Plataforma del Camp en defensa de la terra i el territori: d’agost 2014\n1r Volt Oligotòxic. En l’energia també volem decidir!\nDes de la Xarxa per la sobirania energètica ens plau convidar-vos al 1r Volt Oligotòxic els propers 26, 27 i 28 de setembre. El Volt farà un recorregut pels indrets del territori que pateixen els impactes de model energètic oligopòlic, fòssil i nuclear, donant protagonisme als grups i comunitats locals que el denuncien, a més de visitar alguna de les alternatives. Podeu veure el recorregut en el mapa. Si esteu interessats/des en participar-hi, feu la pre-inscripció sense cap compromís en aquest formulari. Tota la informació estarà actualitzada al web de la Xarxa. Guardeu-vos les dates!\nFormulari de pre-inscripció.\n[CASTELLANO] Desde la Xarxa per la sobirania energètica nos complace invitaros a la 1ª Vuelta Oligotóxica, los próximos 26, 27 y 28 de septiembre.La Vuelta hará un recorrido por los lugares del territorio que padecen los impactos del modelo energético oligopólico, fósil y nuclear, dando protagonismo a los grupos y comunidades locales que lo denuncian, visitando también alguna de las alternativas. Podéis ver el recorrido en el mapa. Si estáis interesados/as en participar, rellenad la pre-inscripción sin ningún compromiso en el formulario. Toda la información estará actualizada en el web de la Xarxa. Guardaros las fechas!\n[ENGLISH] The Network for People’s Energy Sovereignty in Catalunya is pleased to invite you to its 1st Oligopolic Volt, that will take place on September 26-27-28th. The Volt will be a tour visiting parts of the territory suffering from the impacts of a fossil and nuclear energy obsolete model, giving prominence to groups and local communities that are denouncing it. You can have a look on the map. If you are interested in taking part in it, you can pre-register yourself, without compromise, filling the form above. All the information will be updated in the Network’s website. Save the dates!\nPublicado por Lo Meteopé en 22:15 Cap comentari:\nEtiquetas: Oligopolis, Xarxa per la sobirania energètica, XSE\nEl paisatge del Priorat busca ressò internacional per aconseguir el reconeixement de la UNESCO\nLa manca de recursos fa que el dossier definitiu de la candidatura no es pugui presentar fins l'any que ve.\nReus Digital 24/08/2014\nCartell de la candidatura Priorat- Montsant- Siurana\nen el balcó del Consell Comarcal del Priorat\nL'any 2007 va néixer l'associació Prioritat, creada des de la societat civil de la comarca del Priorat amb l'objectiu de treballar per presentar una candidatura a la UNESCO com a paisatge cultural agrícola de muntanya mediterrània. Uns anys després, la proposta ja es troba a la llista indicativa del Ministeri de Cultura, on ha de passar almenys un any abans de ser elevada a la UNESCO. Falta, però, el dossier definitiu que, tot i que estava previst que es pogués presentar aquesta propera tardor, no estarà enllestit fins l'any que ve a causa de la manca de finançament amb què s'han trobat els impulsors. A hores d'ara fan front comú Prioritat, el Consell Comarcal del Priorat i la Diputació de Tarragona.\nRoser Vernet, coordinadora de Prioritat, té claríssim que, malgrat els obstacles, el paisatge del Priorat-Montsant-Siurana acabarà esdevenint Patrimoni Mundial de la UNESCO. "Si tot va bé, si l'any que ve presentem el dossier, vol dir que al 2016 l'estat espanyol ens pot presentar, i que a la sessió del Patrimoni Mundial del 2017 ens podríem inscriure", ha detallat, esperançada, a l'ACN.\nDe fet, la candidatura està inclosa a la llista indicativa espanyola des del novembre del 2013, i a partir d'aquesta propera tardor ja podria ser presentada a la UNESCO sempre que el dossier final estigués acabat. "La nostra primera intenció era tenir-ho enllestit a finals d'enguany", ha explicat Vernet, "però la manca de recursos ens fa ser realistes i ens donem un any més de coll". Una situació que, ha afirmat, "ens va bé", ja que s'avança de manera que cada pas "queda ben consolidat".\nActualment, segons comenta la coordinadora, el projecte camina amb tres fronts paral·lels: el front territorial -fent conèixer la candidatura i implicant-hi el màxim de gent del territori-, el front acadèmic -el dossier que s'ha de presentar a la UNESCO, amb un guió molt pautat- i el front institucional -ja que són els estats els que presenten les candidatures, en funció de les propostes que fan les comunitats autònomes-.\nPosant en valor les característiques del paisatge prioratí\nVernet ha assegurat que el paisatge de la comarca té valors molt diversos, però n'ha destacat un parell: la llegibilitat i l'heterogeneïtat. En aquest sentit, ha posat com a exemple el patrimoni de pedra seca, "que et permet llegir com ha evolucionat i com viu aquest paisatge", i demostra que no és homogeni "perquè no tots els marges estan fets amb el mateix tipus de pedra".\nLa realització del dossier de la candidatura, ha exposat, "ens obliga a conèixer d'una manera molt detallada els valors que tenim, i nosaltres mateixos estem descobrint coses que no sabíem". "Només estimes, defenses i promociones una cosa que la coneixes i la valores", ha remarcat la coordinadora. "Si estem aprenent a conèixer més el nostre territori, nosaltres mateixos ens el reconeixem i el farem reconèixer a fora", ha reblat.\nA més del dossier, per aconseguir el reconeixement de Patrimoni Mundial s'ha d'aportar un pla de gestió "que garanteixi que aquells valors que dius que tens, els continuaràs tenint", com ha relatat Vernet. En aquest punt la candidatura s'uneix amb la Carta del paisatge del Priorat, un document que diversos agents van signar al 2012 i que defineix les accions que cal dur a terme per potenciar l'entorn paisatgístic de la comarca i preservar-lo.\nJoan Carles Garcia, president del Consell Comarcal del Priorat, ha manifestat, en aquesta línia, que la candidatura i la Carta del paisatge "avancen juntes", i que la comissió de seguiment de la Carta del paisatge -que es va constituir a finals del 2013- s'hauria de convertir en l'embrió del pla de gestió. "Quan persones, empreses, administracions... entre tots, podem posar-nos d'acord sobre què volem ser quan siguem grans, no té preu", ha celebrat Vernet.\nÉs indiscutible que el reconeixement del Priorat-Montsant-Siurana com a paisatge cultural agrícola de muntanya mediterrània per part de la UNESCO suposaria beneficis per a la comarca. A més, seria el primer paisatge cultural que l'organització reconeixeria a Catalunya. Des de la Denominació d'Origen Qualificada Priorat, el president del Consell Regulador, Toni Alcover, ha dit que l'entrada a la llista del Patrimoni Mundial com un bé més "revaloritzarà la nostra copa de vi i li donarà un valor afegit". Segons la coordinadora de Prioritat, a més del profit que aconsegueixen durant el procés, tot plegat comportaria "un reconeixement a escala mundial", una situació que "no et pagaria cap campanya publicitària", ha bromejat.\nEl paisatge del Priorat busca ressò internacional per ser Patrimoni Mundial Diari de Tarragona\nPublicado por Lo Meteopé en 17:49 Cap comentari:\nEtiquetas: Consell Comarcal del Priorat, Montsant, Patrimoni Mundial de la UNESCO, Priorat, Roser Vernet, Siurana\nS'està morint l'arròs de les parcel·les salinitzades per lluitar contra el caragol poma\nQuan acabi la sega, al mes d'octubre, els arrossaires del Delta valoraran l'afectació i discutiran amb la Generalitat la millor estratègia per eradicar la plaga d'aquesta espècie invasora.\nUna gran posta de caragol poma, al delta de l'Ebre. Foto: ACN\nDiari de Tarragona 23/08/2014\nA poc menys d'un mes per començar la sega de l'arròs al delta de l'Ebre, els pagesos han alertat que a les parcel·les que es van inundar amb aigua de mar per eradicar el caragol poma s'està morint l'arròs. Un fet que els preocupa, i molt, ja que en aquests arrossars podria suposar la pèrdua de fins a un 50% de la collita. La plaga en si, però, no ha fet tant mal com en altres temporades, ja que els productors han aplicat mesures per controlar-la. Des d'Unió de Pagesos, el responsable del sector de l'arròs, Dani Forcadell, ha augurat una collita mitjana, d'unes 130.000 tones, i una bona qualitat del producte. Pel que fa al preu, es preveu que es mantingui similar a l'any passat, amb 285 euros per tona.\nEtiquetas: Caragol poma, Delta, Ebre, Terres de l’Ebre\nLa Marfanta 19/08/2014\nAMPOSTA (Montsià).- La pel·lícula 'Buda. L'illa del Delta' ha rebut el premi al millor documental estranger en el Columbia Gorge Internacional Film Festival, que s'ha celebrat de l'1 al 17 d'agost. Es tracta d'un nou reconeixement per al film de Santi Valldepérez i Guillermo Barberà, que al novembre passat ja van guanyar el premi Ciutat de Reus del festival Memorimage de la capital del Baix Camp. 'Buda. L’illa del Delta' és una coproducció entre la productora Filmsnòmades i Televisió de Catalunya, i ha comptat amb la participació de TVE, amb el suport de la Diputació de Tarragona i l’IDECE. També hi van col·laborar ARGADELSA, el Parc Natural del Delta de l’Ebre, el Museu de les Terres de l’Ebre i l’Arxiu Històric Comarcal del Baix Ebre. El documental té una durada de 79 minuts i és un retrat de més de dos anys a un dels espais més emblemàtics del territori. Aprofitant materials audiovisuals i fotogràfics d’arxius públics i privats, la pel·lícula ha volgut també retratar la memòria de l’espai, i especialment del far, que en la seua època (1864-1961) va ser el més alt del món. En aquest sentit, l’1 de novembre de 2014 es van complir 150 anys des de l’entrada en funcionament del far. Una llevantada el va vinclar el Nadal de 1961. Per a la realització del documental es van utilitzar arxius de la Filmoteca de Catalunya, del NO-DO, de l’arxiu de l’Exèrcit de l’Aire, de la família Borés i de la família Cabezas, entre d’altres.\nPublicado por Lo Meteopé en 18:47 Cap comentari:\nEtiquetas: Baix Camp, Baix Ebre, Buda, Delta, Documental, Guillermo Barberà, Memorimage, Reus, Santi Valldepérez, Terres de l'Ebre\nL'impost de la Generalitat a les nuclears és inconstitucional, segons el Consell de Garanties Estatutàries\nBARCELONA.- El Consell de Garanties Estatutàries ha dictaminat aquesta setmana que l'impost sobre la producció termonuclear d'energia elèctrica presentat pel Govern de la Generalitat és inconstitucional, perquè "no queda acreditada la seva finalitat ambiental" i per tant no es pot diferenciar "clarament" de l'impost estatal sobre el valor de la producció de l'energia elèctrica. El dictamen arriba després de que el Partit Popular de Catalunya (PPC) portés al Consell de Garanties aquest mes de juliol passat diferents articles d'aquest projecte de llei, perquè considerava que l'objecte de l'impost que es pretén crear és "plenament coincident amb l'estatal ja existent".\nEl Govern va aprovar al febrer el projecte de llei per crear un nou impost ambiental a la producció nuclear a Catalunya. Amb aquest nou impost, la Generalitat preveu recaptar unes 43,2 milions d'euros anuals procedents dels tres reactors catalans: Ascó I, Ascó II i Vandellós II. El conseller de la Presidència i portaveu del Govern, Francesc Homs, va defensar que la mesura no tenia un afany recaptatori sinó que segueix les recomanacions de la Unió Europea. Així mateix, Homs va explicar que els diners permetran, en part, finançar inversions públiques orientades a la millora de l'entorn i també a incentivar conductes més respectuoses amb el medi ambient. És el cas, per exemple, del dragatge del port dels Alfacs. Una actuació que el Govern ja ha iniciat, i que ha de permetre que la multinacional Cemex mantenir l'activitat a la planta del Montsià durant un mínim de deu anys.\nPerò el PPC acusava al Govern d'aplicar una doble imposició sobre un mateix fet. I és que la taxa de la Generalitat a les nuclears és el segon impost a aquesta indústria, després de l'entrada en vigor a finals del 2012 de la llei estatal de mesures fiscals per a la sostenibilitat energètica. Segons el dictamen, "no queda acreditada la finalitat ambiental" d'aquest nou impost. D'aquesta manera, el Consell de Garanties ha considerat que el tribut qüestionat no es pot diferenciar "clarament" de l'impost estatal sobre el valor de la producció de l'energia elèctrica. Així, el dictamen conclou que els articles del projecte de llei qüestionats pel PPC són contraris a l'article 6.2 de la Llei Orgànica de Finançament de les Comunitats Autònomes (LOFCA) que prohibeix la doble imposició.\nEl PPC demana la supressió d'aquest impost\nEl portaveu adjunt del PPC al Parlament, Santi Rodríguez, després de conèixer el dictamen del Consell de Garanties ha reclamat la supressió d'aquest impost. En aquest sentit, Rodríguez ha recordat que el seu partit ja va advertir que l'objecte de l'impost que es pretén crear és "plenament" coincident amb l'estatal ja existent. Així mateix, el popular ha manifestat que "en cas de mantenir aquest impost suposaria una doble imposició sobre un mateix fet". I ha destacat que el Consell de Garanties també ha dictaminat que el projecte de llei "no justifica suficientment el caràcter mediambiental del nou impost". Finalment, Rodríguez ha instat a ERC que "permeti a CiU votar les esmenes del PPC per suprimir aquest impost del projecte de llei".\nPublicado por Lo Meteopé en 19:23 Cap comentari:\nEtiquetas: Ascó, Ascó I, Ascó II, Cemex, Centrals Nuclears, Consell de Garanties Estatutàries, Energia Nuclear, Generalitat de Catalunya, Oligopolis, PP, PPC, Vandellòs II\n“Treu els diners del banc i posa’ls a la teulada” Josep Pàmies\nNuestra nave, la familia y los técnicos, costó subir y valió mucho hacerlo,\npero no lo olvidaremos.\nenllaç blog de Josep Pàmies\nPublicado por Lo Meteopé en 17:28 Cap comentari:\nEtiquetas: Adeinnova, Circutor, Coeco, Energia solar, Josep Pàmies, Som Energia\nRecord Mundial: Alemanya produeix amb energia solar l'equivalent a 20 centrals nuclears\n· Record Mundial: Alemania produce con energia solar el equivalente a 20 centrales nucleares\nFont: diarioecologia.com 18/08/2014\nPublicado por Lo Meteopé en 16:37 Cap comentari:\nEtiquetas: Alemanya, Energia solar\nUn jutge investiga per què el semen dels tarragonins és el pitjor d'Espanya\n· Una denúncia ecologista ho atribueix a causes ambientals i a la indústria química de la zona\nVisió microscòpica d'esperma\nUn jutge de Tarragona ha ordenat investigar per què el semen dels tarragonins és el pitjor d'Espanya, a resultes d'una denúncia presentada el 2010 pel grup ecologista L'Escurçó, que apuntava a causes ambientals i a la indústria química de la zona, segons ha confirmat avui aquesta associació.\nEncara que el jutjat de Tarragona en el qual va recaure el cas el va arxivar dues vegades, l'última el passat 13 de febrer, el fiscal va recórrer la interlocutòria d'arxivament i va demanar noves diligències d'investigació. Finalment, el jutge ha atès la petició del fiscal i ha ordenat a la Guàrdia Civil que identifiqui les empreses de Tarragona emissores de substàncies perjudicials per a la fertilitat masculina, productes inclosos en un estudi fet l'any 2002 per l'Institut Marquès de Ginecologia i Obstetrícia, segons avança aquest dimecres el 'Diari de Tarragona'.\nAquest estudi va concloure que un 53% dels homes que resideixen a Tarragona presenten un semen que no compleix amb els paràmetres establerts per l'Organització Mundial de la Salut (OMS). L'informe assenyalava que la concentració d'espermatozoides en el semen dels tarragonins era de 65 milions per mil·lilitre, mentre que en altres poblacions estudiades, com en el cas de la Corunya, la xifra ascendia a 91 milions.\nTambé indicava que els espermatozoides amb bona mobilitat en el cas dels gallecs eren el 28%, mentre que en els barcelonins eren el 14%, i en els tarragonins tan sols el 6%. Aquesta investigació assenyalava també que els disruptors estrogènics (unes 500 substàncies químiques d'ús habitual alliberades en l'atmosfera, l'aigua i la terra) eren els probables causants d'aquesta disfunció.\nA resultes de l'estudi, el grup ecologista L'Escurçó va presentar una denúncia davant el jutjat per dirimir si existeix relació entre la indústria química de Tarragona, on es concentren dos polígons petroquímics, i la mala qualitat del semen dels homes que viuen a la zona.\nEnvien la Guàrdia Civil a investigar la qualitat del semen dels tarragonins\nUna denúncia d'un grup ecologista ha fet que un jutge de Tarragona hagi demanat iniciar les investigacions per aclarir quins productes fan malbé l'esperma local. Llegir..\nImatge d'arxiu d'un control de la Guàrdia Civil. Foto: delCamp.cat.\nPublicado por Lo Meteopé en 20:08 Cap comentari:\nEtiquetas: Camp de Tarragona, L'Escurçó, OMS, Polígons petroquímics\nRed Eléctrica posarà en marxa el tram aeri de la MAT a mitjan setembre\n· Les 115 torres que uneixen Bescanó i Santa Llogaia ja estan aixecades i els cables de 400 kV ja estan col·locats.\nDues torres de la MAT, amb els cables completament estesos, al seu pas per\nCartellà · Aniol Resclosa\nEn poc més d´un any, Red Eléctrica ha aixecat les 115 torres del tram aeri de la MAT i ha col·locat el cable que ha de transportar la corrent de 400 kV. A falta de quatre retocs per donar per acabada l´obra, la companyia preveu poder posar en marxa aquest segment de la línia a mitjan mes que ve. A partir de llavors, tan sols quedarà acabar els treballs del tram soterrat transfronterer.\nDiari de Girona 08/08/2014\nJa està tot gairebé enllestit i la MAT entre Bescanó i Santa Llogaia es podrà posar en marxa a partir de mitjan proper mes de setembre. Els operaris ja han aixecat les 115 torres que conformen aquest tram de la línia, i en les darreres setmanes s’ha acabat de col·locar el cable que transportarà la corrent de 400 kV que, entre altres coses, ha de servir per alimentar el tren d’Alta Velocitat, amb la subestació d’Adif, i millorar el subministrament a les comarques gironines, a través de la subestació que ha d’aixecar Endesa. A més, aquesta línia s’estendrà fins a territori francès mitjançant un tram soterrat que travessa els Pirineus i arriba fins a Baixàs, però l’obra d’aquest segment no estarà acabada fins a mitjan novembre i no es podrà posar en servei fins al maig del 2015.\nTan sols falten quatre retocs, segons explicaven ahir des de Red Eléctrica, i a partir de mitjan mes que ve el tram Bescanó-Santa Llogaia de la MAT es podrà posar en marxa. De fet, durant aquest mes ja es podrà donar per conclosa l’obra, però no podrà entrar en funcionament fins al setembre perquè prèviament ha de passar una inspecció dels tècnics de la Generalitat per revisar que l’obra compleixi amb tots els requisits.\nEn els darrers mesos, els operaris de Red Eléctrica han aixecat les 115 torres d’entre 50 i 60 metres, ja visibles des de les poblacions properes al pas de la línia. Aquest tram, que s’estén per un recorregut de 41,66 quilòmetres, travessa 13 municipis de tres comarques gironines (Gironès, Pla de l’Estany i Alt Empordà), com són Bescanó, Sant Gregori, Canet d'Adri, Palol de Revardit, Cornellà del Terri, Sant Julià de Ramis, Cervià de Ter, Viladasens, Bàscara, Camallera, Garrigàs, Borrassà i Santa Llogaia d'Àlguema.\nEls treballs per aixecar les torres van començar el mes de maig del 2013, i la companyia va iniciar l’extensió dels cables el passat mes de març amb l’ajuda d’helicòpters.\nAquest tram de la MAT, que es dóna per acabat a la seva arribada a la subestació de Santa Llogaia, que també està acabada, ha de tenir diverses utilitats. D’una banda, es connectarà amb el tram transfronterer de la línia, que va soterrat entre Santa Llogaia i Baixàs passant per un túnel de 8,5 quilòmetres per sota els Pirineus, que ha de permetre doblar la capacitat d’intercanvi energètic de l’Estat espanyol. Aquesta obra, però, no es posarà en marxa fins al maig que ve. De l’altra, la infraestructura estava ideada per alimentar el tren d’alta velocitat a través de la subestació que tindrà Adif, malgrat que el tren ja fa més d’un any que funciona. A més, la línia també ha de permetre millorar el subministrament elèctric a les comarques gironines amb la subestació transformadora d’Endesa, que encara no s’ha començat a construir.\nPublicado por Lo Meteopé en 17:13 Cap comentari:\nEtiquetas: Alt Empordà, Baixàs, Bescanó, Endesa, Gironès, No a la MAT Girona, Pla de l’Estany, REE, Santa Llogaia d'Alguema\nEl paisatge de la MAT i salut democràtica\n· Vam advertir de l'impacte de la MAT, però molts no ho van creure fins que no ho han vist.\n· Algun dia s'imposarà el sentit comú davant tanta falsa moral. Només cal mantenir-se ferm\nUna torre de la Mat, a prop de la C-66. a\nla variant de Banyoles.\nEl Punt 06/08/2014\nPodríem definir salut com l'equilibri entre l'estat físic, el psíquic i el social de la persona al lloc on viu. És una definició molt àmplia, però que alhora dóna importància a aspectes que habitualment no es tenen en compte quan es parla de salut. Només pensant en la qüestió física no es grata en altres factors externs que poden implicar el desencadenament de malalties. Tot plegat fa al cas quan un observa l'efecte que produeix el segon tram de la MAT.\nQuan s'estava construint el primer tram de la MAT, per exemple aquella torre ben a prop de la masia natal de mossèn Cinto Verdaguer a Folgueroles, des de la Plataforma No a la MAT ja vam advertir que l'impacte seria important, però, incrèdula com és la gent, molts no ho van creure fins que no ho han vist. Ara, ens arriben laments des de diferents punts del territori sobre com han afectat el paisatge les enormes torres que s'han construït i que es poden veure des de molts llocs.\nCom pot afectar tot això en el comportament i la salut d'una persona que viu relativament lluny de les torres? Doncs depèn de cada individu, però sí que és cert que una acumulació de factors pot desencadenar malalties. Factors com ara veure com la teva finca perd valor, com la línia afecta els teus caps de bestiar o notar efectes sobre la teva salut quan vius a menys de 500 metres d'una torre. I no parlem de les persones a qui els n'han imposat una a menys de 100 metres de casa seva, com a Fellines.\nQuan es va començar a construir la línia ja vam advertir que tot això era previsible. A través d'estudis pagats de les butxaques dels membres de la Plataforma vam poder confirmar el greu impacte socioeconòmic que tindria la MAT. I vam denunciar els treballs de M. Rapacholi, encarregats per l'OMS, perquè estaven finançats per lobbies energètics. Després va haver de dimitir per haver fet estudis esbiaixats, però aquests encara estan penjats a diverses webs com a model.\nEls promotors de la MAT fa anys que esperaven arribar en aquest moment. Ja construït el segon tram i el tercer quasi tot soterrat, queda només el tram de Santa Coloma i la subestació de Riudarenes per tancar físicament els diferents projectes. Ja tenen coll avall que el projecte ja està fet i que ben poca cosa els quedarà per tenir-ho tot al sac i ben lligat. Durant molts anys han dit que les obres serien ràpides i la infraestructura immediata, però les feines s'han allargat per l'alarma social que ha provocat la MAT. Amb una bona campanya de premsa, un milió i mig d'euros nets de beneficis diaris, alguns grups editorials els publiquen tot el que diuen.\nAlguns mitjans de comunicació només són la veu dels lobbies, dels quals reben subvencions. Una forma d'esclavatge que alhora transmeten als seus treballadors amb sous precaris, càrrega laboral excessiva, feina de despatx i poc suport a la investigació. Per això molts s'han convertit en pamflets publicitaris.\nPer exemple, ara diuen que no hi ha hagut ni protesta ni alarma social en aquest segon tram. Ha estat fet amb una estratègia diferent del primer i el tercer, però amb visió global idèntica des del primer moment. És lamentable que alguns sectors de la comunicació que s'autoproclamen progressistes ridiculitzin i menyspreïn tota aquella gent que fa anys que lluita contra una infraestructura imposada i que des del primer moment ha arribat amb arguments que han anat caient com un castell de cartes, com ara que la MAT es feia per al TGV. El tren funciona a tot drap i no hi ha hagut cap apagada. Ho vam advertir fa anys però ningú ho ha reconegut.\nPer sort l'hemeroteca perdura i s'hi poden trobar escrits on denunciem els sous astronòmics d'alts càrrecs d'empreses elèctriques i el fenomen de les portes giratòries entre política i empresa. No calia anar a Sicília per trobar pràctiques mafioses. Precisament aquí rau la gran desconfiança que la societat té en els partits polítics que ben poc han après de les demandes del carrer (llistes obertes, finançament net dels partits, frau i evasió fiscal, el saqueig amb la crisi, etc.). Fins i tot en un tema tan cabdal com la MAT no hi ha hagut ni debat, ni estudis independents, ni dades, ni alternatives. Ells diuen que han ofert diàleg, però en realitat ha estat una imposició. I amb la MAT encara poden passar moltes coses. Ara s'està pendent del judici a Madrid i si falla anirem a la CE.\nNo acceptem cap lliçó d'ètica, moralitat o responsabilitat d'aquells que ahir coquetejaven amb l'extrema dreta espanyola i avui alcen la bandera independentista –o del seu soci de govern, que s'empassa tots els gripaus–. Malgrat la cacera de bruixes i la inquisició informativa, estem segurs que algun dia s'imposarà el sentit comú davant tanta falsa moral. Només cal que ens mantinguem ferms i actius en les nostres conviccions i no abaixem mai els braços.\nAl Dr. Fernando Fonseca, que deu estar papallonejant a l'hort del cel...\nPublicado por Lo Meteopé en 16:16 Cap comentari:\nEtiquetas: Folgueroles, No a la MAT, No a la MAT Girona, Riudarenes, Santa Coloma\nLa Marfanta 04/08/2014\nEtiquetas: CHE, Manolo Tomàs, PDE, Pla de conca, Tribunal Suprem, UE\n1r Volt Oligotòxic. En l’energia també volem deci...\nEl paisatge del Priorat busca ressò internacional ...\nS'està morint l'arròs de les parcel·les salinitzad...\nNou reconeixement internacional per a la pel·lícul...\nL'impost de la Generalitat a les nuclears és incon...\n“Treu els diners del banc i posa’ls a la teulada” ...\nRecord Mundial: Alemanya produeix amb energia sola...\nUn jutge investiga per què el semen dels tarragoni...\nRed Eléctrica posarà en marxa el tram aeri de la M...\nLa PDE demana a la Generalitat que reforce el seu ...


