en qualsevol circumstància per tal que el poder polític no s’encanti. Emancipats, també el necessitarem. Per cert: ja sou d’Òmnium?\n17 de juliol de 2011by Salvador Cardús


Persones majors | Ajuntament de Tavernes de la Valldigna\nPENSIÓ DE JUBILACIÓ EN LA MODALITAT NO CONTRIBUTIVA.\nTé per objecte proporcionar una prestació econòmica i assistència mèdica i farmacèutica a persones majors de 65 anys que no disposen de prou cotitzacions a la Seguretat Social.\nConsisteix a facilitar els serveis bàsics: dinar diari, bugada i neteja de la casa. Va dirigit a persones majors de 65 anys i técom a objectiu facilitar la permanència d’estes persones en el seu domicili.\nConsisteix a fer arribar el dinar al domicili dels beneficiaris, de dilluns a divendres. Dirigit a persones majors de 65 anys, té com a objectiu facilitar la permanència d’estes persones en el seu domicili.\nÉs un servici orientat a les persones i famílies que presenten problemes per a la realització de les activitats elementals dela vida diària, proporcionant-los atenció directa en sa casa mitjançant intervencions que afavorisquen la permanència en el seu entorn habitual.\nSistema d’ajuda en el domicili propi per a persones que, per circumstàncies personals, d’edat o estat físic, requereixen atenció immediata al llarg del tot el dia. Es tracta d’un dispositiu que es connecta a l’equip telefònic.\nPRESTACIONS ECONÒMIQUES INDIVIDUALITZADES. PEIS:\nBarreres arquitectòniques. Ajudes per a l’eliminació de barreres arquitectòniques existents en l’habitatge o en l’edifici de l’ancià, i que obstaculitzen la seua mobilitat.\nSOL·LICITUD D’INGRÉS EN CENTRE DE TERCERA EDAT.\nOferir un lloc de residència i convivència a persones amb una problemàtica sociofamiliar que els dificulta la integració i permanència en casa. Oferix l’assistència completa de caràcter tutelar en totes les activitats quotidianes, l’assistència bàsica sanitària i rehabilitació de les capacitats dels assistits.\nProporciona a les persones majors que estan soles la possibilitat de passar els dies de Nadal en companyia, en un ambient familiar i festiu.\nEste programa pretén, fonamentalment, donar suport als cuidadors principals de persones majors dependents oferint-los la possibilitat que siguen ateses temporalment en un centre especialitzat.\nL’objectiu és facilitar a les persones majors titulars d’esta targeta l’accés a determinats avantatges o descomptes en compres o servicis, continguts en el Catàleg de Servicis.\nL’Administració de l’Estat, a través del’Imserso, dins de la seua política d’envelliment actiu, promou un programasocial de vacances destinades a persones majors, amb els objectius de facilitar la incorporació d’este col·lectiu als corrents turístics i, alhora, pal·liar les conseqüències que en matèria d’ocupació produïx el fenomen de l’estacionalitaten el sector turístic del país.\nL’Estat, a través del Programa de Termalisme Social, proporciona als pensionistes que, per prescripció facultativa, necessiten els tractaments que s’oferixen en els balnearis i que complisquen determinats requisits, l’accés a preus reduïts a estos establiments.\nVACANCES SOCIALS COMUNITAT VALENCIANA\nL’objectiu és proporcionar un període devacances a les persones majors alhora que es fomenta el desenvolupament personal, els hàbits de vida saludables i el coneixement d'espais turístics de la Comunitat Valenciana.\nTERMALISME SOCIAL VALENCIA\nPlaces per a l’estada i tractament termal en els balnearis de la Comunitat Valenciana (Cofrents, Chulilla, Montanejos, Verche, La Vilavella i Del Cabriel o Fuente Podrida) dins del Programa de Termalisme Valencià de la Generalitat.


La presentació a Terrassa del llibre solidari amb La Marató “Confinats” serà espectacular\nEl periodista Josep Maria Vallès\nEl periodista i regidor santcugatenc Josep Maria Vallès presenta a Terrassa “Confinats” (Viena Edicions), un recull de 100 articles de com han viscut el confinament diferents persones. Amb un pròleg del periodista i escriptor Xavier Bosch i obra de la portada de l’artista Paco Minuesa. El llibre és solidari i la recaptació es destinarà a La Marató d’enguany, dedicada a la lluita contra la Covid-19. La presentació de Terrassa el dimecres 9 de desembre a les set de la tarda és la més espectacular, perquè es farà dins de la carpa del Circ Raluy, que des del dia 30 de novembre s’aixeca a la plaça Nova. Durarà més o menys una hora i deu minuts. Hi haurà números de circ, i una col·laboració del Centre d’Educació Musical de Terrassa i els seus alumnes. L’entrada és gratuïta i a la sortida s muntarà un punt de venda del llibre, de la Llibreria La Temerària. També es passarà un vídeo amb la presència del doctor Bonaventura Clotet, Sor Lucía Caram, la periodista Mònica Terribas, l’actor Joan Pera i l’esportista Gemma Mengual. Josep Maria Vallès també agraeix la predisposició total del Circ Raluy, que cedeix tota l’estructura de franc.


Wanda Vista Shenyang Hotel Shenyang Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo.17-5 Yingpan West Street, Nou Districte de Hun Nan, Shenyang, Xina, 110180 - Veure al mapa\nHabitació de gran luxe amb llit tipus king (Grand Deluxe King Size Bed Room)\nBarri Nou Districte de Hun Nan Districte de He Ping Aeroport Internacional de Shenyang Taoxian Centre Internacional de Convencions Districte de Shenhe Districte de He Ping Districte de Shenhe Estació de Tren de Shenyang Estació de Tren de Shenyang Estació de Tren de Shenyang\nConvenientment situat a Shenyang, Wanda Vista Shenyang Hotel és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. A 9Km de l'emoció de la ciutat, aquest hotel de 5-estrelles gaudeix d'una excelent situació i permet accès a les millors atraccions de la ciutat. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: China Plaza Shopping Center, JinDi DeShi FengQing ShangYeJie, Wuli River Commercial Mall.\nWanda Vista Shenyang Hotel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Shenyang. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcacotxes.\nEls clients poden triar d'entre 298 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com centre esportiu, sauna, piscina coberta, spa, massatge. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Wanda Vista Shenyang Hotel.\nTots els tipus de viatgers (7) Viatger de Negocis (2) Parelles (1) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants petits (1) Grups (1)\nTots els tipus de viatgers (13) Parelles (2) Viatgers en solitari (8) Famílies amb infants petits (2)


