Tema 9.3. La crisi de l’Estat de dret i els feixismes  | Història Contemporània (UB) | Unybook\nTema 9.3. La crisi de l’Estat de dret i els feixismes (2017)\nTema 9.3. La crisi de l’Estat de dret i els feixismes\nmtocavents HISTÒRIA CONTEMPORÀNIA TEMA 9. DE LA PRIMERA A LA SEGONA GUERRA MUNDIAL 3. La crisi de l’Estat de dret i els feixismes 1. Definició de Feixisme 2. Context polític de l’ascens del feixisme 3. El feixisme italià de Mussolini 4. L’ascens del nazisme a Alemanya 3. LA CRISI DE L’ESTAT DE DRET I ELS FEIXISMES Venim de la crisi del sistema liberal del segle XIX des del punt de vista polític, econòmic i social. Els feixismes s’han de col·locar dins el quadre de crisi, representen una manifestació clara del trencament del sistema liberal.\nHi ha un debat sobre si és feixisme o feixismes. Durant molt de temps hi ha hagut hegemonia en la historiografia marxista que llegien els fenòmens feixistes com a un intent de les classes dominants de frenar l’empenta bolxevic, pel qual el feixisme era una superestructura. Actualment s’ha introduït que el feixisme com a tal té unes característiques concretes que el configuren com a resposta antidemocràtica i superadors del sistema liberal, li han atorgat un component revolucionari, de trencament amb tot l’anterior. Questes teories venen derivades de la política, hi ha un cert intent d’utilització política del debat historiogràfic. S’ha arribat a la teoria dels totalitarismes, s’assimila el comunisme amb el feixisme. Es creu que el feixisme és una religió política.\n1. DEFINICIÓ 1. Són règims polítics que neguen: - El principi de sobirania popular/nacional. Perquè en molts dels països no hi havia sufragi universal, per tant, no hi havia sobirania popular.\n- El popularisme polític.\n- La democràcia parlamentària.\n2. Són règims de partit únic dirigit per un líder carismàtic, hi ha una relació més carnal entre el líder i les masses.\n3. Es desplaça el protagonisme polític de l’individu a l’Estat. L’individu és anul·lat per conceptes com “pàtria”, “nació” o “raça”. Rebutgen la identitat de classe i reinterpreten la identitat nacional com a identitat col·lectiva.\n4. Nacionalisme exacerbat, la idea de fer-se més forts escampant la ideologia.\n5. Té una orientació expansionista i imperialista de la política exterior.\n6. La violència juga un paper molt important, en els dos règims més paradigmàtics la violència és part de la lluita política, és una força generadors de nova realitat. Es legitima l’ús de la violència en la vida política.\n7. Hi ha una forta intervenció de l’Estat en l’economia, es pretén respondre la caiguda del sistema liberal capitalista, i hi ha una orientació clarament autàrquica, la mtocavents idea que els països poden, deuen i tenen el compromís d’abastir-se per sí mateixos amb els seus propis recursos.\n8. A nivell social es propugnen la substitució del sindicalisme lliure de classe per formes diverses de sindicalisme obligatori interclassista, es passa dels sindicats horitzontals a uns sindicats verticals, que agrupen tant treballadors com patrons del sector. Això és el corporativisme.\n9. El feixisme es presenta com una superació antidemocràtica de l’Estat liberal.\nConfronta alguns dels postulats clàssics de l’Estat liberal.\n**La pregunta és: feixisme o feixismes? En les últimes investigacions s’introdueix el terme de feixisme d’hibridació, en alguns règims amb elements similars no es poden encabir els feixismes, sinó que es van hibridant, d’un mateix feixisme en sorgeixen diferents.\nEs podria considerar el franquisme un feixisme, però dins del franquisme el feixisme va ser minoritari, perquè la ideologia feixista estava present en qualsevol àmbit de la vida, i el franquisme podria considerar-se una altra ideologia. Franco, per exemple, no aconsegueix ser un líder carismàtic, la seva legitimitat li ve del fet que és un cap militar i és el que ha guanyat la guerra contra la República, tampoc tenia un partit unificat, eren diferents famílies polítiques que s’havien ajuntat per fer la guerra.** 2. CONTEXT POLÍTIC DE L’ASCENS DEL FEIXISME Al final de la Primera Guerra Mundial hi ha un avenç en la democràcia, cauen els règims autocràtics, el parlamentarisme progressa i hi ha sufragi universal amb sufragi femení inclòs (serà molt difícil oposar-s’hi després); hi ha una crisi de la concepció de l’Estat i del govern característics del segle XIX: el govern està en mans d’una minoria i hi ha sufragi censatari. Davant d’una possible obertura d’una etapa nova d’obertura democràtica hi ha un retorcés. Aquesta avenç es va veure aturat per diverses formes d’autoritarisme o totalitarisme.\nHi ha debilitats dels nous règims parlamentaris sorgits al final de la guerra, contestats per les classes dominants, per les populars, dificultats per contestar a les masses parlamentàries i inestabilitat política; hi ha perill bolxevic i una inestabilitat econòmica vinculada a l’herència de la guerra durant els anys vint i degut a l‘escat d’una crisi sense precedents el 1929, a més de l’augment de l’atur.\nEl feixisme no és exclusiu d’Itàlia i Alemanya, ni tan sols van ser els primers on s’hi va implantar un règim d’aquest tipus, n’hi ha d’altres amb similituds i diferències: - A Hongria es fa càrrec del poder l’almirall Horth el 1920. El règim sorgeix arrel d’un esclat revolucionari d’orientació comunista i bolxevic.\n- El 1922 Mussolini es posa al capdavant del govern sense una majoria política.\n- A Espanya Primo de Rivera (1923-1931) i Franco (1939-1975).\n- A Polònia hi ha Pilsudsky que protagonitza la marxa sobre Varsòvia el 1926.\n- A Portugal hi haurà Salazar (1926-68/1974).\nmtocavents També hi va haver d’altres lloc on la democràcia no va aguantar l’impuls feixista, on també hi va haver moviments per a la construcció d’un nou règim. A Gran Bretanya es va crear el British Union of Fascists, per Oswald E. Mosley. Fins i tot a Estats Units es va crear una Lliga Feixista Nord-americana el 1921, promoguda pel lobby italo-americà. Es fa la marxa de Washington per part del Ku Klux Klan el 1925.\n3. EL FEIXISME ITALIÀ DE MUSSOLINI Després de la Primera Guerra Mundial hi ha una profunda crisi econòmica a causa de la inflació, per la necessitat de reconstrucció, els endeutaments extern amb Gran Bretanya i Estats Units, la reconversió industrial, l’atur i les pèrdues humanes de la guerra (650.000 morts i gairebé 1 milió de ferits). Itàlia va ser un país vençut en el bàndol dels vencedors, es fa servir a idea de “victòria mutilada”.\nTé una forta inestabilitat social, el 1919-20 hi ha el “biennio rosso”, hi ha una conflictivitat laboral molt alta, hi ha més de 1.800 vagues, la conflictivitat provoca més de 300 morts, diverses fàbriques són ocupades per treballadors, els pagesos s’apropien de les terres i el partit socialista cada vegada té més força. El 1921 es crea el Partit Comunista Italià (Antonio Gramsci).\nAl principi dels anys 20 hi ha una dominació d’una onada de revolució comunista a Itàlia, això els fa por a les classes dominants perquè podia passar, per tant hi ha una reacció de la burgesia industrial, de grans propietaris de terres, de classes mitjanes en contra del desordre obrer i de la pròpia monarquia, creuen haver trobat una solució transitòria en Benito Mussolini, aquests sectors socials el volen utilitzar com una eina i ell es deixa, per això aconsegueix arribar al capdavant del poder.\nBenito Mussolini (1883-1945) Fill d’un ferrer i una mestra, és fill de petita burgesia. És un polític i prové de les files del partit comunista italià, va arribar a ser el director de L’Avanti, el gran diari italià, es va avançar i va saber que els mitjans de comunicació serien molt importants a partir del segle XX. És un fervent impulsor de l’entrada a la Guerra d’Itàlia, té una visió nacionalista i sempre va tenir clar que l’entrada a la Guerra s’havia de fer al costat dels Aliats, era un interventor d’esquerra, però l’experiència de la guerra el farà evolucionar cap a posicions més nacionalistes i deixarà la identitat de classe i prendrà la identitat nacional. Crea Il Popolo d’Italia el 1914. Al final de la Guerra crea el moviment polític: els Fasci di Combatimento (1919), amb això demana sufragi universal per les dones, nacionalització de bancs, anticlericalisme, etc. en realitat és un programa que es nota que va formar part d’un partit socialista, vol superar el sistema liberal. El 1921 funda el Partit Nacional Feixista, té molt d’èxit entre la gent d’ordre, a molts llocs acaben col·laborant amb terratinents per enfrontar-se al moviment obrer. El 1922 Mussolini entra la parlament. El 1922 comença el viatge cap a la construcció d’un Estat feixista, i es consolida el 1925. El 1922 es fa la “Marxa sobre Roma”, no va ser una manifestació massiva però va tenir dues virtualitats: l’escenificació, gent formada passant per molts pobles del país neutralitzant les vagues que hi havia (intervenció física); i el govern capta que Mussolini pot acabar sent una amenaça i demana al rei que establís l’Estat d’excepció, però no ho fa, ofereix a Mussolini esdevenir el president del Govern.\nmtocavents Els membres del partit intenten controlar el territori, hi ha un moment en què el feixisme fa el salt, a la primavera de 1924 Giacomo Matteotti, un diputat socialista reformista que durant les intervencions del parlament denuncia que en les últimes eleccions hi havia hagut coaccions els feixistes per la violència, Matteotti desapareix, es troba el seu cos a Roma, una part dels parlamentaris marxa en senyal de protesta i Mussolini diu que assumeix políticament l’assassinat de Matteotti però no passa res, aquí és quan el feixisme guanya políticament a Itàlia.\nLA REORGANITZACIÓ DE L’ESTRUCTURA DE L’ESTAT (1925-26) Quan Mussolini puja al poder reestructura l’organització de l‘Estat, tot i que hi ha una continuïtat constitucional. Desfarà les institucions liberals.\n- S’aproven les lleis feixistíssimes, posen les bases per aconseguir un canvi del país.\n- S’inicia la construcció de l’Estat corporatiu.\n- Es creen 22 corporacions corresponents a les principals activitats: agrari, industrial i serveis.\nEl projecte es va publicar en un ordenament corporatiu de l’Estat feixista, aquest ordenament es basa en basa en l’ús de símbols, la modernitat i l’organització del líder i les masses. S’organitza en representants de treballadors, d’empresaris i del Partit Nacional Feixista, després canviada a la Corporació Nacional, després al Consell Nacional de les Corporacions i després a la Cambra dels Fascis i de les corporacions (no va entrar en vigor, no hi va haver temps).\nEn la presa de decisions el paper que tenien els dirigents del Partit Nacional Feixista es centrava entre 1925 i 1939 en la política econòmica, la política social i la política exterior. El que potencia el Partit és el poder de l‘Estat, la batalla serà conquerir i controlar les estructures estatals. Crearà els prefectes, seran com uns governadors civils. Per tant es pretenia ocupar l’Estat i refer-lo en el sentit feixista.\nPOLÍTICA ECONÒMICA Hi ha un progressiu eixamplament de l’economia, s’impulsen les obres públiques, hi ha una gran orientació autàrquica, es desenvolupa la “Batalla del blat”, Mussolini pretenia que a partir de la mobilització de la població Itàlia pogués aconseguir autoabastir-se, la “Batalla pel prestigi monetari”, es vol arribar a un canvi de 90 lires per 1 lliura esterlina, en aquesta batalla no se li escapa a ningú que es pretén treure a Itàlia com a un país potent mundial i plantar cara als industrials, les classes dominants, els quals s’apropen a la política de Mussolini. L’intervencionisme comença abans però té un gran impuls a partir de la crisi del 29, es crearan dos instituts: institut mobiliari italià i institut per la reconstrucció industrial. Es crearan agències estatals.\nPOLÍTICA SOCIAL Tres aspectes: - Incidir sobre el quadre de relacions laborals, aplicant el corporativisme i negant el sindicalisme lliure. Una posició central i corporatiu de l’Estat negant el mtocavents - - sindicalisme lliure. El 1927 s’aprova la Carta de Treball que reforma les relacions laborals i s’adapta al nou estat corporatiu.\nRepressió del moviment antifeixista. Es crea un tribunal estatal per jutjar delictes polítics i pot aplicar penes com la pena de mort o l’empresonament.\nDues de les víctimes van ser Antonio Gramsci i B. Croce.\nLes relacions amb l’Església catòlica. Marca un canvi intern. El feixisme és un procés unitari, però hi ha dos cicles, abans de 1929 i després. Al mig hi ha l’acord amb l’Església, és un concordat que reforça el feixisme i li dóna recolzament. Mussolini acabarà claudicant la seu anticlericalisme perquè tindrà l’avantatge de ser el dirigent que tanca un acord i trenca amb la hostilitat que Itàlia havia tingut sempre amb l’Església, vol fer coincidir la identitat italiana amb l feixista, per tant no pot tenir un forat en quant a l’Església.\nPOLÍTICA EXTERIOR Mussolini té la obsessió i la convicció que la nova Itàlia feixista tindrà un paper protagonista a Europa i al món, sobretot als anys 30, comença una guerra colonial exitosa a Etiòpia el 1935. Mussolini vol construir una zona d’influència al Mediterrani , té illes gregues, Etiòpia i Líbia, acabaran conformant l’Àfrica oriental italiana i que acabarà amb la invasió d’Albània. Mussolini serà el guanyador de l’imperi però el líder serà el rei.\nItàlia participa en la Guerra Civil Espanyola des dels primers dies, hi envia 90.000 homes, la majoria infanteria.\n4. L’ASCENS DEL FEIXISME A ALEMANYA LA REVOLUCIÓ ALEMANYA (1918-19) Hi ha un intent revolucionari del KPD, acaba malament, es constitueix la República de Weimar, tindrà una vida molt accidentada en bona part per les difícils condicions econòmiques de la guerra i per l’aïllament diplomàtic comercial. Torna a entrar en joc als anys 20. Els Freikorps seran les que reprimiran la revolució comunista del KPD.\nLa República de Weimar té 3 etapes: 1. 1918-1923. Hi ha una forta inestabilitat política i econòmica. El Canceller és Friedrich Ebert.\n2. 1923-1928. Etapa d’estabilitat política i prosperitat econòmica. El Canceller Gustav Stresemann (Membre del “Partit Popular”, molt de dretes i molt nacionalista) sap conduir-lo cap a posicions força moderades. És l’artífex de la solució de la hiperinflació negociant la retirada del Ruhr, acabant amb la resistència passiva incentivada per anteriors governs, reprenent el pagament de reparacions i negociant amb els americans el pla Dawes. Com a ministre d’Afers Exteriors (només és Canceller un any) aconsegueix el reconeixement internacional d’Alemanya tenint un paper destacat en la Conferència de Locarno (1925) en què accepta les fronteres establertes en el Tractat de Versalles i és un dels artífexs del Pacte Briand-Kellogg amb el qual es renuncia a la guerra com a forma de resoldre conflictes internacionals. El 1926, mtocavents aconsegueix l’entrada l’Alemanya a la Societat de Nacions (per la porta gran ja que va ser admesa com a membre del Consell Permanent). El mateix any rep el Nobel de la pau compartit amb A. Birand.\n3. 1928-1933. Crisi económica i tensions polítiques. El Canceller és Heinrich Brüning.\nLa inestabilitat política i econòmica duu a l’aparició del nacionalsocialisme, que posa en qüestió la república i justifica que l’enemic interior és el jueu.\nEl 1919 Anton Dexler crea el Partit Nacionalsocialista dels Treballadors Alemanys (NSDAP), el 1921 Adolf Hitler s’hi posa al capdavant, es creen organitzacions paramilitars, primer les SA i després, el 1925, les SS prenen el relleu. El 1923 Hitler intenta fer un Putsch a Munic, surt malament i l’empresonen, escriu el Mein Kampf (la meva lluita) i es comença a crear la figura de Hitler.\nAmb Hitler a la presó i en un cicle econòmic favorable s’atura el creixement del nazisme, però a partir del crac del 29 es disparen les afiliacions i els suports de la NSDAP i de Hitler, acaba essent el partit “Catch all Party”, atrapa-ho tot. La base clara seran els aturats i els pagesos, i quan arriba al poder els obrers, la petita burgesia, la gran indústria i les finances també li donen suport, sobretot per interessos econòmics propis.\nA les eleccions de 1930 ja obté gairebé el 20% dels vots. El 1932 fa un salt important, mesos després es repeteixen les eleccions i baixa una mica i el 1933 guanya les eleccions amb majoria.\nEl president de la República, von Hindenburg, confia en Hitler per posar ordre al país i li passa la formació del govern a ell el 1932, la destrucció de la democràcia i la transformació del règim serà rapidíssima. El gener de 1933 Hitler és anomenat Canceller. Amb l’incendi del Raichtag per part dels nazis es suprimeixen les llibertats individuals. El Partit Catòlic Alemany no es va plantar, va votar una llei que donava tots els poders al Canceller i eliminava qualsevol possibilitat d’oposar-s’hi. El 1934 mor Hindenburg i Hitler s’autoproclama president i Führer (guia). Hi ha una pròpia destrucció de l’homogeneïtzació del seu partit, durant la Nit dels Ganivets Llargs (una purga política compresa entre el 30 de juny i el 2 de juliol de 1934) s’assassinen a molts dirigents de les SA, ja que eren els únics que encara podien frenar a Hitler.\nA partir de 1933 hi ha una millora econòmica espectacular, l’Estat intervé molt en l’economia. Es redueix molt l’atur. Es controlen els preus i dels salaris, la despesa pública i el comerç exterior. Hitler es nega a pagar reparacions de guerra.\nEn la política exterior és molt agressiva, topa amb una actitud per part del conjunt de les potències europees que és tèbia, a partir de 1935 s’annexiona el Sarre, restableix el servei militar obligatori, el 1936 re-militaritza Renània, constitueix l’Eix Roma-Berlín, el 1938 s’annexiona Àustria i reclama els Sudets. A la Conferència de Munic s’aposta per deixar fer a Hitler i se li donen els Sudets. El 1939 s’envaeix Polònia. La Conferència de Munic és la fi per la república espanyola.\nTags: paola Historia contemporania tema 9 nazisme feixisme feixismes segona guerra mundial primera guerra mundial paola,Historia,contemporania,tema 9,nazisme,feixisme,feixismes,segona guerra mundial,primera guerra mundial