Núria Martínez Subcampiona del món de Bàsquet\nLa mataronina i exjugadora de la Unió Esportiva Mataró, Núria Martínez, es proclama subcampiona del món de bàsquet al Mundial de seleccions celebrat a Turquia. Amb aquest reconeixement completa una carrera esportiva plena d’èxits des de la infància. Una vida plena de dur treball, moltes hores d’entrenament i una il · lusió, ser cada dia millor jugadora de bàsquet.\nClubs de formació: entrenen jugadors, eduquen persones, forgen campions.\nDurant aquests dies tota la premsa escrita esportiva, les ràdios, les televisions lloen els èxits del bàsquet femení espanyol. Només en aquestes ocasions en què l’esport femení, de qualsevol disciplina, arriba rellevància a nivell mundial, tots els mitjans de comunicació es fan conscients d’una tasca silenciosa, de moltíssims anys, que exerceixen els clubs de formació.\nNúria Martínez és un d’aquests casos de jugadora amb talent, treballadora, ben acompanyada per l’entorn i que ha sacrificat moltes coses a la seva vida per aconseguir els èxits que ha aconseguit. Però tot això no seria possible sense els centenars de clubs que dia a dia fan possible que milers de jugadores i jugadors practiquin aquest esport.\nNúria Martínez enmig de les 5, en un sopar de final de temporada a l’Hotel NH de Mataró, a la seva dreta apareix Laia Vidal, filla del nostre directiu Ramon Vidal, i la primera de la dreta és la seva germana Roser.\nAquests clubs com la Unió Esportiva Mataró omplen les seves escoles de bàsquet i comencen a treballar amb nens de 5, 6 i 7 anys, com Núria Martínez quan va començar al nostre club. Avui ens sentim molt orgullosos amb els èxits de Núria que va començar a casa, i va seguir amb nosaltres fins a completar l’etapa Mini. Però és igual de cert que des de la Unió Esportiva Mataró ens sentim igual d’orgullosos dels milers de jugadors que han passat pel nostre club i que gràcies a l’enorme dedicació de moltíssims anys de directius, coordinadors, entrenadors, fisios, metges, preparadors físics … han contribuït a formar millors jugadors, educar i fer créixer persones i forjar campions en la vida.\nNúria Martínez una vida de passió pel bàsquet.\nCom us comentàvem abans, Núria juntament amb la seva germana bessona Roser va a començar, igual que el seu germà Bernat, a la nostra Escola de bàsquet. Tindria 6 o 7 anys, i van seguir fins a completar l’etapa Mini, en passar a Infantils, van marxar amb Oriol Villà, a La Salle Bonanova de Barcelona. Del 2000 al 2003 va jugar al CE Universitari Bàsquet, fins al 2006 en Perfumerías Avenida. A la temporada 05/06, Núria va ser campiona de lliga i Copa de la Reina de Bàsquet amb el Perfumerías Avenida. Després de la lliga espanyola ha jugat a les lligues americana, italiana, russa i turca. Va militar en el Liomatic Umbertide i Família Schio Basket en la Lliga Italiana, i al Kayseri Kaski de la Lliga Turca. El 2010 fitxa pel Ros Casares València.\nHa jugat a la WNBA, amb Sacramento Monarchs (drafteada el 2004), i dues temporades amb Minessota Lynx.\nAquest últim any a Kayseri ha estat la jugadora puntal, on ha estat promitjant a la Lliga Eurocup 30 min, 3 assistències i 10 punts per partit. Actualment ha fitxat pel vigent Campió d’Europa, el Galatasaray Istanbul.\nEl seu palmarès amb la selecció espanyola és:\n• Or Europeu Cadet 1999 – Tulcea (Romania)\n• Bronze Europeu 2003 – Patras (Grècia)\n• Bronze Europeu 2005 – Ankara (Turquia)\n• Plata Europeu 2007 – Chieti (Itàlia)\n• Bronze Mundial 2010 – República Txeca\n• Plata Mundial 2014 – Turquia\nUnió Esportiva Mataró bressol de jugadors i aparador del nostre bàsquet.\nSi el nostre màxim exponent en el bàsquet espanyol, per tots els seus èxits, és Núria Martinez és un bon moment aquest per recordar a molts noms que han contribuït amb els seus èxits a engrandir el bàsquet com Roser Martinez (Campiona a les Jornadas Olímpicas 2001), Anna Carbó (Campiona de Europa Cadet 2004), Berta Siñol (Campiona de Europa Cadet 2004), Mireia Vila (Subcampiona a Liepaja-Letònia 2010 i Campiona en Novisad-Sèrbia 2011), Marta Claret (Campiona d’Europa U20-2012, Subcampiona Mundial U19-2011), Marta Solé (Campiona Europa U14-2006), Mariona Ortiz (Subcampiona Mundial U19-2011), Rosó Buch (Campiona Europa U14-2006), Aroa Illa (Campiona Europa U14-2006), Ariadna Pujol (Subcampiona Mundial U17-2012 i Campiona d’Europa U18-2013), Laia Flores (Campiona d’Europa U18-2013 i Bronze Europeo U18-2014), Clàudia Guri (Campiona d’Europa U18-2013), Suleiman Drame (Campió mundial Júnior-1999), Marc Blanch (ACB a Estudiantes i avui al CB Andorra), Sergi Homs (Torneig de Manheim preparatori per als campionats d’Europa U18 de Grècia 2006 competint per un lloc en la pintura que finalment van ser per Claver), Albert Homs (Campió Europeu U18-2011), Diamond Onkuwa (quart al mundial Dubai U17-2014) com delegats d’equip Gemma Salas, Adrià Castejón (Campion d’Europa U18-2013) i Elena Espiau (Campiona d’Europa U18-2013), i com a metge esportiu Sílvia Treviño (Campiona d’Europa U18-2013).