Ensumant la terra: Quart Aplec d'el Camí a l'Alacantí: Visita d'Alacant. 3/11/2018\nQuart Aplec d'el Camí a l'Alacantí: Visita d'Alacant. 3/11/2018\nLa ruta cultural per Alacant.\nTot aquell dia estava una mica dolorit, tot i això vaig intentar atendre i gaudir de les explicacions que Anna, Graeme i Vicent ens van fer de la ciutat d’Alacant.\nPrimer Graeme ens va explicar vora el monument de José Canalejas el full de ruta del dia i qui havia segut aquest cèlebre personatge nascut a Alacant.\nPel passeig de vora mar\nUna vegada el grup estava preparat vam iniciar la nostra visita seguint el recorregut d’el Camí per la ciutat d’Alacant. Vam seguir pel passeig admirats pels grandíssims ficus, i vam girar per l'avinguda Gadea i el carrer Sant Ferran per veure la casa de les Bruixes.\nVam seguir endavant fins arribar a l'edifici de Correus, preciós casalici modernista rematat amb arcs i pintures a la façana. Vam arribar al la plaça Gabriel Miró, on la vegetació a base de monumentals ficus i d'altres arbres embolcallava els nostres ulls. En mig la plaça senyorejava la figura de l'aiguadera. L'estàtua volia recordar la importància de l'aigua en la vida d'Alacant. Hi havia la figura de la dona amb el cànter en mig de l'aigua, que brollava de la font espurnejant totes les figures que l'envoltaven. També la plaça s'anomenava plaça de les Barques.\nVam tornar a l'ample passeig, fet de mosaic, de milers de trossets que recordaven les ones de la mar, el dibuix que tantes vegades hem vist en fotografies i reportatges, i ara l'estàvem trepitjant nosaltres. Passàvem per la vora del port d’Alacant. El port va ser la principal riquesa de la població durant molts anys.\nTal vegada aquesta passejada recorrent la ciutat em va fer vindre a la memòria les meues primeres passes per Alacant. Va ser fa anys, quan va haver-hi la greu ofensiva de voler arrancar Alacant del País Valencià i deixar-nos un país mutilat, amb l'intent d’unir-lo a Múrcia, per matar així qualsevol valencianitat existent. Ens vam unir l’11 de març de 1995 en una gran manifestació de 30.000 persones sota el lema «Alacant és important» per aturar la malifeta.\nAntigament, on ara hi havia l'ampli passeig d'ones de colors hi arribava la mar, i per la seua construcció es van basar en un passeig de Brasil. Segons ens conten, si excavàvem per sota de les ones de ceràmica trobaríem restes de moltes civilitzacions, ja que es van utilitzar per reomplir i fer el passeig.\nPer l'antic recinte emmurallat\nVam deixar el gran passeig i ens vam endinsar per l'avinguda de Méndez Núñez, fins aturar-nos a la plaça del portal d'Elx, en mig dels grans ficus monumentals hi havia un panell explicatiu.\nLa informació ens recordava el projecte de remodelació de les muralles i torrasses durant el segle XVI, davant de l'atac de pirates barbarescs per la mar. Amb la idea de reforçar les torrasses i el front del Mar, era una nova línia de fortificació avançada respecte l'antiga muralla medieval.\nAl mapa del panell podíem veure l'antiga muralla i les torrasses que envoltaven la ciutat, ara ens disposàvem en creuar l'avinguda, i entrar dins de l'antic recinte emmurallat que hi havia dibuixat al mapa. Vam creuar el carrer Major amb els edificis engalanats a cada banda per filigranes de ciment i forges modernistes.\nAlacant estava ple de convents, tant de dones com d'homes. El carrer llauradors era un carrer amb pendent i a la part més baixa on regalimaven les aigües hi havia un convent.\nLa catedral de Sant Nicolau\nVam aturar-nos a la catedral de Sant Nicolau, davant de la porta es barallaven dues persones que demanaven almoina, vam entrar i vam veure l'església per dins. Però el que més em va sorprendre va ser l'impressionant orgue que penjava de la paret.\nVam caminar el carrer llauradors costera amunt, ara teníem una vista molt bona del castell de Santa Bàrbara. Fins arribar a la plaça del claustre on teníem una altra panoràmica de les cúpules i el campanar, segons ens van dir si imaginàriament traguérem els campanars tindríem una idea de l'estructura de la mesquita.\nVam continuar pel carrer Montegón fins arribar al convent de Sant Agustí, (segle XVIII) en passar per davant de l'edifici unes lletres gravades en ceràmica ens indicaven «Les monges, palace hotel» i la figura de tres mongetes de fang. Un detall curiós que ens van contar és que els campanars de les diferents esglésies d'aquesta zona d'Alacant estan molt a prop i el toc de campanes estava sincronitzat amb els campanars veïns, per evitar així haver de tocar totes a la vegada. Vam arribar a la plaça de l'Ajuntament on es veien les dues torres i la cúpula.\nA la nostra dreta hi havia un edifici de nova construcció, però que a travès del vidre es veien les restes arqueològiques, hi havia restes de l'antiga muralla i la porta Ferrissa. Vam seguir pel carrer de la Vilavella, segons ens van contar calia diferenciar la vila vella de la vila nova. Van eixamplar la muralla dues vegades. A l'altra banda del carrer hi havia l'antiga llotja gòtica dels segles XIV i XV, ara formava part de la conselleria de comerç.\nEn creuar pel carrer Cavallers vam veure l’ajuntament des de l'altra banda, ara les dues torres lluïen millor sobre la resta d'edificis. Vam endinsar-nos pel carrer Jorge Juan, hi havia una zona de cases benestants, abundava la forja treballada i els balcons tancats en vidre i fusta. Els detalls i el treball de les façanes feien de la passejada un espectacle, si sabíem apreciar el conjunt.\nAra arribàvem a la plaça Santa Maria, darrera hi havia la basílica de Santa Maria, la qual va patir alguns incendis. Ens vam aturar a la plaça per contemplar la impressionant façana barroca.\nSegons ens van explicar hi havia certa rivalitat entre la Basílica de Santa Maria i la catedral de Sant Nicolau, Santa Maria era més antiga, i estava vora la mar, ara hi havia alguns carrers fins al port. Sempre hi havia picabaralla per les campanes, entre Santa Maria, l’ajuntament i Sant Nicolau, cadascú volia que l’hora bona fora la seua. Santa Maria tenia una plaça davant més gran que Sant Nicolau.\nLa llegenda del Benacantil\nVam seguir pel carrer de la Vilavella, a la nostra esquerra a través d’un carreró es veia el castell i el Benacantil, la roca recordava el perfil d’un rei musulmà. A partir d'aquesta història, que evidència com ens agradava posar-li cara i ulls a les muntanyes i posar-los nom. De seguida l'imaginari popular va tindre bona base per traure-li una llegenda a la roca, i heus ací el que ens van contar:\nHi havia una vegada un cabdill moro que tenia una filla, i aquesta tenia dos pretendents. El rei els va fer dos encàrrecs, i els va dir que aquell que portés primer la comanda es casaria amb la seua filla.\nAlmansor va sortir a per seda i Alí havia de portar aigua a Alacant. El cas és que Almansor se'n va anar i Alí es va quedar festejant la princesa, i aquests dos es van enamorar, i en tornar Almansor amb l'encàrrec. El rei va decretar que Almansor havia guanyat, ja que Alí no havia acabat la seua faena, però la princesa i Alí estaven enamorats.\nEn decidir el rei que el vencedor era Almansor i era el que s'havia de casar amb la seua filla Alí i la filla es van tirar pel penya-segat. Per la consternació del rei davant de la tragèdia va quedar el seu perfil marcat per sempre més a la muntanya del Benacantil.\nEl carrer travessava l'antiga muralla que s'enfilava per dalt de la muntanya, i a la nostra dreta en un descampat es veien restes d'aquesta. Vam passar per davant del col·legi Sant Roc, ací es van trobar restes d'època paleocristiana i restes d'un temple jueu.\nVam davallar fins a l'entrada del túnel interior que donava accés a l'ascensor per pujar al castell, hui no hi havia temps per seguir el camí a peu, per això vam elegir l'opció fàcil. Un escut a terra ens recordava les següents paraules: «Alacant la millor terreta del món».\nEl castell de Santa Bàrbara\nFinalment vam arribar dalt del castell de Santa Bàrbara, la fortalesa imposava molt als caminants i les vistes ens feien fer un repàs de la geografia més propera. Al nostre davant hi havia la serra Grossa, i més al nord el Puigcampana, que era un baluard fàcilment distingible des de molts punts.