Petit Carlania Carlania Celler Barberà de la Conca Conca de Barberà...\nNo hi afegeixen llevats, ni enzims, ni cap altre additiu ni durant la vinificació ni en el procés d’envelliment. No filtren ni clarifiquem els seus vins. Les ampolles poden presentar una mica de sediment natural i/o Co2. Cal airejar el vi un cop oberta l’ampolla. Cada ampolla és única i diferent a les altres.\nReferència Petit Carlania


Página de Inicio RECURSOS Treballem el volcabulari: les parts del cos II\nPor Conxa Ontiveros Caffaro octubre 26, 2015 noviembre 20, 2020 Audición y lenguaje\nCom duim el dilluns? Amb aquest canvi d’hora sembla que ja esteim a l’hivern de ple!\nAvui us porto un nou material per a treballar les parts del cos. Fa uns dies us vaig presentar una presentació de power point per a treballar-les, avui vinc amb una nova presentació però en aquesta vegada es relacionen les parts del cos i la funció. Com vos vaig dir, el material està pensat per un alumne en concret, però segur que algú li pot treure un profit.\nPer a usar aquesta presentació necessitau un versió actual d’Office. Crec que la versió més antiga que permetrà que funcioni és l’Office 2000. Per a que el text es vegi correctament haureu de tenir instal·lada la font escolar, que podeu trobar en aquesta entrada.\nEsper que us agradi! Bona setmana a tothom!\nPodeu descarregar el material aquí:\nnoviembre 17, 2015 en 11:58 pm\tHace 7 años


Lenglet: "M'agradaria ser el successor de Gerard Piqué" - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nEn una entrevista concedida a TV3, el jugador francès analitza els seus primers mesos com a blaugrana. Lenglet alerta que cal millorar ràpidament per no encaixar tants gols, sobretot de cara a la Champions i la Copa\nFrancesc Latorre 14/11/2018 - 21.22\nNo fa ni dos anys encara jugava a França, al Nancy, i ara ho fa al Barça, al costat de Leo Messi, Luis Suárez i companyia. Tot plegat via Sevilla, on va protagonitzar una gran temporada que no va passar inadvertida per a l'àrea esportiva del Barça. Després de tres mesos de competició, Clément Lenglet ha parlat en una entrevista exclusiva per a TV3, en què analitza diversos aspectes de l'actualitat blaugrana.\nEl jugador francès parla sense embuts de la facilitat amb què el seu equip està encaixant gols aquesta temporada i subratlla que millorar en aquest aspecte és una prioritat. "És evident que ens falten coses, hem de jugar més compactes en defensa per no encaixar tants gols. Sempre hi ha aspectes del joc que s'han de millorar, però aquest és un que és prioritari perquè en un partit de Copa o de Champions et pot costar l'eliminació". La lesió d'Umtiti el va convertir, de cop, en titular i en parella de Gerard Piqué a l'eix de la defensa. Lenglet diu que està aprenent molt al costat del català i que seria un honor ser-ne el successor. "Jugar amb ell és un plaer i m'agradaria ser-ne el seu successor. Però encara he de fer moltes coses per poder ser-ho. Ell ha fet molt per aquest club i hi ha guanyat molts títols".\n"Dembélé triomfarà aquí"\nLenglet també parla amb claredat sobre el seu compatriota Ousmane Dembélé, centre de la polèmica els últims dies i a qui Valverde no va convocar per al partit contra el Betis. "Jo passo moltes estones amb ell i us puc assegurar que és una bona persona que ens ha ajudat molt des del començament i que donarà moltes coses al club. L'hem d'ajudar a créixer com a persona i com a futbolista, perquè és molt jove i encara ha d'aprendre. Ara passa per un moment una mica difícil, però està motivat per demostrar que pot competir al més alt nivell. Crec que ho aconseguirà i serà un gran jugador en aquest club".\nAmb Umtiti ja recuperat de la seva lesió, Lenglet tornarà a competir amb ell per la titularitat. En aquest sentit, Lenglet respecta les decisions de Valverde, però admet que "m'agradaria seguir jugant. He intentat jugar el millor possible per crear-li dubtes a l'entrenador i que hagi de fer una reflexió abans de confeccionar el seu onze". Lenglet està satisfet amb el seu rendiment, però diu que encara hi ha molt marge de millora i que un dels aspectes on més li agradaria progressar és en la finalització de les jugades d'estratègia.\nSobre els objectius de la temporada, Lenglet assegura que li agradaria poder celebrar el triplet, amb Champions, Lliga i Copa però si hagués de triar un títol es quedaria amb la Lliga de Campions. "És un trofeu molt difícil d'aconseguir, i el club ja fa molts anys que hi va al darrere. Em faria molta il·lusió".\nLenglet: "Dembélé triomfarà al Barça"\nClément Lenglet, en exclusiva per TV3


Confinament de classe - Talaia\nQuedar-se a casa i no sortir ni per anar a treballar, aquesta és la directriu institucional i social per tal de frenar la pandèmia del Covid-19. Però què passa amb qui no té casa? Què passa amb qui no pot decidir si anar o no a treballar?\nEl confinament ha fet aflorar les violències més explícites del capitalisme que atempten contra col·lectius vulnerables, empobrits i exclosos. Violències que no són noves però que han ampliat de forma exponencial les conseqüències en les persones.\nDes de l’Agència Talaia, hem volgut parlar amb diverses persones des de diverses perspectives difonent també les diverses iniciatives de suport mutu i cures.\nEn un exercici de recopilació de material, us presentem les situacions de les persones i col·lectius amb qui hem parlat. De confinament a confinament, amb els suports que ens són possibles.\nAssentaments de jornalers\nL’Associació Mujeres Migrantes Diversas s’organitza des de 2016 contra la precarietat laboral i per la dignitat de les dones que treballen en la cura de la llar i les persones.\nDe crear marca, moda i xarxa a través de Top Manta a convertir el taller en una fàbrica de mascaretes. Així s’organitza el sindicat popular de venedors ambulants durant el confinament.