C.N.Castellfollit: INTENS CAP DE SETMANA PELS NEDADORS I NEDADORES DEL CLUB NATACIÓ CASTELLFOLLIT - 7/FEBRER/2015\nINTENS CAP DE SETMANA PELS NEDADORS I NEDADORES DEL CLUB NATACIÓ CASTELLFOLLIT - 7/FEBRER/2015\nTROFEU TRESSERRAS A BANYOLES\nEl Club Natació Castellfollit va desplaçar una vintena de nedadors i nedadores infantils i absoluts per competir en aquest prestigiós trofeu, a la vegada 2ª jornada del Circuit DS-Girosona.\nEls nedadors castellfollitencs varen obtenir en general uns bons resultats en la matinal celebrada a la piscina del C.N.Banyoles, demostrant competició a competició que el treball que s'està portant a terme va donant els seus fruits.\nCom a més destacat son les dues medalles de primer aconseguides per l'incombustible Adrià Surribas "Tomaset" en les proves de 50 i 100 mtes. braça. Demostrant que encara continua siguent uns dels millors bracistes de la província. La sorpresa va saltar amb el tercer lloc aconseguit per en Gerard Villalta en els 200 mtes. papallona, rebixant la seva marca personal en sis segons.\nImatge de'n Tomaset en el podium recollint la medalla com a 1er classificat en els 50 mts Braça.\nImatge de'n Tomaset en el podium recollint la medalla com a 1er classificat en els 100 mts Braça.\nImatge de'n Gerard Villalta en el podium recollint la medalla com a 3er classificat en els 200mts Papallona.\nimatge dels nedadors que van assistir al Trofeu Tresserras de Banyoles del Club Natació Castellfollit.\nBONS RESULTATS DELS BENJAMINS EN LA 3ª JORNADA DE LA LLIGA A TORELLÓ\nA la tarda un total de 8 nedadors/es en categoria benjamí es varen desplaçar fins a Torelló per celebrar-hi la 3ª Jornada de la Lliga.\nEn aquesta jornada es repetien les mateixes proves de la primera jornada. Es a dir 50 mtes. braça i crol pels més petits de la categoria i 100 mtes. braça i crol pels més grans.\nCal destacar la bona actuació de tots els nedadors i nedadores que varen participar. Tots ells varen lluitar de valent i amb moltes ganes per tal de millorar les marques de la primera jornada. Alguns ho varen aconseguir d'altres varen repetir marca. Marc Gifreu va ser el nedador més destacat dels castellfollitencs guanyant la prova dels 100 mtes. crol amb un excel.lent temps 1.17.26\nimatge de les nenes que van assistir a la competició de Torelló.\nDESTACADA ACTUACIÓ DE L'EQUIP ALEVÍ EN LA 4ª JORNADA DE LA LLIGA A VIC\nDissabte passat, dia 7 de febrer del 2015, el grup Aleví del C.N.Castellfollit, amb un total de 7 nedadors/es, es va desplaçar a la capital Osonenca, Vic, per disputar la 4a Jornada de lliga Aleví. En aquestes jornades les proves que es van disputar van ser els 400 estils representats per la Clàudia Oliveres (6a), la Aura Vilarrassa (9a) i segona de la seva edat, i la Núria Masó (13a) pel que fa a la categoria femenina, i l'Adrià Martínez (20è) en la categoria masculina. També es va nedar la prova dels 100m lliures que va comptar també amb la participació , a més dels nedadors ja esmentats, de la Raquel Nieto, la Júlia Crivallés, i en Marc Serret. Tots ells competint moltbé i rebaixant els seus propis temps. Finalment també es va disputar el relleu de 4x50 estils femení, on es va aconseguir una meritòria 2a posició, a menys d'un segon del primer classificat el Figueres. L'entrenador Sergi Vivet comenta de la jornada: " ha estat una gran jornada per l'equip aleví del club, i que el llarg de les quatre jornades disputades es pot veure una progressió dels nedadors/es molt destacable". Cal lamentar un cop més la baixa per malaltia de l'Arnau Vila, ja que es un nedador molt important per l'equip aleví i que aporta molt a l'equip.\nimatge dels nedadors que van assistir a la competició de Vic.\nLA IX CALÇOTADA POPULAR DEL C.N.CASTELLFOLLIT MARC...\nL'EQUIP ALEVÍ VA COMPETIR A MANRESA "TROFEU DE LA ...\n9ª CALÇOTADA POPULAR !\nNOU RÈCORD DE CLUB EN ELS 400 MTS ESTILS ( 25 anys...\nTOT A PUNT PER LA 9ª CALÇOTADA POPULAR DEL CLUB NA...\nEX-NEDADORS DEL C.N.CASTELLFOLLIT CELEBREN EL DIJO...\nINTENS CAP DE SETMANA PELS NEDADORS I NEDADORES DE...