\nVam esmorzar mentre admiràvem les vistes en un dia clar i de cel blau. En acabar d'esmorzar vam seguir la visita pel castell.\nL'episodi de la Mina.\nEns van situar en l'episodi de la guerra de Successió, i en especial al seu desenvolupament dins del castell d'Alacant. Els anglesos ens van ajudar i van fer costat a l'arxiduc Carles d'Austria, dintre del conflicte internacional que va suposar, on els Països Catalans vam ser els més perjudicats, amb el decret de Nova Planta i l'abolició dels Furs, decretat per Felip V, i en conseqüència també l'anul·lació de l'autogovern, que encara no l'hem recuperat.\nL'any 1708, el francès Belda va vindre a pactar la rendició de la fortalesa, en no rendir-se, els francesos van fer una mina per entrar. Els anglesos es van mantenir molt forts, finalment van dinamitar la mina i van guanyar els francesos la batalla. A Alacant hi ha encara el barri de la Mina.\nVam passar per diferents baluards, terrasses, sales, on hi havia informació i fotografies de la ciutat d’Alacant antigues, diferents vistes també d’Alacant amb molts dels edificis emblemàtics que havíem vist. Ressaltava per la seua altura l'hotel del sol, que durant un temps va estar aturada la seua construcció per ser l'edifici més alt de tot l’Estat Espanyol, i això des de Madrid no ho podien tolerar.\nVam pujar a la Pilastra del Castell, que era l'explanada més elevada. Allà dalt es divisava tota la costa, i més enllà, l’illa Plana o Tabarca. Després, en endinsar-nos per les entranyes del castell, vam passar pels diferents portals d'accés amb les pedres rosegades pel temps. Hi havia el museu, on es podien veure diferents peces antigues. En una de les terrasses hi havia dos guerrers amb l'armadura lluitant.\nEn davallar uns arcs sense més ornaments em va recordar als arcs de la Cartoixa d’Escaladei.\nFinalment hi havia una sala noble que estava coberta per molts dels escuts nobiliaris que penjaven de les parets i que havien tingut relació amb Alacant. Hi havia l'escut nobiliari de Lledó i de Brotons.\nVam creuar la porta d'eixida i vam davallar ja fora de la fortificació. En un raconet ens vam aturar per reflexionar sobre la presa del castell per part de Jaume II, i com s’ha amagat aquesta part de la història.\nLa Presa del castell\nVa ser Jaume II, net de Jaume I qui va conquerir el castell als musulmans i cal fer una reivindicació d'aquest fet. Hi van fer una representació teatral de la presa del castell, un dels objectius de la representació era explicar la història verídica, i posar les coses al seu lloc, i més endavant posar una placa de la presa del castell per Jaume II.\nLes vessants del castell tenien una verdor brillant que li donaven un encant al monument, amb tot el que havia plogut darrerament l'herba cobria cada pam, i cada racó, i recordava un castell de zones del nord més plujoses. La baixada del castell era agraïda, mentre anàvem tenint diferents panoràmiques del castell i del Benacantil, cada vegada més elevats i llunyans, i de la ciutat d’Alacant cada vegada més propera.\nVam parar en un replà de la baixada, i els companys ens van parlar de la importància de l'aigua, que era un element clau per la pervivència de la població d’Alacant. Hi havia dues fonts natural d'aigua; la Goteta i la Font Santa. De la Goteta van fer canals a l'època cristiana. Conta la llegenda que Jaume II va clavar l’espasa a terra i va brollar una font d'aigua.\nLes Fonts de Garrigós\nVam acabar de davallar fins arribar a la porta de les fonts de Garrigós. Allà ens esperava un vell amic, Joaquim Torres. Mentre esperàvem per entrar va passar un accident que ens va colpir i ens va deixar sense respiració. De moment vam veure que de dalt nostre, des d’un mur de més de dos metres, una bola peluda queia i s'estavellava al terra amb un soroll estrepitós, tot seguit continuava amb un gran ploriqueig esgarrifós.\nEra un gos de la grandària d'un gat gran, que havia perdut l'equilibri i havia caigut al buit, als nostres peus. Va ser un moment amarg que ens va colpir l'ànima, pobra bestiola!. Pensàvem que s'havia rebentat per dins. Poc després van vindre els seus amos i el van agafar en braços, el gos es va calmar, i a poc a poc va deixar de ganyolar.\nNosaltres però vam entrar als pous de Garrigós, eren tres basses gegants picades a la pedra on encara en alguna podíem veure els senyals dels picapedrers. Ara però no tenien aigua, i estaven ben eixutes, però antigament s'omplien d'aigua, ara la llum blava recordava l'aigua i al pou central hi havia una pica de pedra.\nA la darrera bassa hi havia una escala estreta de pedra que rodava la paret rodona fins a fondre's al sostre, i amb un joc de llums es veia la silueta d'una persona baixant amb un fanal. La imatge s'esvania quan arribava a un cert esglaó, i tornava a aparèixer baixant acatxat fins que tornava a desaparèixer, i així indefinidament.\nL'ermita de Santa Creu\nVam eixir dels pous i vam visitar l'ermita de Santa Creu, era una xicoteta capella bastida al raser del Benacantil, immersa en el nucli antic, voltada de casetes baixes amb algun carrer engalanat amb grans cossiols de plantes i flors.\nVam seguir el nostre recorregut pel centre d’Alacant, ens vam aturar davant del teatre, era un lloc de cases senyorials, on vivia la burgesia. Allà també ens van explicar una peculiaritat, era el lloc on estrenaven les companyies de teatre moltes obres, i si ací triomfaven l'estenien a tot arreu.\nVam acabar prop del mercat, des d'on vam agafar l’autobús de tornada cap a l’Albufereta, on havíem passat la nit a casa de Vicent Iborra.\nGràcies Vicent per la teua hospitalitat i el que ens has contat, també a Graeme i Anna per les explicacions i aquesta ruta tan bonica per Alacant.\nMonument a Jose Canalejas a Alacant\nPasseig a Alacant\nPrimera trobada per fer la visita\nFicus monumental a Alacant\nFicus a la plaça de les Barques o de Gabriel Miró\nAiguadera a la plaça de les Barques o de Gabriel Miró\nOrgue de la catedral de Sant Nicolau\nVista del castell de Santa Bàrbara\nTorre de l'Ajuntament per darrera\nRestes de l'antiga muralla i la porta Ferrissa\nEdificis amb forja treballada del carrer Jorge Juan\nEdificis del carrer Jorge Juan\nImpressionant porta barroca de la basílica de Santa Maria\nVista del castell i el perfil del Benacantil dibuixant el rei musulmà\nEls ficus del castell\nEsmorzar al castell de Santa Bàrbara\nVista des del castell de la serra Grossa, el Puigcampana i Alacant\nForat de la Mina\nMuseu dins del castell\nVista d'Alacant des del castell\nVista de la mar i el barri de l'Albufereta\nUn dels portals del castell\nVista del port d'Alacant des del castell\nImatge del pot d'Alacant des del castell\nDos guerres al castell\nVista de la Serra Grossa i el barri de l'Albufereta\nEls canons del castell\nVista de la serra Grossa\nCastell i vista del port i el cap de Santa Pola\nMosaic al castell\nBaixem del castell de Santa Bàrbara\nFonts de Garrigós\nCarrer engalanat d'Alacant\nPublicat per Ensumant la terra a 15:24\nEtiquetes de comentaris: Caminades per l'Alacantí, El Camí a la Marina Baixa i l'Alacantí, Grup de Caminants\nQuart Aplec d'el Camí a l'Alacantí: Visita d'Alaca...