Joan Roig i Solé entre els setze fills il·lustres de Reus als bitllets locals del 1937 – Revista del Centre de Lectura\nPer Maria Dolors Capdevila i Boqué. Data de publicació: 08/06/2018\nEnllaç al document: Bitllets de Reus, 1937 (PDF)\nAbans de l’inici de la Guerra Civil Espanyola el juliol del 1936, el conjunt de monedes espanyoles en circulació a Catalunya eren de coure i níquel d’1, 2, 5, 10 i 15 cèntims i d’argent de 0.5, 1, 2 i 5 pessetes. Els bitllets eren tots de valors superiors a les 25 pessetes. Llevat la pesseta d’argent del 1933 que tenia a l’anvers una matrona sedent amb una branca d’olivera com a al·legoria republicana, quasi totes les monedes de curs legal portaven les efigies d’Alfons XII o la d’Alfons XIII. Tots aquests signes monetaris havien estat validats per la Segona República. Eren especialment preuats els duros (5 ptes.) d’argent de tal manera que, quan hom fanfarronejava sobre algun fet, es deia que “explicava sopars de duro”. La primera pesseta que ja no era d’argent sinó de cuproníquel era la moneda del 1937 coneguda com a “rúbia” perquè tenia l’efígie de la República i era de color daurat i que continuà donat nom inadequadament a les futures monedes de pesseta del dictador.\nPerò la guerra provocà canvis revolucionaris en l’economia catalana (economia de guerra, col·lectivitzacions, reordenació del sistema financer, etc.) en els quals el Govern de la Generalitat i en menor mesura els ens locals públics i privats (Consells Municipals, cooperatives, sindicats, empreses, etc.) tindran un paper primordial en unes circumstàncies inicials de dispersió del poder polític.\nL’atresorament per part de particulars de les monedes d’argent, davant les incerteses de la guerra, provocà una gran escassetat de moneda fraccionària, imprescindible per a la totalitat de la ciutadania per fer els pagaments i els canvis quotidians. El mateix Govern en retirà de la circulació per tal de fer front als pagaments de compres a l’estranger amb l’argent i per fabricar armament amb la xavalla de coure. L’emissió per part de la Generalitat republicana –pel Decret del Govern de la Generalitat de Catalunya del 21/09/1936- de bitllets per un import total de 20 milions de pessetes amb els valors de 10, 5 i 2.5 pessetes de curs obligatori a tot el territori autònom i que circulà també per la zona republicana del front d’Aragó (anomenats, per sarcàstics i per facciosos, “pijames” pel seu color gris o verdós i perquè servien tan sols per “estar per casa”) no solucionà el problema de disposar de paper moneda de baix valor per a l’adquisició de productes alimentaris (un Kg. de pa valia 95 cèntims a l’agost del 37) i altres béns i serveis de baix cost.\nTot això, juntament amb el desori monetari creat per l’allau de vals i bons particulars, van impulsar la majoria dels municipis catalans a emetre moneda fiduciària de petits valors divisionaris, de curs legal i obligatori, limitat al seu terme municipal. Això era permès per la modificació de la Llei Municipal Catalana del 09/10/1936, que autoritzava els Ajuntaments a organitzar autònomament en el pla local, entre altres aspectes, la seva vida econòmica. Dels 1.075 municipis existents oficialment a Catalunya l’any 1936, n’hi va haver 800 que van emetre paper moneda local i només 11 alguna moneda metàl·lica -per iniciativa pròpia o autoritzant-ne l’emissió per part de sindicats o cooperatives agràries locals- des de finals del 36 i sobretot durant el 37 per valors igual o inferiors a 1 pesseta. El Ministeri d’Hisenda del Govern de la República, per Ordre Circular del dia 11 de Maig del 1938, advertia que serien sancionats els qui utilitzessin com a forma de pagament o fessin circular paper moneda o monedes no emeses per l’Estat. A finals del 1938 ja havien estat quasi tots retirats de la circulació. A Reus fou al mes de novembre del 38, o sigui que la seva validesa va durar només un any i mig aproximadament.\nI és així com es generà aquesta fascinant i variada munió de prop de 3.500 signes monetaris pel gaudi posterior dels col·leccionistes i estudiosos de la numismàtica, entre els que cal esmentar Antoni Turró i Martínez (Barcelona, 1915-2009), fundador de la Societat Catalana d’Estudis Numismàtics, filial de l’Institut d’Estudis Catalans, i que va donar la seva col·lecció al Museu d’Història de Catalunya.\nEls emblemes que apareixen en la gran majoria dels bitllets emesos al Principat són els escuts, tant el de la Generalitat com el local, al·legories republicanes, símbols antifeixistes i de la victòria republicana, motius geogràfics i monuments locals, algunes obres pictòriques de J.Vayreda i de Velázquez, representació dels treballs i estris agrícoles, industrials i mariners o en pocs casos l’efígie d’algun prohom català. Cas del tot excepcional i únic el trobem a Reus per haver creat una autèntica galeria d’homenatge a reusencs il·lustres contemporanis, amb l’efígie de 16 prohoms a l’anvers dels bitllets, i amb un dibuix d’una excel·lent qualitat artística .\nEl Consell Municipal de Reus va emetre el 14/04/1937, en la data commemorativa del sisè aniversari de la proclamació de la Segona República, 6 sèries de 25 cèntims, de 52 x 84 mm, en tinta negra sobre fons verd oliva; 6 sèries de 50 cèntims, de 59 x 97 mm, en tinta blau fosc sobre fons blau clar i 4 sèries d’1 pesseta, de 60 x 108 mm, en tinta marró sobre fons groc.\nEl tiratge de cada sèrie sembla desigual. De les de 25 cts. sembla que foren 30.000 exemplars per la sèrie A (Güell i Mercadé), 10.000 per la D (J. Llovera) i 10.000 per la F (A. Soler i Clariana). De la sèrie A (Prim) de 50 cts. 20.000 exemplars. De les sèries d’una pesseta hi ha dues emissions. Per haver fet curt a l’abril en les sèries d’1 pesseta, va ser necessari fer-ne una nova emissió el 21 de juliol, amb un paper més consistent; però ara només de les sèries B, C i D. La sèrie A, amb l’efígie de Fortuny, no fou emesa, car el tiratge d’emissió inicial ja havia estat de 50.000 exemplars. Aquesta segona emissió fou d’un total de 120.000 exemplars. De la sèrie B (Martí i Folguera) de l’abril 30.000 exemplars, de la C (B. Galofre) de juliol 30.000 i de la D (Sol i Ortega) també de juliol 60.000. És possible que no arribés a circular la totalitat del volum emès. Com a anècdota, l’entranyable Àngel Pallejà el 1972 encara anava regalant bitllets nous de trinca, com a relíquia republicana, a jovenetes estudioses del passat històric com jo mateixa.\nD’abril a juliol canvien els signataris: mentre que a l’abril del 1937 l’alcalde/president del Consell Municipal era el cenetista (CNT-FAI) Antoni Llauradó Muntanyola (Solivella, 1889-Perpinyà, 1957) i el conseller de Finances era el socialista (USC-PSUC) Àngel Pallejà i Vall (Porrera,1890-Reus,1976), al juliol, després de la crisi política pels fets de maig del 37 i la subsegüent redistribució de les Conselleries municipals -en un govern local que mantindria fins al final de la guerra una composició frontpopulista àmplia-, les signatures corresponen respectivament al socialista (PSOE-PSUC) Ramir Ortega Garriga (Sort, 1899-Mèxic, 1972) com a alcalde i a Antoni Martí Bages, d’ACR (Mont-roig del Camp,1896-Peiriac de Menerbés /França,1944) com a conseller de Finances.\nEls bitllets van ser minuciosament dibuixats a la ploma pel pintor Josep Ferré Revascall (Vilaplana,1907-Reus,2001) i estampats a l’impremta Ferrando, de Reus.\nTots els bitllets de totes les sèries tenen idèntic revers. Al centre hi ha una rosa natural, emblema de la ciutat de Reus, dintre d’un ornamentat marc ovalat, envoltat de tres figures seminues. Al costat esquerre un obrer metal·lúrgic amb un mall i una enclusa, com a símbol de la indústria. Al costat dret i en primer terme una jove asseguda amb una arpa i un llibre obert a la vora, com a símbol de les arts i la cultura; i en segon terme una altra noia amb el caduceu de Mercuri, com a símbol del comerç. Al fons una roda dentada, construccions fabrils i tres xemeneies fumejants configuren un paisatge urbà industrial, característica definidora del Reus contemporani.\nRespecte a l’anvers, cada valor monetari té un disseny i coloració diferent. Totes les sis sèries de 25 cèntims tenen la xifra del valor als quatre angles, a l’esquerra –dintre d’un perfil ovalat- l’efígie amb el nom d’un personatge, i a la dreta la llegenda “La Dipositaria Municipal pagarà al portador la quantitat de” i a sota -de manera molt destacada pel tamany i el marc decoratiu de volutes- el valor del bitllet, 25 cts. Les sis sèries de 50 cèntims presenten de la mateixa forma el personatge però aquí el bitllet té un marc arquitectònic, amb columnes laterals i tres arcs a la part superior; els de mig punt dels extrems acullen la xifra 50 i l’arc rebaixat més ampli del centre la llegenda “Consell Municipal de Reus”. Al centre del bitllet hi ha un petit disc amb la xifra 50 que, per contrast, emfatitza la imatge del personatge. Les quatre sèries de 1 pesseta contenen més elements figuratius. L’òval del personatge està decorat amb honorífiques fulles de palma sobre símbols agrícoles com espigues i una falç. Al marge superior del bitllet hi ha la llegenda lineal “Consell Municipal de Reus”. Al centre hi ha el característic campanar de Reus i el valor “una”. A la dreta es repeteixen les xemeneies fumejants, símbols de la indústria reusenca.\nEls 16 personatges representats en efigie a l’anvers dels bitllets, distribuïts per valors i sèries de manera aleatòria, són:\nPolítics liberal-progressistes i republicans nascuts a Reus:\nSèrie E de 50 cts.- Joan Martell Domènech (Reus,1808–?,1867) va ser un polític del Partit Progressista i militar col·laborador de Prim. El 1841 va ser regidor a l’ajuntament de Reus, el 1842 alcalde de Girona, alcalde de Reus durant el Bienni Progressista (1854-56) i diputat a Corts en diverses legislatures. Va impulsar importants obres de remodelació urbana, com l’edificació de les Pescateries Velles. A Reus dóna nom a un carrer.\nSèrie A de 50 cts.- Joan Prim i Prats (Reus,1814-Madrid,1870). Militar conspirador, general ennoblit i polític del Partit Progressista que tingué un paper clau en les guerres civils i colonials i en tota la política espanyola de mitjans segle XIX, especialment en el “pronunciamiento” de setembre del 1868 i l’inici del Sexenni Democràtic, quan fou President del Consell de Ministres (1869-70). El seu assassinat misteriós contribuí a fer-ne, fins al present, el mite reusenc per excel·lència. A Reus hi ha un passeig, la plaça més cèntrica amb el monument escultòric eqüestre dedicats a ell i des del 1970 el seu mausoleu al cementiri reusenc.\nSèrie E de 25 cts.- Jaume Aguadé Mestres (Reus,1834-1908) va ser un polític defensor de la República Federal i seguidor d’Estanislau Figueras. El 1868 fou president de la Junta Revolucionària i alcalde de Reus. Va seguir activament la lluita política militant al Partit Republicà Democràtic Federal. El 1887 formava part de la Societat de Lliurepensadors de Reus.\nSèrie F de 25 cts.- Antoni Soler i Clariana (Reus,1835-1896) fou advocat i polític, un dels dirigents més importants del republicanisme federal a Reus, i seguidor d’Estanislau Figueres; impulsor, a nivell local, de la Revolució de Setembre de 1868 i membre de la Junta Revolucionària. Va ser alcalde de Reus el 1869 i el 1874 i va ser diverses vegades regidor i diputat provincial. El 1886 es proclamava catalanista republicà d’esquerres.\nSèrie A de 25 cts.- Josep Güell i Mercader (Reus,1839-1905) fou periodista i polític del Partit Republicà Democràtic Federal. Va ser un dels impulsors del Centre de Lectura i el que en marcà la ideologia fundacional. Va fundar La Redención del Pueblo, que va reaparèixer després amb el nom de Las Circunstancias. Va participar activament a la Revolució de Setembre i fou secretari de l’Ajuntament. El 1873 va ser elegit diputat al Congrés. Col·laborà activament en la premsa local, catalana, madrilenya i sudamericana. A Reus dóna nom a un carrer.\nSèrie D d’1 pta.- Joan Sol i Ortega (Reus,1849-Barcelona,1913) fou un advocat i polític del Partit Republicà Progressista i que, durant la Restauració borbònica, evolucionà cap a posicions republicanes més dretanes; fou regidor de Barcelona del 1885 al 1889 amb Rius i Taulet. Des del 1893 fou elegit diputat en diferents legislatures i va destacar per la seva oratòria al Congrés i per les campanyes i polèmiques polítiques que va coprotagonitzar. A Reus dóna nom a un carrer.\nEscriptors i pensadors nascuts a Reus:\nSèrie B de 50 cts.- Pròsper de Bofarull i Mascaró (Reus,1777-Barcelona,1859) va ser advocat a Madrid i Càdis; arxiver, historiador i director de l’Arxiu de la Corona d’Aragó a Barcelona, que va traslladar a la seu del Palau del Lloctinent on aplegà valuosa documentació de la Junta Superior de Catalunya durant la Guerra del Francès i la salvada dels processos de desamortització eclesiàstica. Presidí l’Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona. El seu fill Manuel Bofarull i Sartorio (Barcelona 1816-1892) el succeí en la direcció de l’Arxiu. A Reus dóna nom a un carrer.\nSèrie C de 50 cts..- Pere Mata i Fontanet (Reus,1811-Madrid,1877) fou un metge, membre actiu del grup de pensadors industrialistes i saint-simonistes catalans, que passà per empresonaments i desterrament a Montpeller i París, on perfeccionà l’estudi i la pràctica de la Medicina, i després -havent tornat de l’exili i estat alcalde de Reus el 1842- desplegarà a Madrid una eminent carrera mèdica, literària i política, com a diputat pel Partit Constitucional durant el Sexenni Democràtic. Promotor del cos de metges forenses, és considerat el fundador de la medicina legal professional a Espanya. A Reus dóna nom a un passeig i al manicomi.\nSèrie D de 50 cts.- Francesc Bartrina i d’Aixemús (Reus,1846-Barcelona,1917) va escriure poesia abans i després que ho fés, amb major apreci, el seu germà Joaquim Maria que morí jove. La seva obra respon als paràmetres de la Renaixença pancatalana en evolució cap al Modernisme. A Reus dóna nom a un carrer.\nSèrie B de 25 cts.- Joaquim Maria Bartrina i d’Aixemús (Reus,1850-Barcelona,1880) fou un poeta filòsof, teòric de la revolució, i dramaturg, germà de Francesc Bartrina i d’Aixemús. Autodidacte, fortament influït per la sensibilitat romàntica i pels corrents naturalistes i positivistes. Dóna nom al segon teatre de Reus, vinculat al Centre de Lectura. Té dedicat un monument a la plaça Catalunya de Reus i dóna nom a un carrer.\nSèrie B d’1 pta.- Josep Martí Folguera (Reus,1850-Barcelona,1929) fou un terratinent, llicenciat en Dret. El 1881 va ser jutge municipal de Reus. Poeta romàntic, dramaturg i polígraf. Director de l’Eco del Centro de Lectura, fundador de la Revista del Centro de Lectura i col·laborador en la premsa catalana. Participà als Jocs Florals de Barcelona on rebé el títol de Mestre en Gai Saber. Integrat a l’empresa del Teatre Romea signà obres de teatre amb Frederic Soler. A Reus dóna nom a un raval.\nPintors i escultor nascuts a Reus:\nSèrie F de 50 cts.- Joan Roig i Solé (Reus,1835-Barcelona,1918). Deixeble de Domènec Talarn i de Ramon Padró i Pijoan, estudià a l’Escola de Llotja, d’on serà catedràtic d’escultura del 1872 al 1876. Realitzà encàrrecs d’escultura funerària i d’escultura aplicada a l’arquitectura a Reus, Vilanova, Comillas i en col·laboració amb l’arquitecte Josep Oriol Mestres per als nous edificis privats de l’Eixample barceloní i també de Ciutat Vella i per a edificis públics i religiosos. Excel·lí en el retrat i en la petita estàtua de saló com el Laboremus del Centre de Lectura. La seva Dama del paraigua del Parc de la Ciutadella va esdevenir símbol de la ciutat de Barcelona. El seu estil versàtil oscil·la entre el neoclassicisme acadèmic però vigorós –amb un toc romàntic medievalitzant de la Renaixença- i el realisme tradicionalista i pintoresc amb un punt irònic, sempre però amable i moralitzant, que dóna com a resultat una escultura sense retoricisme, elegant i subtil. A Reus dóna nom a un carrer.\nSèrie C de 25 cts.- Josep Tapiró i Baró (Reus,1836-Tànger, el Marroc,1913) fou un pintor orientalista, coetani de Joan Roig i íntim amic de Marià Fortuny. Tots passaren per una fase d’aprenentatge en l’estil natzarenista. El viatge plegats al Marroc el 1871 va ser un fet decisiu en la vida d’ambdós artistes. Tapiró, després d’haver viscut a Roma durant quinze anys, va instal·lar-se a Tànger el 1877, on va romandre més de trenta anys, fins a la seva mort, especialitzat en aquarel·les de retrats i escenes costumistes magribines de gran virtuosisme que anava a vendre un cop l’any a Londres amb gran èxit internacional fins a principis del segle XX quan, malalt, fou oblidat fins cent anys després de la seva mort. La seva obra està, en gran part, en mans privades. A Reus, que sempre servà el seu record i on foren traslladades el 1947 les seves despulles, dóna nom a un carrer i a un institut.\nSèrie A d’1 pta.- Marià Fortuny i Marsal (Reus,1838-Roma,1874) fou pintor, dibuixant i gravador; l’únic artista català que va obtenir un important reconeixement internacional al segle XIX i creà una tendència, el fortunyisme. Educat en el romanticisme, va combinar formes d’aire rococó amb un realisme de gran precisió descriptiva i en resultà un estil complex, antic i modern alhora, d’un gran virtuosisme, que tingué èxit perquè s’adeia amb el gust burgès i l’esperit aristocratitzant de la seva època. Destacà en la pintura de cassaques i en l’orientalisme. Les seves darreres obres són un preludi de l’impressionisme. A Reus dóna nom al principal teatre, a una plaça que acull l’escultura d’El Condesito (un dels personatges pintats per Fortuny), a una avinguda i a un barri on hi ha l’escultura de Marià Benlliure que el representa pintant La Vicaria, la seva obra més rellevant. A Reus dóna nom a una avinguda.\nSèrie D de 25 cts.- Josep Llovera i Bufill (Reus,1846-1896) fou pintor i dibuixant de premsa. Doctor en farmàcia, va obrir botiga a Reus seguint la voluntat del seu pare. Als seus temps d’estudiant a Madrid i Barcelona va publicar caricatures; amb el pseudònim Sr. Petrequín publicà l’Álbum humorístico (1865) i col·laborà en altres revistes. Per influència de Marià Fortuny es va dedicar a la pintura. El 1887 es va establir a Barcelona i va tenir èxit en la venda dels seus quadres. Completà la seva formació pictòrica amb viatges a Madrid, Berlín, París i Tànger. Conreà la temàtica d’escenes i tipus populars. Treballà amb molt d’encert l’aiguafort. A Reus dóna nom a un carrer molt cèntric.\nSèrie C d’1 pta.- Baldomer Galofre i Ximenis (Reus,1846-Barcelona,1902).Va ser un pintor que cursà els seus estudis a l’Escola de Belles Arts de Barcelona, sota el mestratge del pintor del realisme Ramon Martí Alsina. Va marxar a Madrid per ampliar els seus estudis. Va prendre part a l’Exposició de Belles Arts del 1866, 1870 i 1872 a Barcelona, i a la de Saragossa del 1868, en les quals va presentar paisatges, marines i estudis. A l’Exposició de Belles Arts de Salamanca, les seves aquarel·les van ser guardonades amb una medalla de plata. El 1874 va marxar pensionat a Roma, on va residir durant dotze anys, fet que va definir el seu estil naturalista influït per G.Doré en la descripció dels tipus populars i pel darrer Fortuny en la lluminositat dels seus paisatges. A Reus dóna nom a un carrer.\nA la Galeria de Fills Il·lustres de l’Ajuntament de Reus hi figuren els retrats de quasi tots ells, llevat dels qui no han rebut aquesta distinció: Jaume Aguadé Mestres, Francesc Bartrina i d’Aixemús i Antoni Soler i Clariana.\nJoan Roig i Solé, tot i haver estat distingit amb el títol de fill il·lustre, la seva imatge no figura a la Galeria. Contribueixi doncs aquest article a donar-li visibilitat i a retre-li homenatge en el centenari del seu òbit.\nMuseu d’Història de Catalunya. Col·lecció Antoni Turró:\nPaper moneda del Pavelló de la República (Universitat de Barcelona):\nTurró i Martínez, Antoni :«Els bitllets de Reus», Acta Numismatica, Barcelona, I, 1971, p. 213-219.\nTurró i Martínez, Antoni: Les emissions monetàries oficials de la Guerra Civil (1936-1939). Societat Catalana d’Estudis Numismàtics. IEC.- BCN, 2007, p.192-193.\nTags: 2018, 2n trimestre\nNotes sobre l’escultor Joan Roig i Solé (Reus, 1835 – Barcelona, 1918)