Llibreria – Galeria d’art XIPELL | Apugem la Persiana\nNom del comerç: SALA D’ART I LLIBRERIA XIPELL\nAdreces: carrer Àngel Guimerà, 38 (1-1-1952 al 29-4-1999) passeig Pere III, 30 (1-1-1976 al 30-10-2006)\nActivitat: Llibres, antiguitats, exposició de quadres i taller d’emmarcació\nData d’obertura: 01-01-1952\nData tancament: 30-10-2006\nAnys d’activitat comercial: 54\nEstand dissenyat pel dibuixant Joan Vilanova, Fira de Manresa 1969. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nFaçana de la llibreria al carrer d’Àngel Guimerà 38. Sant Jordi, 1999. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nVa ser l’1 de gener de 1952 quan s’inaugurà la Sala d’Art i Llibreria Xipell al carrer d’Àngel Guimerà, número 38.\nPrimera activitat literària, gener 1952. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nEl doctor analista Francesc Padró va impulsar la llibreria Xipell, dita així en homenatge a un cognom de la nissaga familiar del metge Padró. Francesc Oliveras Camps, un altre fundador de la Xipell, va ser l’encarregat de l’establiment des de l’obertura fins que més tard assumí la propietat el 1960. Aquest manresà, nascut l’11 de desembre de 1928, al carrer de Sant Bartomeu, barri de les Escodines, de Manresa, va ser el petit de quatre germans; el pare va treballar als Tints Baltiérrez i la mare fou mestressa de casa. Va fer els estudis bàsics, i la joventut el va agafar en plena postguerra, temps de necessitat i penúria. Ens diu la Maria: “Va començar a treballar amb el doctor Freixas, dentista a ca la Buresa, després va ser venedor a la camiseria Rubiralta, al carrer d’Urgell, i més tard s’incorporà al laboratori d’anàlisis Padró, al carrer de Guimerà”.\nInterior de la botiga al carrer Àngel Guimerà, 38. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nL’any 1961, la Maria s’incorpora al negoci, recorda els inicis i la distribució de la botiga del carrer de Guimerà número 38. “Tenia tres nivells: a la planta baixa hi havia els quadres exposats amb un cortinatge de color verd, amb alguns llibres a les postades, uns tres esglaons ens portaven a l’espai de les novetats editorials i a una llibreria rústica de fusta amb vitrina treballada per protegir els llibres més valuosos. Al darrer nivell, al capdamunt, hi havia els llibres de butxaca. Recordo especialment la col·lecció Austral”.\nJoan Vilanova signant llibres del “Cançoner català, 1r volum”, 05-01-1981, al carrer d’Àngel Guimera, 38. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nRecorda les llibreries i galeries obertes de l’època: llibreria Roca, al carrer de Sant Miquel, (1824), llibreria Boixeda, al carrer d’Urgell, (inici del segle XX-2013), llibreria Rubiralta (1907), llibreria Sobrerroca (1939-2006)”. Una de les competidores més directes durant molts anys va ser la llibreria Símbol, que obrí l’any 1966 i tingué exposicions de quadres fins a l’any 1972. La llibreria tancà l’any 2000. La llibreria Ciutat i galeria d’art propietat de Ramon Torra es fundà al carrer de Sobrerroca el 1932, i després de la Guerra civil, fou reoberta al carrer del Born, on es feien conferències i presentacions de llibres. La llibreria i galeria d’art Vergé, situada davant de l’església de Crist Rei, cruïlla carrer Guimerà i passeig de Pere III; en un annex de la llibreria, en Joan Vergé i Oller habilità una sala d’exposicions que funcionà fins als anys 60.\nA la llibreria arribaven llibres prohibits, llibres que es venien d’amagat. Maria recorda: “Els agents de la policia local estaven assabentats de quan arribava la comanda de llibres de les editorials a la botiga. Venien, controlaven el material enviat, i requisaven aquells llibres que no eren afins a la ideologia franquista. Era curiós com els llibres que podien ser sospitosos, sempre estaven al fons de la caixa i per tant havíem d’afanyar-nos a treure’ls abans que arribés la policia i se’ls endugués.”\nTingué anomenada la presència dels autors/ores que venien a presentar i signar llibres com la Teresa Pàmies el 10 d’abril del 1976, amb la novel·la “Dona de pres”.\nTeresa Pàmies signant llibres, 10-04-1976. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nMontserrat Roig, el 18 d’abril de 1977, amb la presentació del llibre “Els catalans als camps nazis”.\nFrancesc Oliveras i Montserrat Roig, 18-04-1977. Fotos: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nD’autors manresans, la presentació, el 12 de gener de 1974, de “Vivències: les congregacions marianes de Manresa 1939-1969”, del pare Ferran Torra sj, personatge molt popular de l’època.\nPresentació del llibre del pare Torra sj, 12-1-1974. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nLa Maria ens parla: “Les targetes o invitacions van ser un signe distintiu de la casa Xipell. Se n’arribaven a enviar unes vuit-centes cada quinze dies, en una època on la tramesa d’informació per correu postal era imprescindible per estar comunicats”. Artistes manresans que van exposar a Xipell, com el reconegut ceramista Paulí, que veiem a la fotografia.\nEl ceramista Paulí, en una exposició de 1980. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nGrup del Remei\nL’any 1939, Ramon Estrada Carbonell, Ramon Salisi Bonastre, Josep Vila Closes i més tard, Pere Roca Font i Josep Torrentallé Estrada i altres que s’hi van incorporar fundaren aquest grup. Es trobaven a les golfes del número 19 del carrer del Remei de Dalt. Vila Closes va ser el gran promotor i animador d’aquest grup. Cap a final dels anys 60 es va dissoldre. Ramon Estrada, membre d’aquest grup i gran amic del matrimoni Oliveras va tenir molta relació amb la llibreria per la dedicació que durant vint-i-sis anys tingué com a voluntari a la biblioteca veïnal Jaume Perramon del barri de les Escodines. La Maria recorda l’interès i l’ajuda que l’Estrada va mantenir en el procés de la malaltia del Francesc.\nD’esquerra a dreta, Ramon Salisi, membre del grup del Remei; Rosa M. Casajuana, Maria Perramon i Francesc Oliveras, l’any 1987. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nGrup dels 13\nExposició homenatge al Grup dels 13. D’esquerra a dreta, Jaume Casacuberta, Antoni March, Sra. Argelich, Josep Vila Closes, Antoni Sala, Josep M. Massegú, Maria Queralt, Lluís Sanz i Francesc Oliveras. Al darrere, Joan Sallent i Andreu Descals. Al davant, Ramon Salisi. Febrer de 2003. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas.\nAndreu Argelich Lladó, alumne de les últimes generacions del mestre Evarist Basiana, del qual adquirí una tècnica molt definida i personal, fou un dels impulsors del grup dels 13, juntament amb Andreu Descals, Jaume Casacuberta, Salvador Clotet, Antoni March, Josep M. Massegú, Antoni Sala, Joan Sallent, Lluís Sanz, Josep Fornells, Ramon Salisi i Josep Vila Closes, una generació molt brillant d’artistes manresans.\nAutoritats deI consistori i representats culturals a la inauguració de la botiga al passeig de Pere III, núm 30. 01-01-1976. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nEl primer de gener de 1976 s’amplia el negoci amb un nou local al passeig de Pere III, número 30, més espaiós i adequat per a les exposicions, que es va inaugurar amb una col.lectiva d’artistes manresans. Va esdevenir un centre cultural de la ciutat de Manresa a la darreria del franquisme i la transició política; lloc de tertúlia, trobada i companyia de molta gent.\nInterior de la botiga al passeig de Pere III, núm. 30. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nLes exposicions tenien una durada quinzenal. Aquesta periodicitat comportava una feina continuada. “S’hi exposava tota mena de treballs artístics: olis, aquarel·les, ceràmiques, escultures, tapissos”. La Maria recorda com a original i de rellevància una exposició d’ivoris que, pel valor del material exposat, “ens va obligar a tenir un guarda de seguretat” .\nExposició d’ivoris, el novembre de 1989. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nVa acollir artistes de gran prestigi de l’època, com l’escultor i pintor Josep M. Subirachs, els pintors Fuentetaja, De Soto, Del Bosque, sense oblidar els artistes locals com Joan Vilanova, Basiana, Barés, Sanz, Vila Closes, etc.\nD’esquerra a dreta, Joan Vilanova, Maria Perramon, Josep Mª Subirachs i Francesc Oliveras, 01-6-1977. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nEl pintor Fuentetaja, acompanyat de Maria Perramon i Francesc Oliveras, a l’exposició de desembre de 1992. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nAmb el seu caràcter comercial, en Oliveras va saber fidelitzar un tipus de públic manresà i de la comarca, caracteritzat per molts clients metges, i per la varietat i les nombroses activitats que es van organitzar. El diumenge al matí era un dia de molta afluència de públic, bàsicament senyors que hi anaven a passar el matí.\nPersonatges Populars que van exposar a Xipell\nA dalt, el pallasso Charlie Rivel el 13-03-1976, amb pancarta de benvinguda. A baix, Xavier Cugat a la inauguració de l’exposició del 30è aniversari de Xipell, 17-02-1982, acompanyat de la Srta. Llibertat. Fotos: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nExpectació popular pel cotxe de Xavier Cugat aparcat davant la botiga del passeig Pere III, 30. 17-02-1982. Fotos: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nLa botiga del carrer de Guimerà es dedicà en els últims anys fins al tancament –el 29 d’abril del 1999-, a la venda de llibres, i les exposicions es van concentrar al local del Passeig. Van tenir dues botigues obertes durant 23 anys. També van arribar a tenir dos magatzems de llibres de segona mà. Estaven situats al carrer de la Circumval·lació i al Poble Nou. Al setembre, portaven aquests llibres a la Fira del llibre vell de Barcelona.\nCaricatura de la Maria i el Francesc del Gremi de Llibreters de Vell, l’any 1992. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nVan ser-ne socis des de l’any 1961. Per les festes de la Mercè, al setembre, durant uns quinze anys, van tenir un estand al passeig de Gràcia. L’any 1992 van rebre la medalla i el diploma dels llibreters en reconeixement a la seva feina. Ens comenta la Maria: “Al llarg dels anys van tenir de tres a quatre treballadores al carrer de Guimerà, i dues o tres treballadores al Passeig, amb la coincidència d’haver-hi tres Montserrats, fesomies recordades per haver treballat molts anys a la casa.”\nVessant artística de la Maria\nAparador “1.000 llibres d’Edicions 62”, l’any 1979. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nVa ser l’ànima artística de les botigues. Gran afeccionada al dibuix, deixeble del mestre manresà Evarist Basiana, del qual guarda un gran record i admiració. Anava a dibuixar a l’estudi del seu mestre al carrer Circumval·lació, en horari de 15 a 16h aprofitant que la botiga era tancada, i un horari en què no hi havia cap més altre alumne. La Maria va fer cursos a l´Escola d´Arts i Oficis i tingué com a mestre l´escultor Barés amb qui, junt amb el dibuixant Joan Vilanova, va tenir una gran amistat personal i artística. Va emmarcar quadres al taller que tenien, i n’havia arribat a restaurar. Feia els aparadors de les botigues amb gust artístic, pulcritud i vistositat. En destaca especialment l’aparador dels “1.000 llibres en català” d’Edicions 62, l’any 1979.\nAparador del 30è aniversari de Xipell, amb artistes coneguts, 30-05-1982. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas\nOliveras, l’esbart i la sardana\nEl Francesc va tenir una gran afició: la sardana i la dansa tradicional catalana, la qual cosa el va portar a fundar el 1947 el grup la Florideta, com a subsecció de la colla sardanista Florida Blanca. Després fundà, el 1953, el Casal Cultural de Dansaires Manresans. Home de gran dedicació i convicció quan en aquells inicis la sardana i els símbols catalanistes tenien pocs espais culturals. Va dirigir l’entitat fins l’any 1983. Després de més de 30 anys en va ser apartat a contracor, cosa que li va costar d’assimilar. La seva vinculació es va reprendre al 50è aniversari de l’entitat. Rebé l’homenatge el 19 d’abril 1997, en el 50è aniversari Casal Dansaires Manresans per la seva tasca en favor de la cultura i la dansa catalanes. L’acte es celebrà a l’Ajuntament de Manresa sota el mandat de l’alcalde Jordi Valls. Hi assistí un representant de la Generalitat, el senyor Sanahuja, que li va entregar una placa.\nEl senyor Sanahuja, representant de la Generalitat, lliurant-li la placa commemorativa del 50è aniversari del Casal Dansaires Manresans, 19-04-1997. Foto: Arxiu Maria Perramon Borrellas.\nEns va deixar el 26 d’agost del 2006 a l’edat de 78 anys, després d’un any de malaltia. En l’acte de comiat celebrat a l’església de Crist Rei, s’interpretaren sardanes del mestre Damià Rius que havia dedicat al Francesc. L’acompanyament musical anà a càrrec de l’Ignasi Torras.\nLa botiga del passeig de Pere III va tancar el 30 d’octubre del 2006, dos mesos després de la mort d’Oliveras. Aquest comerç va estar obert durant trenta anys. El servei de Xipell a la ciutat de Manresa va durar cinquanta quatre anys, durant els quals es va mantenir l’activitat de venda de llibres, exposicions de quadres, antiguitats i un petit taller d’emmarcació. Ens diu la Maria: “Sempre vam viure per treballar, sense gaires estones d’esbarjo. Eren horaris molt lligats i només teníem lliure el diumenge a la tarda”.\nAmb el recull gràfic que heu vist, es pot constatar que, al llarg dels anys, l’activitat comercial de la Xipell va tenir molta rellevància en l’àmbit de la cultura manresana i va ser un espai on es van desenvolupar i donar a conèixer molts artistes manresans i forans. Però, per damunt de tot, va ser un lloc de trobada, de tertúlia i d’amistat de l’Oliveras i la Maria.\nEntrevistes fetes el 23 d’octubre, 10 de novembre de l’any 2015 i el gener del 2016. Lluïsa Font Garcia\nComas, Francesc; Sobrerroca, Pere. “Vila Closes. Un home i un artista lliure”. Zenobita edicions, 2015\nEtiquetes: botiga, comerç, Cultura, historia, Llibreria, Manresa, Xipell\nRamon Porti Piqué · 28/05/2018 - 09:46 · Respon→\nJO HAVIA ESTAT UN BON CLIENT-VISITADOR DE LES DUES LLIBRERIES.\nEL SENYOR OLIVERAS I LA SEVA SENYORA EM SORPRENIEN PER LA SEVA PERSONALITAT. EL SEU TRACTE, MIRA PER ON DEL SENYOR OLIVERAS, A PART D’ AIXÒ, LES SABAATES QUE DUIA SEMPRE TANT BEN LLUSTRADES.\nTOTA UNA ÈPOCA DE CULTURA I ART\nApugem la Persiana · 28/05/2018 - 15:46 · Respon→\nVA SER UNA BOTIGA QUE VA MARCAR UNA ÈPOCA A MANRESA EFECTIVAMENT!!