negre i verd: PANTOMIMA PARISINA. La convenció del COP21\nPANTOMIMA PARISINA. La convenció del COP21\nFinalitzada la pantomima de Paris els testimonis es divideixen entre “oportunitat perduda” i “acord històric”, evidentment tot depèn de les expectatives i de les posicions ideològiques de cadascun... i dels seus interessos. Així entre els decebuts n’hi ha de propers al “acord històric” com és el cas de WWF i Greepeace i alguns que realment estan decebuts com seria el cas de Ecologistas en Acción.\nEn resum 20 anys de negociacions des de la primera conferència el 1995 han servit per a ben poc, sols per crear un espès teixit de lobbistes i de organitzacions professionalitzades i dedicades a recaptar tot el possible del mercat de “defensa del clima”. Mentres les emissions de gasos d’efecte hivernacle ha seguit augmentant.\nPoc ha canviat en realitat la situació respecte a Kyoto, tot es deixa en mans dels mercats (menys les subvencions que la industria d’extracció de combustibles fòssils que naturalment venen dels estats, més de 500 mil milions de dòlars). El mercat de carboni, tot i ser molt “poc rendible” manté el seu suposat paper de “solució”, malgrat que els fons d’inversió voltors (hi ha algun que no sigui una cova de cobdícia i maldat?)acaparen i inverteixen en terres conreables, boscos, aigua...\nacords de Paris, la COP dels militars, 21 COPS al CAP\nEl document dels acords és, com tots els tractats de la ONU, un galimaties ple de sigles, de circumloquis i de condicionals (la discussió entre ”han de” i el preferit “haurien de” va estar a punt de frustrar l’acord), la referència a texts anterior (igual d’obtusos i inconcrets) fa encara més difícil la seva comprensió.\nELS ACTORS DE LA PANTOMIMA.\nA Paris bàsicament han estat presents tres sectors: el de les corporacions (no sols les petrolieres), el dels estats, majoritàriament favorables als interessos corporatius i l’agrupació dels partidaris de les regulacions (ONG, ecologistes, algunes institucions i, tèbiament, alguns estats).\nHa faltat, o millor dit no ha pogut fer prou soroll, el sector anticapitalista, de fet ja es va ocupar l’estat francès mitjançant la llei d’emergència i les prohibicions, que per els carrers de Paris ni de França, no pogués treure el morro cap black blok. De fet la indumentària habitual dels Black blok era, sens dubte, una indumentària molt poc segura en un carrer ple de soldats amb el dit al gallet i ganes de matar jihadistes.\nELS ACTORS CORPORATIUS.\nEl lobbistes estan d’enhorabona, podríem dir que han aconseguit tots els seus objectius, malgrat la retòrica contra els combustibles fòssils, no patiran restricció de cap mena. El poder dels mercats de carboni es consolida i tenen la perspectiva (i la promesa) de que seran més rendibles. Les despòtiques monarquies petrolieres han celebrat l’acord amb cava i orujo.\nL’acord de París deixa oberta la porta a tecnologies nocives que hipotèticament mitiguen el canvi climàtic, la Captura i Emmagatzemament de Carboni (els BEECS), l’agricultura intel·ligent (latifundi, transgènics i agroquímics) i la geoingenyeria amb les que el poder corporatiu te posades moltes esperances de negoci... i de dominació (serien els amos de l’aixeta climàtica).\nS’activa un nou mercat, el de l’adaptació al canvi climàtic, aquest mercat ben dirigit per especuladors conscients pot generar un gran volum d’obra pública (bona part dels 100.000 milions anuals promesos), ja s’albiren grans operacions de protecció de costes i de lleres, de reforçament de mesures d’emergència...\nOperacions de saqueig i espoli als països més indefensos (acaparament de recursos) passen a ser considerats contribucions a la “salvació del planeta”: una plantació de palma d’oli es converteix en un embornal de carboni. Aquí intervenen els nous filantropomilionaris com el Bill Gates i en Mark Zuckerberg i també en Blongberg disposats, com sempre, a fer caixa amb el sofriment aliè. Així se’ls permet figurar arreu donant consells i pressionant en “be del planeta”.\nELS ACTORS ESTATALS.\nEn termes generals els estats han estat defensors dels interessos de les “seves” corporacions i de la “seva” sobirania i per tant es poden considerar vencedors. A més tota l’ona de propaganda al voltant de l’èxit històric de la COP21 i el seu acord “universal” permet distreure l’atenció sobre els efectes reals i desastrosos del canvi climàtic i treu qualsevol responsabilitat al mon desenvolupat (ja els donem prou pasta).\nEstats de l’entorn bolivarià, Veneçuela, Equador i Bolívia van formar part del “Comitè Paris”, format per 16 selectes (seleccionats) membres, on, juntament amb Noruega, l’Aràbia Saudita i Brasil representaven als països productors de petroli, oposats a les restriccions a l’ús dels combustibles fòssils, els interessos forgen aliances prou fortes. Quedant finalment a partir un pinyó amb en Laurent Fabius, l’Hollande, la Merkel, l’Obama i en Ban Ki-Moon. Fins i tot van ajudar a tancar a la cleda a la histriònica Nicaragua.\nNo cal dir que el paper dels estats industrialitzats i de les dictadures del sud va ser l’esperat, submissió als desitjos corporatius i al poder de les grans potències, les consolidades (EUA) i les emergent (com la Xina que de fet ja ha emergit casi del tot). Al marge els països que veuen amenaçada la seva existència, com els petits estats insulars o Bangla Desh han recollit les molles.\nFinalment cada estat es podrà marcar els objectius que desitgi, decidir els mètodes d’avaluació i no estarà sotmès a revisió independent, difícilment podrien haver obtingut una victòria més completa.\nLa imatge més representativa de la Convenció son el Ban Ki-Moon, Fabius, Holande i uns quants jerarques més ballant la sardana en clausurar-se la conferència.\nELS AMICS DE LES REGULACIONS.\nL’autoanomenada “societat civil”, “moviments socials” (OXFAM, Greenpeace, WWF, FOE... etc) i aquells que els recolzen, organitzats al voltant de l’Aliança per la Justícia Climàtica es pot considerar que son els grans perdedors, a part de la major part de la població del planeta que si que ha perdut de veritat.\nMalgrat tot han vist consolidat el seu paer de Pepitos Grillos consentits, se’ls ha permès fer les seves manifestacions plenes d’animalets de pelutx, ositus polars i cors de color verd. També en pogut fer un rentable tasca de passadissos i assegurar-se projectes diversos amb els que estats i corporacions es renten la cara.\nEl seu objectiu programàtic d’acord i decisions obligatòries, amb control aliè (una cosa semblant a un govern climàtic) i sancions, amb fons econòmics regulats, no ha estat tingut ni tan sols en conte. Tot això, obligacions, sancions... etc queda reservat per els tractats de lliure comerç, on si et desvies et matxaquen i d’organisme regulador el complex estatal/corporatiu sols admet la Organització Mundial del Comerç... potser el comerç d’emissions i els crèdits de carbó si que podran ser regulats.