La batata de la Noguera, el tubercle dels mil noms\nBatates de la Noguera | Pixabay\nAquest tubercle va arribar a Catalunya de l'Amèrica del Nord, on era un dels aliments principals de la dieta dels nadius\nBatata de la Noguera, pataques, patarotes, setembres, dimonis, nyames, nyapes, nyàmera o carxofa de Jerusalem són el seguit de noms amb els quals es coneix el topinàmbur, un tubercle parent proper del gira-sol.\n“Realment la nyàmera és una planta silvestre invasora que neix als marges dels rius”, diu el pagès Lluís Fisas, a Vadegust. Fa quatre anys que Fisas va començar a vendre nyames a la parada Verdures i Fruits Molins del Mercat de la Concepció de Barcelona. Ell és la quarta generació d’una família d’agricultors de Molins de Rei, i s’ha encarregat de reconvertir els seus camps a l’agricultura ecològica i introduir nous productes a la parada.\nFisas recorda que els dos primers anys van plantar les batates de la Noguera, però el tercer any aquesta ja va néixer sola als marges del seu camp. “És una planta visualment molt bonica i el seu cultiu requereix poca feina: aigua, terra ben adobada i vigilar que no hi hagi cap cuc del filferro o talp a la zona. A l’hora de recollir-les utilitzem la mateixa tècnica que per collir els calçots. Però la diferència i virtut de les nyàmeres és que les pots mantenir sota terra fins que no tens els compradors”, explica el pagès.\nEs tracta d’un dels tubercles que va arribar d’Amèrica del Nord a Catalunya durant l’època moderna, i és una espècie que s’ha adaptat bé a les característiques geoclimàtiques muntanyoses de Catalunya. Tradicionalment, les nyàmeres es conreaven als marges dels camps de les comarques de la Noguera, el Berguedà, la Garrotxa i l’Empordà. La gent dels masos noguerencs les consumia per subsistència. Per això, encara se les coneix com a batates de la Noguera.\nUn plat amb batates de la Noguera | Pixabay\n“Fa cinc anys es tractava d’un producte minoritari, però va fer un boom gràcies a la restauració i nutrició. Aleshores, la gent va començar a demanar-lo”, comenta Josep Mestres de La Vall, d’una explotació agrícola dedicada a la producció ecològica ubicada a Benifallet (Tarragona). Les patarotes tenen un aspecte irregular similar al gingebre. El seu interior és blanc i compacte i la pell destaca per ser groguenca i vermellosa. És un tubercle que es planta durant els mesos calorosos de l’estiu i pel novembre ja es pot arrencar.\nMestres es dedica a la producció de nyàmeres perquè “li agrada sempre aventurar-se en cultius nous o experimentar amb productes poc arrelats al territori”. Actualment, un dels cultius que més li funciona pel que fa a vendes és el de nyames. “No tinc més d’una hectàrea, però tinc una demanda força ferma. A la gent li agraden perquè tenen un sabor que recorda a la carxofa i, a més, molts beneficis nutricionals”, argumenta l’agricultor.\nEn aquest sentit, la batata de la Noguera és un producte molt indicat per totes aquelles persones que han de controlar els nivells de sucre en sang, ja que els hidrats de carboni que conté no necessiten insulina per absorbir-se.\nAls fogons, la nyàmera s’ha convertit en una delicatessen que tant es pot trobar en forma de puré com de patata xip selecte. “El seu sabor, que recorda a la patata i la carxofa, acompanyat d’un toc picant i una textura gelatinosa, l’ha convertit en un producte molt buscat a l’alta gastronomia” afegeix Fisas, recordant que hi ha diverses classes de nyames, unes de més vermelloses i altres de més blanquinoses.