El pollastre va per a Valverde (Jordi Costa)\nEl pollastre va per a Valverde\nEl repte és encabir l'atacant francès en l'onze sense perdre l'equilibri\n3 min. Barcelona 13/07/2019 00:33\n651x366 El pollastre va Per a Valverde / SHAUN BOTTERILL / GETTY El pollastre va Per a Valverde / SHAUN BOTTERILL / GETTY\nGriezmann és un futbolista enorme. El millor que corria pel mercat amb un preu assumible. Convindria, per tant, empassar-se l’orgull enverinat per la cobra audiovisual que el francès va fer al Barça, ignorar que ha acabat costant 20 milions més del que valia fa un any, i fins i tot acceptar la recurrent presa de pèl que es rebaixa el sou per venir. Ara el que importa és que aquest gran fitxatge també suposi el salt de qualitat que promet el seu talent.\nCaldrà, d’entrada, que les patums del vestidor, molt més indiferents respecte al francès que l’estiu passat, siguin els primers a girar full i abraçar una peça que els ha d’ajudar a ser més competitius. Del sector d’afició ofès, no tinc cap dubte que els passarà el ressentiment a la mínima que el francès faci dos gols. Però el que té més feina és Valverde.\nQue el Barça necessitava millorar els seus recursos ofensius en dona fe la final de Copa. Amb Suárez i Dembélé lesionats, els blaugranes van ser la viva imatge de la impotència ofensiva. Però, de la mateixa manera, em sona antic allò d’“Els bons jugadors encaixen sempre” i, sobretot, allò de “Beneït problema per a un entrenador haver de triar entre molts futbolistes bons”. Perquè quan et fitxen una peça d’aquest nivell -i preu- és evident que no tens opció de treure’l de l’onze, sinó que estàs obligat a encabir-lo sense que l’equip perdi equilibri.\nSi això fos un videojoc, posaríem Griezmann escorat a l’esquerra, on la passada temporada jugava -és un dir- Coutinho, i endavant. Però resulta que on el francès llueix i marca diferències és actuant amb llibertat per darrere del davanter, si fa no fa en la funció de Messi. I, a més, sent esquerrà, si l’arracones a l’esquerra, li restes opcions de sortir a gol amb la cama bona. Si el nou trident és tal com me l’imagino, Valverde s’haurà d’oblidar del 4-4-2 i s’haurà d’acostumar a no tenir cap jugador que es desmarqui a l’espai, ni cap extrem que li eixampli el camp.\nPerò vaig més enllà. Suposem que l’estratègia de desgast que el Barça seguirà amb el PSG -perquè no hi ha un ral per pagar el traspàs de Neymar- acaba amb èxit i també arriba el brasiler. Aleshores el tècnic es trobaria amb una paradoxa: va aterrar fa dos anys havent de recompondre l’equip sense Neymar amb el curs a punt de començar, i ara també se’l trobaria a última hora i amb un puzle tant o més complex. I això, mentre el president va demanant crèdits i completant l’àlbum de cromos. El pollastre va per a Valverde.


Fons documental dels barons de Savassona | Mapes de Patrimoni Cultural\nFons documental dels barons de Savassona\nFons documental dels barons de Savassona Tavèrnoles\n08275 - 202\nFons documental de Tavèrnoles a l'Arxiu Nacional de Catalunya\ndg., 03/08/2014 - 02:00\nEl fons documental dels barons de Savassona fou adquirit l'any 2004 per l'Arxiu Nacional de Catalunya. El codi de referència és ANC 1-0692.\nEstà format per 57 llibres, 7 capses de documents i 300 pergamins, situats cronològicament entre els segles XIV-XIX.\nActualment no es troba inventariat.\nL'any 1129, s'inicià amb Pere Berenguer de Savassona el govern del castell de Savassona per part de la família Savassona, de manera ininterrompuda fins l'any 1280, en morir Pere II de Savassona sense descendència. L'herència passà al seu germà Galceran, canonge de Vic, que vengué el castell de Savassona amb tots els seus drets i pertinences a Ramon de Vilanova, castlà del castell del Brull.\nEls Vilanova prengueren el nom dels Savassona, els quals no tenien cap vincle familiar amb els anteriors.\nPels volts de l'any 1409, la família Vilanova-Savassona tingué greus enfrontaments amb els Malla, que causaren un gran nombre de víctimes mortals. Aquest fet motivà que Vicenç Ferrer acudís a Vic per aconseguir la pau entre ambdós famílies.\nL'any 1514 morí Joana, filla de Lluís de Savassona, sense descendència directa, i fou succeïda per Rafael de Prat, hereu d'Isabel de Vilanova, que cedí aquell mateix any el domini del castell a Antoni Vila. Els nous barons de Savassona, els Vila, que eren una rica família de Vic que havien ascendit a cavallers tres anys abans, pledejaren amb diverses famílies nobles que els disputaven la senyoria de Savassona.\nEls Vila es succeïren en la baronia de Savassona fins a l'any 1632, quan l'últim membre d'aquesta família, Antoni Vila, que es trobava en un delicat estat de salut, feu donació inter vivos al seu cosí Galceran de Llupià, però aquest últim morí abans que l'anterior. L'herència passà a Maria de Llupià, germana de Galceran, casada amb Jeroni Ferrer, i l'any 1650 fou anomenat Jeroni Ferrer de Llupià, fill de Maria de Llupià i Jeroni Ferrer, nou baró de Savassona.\nL'any 1654 el rei Felip IV atorgà el privilegi de noblesa a un membre dels Ferrer de Llupià. L'any 1784 el rei Carles III, confirmà la baronia del castell i la reconegué com a títol del regne, que fou posseïda pels Ferrer de Llupià fins a l'abolició dels senyorius jurisdiccionals al segle XIX.\nDurant la Guerra del Francès, a principis del segle XIX, el baró de Savassona, Josep Francesc Ferrer de Llupià, va tenir un paper notable en la lluita antifrancesa, i va ser vocal representant de la Junta Corregimental de Vic a la Junta Suprema del Principat de Catalunya.\nAmb la mort sense descendència de Josep Francesc Ferrer de Llupià, va finalitzar el llinatge dels Ferrer, i la repartició dels béns i possessions dels barons es va anar dispersant i perdent.\nEl títol dels barons de Savassona va passar a Maria dels Dolors Lluïsa Desprat, i al morir soltera, a María Cayetana Díaz de Mayorga, que el va transmetre al seu fill José Jesús de Urbina. Al morir aquest, el títol va passar al seu cosí, Cayetano de Urbina i Daoíz, i les terres de la baronia es van dividir entre aquest i cinc cosins més a parts iguals.\nDEPARTAMENT DE CULTURA. ARXIUS EN LINIA: http://extranet.cultura.gencat.cat/ArxiusEnLinia/


El nou edifici Guttmann Barcelona participa al 48h Open House Barcelona | Institut Guttmann\nEl nou edifici Guttmann Barcelona participa al 48h Open House Barcelona\nEl nou edifici Guttmann Barcelona ha obert les portes per un dia i ha mostrat el seu interior a les més de 600 persones que, tot i la pluja, s’hi han acostat aquest diumenge amb motiu de les 48h Open House Barcelona.\nDe la mà de Vitaller Arquitectura i de voluntaris del festival, les persones interessades han fet un recorregut pel complex clínic-residencial i han seguit les explicacions dels arquitectes que han destacat la construcció d’un edifici híbrid, funcional i ampli, i molta presència de llum natural tant a través de grans vidrieres com de claraboies.\nMolta gent s’ha interessat pel Guttmann Barcelona Life, la proposta d’apartaments per a la promoció de la vida independent, i han pogut comprovar in-situ que són pisos totalment adaptats i domotitzats per satisfer les diferents necessitats de persones amb diversitat funcional.\nEn general, els comentaris dels assistents han estat molt positius, ha agradat molt el gran mural del Perico Pastor, i sobretot la gent del barri s’ha mostrat molt contenta de que Guttmann torni a La Sagrera.\nUs recordem que el cap de setmana 24 i 25 de novembre farem una jornada de portes obertes al Guttmann Barcelona i hi esteu tots convidats!


Finestra oberta: Tuc de Mauberme ( 2.880 m. ) i Tuc de Crabes ( 2.614 m. )\nTuc de Mauberme ( 2.880 m. ) i Tuc de Crabes ( 2.614 m. )\nAl fons el Mauberme sobre el llac de Montoliu\nAvui hem anat amb el Marc i el Carles a fer el Tuc de Mauberme. Vàrem arribar al coll de Varradòs ( 1.990 m. ) ahir a la nit, després de deixar el poble de Bagergue, a la Vall d'Aran, i prendre la pista que s'enfila fins al coll, on hem passat la nit. Vam arribar-hi amb boira però a la matinada s'ha aclarit i rere la cortina blanca, han aparegut uns estels brillants i clars. D'entrada, la gran quantitat d'aquests, tallats pel mig per la Via Làctia, no m'ha ajudat a distingir certes constel·lacions, sobretot perquè l'Ossa Major -punt de referència clar- estava sota l'horitzó, però poc a poc, després de veure passar dos estels fugaços i adaptar la vista, n'he pogut identificar algunes. El dofí el primer. Després Cassiopea i l'Ossa menor, i tot seguit el Cigne i d'altres que han anat apareixent a poc a poc. Feia temps que no veia un cel tan clar i net. M'ha sorprès gratament.\nAl matí ens hem llevat d'hora i hem pres el GR-211 per anar fins a l'estanyet del Tur, al peu del Tuc de Crabes. Creuada la zona humida, hem pujat cap al coll de Montoliu i hem arribat fins al llac de Montoliu, des d'on hi ha una visió del Mauberme bellíssima. Hem deixat el llac i hem enfilat cap a darrera del cim, per on es puja, per un corriol costerut i pedregós.\nDes de dalt del cim, en dies clars i lluminosos com avui, hi ha una panoràmica fantàstica. Després de ganyipar un xic hem baixat de nou cap al coll que hi ha sobre del llac, però en comptes de prendre de nou el camí de retorn, hem enfilat cap al Tuc de Crabes. És un cim poc freqüentat, on no hi ha cap corriol clar, només les cabres s'hi aventuren. L'hem enfilat de dret, enmig d'herba baixa i sorra compacte fins a la cresta. Un cop allà només cal anar resseguint la cresta pel pedregar que hi ha. Té algun tram un xic aeri, però és fàcil de fer i de pas segur, això sí, força ventat.\nUn cop fet aquest cim hem baixat, no sense dubtar una mica, fins al coll de Montoliu i des d'allà a desfer el camí fins al cotxe.\nHa estat una sortida molt bonica. És una zona no massa visitada, verda i humida, de pedra negra, des d'on tens una visió privilegiada tota l'estona del circ de Colomers, dels Bessiberris i de l'Aneto, i un cop enfiles el cim, la panoràmica s'obre de manera sorprenent.\nPublicat per Sergi a 10:35\nQuina excursió tan preciosa. Uns cims i uns llacs esplèndids.\n27 de juliol de 2015 a les 10:40\nMolt recomanable!!! Un bon mirador.\n27 de juliol de 2015 a les 10:50


Tribut de la Simfònica del Vallès a la música de John Williams\nAquest divendres l’Orquestra Simfònica del Vallès dirigida per Rubén Gimeno retrà homenatge al compositor nord-americà John Williams aquest divendres al Teatre La Faràndula de Sabadell.\nEls membres de l’Orquestra Simfònica del Vallès oferiran un concert amb les bandes sonores mes reconegudes del compositor, com ara les del film Munich A prayer for peace, Tiburón, El Patriota, Harry Potter, Jurassic Park, La llista de Schindler o Encontres en la tercera fase, entre altres. Per tancar el concert la banda sonora de Star Wars prendrà el màxim protagonisme amb la interpretació dels coneguts temes Main Theme, Cantina Band, Luke and Leia, Yoda Theme, Marxa Imperial.\nA més de les bandes sonores, el concert comptarà amb el doblador Salvador Vidal, responsable de doblar la veu original de Liam Nesson, Ed Harris, Mel Gibson, Sam Neil o Richard Dreyfuss, entre altres.\nL’Orquestra Simfònica del Vallès realitzarà aquest primer concert tribut a John Williams el proper divendres 15 de novembre a les 20:30 hores a Sabadell, amb un segon concert al Palau de la Música Catalana, dissabte 16 de novembre i un tercer al Centre Cultural de Terrassa.\nFoto portada: un moment d’un concert de l’OSV a la Faràndula.