\nDe fet el seu objectiu es reformar el que és irreformable, encara que el seu programa s’imposés el capitalisme seguiria essent capitalisme i la depredació segurament seria més perfecta, més acabada... més solapada..\nELS QUE NO HAN TINGUT ESPAI.\nAl principi parlava, mig en broma, del tema del Black Bloc, però de fet no era cap broma, de fet la WTO (la Organització Mundial del Comerç) la pitjor empenta que ha rebut mai va ser precisament l’acció dels bb durant la conferència de Seattle. Certament els estats i les corporacions es van recuperar ràpidament, però cal deixar constància de que per un moment varen tenir por...\nTrobar la manera de donar al canvi climàtic un paper central en la confrontació amb el poder és un dels problemes als que ens enfrontem i dels que no acabem de trobar una solució. Malgrat que sempre ens omplim la boca amb la necessitat de globalitzar i estendre les lluites i que aquesta seria precisament una lluita global, que inclou diversos sectors i geografies la cosa no és fàcil.\nÉs un problema igual de complex com la lluita contra la xarxa (la web) de dominació, amb la diferència de que la xarxa de dominació és ja una xarxa “dolça”, desitjada ... embrutidora i anestesiant, mentre que els efectes del canvi climàtic son molt dolorosos i és molt difícil anestesiar-los.\nNo se si el somni d’un Black Bloc descentralitzat te cap i peus, però com que sols és un somni podem somiar en la realitat de tombar la COP22 o la COP23, les regulacions de poc serveixen el problema son els estats i el capitalisme.\nPER UN MON LLIURE I SALVAJGE.\nPublicat per negre verd a 9:52\nEtiquetes de comentaris: canvi climàtic, clima, contaminació, corporacions, defensa de la terra\nLa presó electrònica, sense murs sense barrots, pe...\nEL COP 21 DELS MILITARS, ELS POLICIES I ELS ADUANE...\n21 COPs al CAP. La comèdia de Paris


El procés d’escollir escola, per Gisela Mora [Espai GUT] | connecTerrassa\nEl procés d’escollir escola, per Gisela Mora [Espai GUT]\nEtiquetes: Jornades de portes obertes als centres educatius, criatures\t| Temps de lectura: 3 minuts\nQuins records tens de la teva escola? Les estones de pati? Els mestres? El festival de Nadal? Les convivències?\nRecordes com t’estimulaven l’aprenentatge i la creativitat? O, com et donaven suport quan tenies dificultats? Pensa en la teva experiència amb l’escola i intenta recuperar quins records perduren i quins prefereixes oblidar.\nQuan èrem petits anàvem a l’escola del barri, la més propera a casa o, si més no, l’escola on havien anat alguns familiars. Els pares no es trencaven massa el cap en el moment d’escollir-la.\nA vegades l’encertaven i altres no. En aquell moment (en el meu cas, fa 40 anys) encara hi havia escoles de nens i de nenes o mixtes, la decisió era escollir entre escola pública o privada, religiosa o laica.\nEn el meu cas vaig anar primer a una escola de barri petitona diferent a la dels meus germans/es i, després, una més gran de quatre línies on em va costar integrar-me. La meva segona escola tenia molt espai per córrer i jugar, feien moltes sortides culturals i promovien la creativitat al màxim.\nHo explico perquè, un cop iniciada l’educació en un centre no hauria de ser traumàtic un canvi, al contrari, pot ser alliberador de moltes situacions. Penseu com és el vostre fill/a i en quin entorn el veieu més còmode, una escola petita o una de gran...\nL’Escola perfecte no existeix. Totes tenen coses excepcionals i d’altres de millorables. Segur que a les JORNADES DE PORTES OBERTES us parlaran dels valors, de l’estil d’ensenyament, de l’èmfasi amb les llengües, les tecnologies i/o les opcions d’activitats extraescolars, la possibilitat de cantina o tipus de cuina al menjador, l’opció de transport escolar o horari extens de arribada i/o recollida, i de preus... un factor important quan hi ha més d’una criatura a casa.\nLes jornades de portes obertes són fonamentals per xafardejar què es respira a l’escola. Jo aconsello veure’n almenys tres per prendre una decisió.\nQuè hi ha penjat de les parets? Com està organitzada? Té llum? Quina olor desprèn l’espai de pati? I el menjador?...\nCadascú de nosaltres ens fixarem en detalls versemblants però decisius. Tenir referents de dins l’escola és molt enriquidor, l’opció de conèixer altres pares i saber si hi ha una AMPA activa, o com funciona el departament psicopedagògic, poden ser temes importants.\nEn una de les meves jornades de portes obertes va ser fascinant que una alumna de 6è de primària m’ensenyés l’escola, va ser molt enriquidor.\nTotes aquestes preguntes i pensaments fan que el procés d’escollir escola sigui un pèl angoixant, on sorgeixen moltes inseguretats i sembla que hagi de ser determinant per al futur dels nostres fills.\nÉs bo informar-se i deixar-se portar una mica per la situació de cada família, del barri i de les inquietuds dels pares. Això si, que sigui sempre una decisió una mica consensuada en parella. L’elecció no té perquè ser definitiva, perquè els fills/es van creixent, la família va canviant i hem d’escoltar les necessitats emocionals de tots i com ens anem adaptant a l’entorn.\nGisela Mora [Espai GUT]


40 plafons i una pancarta destrossats: Vandalisme electoral al #Masnou #ElMasnou #Infolocal #Maresme | Opino, luego existo...\n40 plafons i una pancarta destrossats: Vandalisme electoral al #Masnou #ElMasnou #Infolocal #Maresme\nAbans i desprès… sense comentaris.\nAhir al vespre, els equips de muntatge vam sortir a penjar plafons i pancartes. Vam acabar les existències i vam tornar a casa amb la satisfacció de la feina ben feta.\nEls espais per la ubicació de la publicitat de campanya es sorteja davant representants dels diferents partits que es presenten a les eleccions, de forma transparent i democràtica. Cadascun dels partits disposa de diversos carrers o trams de carrer per ubicar els seus plafons o pancartes i els seus cartells.\nJo personalment formava part de l’equip de persones que vam emplenar de plafons els fanals del voltant de la plaça 11 de setembre i un tram de Joan XXIII, tot d’acord al sorteig abans esmentat.\nAquest matí no quedava res!!! Els plafons eren trencats, al terra o a les papereres, arrencats de les brides, igual que la pancarta ubicada a Ramon y Cajal, a la façana del dipòsit d’aigua a tocar de la pista de petanca, arrencada també…\nTota la feina llençada!!!! Aquesta és la democràcia que entenen alguns…. això si, l’estelada de la plaça 11 de setembre resta sana i estàlvia….\nThis entry was posted on 17 noviembre 2012 at 2:27 pm and is filed under Cataluña, Catalunya, El Masnou, Ernest Suñé, Maresme, Masnou, Política, PSC.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.\n3 Responses to 40 plafons i una pancarta destrossats: Vandalisme electoral al #Masnou #ElMasnou #Infolocal #Maresme\n17/noviembre/2012 en 3:55 pm\nErnest nomes vol dir una cosa, i no es altre que ens tenen por, tenen por a la veritat, por a l’alternativa, por al seny, por a una realitat que els ofega, en definitiva, por a que el pollastre que han montat els hi esclat-hi a les mans….\n17/noviembre/2012 en 5:21 pm\nLamentablement no tinc una resposta del perquè, però si que tinc una categoría que defineix això: antidemòcrates.\nNomes cal donar una volta pels sectors i veure quines son les pancartes que, casualment, resten d’empeus…..\nQueda inaugurada aquesta seu!!!!! #Masnou #ElMasnou #Infolocal #Maresme « Opino, luego existo… dice:\n18/noviembre/2012 en 3:37 pm\n[…] quedar palès que els actes vandàlics que vam patit la nit anterior no van ser motiu suficient per aigualir el que va ser una gran […]