A la mostra del Centre de Cultura, hi podrem veure pintures i escultures de l’artista. La inauguració serà aquest dijous, 11 de maig, a les 19.30h.\nL’exposició romandrà oberta des del dia 12 al 26 de maig.\nMatins: 10:30 h. a 13:30 h.\nHorabaixa: 17:00 h a les 20:00 h\nLes escultures són figuratives, amb formes ondulants i sensuals, dramàtiques i sentimentals, que emfatitzen les qualitats tàctils i el dinamisme dels volums mostrant la categoria artística de Miguel Sarasate com a investigador de formes i creador d'imatges.\nNascut el 1952 a Saragossa, Sarasate ha viscut i treballat des de 1970 a Artà. La seva obra segueix la petjada dels grans artistes: Julio González, Brancusi, Archipenko, Picasso...\nUn dels trets identitaris dels personatges de Sarasate son les espirals del cap. L'artista explicà el seu significat com ‘el principi i el final de tot’.\nUn plaer per a tots els sentits que mostra un ideal de bellesa a través de la puresa de línies i el dinàmic equilibri de plens i buits, en una complexa senzillesa que identifica qualsevol de les seves obres i fa que l'artista sia ja considerat un clàssic de l'escultura contemporània.\nBellesa en (des)equilibri\nLes figures de Sarasate solen tenir forma d’objectes de rel i projecció cubistes, principalment de ferro i acer inoxidable.\nPrefereix els subjectes amb formes femenines i les cares, així com els violins, els cavalls i els faraons, però no rebutja cap tros del cos humà. Malgrat la gravetat del material utilitzat les seves escultures semblen plenes de vida.\nSarasate, també a Cala Ratjada\nCom cada estiu, el passeig marítim de Cala Ratjada es converteix en el marc d'una exposició d'escultures. Aquest any ‘Ballant amb les ones’, la proposta de Sarasate, presenta un extens conjunt escultòric format per 33 obres de ferro i alumini on mostra, principalment, figures humanes ballant, en una al·legoria de germanor vital a través de la dansa i al costat del mar.\nEstaran exposades tot l’estiu i fins a finals de novembre.\nLes escultures són figuratives, amb formes ondulants i sensuals, dramàtiques i sentimentals, que emfatitzen les qualitats tàctils i el dinamisme dels volums...\nPDF, - 801Kb\nPrograma de les Jornades de Medicina Esportiva.pdf\nEnllaça amb les Jornades de Medicina Esportiva


La CUP Deltebre demana intervenir la residència de la gent gran – Marfanta\nLa CUP de Deltebre ha demanat a l’alcalde, Lluís Soler, intervenir la residència de gent gran del municipi, gestionada per l’empresa L’Onada. Després d’una trucada telefònica este dijous, en què l’alcalde els va dir que la gerència i direcció de la residència assegura que el centre funciona correctament, la CUP ho posa en dubte. Així, afirmen que les persones treballadores només reben una mascareta de protecció cada vuit dies, quan els protocols estableixen que haurien de canviar-se diverses vegades al dia.\n“Ens preocupa que L’Onada hagi insinuat a les treballadores fer-les fora de la feina si es queixen d’aquestes condicions i que l’Ajuntament de Deltebre no tingui cap informació al respecte. Ens sorprèn que l’Ajuntament de Deltebre accepti les informacions de L’Onada sense contrastar-les ni comprovar-les“, assegura la CUP Deltebre a través d’un comunicat.\nPer tot plegat, la CUP exigeix a l’Ajuntament que adopte una actitud activa “per assegurar-se que L’Onada compleix amb les mesures dictades de prevenció i protecció de les treballadores, avis i àvies de la residència de Deltebre”. Segons la CUP, esta actitud activa de l’Ajuntament passa per exigir a la Regió Sanitària de l’Ebre del CatSalut que intervinga la gestió i control de la Residència L’Onada de Deltebre “per assegurar-se un control públic i recursos per les mesures de protecció contra el COVID-19 a la residència”.\nEns preocupen les usuàries i treballadores de la residència @LonadaD de #Deltebre, que es doni 1 mascareta cada 8 dies i que s’hagi insinuat a fer-les fora si es queixen.\nPer això exigim a l’@ajdeltebre afegir a allò que estigui fent:\n— CUP Deltebre (@CUPDeltebre) April 10, 2020\nTags: Baix EbreCoronavirusCUPDeltebrePolíticaSocietat


escoladepuigdalber: QUI SOM?\nL’Escola Virolai de Puigdàlber és una escola rural que forma part de la ZER (Zona Escolar Rural) El Cep de Sis, és a dir, que compartim l’organització i els recursos (humans, materials i pedagògics) amb l’Escola de Santa Fe.\nTenim cinc aules ubicades en dos edificis, a l’edifici principal es troben les aules dels més petits de l’escola (P3-P4-P5) i dues d’educació primària (1r-2n i 5è-6è). En els mòduls es troben dues aules més, (3r i 4t) .\nAquestes agrupacions poden variar depenent del curs escolar, ja que ens adaptem tant al nombre de l'alumnat com a l’espai del que disposem en aquest any.


Politica de cookies | LaIdealogica\nNo és més que un fitxer de text que alguns servidors instal·len durant la navegació i que permeten conèixer informació com per exemple: el lloc des del qual accedeix, el temps de connexió, el dispositiu des del qual accedeix (fix o mòbil), el sistema operatiu i navegador utilitzats, les pàginas més visitades, el nombre de clics realitzats i de dades respecte al comportament de l'usuari a Internet.\nJESSICA MORENO SANCHEZ recorda als seus usuaris que l'ús de cookies podrà estar subjecte a la seva acceptació durant la instal·lació o actualització del navegador utilitzat per aquests.\nSi desitja més informació sobre com revocar el consentiment prestat o sobre el procediment per a deshabilitar les cookies, així com realitzar alguna pregunta sobre la Política de Cookies, pot contactar amb el titular a través de la següent adreça de correu electrònic JESSICA@LAIDEALOGICA.COM indicant “Política de Cookies” en l'assumpte.\nL'usuari que navega per la Web pot trobar cookies inserides directament pel titular, o bé cookies inserides per entitats diferents al titular, segons el detallat en els següents apartats: (indicar els tipus de cookies emprades)\nCookies de sessió , expiren quan l'usuari abandona la pàgina o tanca el navegador, és a dir, estan actives mentre dura la visita al lloc web i per tant són esborrades del nostre ordinador en abandonar-lo.\nCookies permanents, expiren quan es compleix l'objectiu per al qual serveixen o bé quan s'esborren manualment, tenen data d'esborrat i s'utilitzen normalment en procés de compra en línia, personalitzacions o en el registre, per a no haver d'introduir una contrasenya constantment.


desembre – 2013 – PORTAL D'ENTITATS DE GAVÀ\n8 desembre 2013 FAMILIARS DE MALALTS D´ALZHEIMER I ALTRES DEMENCIES DE GAVA\nPer la Marató, per les malalties neurodegeneratives, veniu dissabte!\nEl dia 14 de desembre, al Pavelló Montserratina del carrer Garrofer, 71, de Viladecans, estan programades diverses activitats per a la Marató de TV3. El Centre d’Activitats de FAGA participarà amb una actuació dels nostres familiars. L’acte comença a les 10 de matí i està previst que finalitzi al voltant de les 13 hores. Les […]\nSegueix el twitter de FAGA\nSi voleu participar activament i estar al dia de les novetats de l’Associació, no us ho penseu! FAGA té a twitter el compte @FFagava2\nTaula rodona sobre malalties neurodegeneratives per la Marató\nEl proper dia 10 de desembre, a les 6 de la tarda, a la seu de l’Associació de Veïns d’Alba-rosa, al carrer Tulipa, núm. 3 de Viladecans, tindrà lloc una taula rodona presidida pel neuróleg, Dr. Huertas, i amb la participació de professionals de FAGA. Aquesta inciativa de la nostra entitat s’emmarca dins dels actes […]\nAssociació de Mares i Pares d’Alumnes del Col·legi Sagrada Família\nAssociació de Yoga Aindedeva


Xavi Julià, un artista d'”urban sketching” especialitzat en Barcelona | betevé\nGuillem Martínez | dimarts, 26 d'abril del 2016, a les 21.33\nAixò és tot el que necessita per treballar. Ens cita a la Vila de Gràcia per acabar un dibuix que té a mitges. XAVIER JULIÀ, artista "Jo tinc el meu estudi aquí a Gràcia però normalment acostumo a treballar al carrer. M'agrada molt dibuixar a l'aire lliure, compartir aquest moment amb les persones que passen pel carrer." "Doncs el mercat de l'Abaceria és un lloc pel qual hi passo molt. Tenia ganes de dibuixar-lo des de feia temps. M'agrada molt aquesta estructura d'acer amb barreges de fusta. És un edifici que té moltes històries a explicar." "En aquest cas vaig trobar una noia en bicicleta que m'agradava, vaig fer una foto sense que se n'adonés, després vaig arribar a l'estudi i la vaig dibuixar a l'estudi." El Xavier Julià ha fet centenars de paisatges urbans. Alguns estan recollits al llibre 'Pinzellades de Barcelona', que li va encarregar l'Ajuntament. Hi apareixen tots els districtes. De Gràcia trobem el viaducte de Vallcarca, el Parc Güell i la Casa Vicens com a exponents del Modernisme. També l'hotel Casa Fuster i la plaça de la Vila de Gràcia.\nEl llibre ‘Pinzellades de Barcelona’\nAlgú de l’Ajuntament va trobar en Xavi pintant al carrer i li va semblar prou interessant el que feia per proposar-li el projecte ‘Pinzellades de Barcelona’, un recull de dibuixos de diferents racons o edificis emblemàtics dels 10 districtes de la ciutat. L’artista ja tenia molta feina feta però va acabar completant el recull amb propostes que va consensuar amb l’editorial de l’Ajuntament. El resultat és un volum de 144 pàgines amb el text explicatiu d’Isabel de Villalonga que es va editar l’any passat.\nQuan va començar a pintar al carrer poc s’imaginava que podria viure de la seva passió. Fa quatre anys que es dedica a retratar Barcelona de dalt a baix. Uns dibuixos que mostra a la seva pàgina web. També fa classes d'”urban sketching” a grups reduïts. Ara es troba en un punt d’inflexió. Està treballant en nous projectes que creu que donaran pas a paisatges més humans segons el seu punt de vista.\n170.000 persones a la Feria de Abril el primer cap de setmana\nLa Festa de la Cervesa atrau 9.000 persones en tres dies al Poble Espanyol\nEl festival de cinema D’A projecta una setantena de pel·lícules d’arreu del món\nTube d’assaig: NO WE CAN’T\nComiat a l’actor i director teatral Esteve Polls


arTnes – Mel, xocolata i productes de proximitat.\nA la primavera del 2008 obrim un taller-exposició de ceràmica a Arnes (Terra Alta), on la Neus crea les seves peces, tot repartint estades entre l’Alt Urgell i el poble. A partir del mes de febrer del 2014 ens traslladem definitivament i canviem les vistes del Cadí per les també magnífiques muntanyes dels Ports.\nÉs aquí on retrobem els orígens familiars, la Neus segueix amb les seves creacions i en Xavi dóna un gir a la seva feina i canvia els ordinadors i els números per les oliveres, ametllers, un petit hort i unes quantes abelles. Sorgeix arTnes que comparteix espai entre peces de fang refractari, llibres, fotografies per una banda, i mel, melmelades, ametlles garrapinyades, fruita deshidratada, galetes, i trufes de xocolata amb mel (Xocolet) per altra.\nTot, excepte els llibres són productes completament artesanals. Les ceràmiques són peces úniques; ja que no es fan servir motlles. La mel, tant la nostra com la d’apicultors de la zona la envasem al nostre obrador; i el menjar està elaborat a partir del que produïm a casa.\nLa nostra intenció és oferir productes de proximitat i de qualitat i en quantitat limitada perquè limitada és la nostra producció. No disposem de botiga virtual però sí d’aquesta pàgina web creada pel nostre fill Aleix, a través de la qual podeu posar-vos en contacte amb nosaltres i molt gustosament us subministrarem els articles que us puguin interessar per mitjà de missatger.\nResponsable: Aleix Martí Carmona, amb email aleix.marti@gmail.com\nFinalitat: respondre al missatge enviat a través d’aquest formulari.\nLegitimació: el teu consentiment que vols contactar amb nosaltres.\nDestinataris: les teves dades es guardaran a SiteGround SPAIN SL , el nostre proveïdor de hosting i email.\nDrets: En qualsevol moment pots limitar, recuperar i esborrar la teva informació indicant-ho a taller@artnes.info.\nC/Catalunya 3, Arnes\nC/Onze de setembre 4, Arnes\nPer continuar navegant has d’estar d’acord amb la nostra política de privacitat, cookies i condicions d’ús: Acceptar Llegir més


Detingut a Dénia per colpejar el cap del seu fill amb un martell mentre dormia | Noticies La Marina Plaça\nDetingut a Dénia per colpejar el cap del seu fill amb un martell mentre dormia\nLa Policia Nacional ha detingut a la Dénia el passat diumenge d’abril a un home de 70 anys d’edat i de nacionalitat britànica que va colpejar al seu el cap del seu fill de 20 anys amb un martell mentre dormia. La parella del detingut i mare de la víctima també va patir lesions en intentar que el seu marit cessara en l’afany d’agredir el jove.\nUnes veïnes de la família van sorprendre al detingut sacsant a la seua parella en el portal de la vivenda i van cridar ràpidament a la sala operativa del 091 per a demanar ajuda a la policia. Quan els cossos de seguretat van arribar a la finca, van trobar l’agressor encara en possessió del martell i amb esquitxades de sang per tot el cos.\nDavant la situació la patrulla va intervindre de manera ràpida i coordinada, aconseguint arrabassar-li l’arma l’agressor i practicar la seua detenció. Una reguera de sang va guiar els agents. Després del detingut, hi havia un rastre de sang que acabava en l’interior de la vivenda, on els agents van trobar a un jove 20 anys amb una important ferida en el cap que no deixava de sagnar i a sa mare, també víctima del seu marit.\nAl detingut se l’imputa un delicte de temptativa d’homicidi, ja que el seu fill i víctima es trobava en el llit i dormit quan va carregar contra ell colpejant-li el cap en repetides ocasions amb el martell.\nLes víctimes, tant el fill com la mare, van ser trasllades a l’hospital per a ser assistides de les seues lesions i l’arrestat va ser traslladat a dependències policials a l’espera de la seua posada a disposició judicial.\nClassificat: Dénia, detenido, martillo, sucesos