rhône | Blog Vila Viniteca\nPublicat\t27 de Juliol del 2020\nEls vins dolços estan molt poc valorats Vins poc rendibles o menys rendibles que d'altres Portos i Douros Dues anècdotes ja molt llunyanes en terres gallegues L’objectiu de l’article Vi dolç natural i vi naturalment dolç Els primers vins dolços Presumpte i controvertit origen dels vins dolços naturals Què són els vins dolços naturals? Com s’elaboren els vins dolços naturals? Vins dolços naturals de Portugal Passitos i vins dolços naturals d’Itàlia Vins dolços naturals de Grècia Els vins doux naturels Normativa dels vins doux naturels AOC que elaboren vins doux naturels Localització dels…Llegir més\nPublicat\t15 de Juliol del 2020\nPublicat\t15 de Novembre del 2019\nI si 2019 fos “El Somni”? “L’Anyada”?\nPublicat\t1 d'Octubre del 2019\n/Secció\tEls articles d'Opinió més llegits del 2019\nPer Mounir Saouma Sóc d’aquelles persones que es nega a comentar les anyades abans d’acabar la malolàctica, que és uns 18 mesos després de la verema, però estem vivint quelcom excepcional aquest Any aquí a Borgonya i a Châteauneuf-du-Pape, i vull compartir-ho amb vosaltres. Vam tenir molta pluja al principi de la temporada, impossible de ruixar o treballar la terra. Després vam passar 5 mesos sense pluja, molt i molt secs. Però la vinya no va parar de viure i treballar, noves fulles, gairebé cap signe d’estrès hídric. Aquesta fou la primera Sorpresa,…Llegir més\nPrevenda Bourgogne 2017\nPublicat\t28 de Febrer del 2019\nQuè és i per què comprar vins de Bourgogne en Prevenda? A Vila Viniteca importem vins de Bourgogne des del 1990. Actualment, amb un catàleg de més de 1.200 vins i superant els 80 cellers, oferim una de les millors seleccions de la zona. L’any passat, amb la collita 2016, vam oferir per segona vegada una prevenda de Bourgogne. Una oportunitat única de reservar i comprar algunes de les cuvées més desitjades a un preu irrepetible. A diferència de la venda a l’avançada –de la qual som pioners a Espanya des de fa…Llegir més\nBourgogne 2017: La situació del mercat\nPublicat\t26 de Febrer del 2019\nDesprés d’una successió d’anyades on la climatologia no va jugar a favor dels vignerons bourguignons, amb les collites 2017 i 2018 va tornar el somriure a la regió. Les inclemències climatològiques de les últimes anyades –amb uns descensos de la producció realment alarmants– havien propiciat una situació molt preocupant a moltes zones i per a alguns bodeguers. Fins i tot amb l’increment de les tarifes de preus, els seus negocis eren difícilment viables. Amb la collita 2016 es va arribar al límit del desastre. Algunes parcel·les de Chassagne-Montrachet van patir pèrdues de fins…Llegir més\nOn Barcelona 09/03/2018 – Chave Selection Saint-Joseph Offerus 2014\nPublicat\t9 de Març del 2018\nChave, des del 1841 al Roine Poques famílies en el món del vi tenen una història, una tradició i un reconeixement mundial com Chave. Viticultors al Roine des del 1841 i actualment dirigit per la 16ª generació, els seus vins són objecte de desig per sommeliers i col·leccionistes, No obstant, l’èxit no els ha fet canviar el seu profund respecte i vincle per la vinya, i evitant dreceres, segueixen plantant en costers impossibles a la zona de Saint Joseph, pensant en les generacions futures. Chave Saint-Joseph Offerus 2014 és el projecte personal de…Llegir més\nOn Barcelona 20/10/2017 – Georges Vernay Les Chaillés de l’Enfer 2015\nPublicat\t20 d'Octubre del 2017\nVIOGNIER Rhône Nord L’epicentre mundial del raïm blanc viognier es troba sens dubte, al nord de la vall del Rhône, a la petita denominació d’origen Condrieu. Un dels seus vins més emblemàtics és Georges Vernay Les Chaillés de l’Enfer 2015, que neix d’una parcel·la de 2 hectàrees amb terrasses de sòl granític orientades al sud. Té un color daurat brillant i límpid. Al nas es mostra seductor amb notes de fruites grogues una mica madures, amb subtils notes de mantega, fusta i espècies dolces i un delicat record torrat. A la boca és…Llegir més\nZuberoa -QV https://t.co/Ig6K1WpEjP 06:12PM - 19 Sep 2020\nRT @GrupoGourmets: El pequeño colmado que los abuelos de Quim Vila abrieron en 1932 fue el origen de @vilaviniteca. En este tiempo, el empr… 11:05AM - 19 Sep 2020\nZelu Koloria es un inusual queso de oveja procedente de la región montañosa del País Vasco francés. Su nombre signi… https://t.co/UZEnnJFRl9 10:07AM - 19 Sep 2020\nTermina una vendimia atípica en Belondrade, marcada por la rapidez en la que se han cosechado las 23 parcelas de la… https://t.co/UzxNZStQUH 09:11AM - 19 Sep 2020\nEl nuevo número de Más Raro Que Gastronomía, hoy en @lavanguardia by @cristinajolonch -- El nou número de Más Rar… https://t.co/JcUkvAL35y 07:50AM - 19 Sep 2020


Hans Becking i Ann-Dorthe Lisbygd, guanyadors de la VolCAT\nLa prova va recuperar l’espectacular Eliminator\nDilluns, 18 abril 2022. 12:57. Redacció AnoiaDiari.\nEl neerlandès Hans Becking (Buff Megamo) i la danesa Ann-Dorthe Lisbygd (DMK), s'han coronat vencedors de la dissetena edició de la VolCAT, després de mantenir el seu lideratge a les dues darreres etapes de la prova. Els dos corredors van vèncer a la primera etapa i han controlat la competició, disputada al llarg de quatre dies en uns recorreguts ràpids i intensos, acabant vestint-se el mallot groc de guanyadors de la prova igualadina, que enguany estrenava la categoria S1 de la UCI. La VolCATT 2022 s'ha tancat amb l'espectacular Eliminator, que es recuperava després de dos anys.\nDijous es va disputar la primera etapa de la VolCATT 2022 (Igualada-Carme-Igualada), amb un recorregut curt i d'una gran intensitat, amb senders tècnics, un dels trets característics de la prova igualadina. El recorregut, com inici i arribada al Parc central d'Igualada, com la resta d'etapes, era de 40 quilòmetres i 900 metres de desnivell. Hans Becking, guanyador de dues edicions de la VolCAT, va imposar-se amb un temps d'1:35:19, dos minuts per davant dels seus seguidors, i va marcar les seves opcions al podi final. La danesa Ann-Dorthe Lisbygd també donava un cop d'efecte imposant-se amb més de quatre minuts de diferència a les seves rivals, acabant la primera etapa amb un temps de 2:04:14. Els dos guanyadors de la primeta etapa acabarien guanyant la classificació final.\nLa segona etapa (Igualada-Òdena-Castellolí-el Bruc-Castellolí-Igualada), més exigent, amb un recorregut de 67 quilòmetres i 1.700 meres de desnivell, amb dures rampes, es va disputar a l'esprint, que va guanyar Alexey Medveded (Soudal Leecougan Racing Team), amb un temps d'1:51:17. En categoria femenina, la victòria va ser per a la noruega del Cannondale TB, Gjertrud Hovdenak, (2:16:42).\nEl tercer dia de competició es disputava "l'etapa reina", amb un recorregut entre Igualada - Santa Maria de Miralles - Sant Martí de Tous i Igualada, de 60 quilòmetres i 1300 metres de desnivell. La victòria fou per a Peeter Pruus (Buff Megamo Team), amb un temps d'1:53:28; i per a la líder Ann-Dorthe Lisbygd, que travessava la línia d'arribada després de 2:17:31 de cursa.\nLa quarta i darrera etapa (Igualada-Rubió-Igualada), de 41 quilòmetres i 840 metres de desnivell, va ser molt ràpida, i es va rodar completament en un grup nombrós de favorits, amb un final molt disputat. L'etapa se l'ha endut el corredor alemany Pirmin Eisenbarth (Team Texpa-Simplon), amb 1:34:33 i, en categoria femenina, Ann-Dorthe Lisbygd, amb un temps de 1:50:57. La corredora va vèncer en tres de les quatre etapes.\nHans Becking (Buff Megamo Team) va acabar primer amb un temps total de 8.30:44. El van acompanyar al podei Marc Stutzman (Team Texpa-Simplon), amb 8:32:21 i Riccardo Chiarini (Cicli Taddei Specialized), amb 8:32:59.\nEn categrioa femenina, Ann-Dorthe Lisbygd (DMK) va pujar a l'esglaó més alt, amb un temps de 10:23:31, acabant 94a a la classificació general. La segona va ser Bettina Janas (Sportograf), amb 10:43:27 i la tercera va ser Hildegunn Hovdenak (Cannondale TB), amb 10:45:39.\nLa VolCAT va recuperar l'emblemàtica i espectaular Eliminator, després de la quarta etapa, amb victòries d'Eisenbarth i Ramirez.\nArrenca la VolCAT més internacional\nL'Igualada seguirà un any més a l'OK Lliga\nTon Baliu penja els patins a final de temporada