L'institut Cardener de Sant Joan celebra les V Jornades d'Oficis i Vocacions - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'institut Cardener de Sant Joan celebra les V Jornades d'Oficis i Vocacions\nHan comptat amb gairebé una cinquantena de xerrades, col·loquis i tallers\nredacció | manresa 05.03.2018 | 19:24\nL´Institut Cardener de Sant Joan de Vilatorrada ha celebrat aquest divendres al matí les V Jornades d´Oficis i Vocacions. Aquestes Jornades de tallers i xerrades han estat conduïdes per pares i mares, professors, col·laboradors del centre i professionals de la comarca i arreu de Catalunya que han presentat el seu ofici i el seu bagatge professional als alumnes de l´Institut.\nL´objectiu del cicle no és només orientar els alumnes cap a un camí professional, sinó anar a l´arrel, al punt en que els alumnes comencen a reflexionar què els motiva per al seu futur professional. L´Institut Cardener s´ha marcat com a objectiu acompanyar amb el màxim nombre de punts de vista la tria d´interessos professionals dels alumnes.\nSón espais que han estat realitzats per algun pare, mare, professor/a o col·laborador/a del centre. En aquests tallers s'ha presentat breument l´ofici o hobby de la persona. S'ha fet referència, també, a quins són els estudis que et poden conduir a l´ofici en qüestió. A partir d´aquest s'ha desenvolupat alguna o diverses activitats per a fer visible l´ofici que es tracta en el taller.\nLa personalització de l'aprenentatge, el leitmotiv del sistema de la SINS Cardener\nL'Institut Cardener és un centre que neix el 2012 i des d'aleshores treballa per una educació en què l'alumne estigui en el centre del procés d'aprenentatge. Per assolir aquesta fita les metodologies que s'empren busquen la participació i que l'aprenentatge sorgeixi amb el lideratge del propi alumne.\nAlhora el marc horari es divideix en 4 franges diàries d'hora i mitja en les que trobem: els Plans d´Acció (càpsules de coneixement de 5 diferents Àmbits: Comunicatiu-Lingüístic, Llengües Estrangeres, STEM Ciència, Tecnologia, Enginyeria i Matemàtiques, SAM Social, Artístic i Musical, i Educació Física), Projectes (7 projectes per curs), Tallers i Llenguatges (Circ, Expressió Corporal i Comunicació, Teatre, Passaport a l'Aventura, Bàsquet, Cuina, Ioga, Digital Avançat, Hands On, Ciència Recreativa, Entorn i Jardineria, SINS Band Orquestra i Cant) i Tutories (Individuals). En totes les activitats es capgira el procés clàssic d´aprenentatge: són els alumnes qui descobreixen, qui investiguen i els que creen.\nEls professors els acompanyen en aquest procés, però les grans classes magistrals de tota la vida es deixen de banda per complet.\nPremi "Escuelas para la Sociedad Digital" Fundación Telefónica\nEl 2016 la SINS Cardener va ser guardonada amb el 2n premi Fundación Telefónica "Escuelas para la Sociedad Digital" a nivell estatal, en la categoria d´Instituts Públics. Aquest premi no només valora la integració de la tecnología digital a l´aula, si no que té en compte l´important treball de renovació pedagògica, sobretot en les metodologies de treball, els canvis en l´organigrama i els reptes que el centre es marca pel futur immediat.


Història Contemporània | El Blog de l'Edu3.cat\n23-F, trenta anys després\nEl 23 de febrer de 1981 a les 18.23h, un grup de dos-cents guàrdies civils va entrar al Congrés dels Diputats i va segrestar el govern i els parlamentaris amb l’objectiu de derrocar la democràcia i retornar el país a un règim dictatorial i autoritari.\nAquest cop d’estat va ser el resultat de la disconformitat de determinats sectors de les forces armades amb la fi del franquisme i l’inici d’un procés de democratització que va comptar amb el suport de la ultradreta civil, representada per Jaime Milans del Bosch i Alfonso Armada.\nDesprés de 18 hores de segrest, el cop no va prosperar i els rebels van ser arrestats i condemnats amb penes màximes de 30 anys per als tres caps visibles de l’aixecament (Tejero, Milans del Bosch i Alfonso Armada), cap dels tres, però, no va complir la seva condemna.\nGràcies a la televisió i a les càmeres del Congrés, tothom es va assabentar de tot el que estava succeïnt, i avui podem veure a aquells moments històrics de tensió que van posar en perill la democràcia.\nDes de l’edu3, us convidem a que descobriu els fets entorn a aquest cop d’estat a través dels següents audiovisuals i enllaços i completeu la informació que us permetrà entendre millor tot el que va significar.\nUn 23-F de hace 30 años (RTVE): Aquí trobareu un recull de vídeos de del mateix dia, acompanyats d’un reportatge.\nRecord del 23-F a València, trenta anys després (Vilaweb): Entrevista amb J. J. Pérez Benlloch sobre el cop d’estat i les conseqüències que encara duren.\n1981: Rebel army seizes control in Spain (BBC): Article de la BBC on es narren els fets del 23-F\nFinalment, completem aquest recull amb la pel·lícula que es va estrenar ahir, 23-F, la película.\nEtiquetat Congrés dels Diputats, Espanya, Història Contemporània\nEl poble egipci ha sortit al carrer després de trenta anys sota un règim autoritari. Són diverses les causes que han empès a la revolta als egipcis, des de l’extrema pobresa en la que viuen, passant per l’elevada taxa d’atur, l’augment dels preus, la corrupció i la falta d’expectatives pels joves. Tot plegat, un conjunt de circumstàncies molt semblants a les que van desenvolupar la revolta a Tunísia.\nAquest moviment d’oposició que s’ha organitzat gràcies a les xarxes socials, té una cara visible, Mohamed ElBaradei, premi Nobel de la Pau, qui sempre s’ha manifestat en contra del règim de Mubarak i a favor de que la democràcia arribi a Egipte. Gràcies a aquesta revolta ha pogut tornar al seu país i ha rebut el recolzament de diferents grups de l’oposició per encapçalar el procés de negociació per sortir de la crisi, fins i tot dels Germans Musulmans, un grup religiós amb una forta influència per tot el país.\nEgipte, és un dels països més influents del món àrab amb una població que arriba als vuitanta milions d’habitants. A més a més, és una peça clau en el procés de pau entre Palestina i Israel (el 1979, Egipte es va convertir en el primer país a signar un tractat de pau amb Israel).