La meitat d’especialistes espanyols en TI creu que la ciberseguretat no és una prioritat per als empresaris – CATEi\nLa meitat d’especialistes espanyols en TI creu que la ciberseguretat no és una prioritat per als empresaris\nFortinet, companyia especialitzada en solucions de ciberseguretat, ha presentat els resultats del seu estudi sobre l’estat de la ciberseguretat en les empreses i el seu compromís, en el qual han advertit que la meitat dels responsables de tecnologia de les empreses (el 49%) considera que la seguretat no és una prioritat per a la directiva.\nL’estudi de Fortinet, titulat ‘L’Estat de la Ciberseguretat – Compromís de la Direcció’, s’ha realitzat entre organitzacions de més de 250 empleats, a través d’una enquesta a 1.801 especialistes de TI a 16 països realitzada entre els mesos de juliol i agost de 2017 per la companyia independent Loudhouse.\nLes dades demostren que l’empresariat espanyol segueix sense prestar la deguda atenció a la ciberseguretat, atès que el 49% dels responsables de TI confirma que la seguretat no és una de les prioritats de la directiva, xifra que passa al 48% a nivell global. Aquest desinterès no és exclusiu d’Espanya, encara que és sensiblement més alt que en altres països europeus: França (40%) o Alemanya (44%).\nTot i la falta de suport de la direcció de les empreses, el 53% de les empreses espanyoles consultades (61% a nivell global) havien destinat més del 10% del seu pressupost de TI a seguretat. D’altra banda, el 72% (71% a nivell global) va confirmar que el seu pressupost de seguretat TI havia augmentat respecte a l’any anterior.\nAquestes xifres van en línia amb les opinions de el 79% (77% a nivell global) dels responsables de TI de la mostra que creuen que els empresaris haurien de posar més atenció en la ciberseguretat situant-la com una de les seves prioritats.\nFortinet ha ressaltat l’augment de les bretxes i ciberatacs a nivell global, ja que en els últims dos anys, el 84% de les empreses espanyoles (85% a nivell global) han experimentat una bretxa de seguretat, sent el principal vector d’atac el perpetrat a través de ‘malware’ i ‘ransomware’, amb un 58% (47% a nivell global).\nAixí mateix, l’empresa de ciberseguretat ha advertit una major pressió reguladora, el que es reflecteix en el fet que per al 33% dels enquestats espanyols (34% a nivell global) la conscienciació dels empresaris sobre la importància de la seguretat ha millorat amb l’arribada de la Regulació General de Protecció de Dades (GDPR) aprovada per la Unió Europea.\nPer la seva banda, el 77% dels responsables de TI espanyols (74% a nivell global) consideren que la seguretat en el Núvol és cada vegada més prioritària i per al 83% (77% a nivell global), aquesta també s’està convertint en un assumpte clau per a l’equip directiu. Com a conseqüència d’això, la meitat dels enquestats tenen previst invertir en seguretat en el Núvol en els propers 12 mesos.\nPer Patrice Perche, vicepresident sènior de Vendes i Suport en Fortinet, “en els últims anys la ciberseguretat s’ha convertit en una de les àrees clau en inversió i cada vegada són més els directius que la consideren un element fonamental de la seva estratègia TI. Atès l’entorn d’economia digital en què ens trobem, preveiem que s’acceleri aquesta tendència i la ciberseguretat passi a ocupar un lloc rellevant dins d’una estratègia més àmplia, la de la gestió del risc de les organitzacions”.\n24 Octubre 2017 cateinf


Valencia Basket cau en la seua visita al Bayern Munic, que confirma les bones sensacions de principi de temporada, en un partit que va ser igualat a 76 a menys de 3 minuts del final, però que es va resoldre amb un equip local més lúcid en les últimes possessions.\nJaume Ponsarnau va començar el partit posant en pista el quintet format per Guillem Vives, Klemen Prepelic, Nikola Kalinic, Jaime Pradilla i Bojan Dubljevic. Pradilla va replicar la cistella inicial de Johnson i un ganxo de Dubljevic va posar per primera vegada per davant a l'equip taronja (que hui vestia de celeste). Un triple de Prepelic i un mat en transició de Pradilla ampliaven el parcial a un 0-9 abans de la segona personal de Kalinic. Johnson i Lucic van activar l'ofensiva bavaresa per a equilibrar el partit i un triple de Malcolm Thomas posava el 10-9 en arribar a la meitat del primer acte. Dubljevic es va fabricar el ganxo per a tallar el parcial en contra i Lucic carregava també a Puerto de personals i s'anava a la línia de personal per a no fallar. El quadre alemany va estirar el seu avantatge amb la potència dels seus interiors, portant a Ponsarnau a parar el partit amb 18-11 al pas pel minut 8. Un triple de San Emeterio des de la cantonada a passada de Williams i dos tirs lliures del propi aler càntabre ho tornaven a equilibrar, encara que Zipser va respondre amb un altre triple. Hermannsson es va fabricar el camí a l’anella per a deixar-ho en 21-18 al final del primer acte.\nUn mat de Labeyrie va obrir el segon acte i Hermannsson des del tir lliure ho empatava a 22. Labeyrie i un triple de Derrick Williams tornaven a posar per davant al quadre taronja malgrat els punts de Johnson, encara que Weiler-Babb va retornar el triple per a posar el 29-27 a cinc minuts del descans. Un triple de Vives s'oposava a un rival que s'emprava amb agressivitat en el rebot ofensiu i aconseguia segones opcions i Labeyrie mantenia el partit apretat des del tir lliure. Una safata després de robatori de Kalinic va posar de nou per damunt al Valencia Basket (33-34 min.17). Un triple i dos tirs lliures de Prepelic defensaven l'avantatge taronja i l'ampliaven tímidament fins als quatre punts, encara que Johnson ho manava al descans amb 37-39.\nPrepelic i Vives des del tir lliure mantenien per damunt al quadre taronja malgrat els cinc punts seguits de Lucic però la cistella de Johson des de la mitjana distància posava el 44-42. Dubljevic va replicar amb dos ganxos marca de la casa per a tornar a canviar el signe del partit i Baldwin ho empatava de nou. Un 2+1 de Prepelic en el qual li va traure la quarta personal a Baldwin i un cércol passat de Kalinic després d'una recuperació de Pradilla portaven a Trinchieri a parar el partit amb 46-51. Després del temps mort, Weiler-Babb va ficar el triple i després de la pèrdua taronja, Zipser va traure un 3+1 per al 53-51 en arribar a la meitat del tercer quart. Kalinic ho va empatar de nou des del tir lliure i Reynolds va traure un 2+1. Dubljevic va anotar després d'una recuperació de la seua pròpia pèrdua de Prepelic però el FC Bayern trobava el cércol i un triple de Zipser portava a Ponsarnau a parar el partit amb 61-55. Kalinic i Williams anotaven des del tir lliure i Labeyrie convertia una pilota solta en dos punts per a retallar i deixar-lo en 62-60 amb deu minuts per jugar.\nSan Emeterio ho empatava de nou amb una acció individual però Zipser i Thomas ho estiraven a quatre i Nikola es fabricava la cistella en el pal baix. I un triple malgrat estar ben defensat de Lucic va trobar la rèplica d'un altre de Prepelic. Una tècnica a Labeyrie suposava un tir lliure i una cistella de Thomas per al 72-67 a cinc minuts del final. Williams no va perdonar des de la línia de personal, Sisko va ficar el tir per elevació i el propi Derrick va atacar l’anella amb decisió per a traure un 2+1 que col·locava de nou a dos a l'equip taronja. Després d'una bona defensa, Dubljevic ho empatava des del tir lliure i Sisko aprofitava una relliscada de Kalinic per a posar el 76-74 a tres minuts del final. Vives s'escorria fins a l’anella per a tornar a empatar-ho i Zipser ficava el triple després del temps mort de Trinchieri. Prepelic continuava ficant des del tir lliure però Sisko anotava la safata i Lucic esmaxava després de recuperació per a entrar amb 83-78 en l'últim minut i mig. Un triple de Lucic enterrava les opcions de l'equip taronja i encara que va continuar intentant-lo fins al final, pero Zipser i una antiesportiva eren massa per a tornar i Valencia Basket no va poder evitar que la seua primera derrota en l'Audi Dome arribara per 90-79.


Cinc sèries per acabar de buidar el calaix (Àlex Gutiérrez)\nCinc sèries per acabar de buidar el calaix\n3 min. 12/08/2018 17:51\n651x366 Cinc sèries per acabar de buidar el calaix Cinc sèries per acabar de buidar el calaix\nPer a la meva última columna televisiva del curs, cinc sèries que m’han agradat -no necessàriament noves- i de les quals no he acabat de trobar fins ara el moment o l’ocasió de parlar-ne.\n1. La casa de papel. Un bon mecanisme narratiu, a l’estil de Homeland o els films de la saga Ocean’s Eleven. Antena 3 ha sigut molt hàbil a l’hora de combinar un ritme trepidant amb conflictes amorosos i familiars que li asseguraven el públic generalista transversal. Bones interpretacions en general i una Alba Flores d’ulls negríssims que brilla per sobre de la resta. Això sí, com al 90% de les sèries espanyoles, hi ha efecte dos palets. És a dir, cal apujar el televisor dos palets per poder entendre tots els diàlegs, a vegades per vocalització insuficient, a vegades per sonorització espessa.\n2. Wild, wild country. No en vaig parlar perquè ja ho va fer, i magníficament, la Mònica Planas. Però quin tros d’història. És un bon retrat dels Estats Units i aconsegueix no ser maniqueu. Ni els pobletans són uns incultes australopitecs ni els hippies que van muntar el culte en un ranxo gegant de la regió són els il·luminats babaus que mana el clixé. El personatge de Ma Anand Sheela és un dels més fascinants que he vist a la pantalla. Em vaig passar la sèrie intentant dilucidar si era una sàvia o un monstre. Encara no m’he decidit.\n3. The affair. Entenc que molta gent li tingui ràbia, però aquest fulletó amb pretensions culturetes sempre m’atrapa, temporada rere temporada. I, en aquest curs, deixa bones reflexions sobre la relació amb la pròpia mortalitat, el moment en què les renuncies esdevenen frustracions o les motxilles emocionals que els nostres pares i mares carreguen sobre les nostres espatlles, sovint amb la millor de les intencions. Els secundaris han acabat de fer gran aquesta sèrie.\n4. West World. No crec que mai m’hagi avorrit amb tant de delit i satisfacció en una sèrie. La trama no avança ni a trets -i això que estem en un western!- però la interrogació sobre què ens fa humans i si existeix alguna cosa similar al lliure albir té un nivell de maduresa com poques vegades algú s’ha atrevit a plantejar amb llenguatge audiovisual. I, al capdavall, que la sèrie sigui morosa en el seu desenvolupament acaba resultant coherent amb les vides d’aquests robots que desperten un i altre cop sense saber si el passat que creuen tenir existeix o són només unes línies de codi inserides per un desaprensiu.\n5. The girlfriend experience. Els assumptes del fornici fan de mal posar en pantalla, perquè les escenes sexuals acaben sent massa vegades ridícules. Però l’estètica glacial d’aquesta sèrie, especialment a la segona temporada, captura bé en què consisteix allò que en podríem dir desig malaltís. I, a més, la sèrie en realitat va d’una altra cosa: de la capacitat corruptora dels diners, capaç de marcir-ho tot.


Jacobo Mesa Carreño 89 Maçanet de la Selva 01/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir ahir, als 89 anys. Casat amb Encarna Muñoz Porcel i deixa cinc fills. Exèquies, avui, a les 12 del migdia, al cementiri de Maçanet de la Selva.\nVicente Ruiz Vidal 73 Blanes 02/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir abans-d'ahir, als 73 anys. Exèquies, demà, a 2/4 de 4 de la tarda, a la parròquia de Santa Maria de Blanes.\nMariano Pla Xirgu 79 Llagostera 02/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir ahir, als 79 anys. Exèquies, demà, a les 10 del matí, al tanatori de Llagostera.\nJordi (Willy) Gómez Román 41 Breda 01/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir diumenge passat, als 41 anys. Exèquies, avui, a les 12 del migdia, a la parròquia de Santa Maria de Breda.\nMercè Salamó Raspecta 85 Santa Cristina d'Aro 02/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir ahir, als 85 anys. Era natural de Sant Feliu de Guíxols i vivia a Santa Cristina d'Aro. Casada amb Pere Navarro Rodero i deixa dos fills. Exèquies, demà, a les 10 del matí, a l'oratori del tanatori de Sant Feliu de Guíxols.\nJosé Antonio Pardo González 85 Calella 01/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir als 85 anys. Exèquies, avui, a les 12 del migdia, a la parròquia de Santa Maria i Sant Nicolau de Calella.\nJosé Carrera Martínez 84 Castell-Platja d'Aro 02/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir avui, als 84 anys. Era natural d'Almunia de San Juan i vivia a Platja d'Aro. Casat amb Josefa Muñoz Martínez i deixa tres fills. Exèquies, demà, a les 12 del migdia, a la parròquia de Platja d'Aro.\nYolanda Ambrona San 56 Platja d'Aro (Castell-Platja d'Aro) 03/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir abans-d'ahir, als 56 anys. Exèquies, demà passat, a les 12 del migdia, al tanatori Mémora de Girona.\nXavier Pol Rigau 56 Girona 01/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir diumenge passat, als 56 anys. Casat i deixa dos fills. Exèquies, avui, a les 7 del vespre, al tanatori Mémora de Girona.\nPere Lloveras Vila 88 Sant Feliu de Guíxols 01/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir abans-d'ahir, als 88 anys. Era natural de Calonge i vivia a Sant Feliu de Guíxols. Casat amb Dolors Avellí Mestres i deixa tres fills. Exèquies, avui, a les 12 del migdia, al monestir de Sant Feliu de Guíxols.\nAnna Granolleras Castelló 51 Sant Feliu de Guíxols 03/12/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir ahir, als 51 anys. Era de Sant Feliu de Guíxols. Casada amb Noé Larrosa Castaño i deixa tres fills. Exèquies, demà passat, a les 10 del matí, a l'oratori del tanatori de Sant Feliu de Guíxols.