Ramon Prat: "Fa molts anys que vaig renunciar a imaginar-me què hi ha després de la mort"\nActualitzada 21/06/2018 a les 16:10\nÉs un home pacient, hàbil amb la dialèctica i profundament religiós i respectuós. Ramon Prat és un capellà proper als afers pràctics de la seua parròquia i un teòleg de referència quan es tracta d’aprofundir en afers més abstractes de la fe. Es considera un anacoreta al cor de la ciutat, una persona que té les portes de casa seua obertes per parlar i, sobretot, escoltar. Va ser vicari general del bisbat de Lleida, un càrrec que del qual tampoc no fa gala perquè el seu motiu vital és la gent que l’envolta i la recerca de Déu.\nRamon Prat: “Fa molts anys que vaig renunciar a imaginar-me què hi ha després de la mort”\nCasa seua és el seu petit oasi, el refugi en el qual passa llargues hores llegint, estudiant, escrivint o conversant. Les prestatgeries i les parets estan curosament decorades amb detalls que li recorden viatges, trobades, experiències o gent; objectes que no té recança de pensar que el dia que ell es mori potser acaben tots a les escombraries. Només són objectes materials que tenen sentit mentre ell sigui viu. Ramon Prat és d’aquells personatges amb els quals sempre ve de gust parlar-hi, deixar-se endur per camins que ara trepitgen anècdotes mundanes i ara s’endinsen en reflexions d’una espiritualitat insondable. Va renunciar a fer carrera eclesiàstica per dedicar-se a la fe i a la gent. Fa vint-i-cinc anys va fundar l’Institut d’Estudis Religiosos de Lleida i enguany ha publicat el que considera el seu testament vital: Record de Déu, pelegrinatge a la recerca de l’infinit (Pagès Editors, 2018).\nEs va ordenar capellà als anys seixanta. Quins records té del Maig del 68, del qual enguany se’n celebra el cinquantè aniversari?\nQuan vaig fer l’opció de fe va ser en una època molt convulsa. Tenia sensació de ser al mig: entre el carrer que demanava canvis socials, la meua fe i una església insensible. Parlo de l’estructura, ja que al si de la comunitat cristiana hi havia col·lectius molt interessants i compromesos amb el moment, com els escoltes o les Joventuts Obreres Catòliques. El Maig del 68 el vaig viure a Roma, estudiava teologia a la Universitat Gregoriana. A Itàlia em vaig integrar a la vida de la ciutat, les assemblees d’estudiants i les vagues. Itàlia era un país en el qual es respirava una llibertat molt intensa en comparació amb l’Espanya franquista. La gent s’estava preguntant el perquè de la política, de l’economia, de la religió. Un jovent que vol sortir d’un estat de coses sabudes i viscudes a mitges, que senten manipulats i volen canviar el món.\nAixò no ho trobem en persones de cada generació?\nUna cosa són els canvis generacionals i una altra és protagonitzar un canvi d’època. Els anys seixanta són un canvi d’època i el 68 n’és el símptoma. Fins aleshores hi havia joves, a partir d’aleshores apareix la joventut i una certa renúncia als valors religiosos heretats fins aleshores. A mi és el tema que llavors m’interessava era per què el jovent s’allunyava de Déu, estava emergint un gran pensament crític. Vaig fer la tesi amb els Jesuïtes de Sant Cugat perquè volia treballar amb Josep Maria Rovira Belloso, un dels majors pensadors d’aquest país.\nA quina conclusió va arribar?\nA moltes, però una de les que més em va sorprendre és la visió que la gent tenia de Déu, que era molt diferent del que jo vivia i sentia. Sovint el veien com un home vell amb barba que et premiava o castigava segons si et portaves bé o malament en relació a una conducta moral molt repressiva.\nNo era la visió que havia imposat l’església oficial en connivència amb el nacionalcatolicisme?\nSí, però jo sempre havia viscut la fe des d’un altre punt de vista. Suposo que vaig tenir la sort de tenir uns pares que mai no me la van imposar, que sempre em van transmetre una visió de la religió molt oberta i franca. La veritat és que sempre he tingut la sensació de viure a la frontera, entre una església que no sempre ha fet les coses gaire bé i una societat que no sempre ha comprès Déu en el sentit que jo el visc.\nMés humanista, més proper, més comprensiu?\nEl Déu de Jesús va optar per estimar i va fracassar totalment. Va morir sol. L’únic que dóna sentit a la vida és estimar, per això el Déu del qual parlo és amor. Jesús s’entenia amb els pobres, amb els forasters, amb els samaritans i els més desarrelats de la societat. Finalment mor assassinat pel poder, per les persones més cultes i influents. Després, malgrat les bestieses que han fet els cristians, no l’han pogut destruir perquè sempre hi ha gent autèntica que manté viva la seua fe. Mira un Francesc d’Asis, que va guanyar el cor de tothom.\nAvui en dia qui encarna aquest esperit del que parla?\nHi ha gent molt intensa i interessant, com Teresa de Calcuta, encara que a mi m’agrada recordar la gent que no es veu, les senyores Maria, que m’agrada dir. Gent que no surt mai a la foto, que no fan soroll i que només t’adones que de la seua vàlua quan ja no hi són.\nLa por a la mort acosta la gent a la fe?\nHi ha qui s’hi acosta i també qui se n’allunya. La por és un mecanisme psicològic. Ho toca i pot influir-ho tot. Una vegada un amic agnòstic em va preguntar si no tenia por que no hi hagués res. Ningú està segur que no hi hagi res després de la mort. De fet, fa molts anys que vaig renunciar a imaginar-me què hi ha després de la mort. En tot cas, la meua resposta va ser que la sorpresa se l’enduria ell si al final hi ha alguna cosa. Després de pensar-hi una estona va dir que els creients teníem sort de tenir aquesta llum que ens il·lumina, cosa que jo vaig respondre que tampoc era conscient dels maldecaps que ens generava poder-la transmetre a gent com ell. La fe no és un privilegi, és una responsabilitat.\nNo és fàcil trobar algú amb tanta espiritualitat i que, al mateix temps, respecti les altres opcions de vida.\nÉs que és una opció lliure i personal, no es pot imposar. Aquest és un dels pilars fonamentals. L’altre és tenir una bona informació, si et penses que Déu és un ésser pervers, malament. Quan vaig tenir càncer no em vaig enfadar amb ell perquè no hi tenia res a veure.\nPerò sovint és un argumentari que es fa servir als funerals, la idea que la vida està a les seues mans i ens la dóna i pren al seu lliure i indesxifrable albir.\nDéu no es dedica a decidir aquestes coses, seria un miserable si fos així. Després d’estar ben informat, per comprendre Déu també s’ha de tenir una psicologia i un entorn social sa, que no t’amenaça. A vegades podem quedar atrapats en problemes personals que no ens permeten sortir i tenir perspectiva, no tenim la llibertat per decidir.\nSi no administra la nostra sort i desgràcia, Déu a què es dedica?\nQue no siguem objectes sinó subjectes de la història a l’estil de Jesús. Quan era adolescent vaig madurar tres idees que he mantingut fins ara: mai una persona pot ser moneda de canvi, una persona val més que tot l’or del món. Jo tampoc, per això no m’agenollo davant de ningú, només de Déu. Hem d’estimar la terra, no perquè sigui la millor, senzillament perquè és la que ens ha tocat. La tercera és Jesucrist. No l’he vist mai, però està més present que gent que veig cada dia.\nAquest és el record de Déu?\nD’alguna manera és el meu testament vital. La gent pensa que record només és memòria, només allò que emmagatzemem a la ment a partir d’experiències que hem viscut. Però quan es tracta de Déu jo duc el concepte més enllà del cor, vaig fins al jo profund. Freud parla del conscient i el no-conscient, jo afegeixo el mateconscient. En certa manera purifico el concepte de record, allò que ha arribat al jo profund, al subconscient i als lligams d’aquest amb el misteri immens de la fe, que supera la lògica segons la qual només es pot creure en allò que hem vist. La fe és quelcom més, i no es pot expressar amb paraules.


Estàs aquí:Inici Territorials Horta-Ribera del Xúquer La COS crida a secundar la Vaga a l'Ensenyament de demà\nDilluns, 21 Maig 2012 00:00\tLa COS crida a secundar la Vaga a l'Ensenyament de demà\nSISENA.- La contractació de noves plantilles, reducció de les ràtios almenys a la situació anterior. Manteniment de la ESO fins els 16 anys, i ampliació del Batxiller fins els 19. SETENA.- Creació d’una xarxa realment pública, i ben dotada econòmicament i estructuralment, d’escoles bressol i infantils de 0 a 3 anys. Amb ajudes per famílies treballadores, i/o monoparentals en situació d’atur; i amb horaris d’atenció adaptats als horaris de treball de mares i pares. VUITENA.- Regulació de les condicions d’escolarització per tal que siguen realment equitatives i solidàries.\nA VALÈNCIA: 18h a la Plaça de Sant Agustí Unió Intercomarcal de l’Horta i la Ribera de Xúquer\nCoordinadora Obrera Sindical – COSSindicat per a l’alliberament de gènere, de classe i nacional dels Països Catalans


Els empresaris de Llubí, cridats a boicotejar la revista «Udol»\nEls pamflets reproven les acusacions d'UM contra l'edil del PP, Tomàs Campaner\nTomeu Garcies | 28 octubre 1999\nMaria A. Molines i Francesc Perelló.\nEls components de la revista local Udol han denunciat el repartiment entre tots els seus anunciants d'unes cartes anònimes en les quals es demana que es retiri tota la publicitat i el suport que l'empresa dóna a aquest mitjà.\nEn aquest document, caracteritzat per un dur discurs, s'acusa la revista local de ser un instrument i la plataforma d'expressió de l'equip de govern municipal integrat pel PSM i UM. De fet, s'expressa en castellà que tots «els seus components són uns pesemeros purs o addictes totals».\nAquestes fortes crítiques tenen el seu origen en la carta que el comitè local d'Unió Mallorquina ha publicat al darrer número. En aquest escrit, que figura com a publicitat, es reproven frontalment les declaracions que va realitzar el portaveu del PP, Tomàs Campaner en el ple que investí el nacionalista Francesc Bauçà com a batle gràcies al suport d'UM. La intervenció de Campaner se centrà a desqualificar l'exbatlessa d'UM, Margalida Miquel.\nEls pamflets anònims qualifiquen aquesta pàgina com un insult vergonyós d'UM i del PSM, «no contra la persona de Tomàs Campaner sinó contra Llubí, els seus empresaris i directament contra 533 veïns». Així es fa referència als vots exactes que va obtenir el Partit Popular a les darreres eleccions. També s'exposa com «els empresaris de Llubí sostenim el mitjà de comunicació dels missatges dels nostres totals i absoluts enemics PSM-UM, i que van en contra dels interessos de Llubí i dels llubiners».\nDes de Diari de Balears es va intentar contactar ahir horabaixa amb el regidor Campaner perquè posas de manifest el seu parer, però no va ser possible. Des de la revista Udol, el seu portaveu i també col·laborador de Diari de Balears, Francesc Perelló ha lamentat l'aparició d'aquests anònims i ha reivindicat la total independencia política de la revista. Perelló ha exposat que la carta d'UM que ha encès la polèmica fou publicada com una publicitat contractada per aquest partit. Per aquest motiu, creu que aquests anònims no són més que coacció barata i atempten contra la llibertat de premsa i d'expressió.


L´escola Eiximenis estrena tot el pati amb més de deu mesos de retard - Diari de Girona\nL'escola Eiximenis estrena tot el pati amb més de deu mesos de retard\nLes obres es van finalitzar la setmana passada i Ensenyament ja ha donat el seu vistiplau\n11.12.2018 | 00:55\nL'escola Eiximenis de Girona estrenarà demà el pati superior, després de més de 10 mesos de retard. Les obres van finalitzar la setmana passada i ahir el Departament d'Ensenyament ja va donar el seu vistiplau perquè es pugui utilitzar aquest nou espai d'esbarjo. Així ho va assegurar a aquest diari el regidor d'Educació i Esports, Josep Pujols.\nSerà demà, però, quan els alumnes de l'escola Eiximenis estrenaran aquesta nova pista esportiva, ubicada a sobre del pati que està a nivell de carrer. «L'Ajuntament ens ha informat que ja podem utilitzar la pista superior, però per logística del centre l'estrenarem demà», explica el director de l'escola Eiximenis, Josep Margarit.\nAmb aquesta obertura, es donen per finalitzades les obres de millora i ampliament del pati de l'escola; uns treballs que haurien d'haver finalitzat el passat mes de febrer, segons els càlculs inicials de l'Ajuntament de Girona. El retard de més de 10 mesos es deu a un seguit de millores que s'han hagut de fer en els nous equipaments, així com adoptar l'espai amb més mesures de seguretat.\nA partir de demà el col·legi comptarà amb un pati de dues plantes. La part inferior, on s'hi van fer diferents millores, ja es va inaugurar el passat mes de març.\nUn any i mig d'obres\nLes obres van començar fa un any i mig (el juliol del 2017). Un dels objectius era modernitzar l'equipament, que patia alguns dèficits degut a la seva antiguitat, i ampliar la zona d'esbarjo. Després que el Govern es negués a cedir espai per a poder fer el pati més gros, l'Ajuntament de Girona va optar per construir un cobert amb una pista esportiva a sobre, amb la col·locació d'una malla perimetral i la construcció de dues escales d'accés.\nDurant el període d'obres, el pati de l'escola Eiximenis es va traslladar a la plaça de l'U d'Octubre de 2017. Es van col·locar un seguit de tanques a la plaça, just al costat del col·legi, per delimitar la zona d'esbarjo provisional del centre. A partir del passat mes de març, però, els alumnes ja van poder jugar al nou pati inferior amb la inauguració d'aquest nou espai.\nPer altra banda, la posada en funcionament del pati superior s'ha allargat fins avui després que els pares i mares dels alumnes de l'escola Eiximenis demanessin més mesures per garantir la seguretat dels nens en aquest espai. Davant d'això, Ensenyament i el consistori van acordar instal·lar una planxa microperforada per evitar cap risc en cas de caiguda d'algun escolar. Obres que han fet allargar la posada en servei del nou equipament.\nEls treballs, que han permès fer un major aprofitament de l'espai a una escola que disposava de poc pati, han tingut un cost de 432.945 euros.\nFerit crític després d´incendiar-se el camió que conduïa a l´AP-7 a Capmany\nRevetlla reivindicativa a Blanes\n«Posem al forn 987 milions de magdalenes, és el nostre producte líder i el consum creix»\nLa memòria d´Albert Sidrach es manté viva en forma d´ajudes al càncer infantil\nLa generació ´Tabacalera´ es retroba a la Bisbal\nJoan Roca: «El somni no s´acaba i seguim a l´Olimp dels millors restaurants»