\nDes de l’Edu3 us proposem dos recursos audiovisuals per tal d’il·lustrar aquesta revolta. Per entendre el paper d’Egipte en el procés de pau entre Palestina i Israel us deixem el capítol de “El nas de Cleòpatra” titulat “Si Israel no hagués vençut Egipte i Síria l’any 1973”, on s’analitzen les conseqüències que hauria tingut aquest derrota.\nD’altra banda i per entendre millor com és el caràcter i el dia a dia dels egipcis us deixem el següent vídeo que forma part del programa presentat per Miquel Calçada, “Afers Exteriors” dedicat a Egipte.\nPer a saber-ne més visiteu:\nEgypt unrest : Web de la BBC dedicada a l’aixecament egipci.\nAnger in Egypt : Web monogràfica d’Egipte d’al-Jazira\nEgypt : Web del diari The New York Times\nUnrest in Egypt : Web de Vilaweb a l’escola dedicada a la revolta egipcia\nEtiquetat Conflicte social, Egipte, Història Contemporània\nAvui us presentem un documental que analitza l’educació des del punt de vista històric, econòmic, pedagògic i polític. Aquest fa un repàs per un segle d’història de l’educació a Espanya, a partir de l’impuls modernitzador que va viure el país a principis del segle XX amb l’assaig pedagògic de l’Institut-Escola, una proposta educativa mixta i laica.\nEn aquest documental hi apareixen diferents personalitats com ara l’ex director general d’Educació, Alejandro Tiana, o l’ ex president, Pasqual Maragall, que opinen sobre les aportacions de l’Institut-Escola, així com també hi participen antics alumnes que ens traslladaran a aquelles aules a través dels seus records.\nA través d’aquesta producció es vol retre homenatge a aquest experiment sense precedents que va treballar per fer créixer el nivell culutural de la nació amb la màxima del respecte absoulut a l’infant. Tot i la seva contribució a la modernització del pais, només els investigador recorden la seva influència.\nClicant sobre aquest link: La escuela olvidada accedireu a aquest homenatge a la innovació pedagògica.\nEtiquetat Història Contemporània, Pedagogia


BARCELOFÍLIA : 24/03/2016\nArticle elaborat en col·laboració amb ENRIC COMAS i PARER\nUrbanísticament, la Rambla de Catalunya, en la seva concepció original, era la continuació de la de Canaletes i per extensió de tot el curs del que avui coneixem com les Rambles, una llera natural que recollia les aigües pluvials que baixaven des dels turons de la serra de Collserola a través del pla de Barcelona en direcció al mar.\nPel traçat de l'actual últim tram de la Rambla de Catalunya discorria la Riera d'en Malla, que havia estat desviada en direcció Besos abans d'arribar a la zona de Plaça Catalunya a través del carrer Casp cap al Bogatell i el mar.\nLa gènesi d'aquell primer tram de la Rambla Catalunya, des de la Gran Via fins a Canaletes va estar vinculada estretament al procés de consolidació de la Plaça Catalunya, un espai curiosament no previst en el projecte d'Eixample d'Ildefons Cerdà. No obstant això, en els darrers anys del segle XIX la zona va ser objecte d'una decidida actuació de les autoritats municipals fermes en la decisió de fer una inversió de centralitat per al futur a través d'una gran plaça que va requerir d'expropiacions diverses, algunes d'elles judicialitzades amb plets d'una gran contundència pels propietaris dels terrenys. A la banda Llobregat d'aquest escenari va quedar delimitada la via que connectava el futur Eixample amb Ciutat Vella. Abordarem per separat el procés de formació d'aquests dos primers trams de la Rambla de Catalunya, parant esment en les característiques i elements bàsics del seu desenvolupament i consolidació.\nDe Canaletes a Ronda Universitat\nInicialment la Rambla Catalunya no començava com avui a la Ronda Universitat sinó al costat de l'Estació del tren de Sarrià davant de Canaletes.\nUna Reial Ordre de 18 de juliol de 1861 autoritzava la construcció d'una via d'enllaç entre les dues estacions de ferrocarril existents a la zona (Sarrià i Martorell), que de fet suposava també la connexió de la Rambla de Canaletes amb la Rambla de Catalunya. Tot seguit es va autoritzar la plantació de dues fileres d'arbres als laterals amb els troncs fora de les voreres. L'espai situat entre les dues estacions era encara desert sense cap edificació a la vista i el carrer Bergara encara no existia.\n*1866.- Imatge de la primera urbanització del tram entre Canaletes i l'Estació del tren de Martorell (al fons) amb les fileres d'arbres laterals. A l'angle inferior esquerre de la foto es pot veure l'ultima finestra de l'edifici de l'estació del tren de Sarrià.\nLes primeres edificacions no trigarien en aparèixer a la zona. Al 1867 la Casa Ignasi Carsi defineix ja la cantonada amb Bergara i al 1868 se li afegeix la veïna Casa Teodor Bosch, obra de l'arquitecte Leandre Serrallach.\n*1887.- El primer tram de la Rambla Catalunya encara amb una urbanització molt precària.\nÉs cap a finals de 1887, durant les vigílies de l'Exposició Universal de 1888, que es va començar a urbanitzar un passeig central entre Canaletes i Ronda Universitat. Primerament s'hi van instal·lar els fanals simples amb faroles formades per grups de cinc fanals delimitant els dos extrems del passeig i el 1891 s'hi van plantar dues fileres de plàtans. Els arbres plantats als laterals de la via a mitjans dels anys 1860's van ser suprimits.\n*1888.- Dues imatges del primer tram de la Rambla Catalunya durant les obres de construcció del passeig central. A la imatge inferior ja s'hi han col·locat els fanals i els voravies, hi manquen encara els arbres i el condicionament definitiu del terra del passeig.\n*1890.- El passeig central ja construït amb el pas del tramvia de tracció animal entre l'inici de la Rambla de Catalunya i el final de la de Canaletes.\n*1890.- Un grup de vianants gaudint d'una passejada sobre l'espai del passeig central davant del Museu de l'Armeria de la Casa Estruch.\nLes progressives expropiacions i enderrocs executats al centre de la plaça van suprimir fins a la última edificació i l'alliberat tot l'espai, la Plaça Catalunya va acabar absorbint aquest tram de passeig. La numeració contínua, sense estar reservada ni a parells ni a senars, va passar a formar part de la plaça. A l'extrem mar el número 1 s'adjudicà a l'Estació del carril de Sarrià (1862), mentre a l'extrem muntanya el número 8 era per la Casa Bosch i Alsina (1892) al xamfrà amb la Ronda Universitat. Aquell era el punt on oficialment arrencaria des d'aleshores la Rambla Catalunya tal com la coneixem avui.\n*1910's.- La urbanització en X i palmeres de la Plaça Catalunya mantén encara el passeig lateral tot i que ja no pertany a Rambla Catalunya sinó que ha quedat integrat en la numeració de la plaça.\n*1923.- L'antic primer tram de la Rambla Catalunya vist des de la Casa Agustí Manaut a la cruïlla amb la Ronda Universitat.\n*1924.