Les activitats d'oci educatiu es podran realitzar en la fase 1 de la desescalada | Xarxa Jove\nXarxa Jove > Notícies > Les activitats d'oci educatiu es podran realitzar ...\nLes activitats d'oci educatiu es podran realitzar en la fase 1 de la desescalada\nAquestes són les pautes a seguir en cadascuna de les fases de la desescalada en l'àmbit de la joventut en la Comunitat Valenciana. Totes aquestes mesures poden ser modificades segons els criteris de les autoritats sanitàries.\nPrioritzar l’atenció telefònica i/o xarxes socials.\nEls centres d’informació i animació juvenil i els centres juvenils, amb la coordinació de les institucions municipals, obriran per a la seua desinfecció, condicionament, treball administratiu i coordinació preparatòria per a l'obertura progressiva.\nLes direccions de cada centre hauran de presentar el seu pla d’atenció: amb els nous horaris que podran ser matí i vesprada, dies alterns i dissabtes, o horari normalitzat si l’espai permet mantindre la distància de seguretat; com funcionarà la cita prèvia, i com es respectaran les mesures indicades per les autoritats sanitàries.\nEs mantindre el programa #IVAJDesdecasa en redifusió.\nParticipants de la mateixa àrea de salut. Prioritat a joves amb necessitats especials, discapacitat o situació social desfavorida.\nNomés activitats a l'aire lliure, màxim de 100, respectant condicions de seguretat. Si el nombre de participants impedeix respectar mesures personals d'higiene i prevenció obligatòries, s'establiran torns. Activitat màxim 6 hores de duració. Sense sopar ni pernocta, berenar a càrrec de participants. En cas de servei d'alimentació es proporcionarà menjar per a portar en racions individuals. Podran utilitzar-se les zones d'ús comú imprescindible, extremant les mesures personals d'higiene i prevenció obligatòries.\nL'activitat s'organitzarà per subgrups de 6 joves atesos per una persona (o 2 segons l'edat dels participants) responsable del compliment de les mesures personals d'higiene i prevenció obligatòries, estant les seues relacions socials restringides a aquest equip.\nEn totes les Fases les persones participants, pares, mares o tutors legals rebran informació de les condicions de participació i signaran un document d'Acceptació i consentiment.\nDesescalada Fase I


L’institut fa 30 anys i estem d’aniversari!\nAmb aquest motiu han estat programats diversos actes durant tot el curs, des del sopar de celebració el 20 d’octubre fins la cloenda a la Festa de les Cultures al mes de maig.\nEn aquesta mateixa pàgina web hi trobareu informació i materials referents a l’aniversari, començant per aquest enllaç al suplement de 16 pàgines commemoratiu dels 30 anys de l’institut publicat per l’Actual. A continuació podeu llegar la presentació d’aquest suplement, “UNA TRAJECTÒRIA, UNA EXPERIÈNCIA…”\nUNA TRAJECTÒRIA, UNA EXPERIÈNCIA…\nQuan una comissió de professors jubilats i de mares de l’AMPA de l’INS Castellar va emprendre tant l’organització d’un sopar d’aniversari dels trenta anys del centre com una sèrie d’activitats per celebrar-ho, no pensàvem pas que se’ns giraría tanta feina. Aquest suplement per al setmanari L’Actual és una d’aquestes iniciatives laborioses que avui podem presentar amb total satisfacció.\nHem volgut titular aquest suplement amb unes paraules que ens semblen molt indicatives del que conté: una trajectòria, una experiència… Certament, un institut de secundària que va començar a fer camí al magnífic Palau Tolrà l’any 1987 i que l’any 1993 s’instal·lava definitivament al modern edifici del carrer Carrasco i Formiguera, dóna fe d’una trajectòria llarga que va d’un segle a l’altre, amb un cert arxiu de vivències i d’experiències en el terreny educatiu, social i humà.\nDesprés, una vegada establertes les intencions, calia trobar una perspectiva per enfocar aquesta trajectòria, aquesta experiència. Va ser a partir de la feina del dissenyador Carles Martínez que vam descobrir la suggerent vista aèria de la façana de l’institut en forma de fletxa. I és que, a vegades, la mirada de lluny pot resultar molt reveladora. Mirada de lluny que es manifesta en la metafòrica fletxa que ens comunica moviment, direcció, creixement i, en definitiva, trajectòria. Mirada de lluny, també, d’una sèrie de persones que hem viscut intensament la nostra experiència professional i humana a l’INS Castellar.\nAl llarg de les pàgines d’aquest suplement podreu retrobar persones que ens han acompanyat, fets històrics que ens han marcat, fites acadèmiques que ens honoren, valors que ens han ajudat a ser com som, activitats culturals que ens han enriquit i ens han despertat el sentit crític… I que, a la fi, ens han acabat definint i identificant com a comunitat educativa, com a col·lectiu humà.\nBon aniversari i per molts anys que tingueu present la vostra personal i intransferible trajectòria i experiència a l’INS Castellar.


Responsabilitat compartida en un accident d’esquí - El Periòdic d'Andorra\nResponsabilitat compartida en un accident d’esquí\nLa defensa del penat diu que la víctima va tenir un 60% de la culpa en el xoc\nPublicat el Divendres, 23 de juny de 2017 | 04:00 h\nUna pista d'esquí del sector Arcalís | ÀLEX LARA\nL’advocat del que era el cap de pistas d’Arcalís el 2010 va considerar ahir davant del Tribunal Superior que un jove va tenir el 60% de la responsabilitat en un accident que el va deixar tetraplègic en l’estació d’Ordino-Arcalís.\nEl noi, que en el moment dels fets tenia 15 anys, va patir el 6 de març del 2010 un accident en un fora pista situat entre les pistes de l’Hortell i la de l’Estadi. Segons es va explicar ahir a l’audiència, hi havia dues pistes que en aquell moment se separaven i, entremig, quedava com una illa, que era un fora pista. El noi va travessar per allà i no va veure que hi havia un desnivell. Arran d’això, va fer un salt i va caure de cap. Arran d’aquest accident, el jove va patir lesions medul·lars molt greus.\nEl judici per aquest cas no es va celebrar fins aquest any i el Tribunal de Corts va resoldre a finals de març indemnitzar el noi amb mig milió d’euros, així com condemnar a vuit mesos de presó condicional a la persona que en aquell moment era el cap de pistes com a responsable d’un delicte menor de lesions doloses per imprudència greu. A més, el va inhabilitar durant dos anys del càrrec. Això es deu el fet que Corts va considerar que aquest fora pista no estava ben senyalitzat, per la qual cosa semblava que fos una continuació de la baixada.\nBona part de l’audiència d’ahir al Superior es va debatre sobre si havia d’estar senyalitzat o no. En aquest context, la defensa va argumentar que només s’han de senyalitzar les pistes, però en cap cas el fora pistes. «No hi ha l’obligació de senyalitzar un fora pista», va dir l’advocat. Per això, va presentar un recurs d’apel·lació a la sentència de Corts i va demanar que s’absolgués al seu client. A més, va valorar que la major part de la culpa del xoc la va tenir l’accidentat, ja que va anar esquiar per una zona que no devia. En aquest sentit, va demanar que la culpa fos compartida, però que un 60% de la responsabilitat fos pel jove i un 40% pel cap de pistes.\nEl ministeri fiscal no es va oposar al recurs de la defensa.\nEn canvi, l’acusació particular va valorar que el jove no podia saber que estava fora de pistes perquè no estava ben senyalitzat i semblava que seguís anant per la mateixa baixada. «Es vol desacreditar la manca de senyalització absoluta en aquest punt concret», va exposar la representant del jove, que hi va afegir que el noi no coneixia l’estació i, per tant, no podia saber que estava fora d’una pista.


Un cicle d'actes relacionats amb Algèria commemora els 60 anys dels acords d'Evian - Fundació Solidaritat Universitat de Barcelona\nHome Exposicions i conferències Un cicle d’actes relacionats amb Algèria commemora els 60 anys dels acords d’Evian\n17/03/2022 19/04/2022 Exposicions i conferències, Notícies\nEl primer acte, previst per al 18 de març a les 18 hores, inclourà un debat sobre la presència dels valencians a Algèria i una lectura de textos d’Emmanuel Roblès.\nEl 18 de març de 1962 es van signar a Évian-les-Bains (Roine) els acords d’Evian, que posaven fi als vuits anys de la guerra d’Algèria i comportaven el naixement de l’Estat algerià, després d’un procés de negociacions entre els representants de França i els del Govern Provisional de la República Algeriana (G.P.R.A) format pel Front d’Alliberament Nacional (FLN).\nEnguany, amb motiu dels 60 anys dels acords d’Evian, diverses unitats i projectes de recerca de la Universitat de Barcelona organitzen el cicle “Algèria: mirades interseccionals”, amb un seguit d’actes relacionats amb Algèria des d’una perspectiva interseccional.\nEl primer acte, presentat per Aurèlia Mañé Estrada, serà el divendres 18 de març a les 18 hores a la Sala de professorat de l’Aulari Josep Carner de la Facultat de Filologia i Comunicació (carrer d’Aribau 6, Barcelona). Inclourà la projecció del documental Algèria, el meu país. Història i memòria de l’emigració valenciana a Orà i Alger, dirigit per Juli Esteve. Tot seguit, hi haurà un debat sobre la presència dels valencians a Algèria, moderat per Mònica Rius Piniés, i una lectura de fragments de Tiempo de violencia, d’Emmanuel Roblès, a càrrec de Pepelú Guardiola.\nLes unitats i projectes de la UB coorganitzadors de l’acte són la Càtedra UNESCO Dones, desenvolupament i cultures; el projecte “Gènere(s) i llenguatge(s) a l’arabitat contemporània”; el projecte “Crisi i processos de canvi regional al Nord d’Àfrica”; el Centre d’Estudis ‘Antoni de Capmany’ d’Economia i Història Econòmica, i el Màster oficial en Construcció i Representació d’Identitats Culturals.