Esperant la trucada de Merkel (Gemma Terés)\nEsperant la trucada de Merkel\nEl 82% dels lectors del 'Süddeutsche Zeitung', capçalera de referència, estan contra l'extradició de Puigdemont\n5 min. Periodista especialitzada en Alemanya i Europa de l'Est - Rússia 28/03/2018 19:45\nLa detenció de Carles Puigdemont diumenge passat en una àrea de servei a l’A-7 a prop de Schleswig-Schuby ha marcat un nou moment de glòria per a l’actualitat catalana desxifrada en alemany.\nLes cròniques i anàlisis mantenen el patró ja conegut: capçaleres de referència com el Frankfurter Allgemeine Zeitung (FAZ) i el Süddeutsche Zeitung (SZ) publiquen cròniques equidistants firmades pels corresponsals a Madrid; si pesa massa la marca catalana, s’afanyen a contrarestar-ho amb breus columnes signades sovint tan sols amb sigles que fan tuf de reacció a una trucada diplomàtica. Des que el setmanari Der Spiegel envia a Catalunya de manera regular des d’Alemanya els mateixos periodistes, el to de les seves cròniques ha passat dels tòpics filtrats per la lupa espanyolista a una mirada escèptica, però argumentada, d’un alemany que ha crescut amb al·lèrgia als nacionalismes i que ha begut de l’Europa dels estats que tem els efectes dòmino. La ràdio pública alemanya, DLF, que marca agenda, busca un contrapès als corresponsals madrilenys amb veus crítiques. S’agraeix; és la manera de trencar el discurs estàndard que predomina, si no, als mitjans alemanys. Els “ Katalonien-Kenner”, els periodistes coneixedors de Catalunya, tenen els seus racons habituals al Neues Deutschland, el Tageszeitung (TAZ) o Der Freitag: excepcions necessàries. Segons el SZ, un 82% dels seus lectors estan en contra de l’extradició de Puigdemont. És aviat per fer grans titulars, però és una realitat que des de l’octubre Catalunya per als alemanys és més que Gaudí, el FCBarcelona i vacances de sol i platja.\nAmb la detenció de Puigdemont, l’actualitat se’ls ha colat al pati del darrere i ha passat a ser inevitable mullar-se més enllà de “l’és un assumpte intern d’Espanya que els governs espanyol i català han de resoldre dialogant en el marc de la Constitució”, per molt que el portaveu del govern de Merkel, l’etern i impassible Steffen Seibert, no es cansi de repetir-ho. Després de la violència policial de l’octubre, l’opinió pública i els grans mitjans alemanys li van comprar aquest discurs. També van comprar el pànic que el ministeri d’Exteriors alemany provocava amb les alertes reiterades de perill de viatjar a Catalunya per manifestacions independentistes. Durant mesos la manca d’independència judicial a Espanya no ha sigut un tema. Ara apareix, es debat, i el conflicte es presenta més complex que els simples els “ Separatisten” i “Puigdemont contra la justícia”. Ja era hora.\nAquest moment s’ha d’aprofitar per reactivar la xarxa de contactes existent, tant amb les redaccions alemanyes com amb els diferents actors polítics alemanys\nEl procés català va triar un molt mal timing. Les eleccions federals van ser al setembre i fins fa dues setmanes no hi ha hagut Groko, la gran coalició CDU-CSU-SPD. Sense govern és fàcil no donar senyals polítics, sobretot en un tema incòmode i de difícil paral·lelisme amb el model federal alemany, amb els desitjos independentistes del minoritari partit bavarès i amb un procés nacional d’unió, no pas de separació. Ara, amb govern, tampoc resulta fàcil, però la pressió per posicionar-s’hi creix. Especialment quan Puigdemont és temporalment en una presó del país. Aquest moment s’ha d’aprofitar per reactivar la xarxa de contactes existent, tant amb les redaccions alemanyes com amb els diferents actors polítics alemanys, que han quedat adormits des de l’aplicació de l’article 155. És l’única arma de pressió real per arribar a incidir en l’opinió pública alemanya. També seria una gran fita arribar a tenir discussions mediàtiques i actes en institucions alemanyes sobre Espanya i Catalunya amb interlocutors antagònics debatent l’un al costat de l’altre, al mateix nivell: fins ara, l’ambaixada espanyola ho ha bloquejat.\nLa decisió és ara de la justícia de la regió federada de Schleswig-Holstein, però el cas és polític. I en això hi ha cert consens a Alemanya. La ministra de Justícia, Katarina Barley (SPD), acabada d’estrenar en el càrrec, tira pilotes fora, per ara. Els últims mesos, Merkel no ha mogut fitxa, si bé sap que amb una trucada pot gairebé dictar la política del seu amic i company de partit conservador europeu, Mariano Rajoy. Fins ara no ha sigut necessari perquè el partit es jugava o a Espanya o a Europa, on l’altre company d’equip, el també conservador Jean-Claude Juncker, ja li feia la feina i li tornava el favor de l’austeritat a Rajoy. Ara ha passat a territori alemany, i al carrer i entre l’oposició es comenta la jugada. Els socis de coalició, l’SPD, resten fidels a la línia del PSOE. A l’oposició, l’extrema dreta AfD ha aprofitat la detenció a tocar de la frontera danesa per fer campanya per endurir la lluita contra la immigració; l’esquerra Die Linke no tradueix en política real les bones intencions del seu portaveu europeu, Andrej Hunko, ferm defensor de la causa catalana, i Els Verds continuen demanant diàleg entre Madrid i Barcelona amb la UE com a mediadora.\nSi la justícia del nord d’Alemanya decideix que extradeix Pugidemont per malversació de fons públics (delicte que sí que té un equivalent al Codi Penal alemany, a diferència del de rebel·lió), l’opinió pública criticarà una decisió a la qual s’atribuirà una motivació política. Si no l’extradeix, Rajoy se sentirà traït, Puigdemont seguirà lliure per Europa i el conflicte quedarà per resoldre. Merkel ara ha de moure fitxa, obertament o per telèfon, per forçar un diàleg amb mediació o sense; per arribar a taules o a un escac.


El C.F. Cubelles compleix i és virtual campió de lliga | Ràdio Cubelles\nEl C.F. Cubelles compleix i és virtual campió de lliga\nL'equip entrenat per Xavier Vilagut no ha celebrat encara el campionat per respecte als rivals\nEl C.F. Cubelles manté els 6 punts d'avantatge al capdavant de la classificació del grup 12 de 3a Catalana a dues jornades per finalitzar el campionat. Tot i tenir l'"average" particular empatat amb l'Olivella la diferencia de gols deixa el Cubelles acaronant l'ascens. El Cubelles no només hauria de perdre els dos partits, a més l'Olivella hauria d'aconseguir una diferència de 21 gols al seu favor en els dos partits que queden.\nTot i això, el C.F. Cubelles va optar per la prudència i el respecte als seus rivals i no va celebrar el títol aquest cap de setmana tot i guanyar a casa davant l'afició per 3 a 0 al Montserrat Igualada. De fet els de Xavier Vilagut van haver de suar i fins a la segona meitat no van doblegar un Montserrat Igualada que tenia els deures fets i no havia de patir pels resultats. A la segona part els blaus van enllestir el partit en poc més de vint minuts amb gols de José Pardo i dos de Jan Casas (16é de la temporada), el davanter de la pedrera està signant un final de temporada espectacular. S'ha guanyat la confiança de l'entrenador a base de treball i gols en la seva primera campanya com a jugador del primer equip.\nEl destí i sobre tot el calendari de la Federació Catalana de Futbol ha volgut donar una petita revenja al conjunt cubellenc, si fa un any perdien totes les opcions d'ascens caient al municipal d'Aiguadolç davant de la U.E. Sitges, aquest any poden ser oficialment equip de segona catalana si són capaços de sumar un punt al mateix camp.\nEl partit serà dissabte a les 16 h i es podrà sentir en directe per Ràdio Cubelles des de Sitges.


La Razón es torna a embolicar amb les xifres i admet una Diada del 2014 colossal\nEl diari de Marhuenda insisteix a dir any rere any que la Diada 'es desinfla'\nEntre ahir i avui, en poques hores, hem vist com la premsa espanyola ha passat de destacar el caràcter multitudinari de les cinc manifestacions de la Diada a dir que l’independentisme es desinflava. Així mateix, l’obsessió per rebaixar l’èxit de les mobilitzacions també ha originat que el diari La Razón es fes un embolic de xifres, i no és pas la primera vegada que li passa.\nAquesta vegada, el diari dirigit per Paco Marhuenda ha fet evident la incongruència entre la informació publicada avui i la de fa un any, l’endemà de la Diada del 2015. N’hi ha prou de fer un cop d’ull a les dades conjuntament, tal com ha fet Mediacat.\nVegem-ho. A la portada de La Razón d’avui hi ha aquest títol: ‘Puigdemont demana un referèndum pactat en una Diada que es desinfla.’ I aporta aquestes dades: ‘Mig milió menys que no el 2015: la guàrdia urbana la quantifica en 815.000 assistents.’\nDient això, La Razón reconeix que l’any passat hi va haver 1,4 milions de manifestants a la Meridiana. Però si recuperem la portada del 12 de setembre del 2015, veiem que aleshores ja deia que l’independentisme és desinflava: ‘La Diada electoral es desinfla’ n’era el títol. I repetia la fórmula d’enguany: ‘La marxa separatista aplega 400.000 persones menys que no l’any passat.’\nRepassem, doncs, els comptes que fa La Razón: 815.000 manifestants enguany, més 500.000 de la manifestació del 2015, als quals caldria afegir-ne 400.000 més a la V de la Diagonal i la Gran Via de l’any abans. Això vol dir 1.715.000 manifestants el 2014. Però el cas és que aquell any el diari deia que hi havia hagut 500.000 manifestants, fent cas de les dades de la delegació del govern espanyol.\nLa Razón s’esmena a si mateixa i, volent ‘desinflar’ la Diada d’enguany, acaba reconeixent un Onze de Setembre multitudinari el 2014.


L’última jornada d’eslàlom en cadira de rodes decidirà l’equip campió\nHome Premsa. Notícies L’última jornada d’eslàlom en cadira de rodes decidirà l’equip campió\nSlalom | Ct Catalunya d'Equips\nSanta Coloma de Cervelló serà la seu de la quarta, i última, jornada puntuable, diumenge. A més de ser la darrera trobada abans del 28è Campionat de Catalunya Absolut, al municipi del Baix Llobregat també es disputarà el Campionat de Catalunya d’Eliminació per Equips, amb els Joves Vicuven partint com a màxims favorits.\nEl club del Garraf és el vigent campió de la competició i el candidat a revalidar la victòria, tot i que els Joves Vicuven no podran repetir l’equip guanyador de la temporada passada, ja que en Dario no podrà participar. En Sergi Sabaté, l’Elena Cardona, la Laia Cuscó i en Christian Martínez hauran de trobar una nova companya de viatge per afrontar la prova eliminatòria.\nL’equip de les Escoles Aremi i el de Catalònia Fundació Creativa, segon i tercer respectivament el 2017, intentaran pressionar els Joves Vicuven per aconseguir una millor posició en el podi final. Les Escoles Aremi va participar fa un any amb un conjunt format per l’Oriol Ruiz, en Justo Garcia, en Joan Albert i en Dani Pérez; mentre que el Catalònia ho va fer amb en Raül Gallart, en Kelvin J. Martínez, la Sandra Marrugat i en Manu Trubat.\nLa jornada de Santa Coloma de Cervelló, que començarà a les deu (10 hores), serà l’última abans del 28è Campionat de Catalunya d’Eslàlom en Cadira de Rodes Absolut, que es disputarà el diumenge 15 d’abril a Granollers. La següent cita amb l’slalom serà a finals de maig a Madrid amb el Campionat d’Espanya.


Els bombers voluntaris de Tarragona també se sumen a les accions reivindicatives de Girona i Lleida\nNo cobriran les guàrdies als parcs per a situacions de risc i estudien si els tanquen a partir del febrer\n26/01/2019 a les 11:58\nEls bombers voluntaris de Tarragona han decidit sumar-se a les accions reivindicatives dels companys de Girona i Lleida i no cobrir les actuacions M1 –reforços de personal en escenaris de situacions de risc- per denunciar la manca de personal i material dels seus parcs. Els bombers voluntaris de Lleida, a més, han amenaçat amb tancar els parcs a partir del 31 de gener, una mesura que els de Tarragona encara estudien. De fet, José Muñoz, vocal de la junta de l'Associació de Bombers Voluntaris de Catalunya (Asbovoca) ha explicat a l'ACN que els parcs tarragonins ja no obren en situacions M1 per manca de personal, un escenari que s'agreuja perquè, segons ha afegit, als bombers funcionaris no se'ls activa perquè no fan hores extra.\nLes situacions M1 impliquen guàrdies físiques als parcs, i Muñoz subratlla que actualment hi ha moltes dificultats per cobrir-les. Afegeix que les dificultats venen tant per la manca de personal –actualment només hi ha una convocatoria per a bombers voluntaris de 300 places- com per la mitjana d'edat del cos voluntari actual. «Cal gent jove i nova», diu Muñoz, advertint que, del contrari, en deu anys es pot donar una situació en què no quedin bombers voluntaris.\nPel que fa a les necessitats, Muñoz opina que a cada parc s'hauria de doblar la plantilla actual per «garantir les sortides». Les mesures de pressió passen, de moment, per no cobrir les guàrdies M1, a l'espera que els caps de parc sondegin els seus voluntaris respectius per determinar si se sumen al possible tancament de parcs que els bombers de Lleida han anunciat a partir del 31 de gener.\nD'altra banda, Tarragona també reivindica, igual que Lleida i Girona, la creació d'una taula de Bombers on es puguin discutir les necessitats actuals dels bombers –tant funcionaris com voluntaris- i determinar quin model es vol per al futur. Muñoz lamenta que, de moment, des de la Generalitat no s'està atenent tampoc aquesta petició.\nComenta el contingut : Els bombers voluntaris de Tarragona també se sumen a les accions reivindicatives de Girona i Lleida