- A la plaça s'inicia un llarg periode d'obres (metro, nova urbanització) que portaran com a conseqüència la supressió del passeig que veiem en primer terme, captat des de la cantonada amb Bergara. (Foto: Josep Domínguez / ANC)\nLes obres de reforma de la Plaça Catalunya a partir del 1925 comportarien la desaparició del passeig i l'eliminació de la filera de plàtans més pròxima al centre de la plaça. La vorera va guanyar amplada i va permetre la instal·lació de terrasses entre les que hi destacava la de la nova Maison Doré\n*1928.- El teatre Eldorado a la cantonada amb Bergara un cop suprimit el passeig central i ampliada la vorera.\n*1929.- Una altra imatge de la cantonada amb el carrer Bergara que embocava a la plaça deixant pas al tramvia. El solar d'Eldorado havia estat ja comprat per una entitat bancària, tot i que haurien de passar més de vint anys per veure-hi construït l'edifici del Banc de Bilbao.\n*1931.- Vista aèria del que fou primer tram de la Rambla Catalunya, un cop suprimit el passeig central i eixamplades les vores fins a la primera filera d'arbres. (Foto: Zerkowitz)\nDe Ronda Universitat a Gran Via\nEl tram de Rambla Catalunya comprès entre la Ronda Universitat i la Gran Via va tenir en els seus orígens una urbanització amb passeig central com a continuació del primer tram fins a Canaletes. Una de les notes diferenciadores d¡aquest tram era que l'arbre escollit va ser el til·ler, que avui encara hi és present des de la Gran Via a la Diagonal. Les obres de construcció del passeig central es van executar entre finals de 1887 i començaments de 1888, paral·lelament a les del tram posteriorment absorbit per la plaça Catalunya.\n*1888.- Al març d'aquell any La Vanguardia informava de la plantació de til·lers en aquell tram.\n*1888.- La cruïlla Rambla Catalunya/Ronda Universitat davant de la Casa Estruch durant les obres de condicionament del passeig central. S'aprecia clarament la presència de til·lers en contraposició als plàtans plantats al tram inferior en direcció a Canaletes\n*1900's.- Dues imatges de la fira de palmons i palmes al passeig central de la Rambla Catalunya, entre la Plaça Catalunya i el carrer Corts (Gran Via). (Fotos: Carles Fargas / AFCEC i Joaquim Gomis / ANC)\n*1888.- Vista del passeig central davant del Gran Salón Doré, amb el monument a Güell al fons.\nEl passeig central que durant els primers anys acollia la tradicional fira de palmes i palmons, va ser suprimit al maig de 1929, donant pas a una nova ordenació que deixava pel trànsit rodat una àmplia calçada central i eixamplava les voreres laterals amb làmines de gespa on posteriorment es van plantar parelles d'arbres.\n*1929.- Obrers asfaltant la calçada central oberta al tram de Rambla Catalunya entre Gran Via i Plaça Catalunya (Foto: Narcís Ricart i Baguer / Arxiu SPAL. Diputació de Barcelona)\n* 1930.- La nova urbanització de la Rambla de Catalunya, entre Plaça Catalunya i Gran Via ja sense el passeig central.\n*1932.- Curiosa imatge captada a vol d'ocell des de la cruïlla de Ronda Universitat amb Rambla Catalunya. Les petites superfícies verdes han estat plantades de pollancres i s'ha fet una reordenació del trànsit amb senyalització horitzontal pintada al terra, deixant un espai per l'estacionament de vehicles en semibateria al centre de la calçada.\nPublicat per bar.cel.ona.uta a 8:13 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Anys 1880's, Carrers, Centre Ciutat, Plaça Catalunya\nELS PRIMERS TRAMS DE LA RAMBLA DE CATALUNYA. De Ca...


LA DESTROSSA DEL PASSEIG\nhttp://delab.it/?direktor=incontri-donne-rumene&998=5c 20. Jun, 2012 1 Comment\nsite de rencontre totalement gratuit sur iphone Continua la destrossa del passeig, vergonya cavallers vergonya\nJ R Tarrega, Hyde i Jekill\nhttp://approches.com/?frenk=cherche-une-fille-francaise-pour-mariage&87b=0e 06. Jun, 2012 0 Comments\nhttp://logiah.com/?monotonost=particulier-cherche-femme-de-menage-essonne&e20=33 El desprestigi dels polítics espanyols està caient dins un forat negre, i més ràpid que la borsa. Si va com va per allí baix es trobaran al Juli Verne. Nosaltres sempre tindrem l’esperança que el pròxim divendres no sigue tan negre com el passat. El Sr Rajoy i el seu PP ens està afuetant sense […]\nBeneficència Torera Ratonera\nDiumenge, no fa sol, plou, la gent gran no passeja pel magnífic passeig, quant escampa un poc, és la canalla de les comunions, la que gaudeix d’ell jugant amb l’ampli i tranquil espai. A l’estiu farcit amb excés cadires i taules i casetes cutres de gelats. Que no sabem si és per abús recaptatori, o […]\nOn farem cap ?\nEstava jo sentadet tranquil·lament fent una “birra” en una terrassa del magnífic passeig, (per cert no l’han volgut cobrar per defensar els corralets), quant han passat en manifestació els “amos”dels súper mercats Sabeco, Mercadona, Carrefour, etc. més els venedors de Vinaròs (quans hi ha) del mercat del dijous. Protestaven per la gran quantitat de venedors […]\nL’Associació de Veïns Migjorn, des de fa molts anys organitza l’arribada de la Flama de la llengua catalana a Vinaròs. Ho fem des que el Centre Excursionista, per egos personal i partidistes (quasi com ara), va deixar d’organitzar la Festa per la Llengua. Llavors Migjorn agafà la torxa i ens férem […]


La millor notícia dels darrers anys: la Llei del Cinema La República\nLa millor notícia dels darrers anys: la Llei del Cinema\nHa costat, però s’ha acabat aprovant. Es tracta de la Llei de Cinema, que ha de garantir una quota de 50% de la nostra llengua a les grans pantalles. I, diguin el que diguin els que hores d’ara s’hi oposen, és la millor notícia pel que fa a la llengua i cultura catalanes de la darrera dècada.\nAixò afecta evidentment el cinema, i encara que ens vulguin fer creure que ho fa de manera negativa, un servidor està convençut que serà ben al contrari: la Llei de Cinema potenciarà la indústria de casa nostra, crearà nous espectadors, no en perdrà ni un dels ja existents, i potenciarà una cinematografia pròpia.\nLa Llei del Cinema entrava al Parlament amb 140 esmenes, i s’ha acabat aprovant amb el previ aval del Consell de Garanties Estatutàries. El Govern i CiU hi ha votat a favor i han fet possible l’inici d’un camí que fins ara resultava inimaginable: passar del 3% de cinema en català a les sales (doblat o subtitulat) a un percentatge que equipari la llengua dels catalans amb l’espanyol: 50% de les còpies de les pel·lícules que s’estrenin en català.\nD’aquesta manera, i com ha anat passant en d’altres àmbits socials i molt relacionats amb els mitjans de comunicació, el català s’acaba normalitzant: ràdio, tv, premsa, música, etc. I si en aquests àmbits va ser transcendental l’arribada del català, també ho serà al cinema, una pantalla que fins ara menystenia i anorreava sistemàticament el català fins a punts ridículs.\nD’aquesta manera, tot i el xantatge del Gremi d’Exhibidors i la vaga de cinema que es va fer, ni tan sols les majors nord-americanes han aconseguit que el Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació retrocedís en la seva postura més que decidida. Finalment, tindrem català al cinema. Felicitats.