gener 2008 Arxiu\nArxiu de mesgener, 2008 Superem definitivament la crisi del futbol a la ciutat!\nDurant aquests darrers mesos he tingut ocasió d’escoltar molta gent que s’estima l’esport i en especial el futbol figuerenc. El sentiment majoritari és d’incomprensió cap als reiterats desencontres entre clubs i, també, el desig que l’Ajuntament prenem la iniciativa de cares a superar la difícil situació que vam heretar a propòsit de la crisi del Miapuestas. Després de mantenir converses i negociacions amb uns i altres, aquests primers dies de gener hem près un seguit de determinacions: en primer lloc, he demanat oficialment al President de la Fundació Esportiva Figueres que subediti el seu projecte esportiu i social als criteris municipals de foment de la pràctica de l’esport de base com a pràctica educativa i de lleure; que en conseqüència, de cares a la temporada vinent, posi a disposició de la Unió Esportiva Figueres el seu primer equip i que centri els seus esforços preferentment en el futbol base, que a més de les seva vocació formativa ha d’actuar com a cantera de jugadors de l’equip de la ciutat, la Unió Esportiva Figueres. Fent-ho així, estic segur que contribuirem a recuperar el camí de la concòrdia entre uns i altres i a fer de la Unió.. un equip de primera! També retornarem a la Fundació al seu objecte fundacional: l’educació de nens i adolescents a través de la pràctica de l’esport. Segonament, hem reiterat el compromís d’avançar en el Projecte de Ciutat Esportiva a l’entorn de l’Estadi Municipal, per a ús i millor aprofitament del conjunt de la vida ciutadana. Deixem doncs definitivament enrere el malestar i enfrontaments dels darrers anys i anem entre tots a fer ciutat!\n| 2 Comentaris L’escola Sant Pau celebra el seu 75è aniversari\nAquest dissabte l’escola Sant Pau va iniciar els actes commemoratius del seu setanta cinquè aniversari al Teatre El Jardí de Figueres. Alguns dels presents m’han demanat la intervenció que vaig fer com a alcalde. La poso doncs en coneixement dels qui creiem en la força de l’educació com a eina de transformació social, per a ser discutida (si s’escau)!\n| 15 Comentaris Més sobre instal·lacions esportives..\ndivendres, 11 gener 2008\nEl projecte d’optimitzar les instal·lacions de l’estadi municipal de Futbol per a fer possible un major aprofitament ciutadà sembla que ha despertat recels per part de la junta de la Unió, o almenys això és el que he pogut saber a través de la premsa. Els motius que duen a l’Ajuntament a tirar endavant la reforma de l’estadi són diversos i en cap cas tenen a veure amb les dificultats de tirar endavant el Projecte de Ciutat Esportiva que des de fa anys els figuerencs som incapaços de culminar. En primer lloc, pensem que no és raonable que una instal·lació milionària, el manteniment de la qual costa més de 100.000 € a l’any només pugui ser utilitzada dues hores a la setmana i per una vintena de jugadors. Ni hi ha cap club a la ciutat que pugui mantenir el cost d’aquesta instal·lació ni sembla lògic que amb les dificultats que té tothom a l’hora de poder programar activitats (partits de futbol, espectacles de masses, concerts, trobades sardanistes…) mantinguem una instal·lació reservada, en la pràctica, per a ús exclusiu de ben pocs.\nA més, en lògica estrictament “futbolera”, per exemple, què passarà d’aquí a dos anys si la Unió ha assolit el seu repte de pujar primer a segona regional, tot seguit a primera, i ha de fer futbol base? On jugarien els seus equips? A més, què passarà amb el futbol de la La salle, si per exemple l’obertura de la Ronda Nord acaba afectant la seva instal·lació? I finalment, mentre el projecte de ciutat esportiva que liderava la Fundació esportiva no es reorienta definitivament, no és sensat fer possible que la instal·lació pugui permetre la utilització també per part d’aquesta mainada?\nA mig termini, i per acabar, no és políticament més correcte destinar els diners públics a afavorir la pràctica de l’esport base, que té una inequívoca vocació educativa, que no pas recolzar equips de futbol amb vocació d’arribar a ser professionals?\nLamentablement, l’any que deixem enrere ha estat un any molt dur per a la Unió esportiva Figueres. Conscients d’aquesta situació l’Ajuntament ha intentat fer tot el que estava a les seves mans per ajudar a reconduir les coses -fer-se càrrec del manteniment de la instal·lació, atorgar una subvenció extraordinària, satisfer els honoraris de la defensa jurídica dels drets dels accionistes de la SAD- i ho continuarem fent. Aquesta disposició, però, ha de ser compatible amb tenir una visió de conjunt i situar el futbol en el marc de les polítiques generals de promoció de la pràctica de l’esport com a una opció saludable, lúdica i formativa.\nFinalment, quant al projecte de Ciutat esportiva, confio que malgrat les crítiques injustes que reben, els directius de la fundació sabran mantenir la responsabilitat social corporativa que han tingut sempre i trobaran, de la mà de l’ajuntament, l’empenta necessària per dur el projecte llargament reivindicat a bon port i, en un període que en cap cas a de passar dels dos anys! Perquè la Unió i la Fundació, compten amb el suport i la complicitat del Govern que presideixo!


Enllestits els treballs d'adequació al barranc de la Mare de Déu de la Roca | Canal Reus TV\nEnllestits els treballs d'adequació al barranc de la Mare de Déu de la Roca\n13:40 - 26 juny 2017\nL'actuació, amb un valor de 25.000 euros, ha consistit en la neteja de 4.700 metres quadrats de terreny, unificant a través d'un nou camí l'ermita amb la carretera d'accés\nA partir d'ara la cova del Patou podrà ser un espai d'observació de la natura previ a l'ermita de la Mare de Déu la Roca. I és que ja s'han enllestit els treballs que durant sis mesos han procurat l'adequació del barranc al costat de l'edifici.\nEls resultats del projecte són, concretament, la recuperació del Camí vell de l'ermita i la creació d'un nou sender pedestre i una pista per a bicicletes que uneix l'ermita i la carretera d'accés a la zona. El que suposa un total de 4.700 metres quadrats d'extensió netejats. "Ens vam trobar tot un camí que estava tapat de bardisses que feien entre un i dos metres i vam anar creant tot un camí des de la part de baix fins a les coves", explica la responsable de l'equip de la Fundació Formació i Treball que ha executat els treballs, Laia Marbà. El projecte ha ocupat en total cinc persones en risc d'exclusió social i en situació de vulnerabilitat, tres de les quals han estat contractades en una altra feina al final de l'acció.\nEl projecte, que es troba en el marc de l'acord anual de col·laboració entre La Caixa i la Diputació de Tarragona, ha tingut un cost de 25.000 euros. D'altra banda, es calcula que unes 600 persones utilitzaran cada any l'espai adequat, que té una capacitat d'eliminar fins 2,5 tones de CO2 per any.\nmont-roig del camp Mare de Déu de la Roca ermita adequació medi ambient


Els primers cinquanta estius de l’Almadraba Park Hotel (quasi una novel·la)\nEl golf de Roses dibuixa amb mans de ceramista una de les badies més afortunades del Mediterrani davant mateix de l’Almadraba Park Hotel. Ho van saber reconèixer des del segle viii aC els navegants grecs. En aquesta clau de volta, en...\nEL PLEBISCIT ARRIBA A EUROPA\nAnàlisis encapsulades de la política catalana (2017-2019)\n«Aquestes anàlisis encapsulades de la política catalana que van de l’any 2017 al 2019 d’aquest segle, serveixen per...\nAquest llibre és un conjunt de relats de perdedors i de derrotes, algunes econòmiques i totes íntimes, d’uns personatges que van passar...\nLes històries explicades en aquest llibre volen ser un contrapunt negre al relat endolcit creat pel turisme i les institucions. El món...\nAquesta traducció al català del clàssic de Goethe existeix gràcies a Beethoven. Joaquim Pena la va escriure per a una de les...\nEntre els ulls i el dir, trilogia construïda amb intermitències entre els anys 2003 i...\nJoaquima Pellicer Solà (La Bisbal d’Empordà, 1952). Des de molt jove va treballar d’administrativa; els últims quinze anys a l’Escola de Ceràmica de la Bisbal. Ha publicat un poemari Coses de l’avi, coses de casa, vivències del passat (2011) i un conte infantil il·lustrat En Mic i la nit de Reis (2012). Ha participat en recitals poètics, concursos literaris, i en diverses ocasions ha col·laborat en actes culturals i...\nRosa Maria Gil Tort (Barcelona, 1962) és doctora en Història Contemporània per la Universitat de Girona i investigadora del Grup de Recerca Consolidat Treball, Institucions i Gènere de la Universitat de Barcelona. Actualment és tècnica de la Fundació Rafael Masó, professora associada d’Història i Història de l’Art de la Universitat de Girona i directora de la col·lecció Quaderns de la Revista de Girona. Ha investigat i publicat sobre...


Conviure amb el bar dels Boixos Nois: “No podem més” - CATzona\nÉs dia de partit al Camp Nou. “Un de tranquil”, assegura una veïna que conviu amb La Jarra, el bar de capçalera dels Boixos Nois, l’afició radical del Barça. Asseguda a la seva habitació, la dona, jubilada, explica que fa anys que malviu amb els sorolls, crits, càntics, baralles, orins, vòmits, bengales i petards. Després d’un temps tancat, aquesta temporada els hooligans han tornat a La Jarra encara amb més força.\nAfició esportivaBoixos NoiscatalunyaequipsespanyaEsportsFC BarcelonaForces de seguretatjusticiaMossos d'EsquadraPenyes esportivespoliciaPolicia autonòmicaUltrasViolència esportiva


Convocatoria de nuevos vocales | Asociación Española de Enfermería en Cardiología (AEEC)\nFilial Catalana » Convocatoria de nuevos vocales\nRespecte les tasques més rellevants que es realitza dins de la Filial, destacar que formem part del Comitè Científic i Organitzatiu del Congrés Anual de la Societat Catalana de Cardiologia (SCC).\nParal·lelament, en els estatuts de la AEEC en la Web, estan descrits els compromisos com vocals i/o representants (Títol X sencer – Art. 25.1, 72).\nCom a les convocatòries anteriors, per a la selecció dels candidats tindrem en compte que es treballi com a infermer/a a Cardiologia i per tant, valorarem tant el currículum com el servei al que\npertany. A més, cal ser soci de la Asociación Española de Enfermería en Cardiología (AEEC).\nEls interessats han d’enviar la sol·licitud emplenada (que adjuntem en aquest correu) i el vostre currículum a la Secretaria de la AEEC secre@enfermeriaencardiologia.com. Teniu temps per enviar-ho fins el 8 de desembre de 2021. La resposta també serà via correu electrònic.\nRepresentant de la Filial Catalana de la AEEC.


6 consells per a què no et faci mandra canviar d'hàbits - Revista Sentir\nHome » Mindfulness » Psicologia i alimentació » 6 consells per a què no et faci mandra canviar d’hàbits\nLa Marta és una dona de 45 anys que ha intentat varies vegades començar a cuidar-se més i millorar els seus hàbits de salut però no ha aconseguit que els canvis siguin duradors. No sap per què, però té la sensació que té molt poca força de voluntat i que s’ha d’esforçar més. Veu a les seves amigues i amics que surten a caminar o que van al gimnàs i que cuiden la seva alimentació i a la Marta li sembla que a ells no els costa massa. En canvi, es compara amb el que li costa a ella mantenir uns hàbits adequats i això la fa sentir malament. Es diu a si mateixa mandrosa i vaga, i se sent culpable per no poder fer allò que sembla que tothom fa sense gaire esforç.\nEl cas de la Marta, tot i que a ella de vegades l’hi pugui semblar, no és únic. De fet, hi ha moltes persones que tenen sensacions semblants quan s’enfronten a un canvi d’estil de vida. En la majoria dels casos el problema no es troba en nosaltres mateixos, sinó en un mal plantejament del procés de canvi. Sovint cometem l’error de plantejar-nos molts objectius i a més a més els volem posar en marxa tots de cop i pretenem fer-ho sense dificultats. De vegades ho volem fer tan perfecte que mai veiem el moment ideal per iniciar el canvi i el que ens passa és que tenim tanta por a no ser capaços de fer-ho bé que finalment escollim no canviar.\nConsells per a canviar d’hàbits\nA continuació us donem uns quants consells per vèncer aquesta mandra i perdre d’una vegada aquesta por al canvi d’hàbits:\nEl moment perfecte no existeix: Si esperem a estar tranquils, segurs o motivats per fer les coses probablement no iniciarem mai cap nou hàbit. És normal que el canvi ens generi certa inseguretat, por o mandra. Hem d’assumir totes aquestes emocions i iniciar els canvis amb elles.\nL’acció ens portarà a la motivació, i no a l’inrevés: La manera més efectiva d’augmentar la motivació és viure en primera persona les conseqüències de les nostres conductes. Com més vegades experimentem les bones sensacions que tenim, per exemple, després de fer esport, més motivació tindrem per tornar-hi.\nL’error forma part del procés de canvi: Quan abans assumim que no tot serà perfecte i que un canvi d’hàbits incorpora sempre i per tothom dificultats, abans ens posarem en marxa. La por a equivocar-nos no ens ha de paralitzar, hem de tenir en compte que equivocar-nos és necessari per aprendre i ajustar el canvi a la nostra manera de ser i viure.\nOrganitza el canvi: Fes una llista de petits objectius que puguis començar a posar en marxa de forma immediata i comença pel més senzill. Arrancar amb les tasques que ens suposen menys esforç ens ajuda a activar-nos i superar la sensació de mandra.\nNo prenguis decisions en funció del teu estat d’ànim: Cuidar-nos més o menys no ha d’anar de la mà de si ens sentim millor o pitjor o de com ens ha anat el dia. Dies bons i dolents en tindrem sempre, el que hem de fer és seguir cuidant-nos incloent aquella emoció de forma natural. Per exemple, si un dia estic enfadat, no deixaré d’anar a córrer perquè no em sento bé, sinó que aniré a córrer enfadat, i fins i tot potser aprofitaré aquesta emoció per la pràctica esportiva.\nL’important és el procés i no la meta: Sembla un tòpic, però quan parlem de canvi d’hàbits és primordial que ens centrem en el dia a dia sense mirar constantment un objectiu final que se’ns presenta molt llunyà i de vegades impossible. Com més centrats estiguem en el dia a dia més gaudirem del canvi i menys ens costarà posar-nos en marxa.\nDe vegades el que nosaltres anomenem mandra en realitat amaga un sentiment de por. Por a no fer-ho perfecte, por a equivocar-nos, por a no ser capaços, por a defraudar-nos a nosaltres mateixos o als altres, etc. Siguem conscients de totes les excuses que ens posem per no veure aquestes pors i assumim que per gaudir i avançar és imprescindible i necessari equivocar-nos.