Tendències / Una mani de joves anti-avortistes travessa el Gaixample a crits de "Sí a la vida!" - guillemcarbonell.cat\nTendències / Una mani de joves anti-avortistes travessa el Gaixample a crits de “Sí a la vida!”\nPosted by Guillem Carbonell | març 6, 2010 | Crònica de la crisi, Societat, Tendències | 13 |\nUns 700 joves de col·lectius pro-vida s’han manifestat aquesta tarda pel centre de Barcelona. La marxa ha començat a quarts de sis a plaça Universitat, quan un d’ells ha cridat “Que comença la mani!”\nUna mica com aquella moguda gegant d’estudiants de fa un any, però en petit, els anti-avortistes no han fet el recorregut habitual d’aquest tipus d’actes a Barcelona (Pelai-Via Laietana-plaça Sant Jaume) sinó que han optat per tirar Aribau amunt en direcció a la Delegació de Govern.\nTenia el seu què sentir tots aquells crits al bell mig del Gaixample, per exemple al seu pas davant l’hotel Axel.\nHi havia diverses pancartes, com aquesta tan explícita i desagradable, sostinguda amb aquella alegria per unes quantes noies: “Es mejor cargar el niño en brazos que sobre la conciencia. Vive y deja vivir”. I crits molt diversos, tots a favor de la vida i contra l’avortament. Del tipus: “Boti, boti, boti avortista el qui no boti”.\nFeia la impressió que eren joves (i també alguns adults) de l’entorn d’escoles privades religioses, de setze a vint-i-tans anys. I se’ls veia contents i orgullosos del que estaven fent, amb aquella alegria i també morbo de saber que portes la contrària al pensament general.\nNo puc deixar de dir que a mi els seus crits em causaven vergonya aliena, no per les vides que diuen defensar sinó per l’alegria amb que parlen i canten d’aquest tema i pel tuf que desprenen a una ètica que no comparteixo.\nPerò vaja, ells ahir utilitzaven el seu dret a expressar el que pensen, com ho faran dilluns grups que precisament opinen el contrari. És la Barcelona diversa del 2010.\nPreviousCatalunya / Girona restaura les façanes de l’Onyar\nNextCultura / La cua per visitar la Tàpies pujava avui per Rambla Catalunya\n¿Reaccionarà a temps, Europa? ¿Abaixarà el cap a temps Espanya?\n#Pintades #acampadabcn / “15J #aturemelparlament\nSibarita / Els nous urinaris per homes de l’Ateneu tenen tapa\nb.\ton 6 març 2010 at 19:22\nTenen tot el dret a manifestar-se…\nperò jo crec que ben pocs han raonat realment el que volen o no volen.\nL’avortament, des del meu punt de vista, és necessari, és una opció que has de tenir en compte.\nSempre que no sigui com a mètode anticonceptiu…\nA vegades és el millor per a la mare.\nA vegades la criatura tendrà una vida horrible.\nPerò la consciència no te la pot deixar mai tranquil·la això d’avortar…\nie\ton 6 març 2010 at 19:47\nA mi el que no m’agrada és que t’hagis de justificar! Jo estic a favor de l’avortament, però no em sembla bé que si dius “m’agrada que tothom es manifesti” hagis de córrer a especificar “ep, però que jo penso com ells, eh?” És com si no estiguéssim acostumats que tothom tingui opinions diferents…\nDe totes maneres, a mi els pro-vida aquests, o millor dit, els joves de segons quina escola privada, em cauen malament. Són la típica gentola que et trobes als FGC en hordes de 5 o 6, semblen trets d’una sèrie americana… em fan molt fàstic! Les coses que diuen, la roba, la manera de parlar… és que m’arriben al fetge! Què se n’ha fet de la pública? Jo hi vaig anar i a classe sóc l’únic, és flipant!\nguillemcarbonell\ton 6 març 2010 at 20:35\nHola Ie i B. He modificat una mica el text, no pels vostres comentaris sinó perquè després d’escriure’l he sortit a passejar i hi pensava, no estava del tot satisfet del post. Intentava fer dues coses: primer explicar i després utilitzar una fina ironia. Però la ironia era tan fina que m’havia deixat coses importants, ara n’he afegit algunes però encara aniré repassant el post…\ntrena\ton 6 març 2010 at 20:44\nb. em sorprèn molt la teva última frase… no tenir la consciència tranquil·la per qualsevol cosa ha de ser terrible. A mi em sembla que avortar no té perquè intranquil·litzar la consciència de ningú, en el sentit en que si ho fas és justament per tenir més tranquil·litat, no? Bé, no sé si s’entén el que vull dir… però m’ha sorprès perquè no es pot viure amb la consciència intranquil·la…\nb.\ton 7 març 2010 at 13:20\nno et pot deixar la consciència tranquil·la perque és traumatitzant haver d’avortar, ho fas per tenir-la tranquil·la, però una operació i més d’aquest estil no et deixa bé. En sé més d’una que no tenen la consciència tranquil·la per haver avortat i d’altres que dormen tranquil·lament. És un mal tràngol.\ncrec que no em justificava, simplement manifestava la meva opinió.\nie\ton 7 març 2010 at 16:08\nNo, si no parlava de tu amb lo de justificar-se. Com veus a mi també em cauen malament aquesta gent…\nGuillem Carbonell\ton 7 març 2010 at 17:20\nJo entenc el que diu B, conec noies que han avortat i pel que sigui han quedat tocades.\nJo estic a favor que cadascú faci el que vulgui i per tant estic a favor de l’avortament, subscric el que diu B., no com a mètode anticonceptiu. I si es pot evitar avortar millor, és clar.\nI em rebel·la la simplicitat de discursos d’una banda i de l’altra, en aquest cas dels de “sí a la vida”.\nVergonya aliena me la causen tant els uns (els d’ahir a Aribau) com els altres (les noies amb els pits enlaire d’avui a la Bonanova, heu vist la imatge per tv?).\nI és clar, quan es troben cara a cara, tots plegats fan bastanta pena.\nEn canvi, em poso al costat de la gent que en algun moment ha de decidir una cosa o altra des de la seva llibertat.\nguillemcarbonell\ton 7 març 2010 at 17:29\nTb és veritat que gràcies als que criden a favor de l’avortament, amb samarreta o sense, es pot avortar i per tant decidir. En canvi si fos pels de la mani del vídeo no hi hauria opció, ells decidirien per tothom…\ntrena\ton 7 març 2010 at 17:43\nb. no pretenia que et justifiquessis de res! Ans al contrari!\nNomés pretenia fer palesa la meva sorpresa. No entenc que si decideixes lliurement avortar, després tinguis mala consciència. Jo no ho entenc, cosa que no vol dir que no pugui ser cert.\nI un avortament és un tràngol, és cert, però no necessàriament un mal tràngol. Tot depèn de les circumstàncies.\nI quant a avortaments, els casos que jo he conegut de prop em diuen que et deixen molt més tocada els avortaments naturals (avortar naturalment un fill buscat i esperat) que els provocats (avortar per no tenir un fill no desitjat). Personalment, jo tinc la consciència molt tranquil·la.\nie\ton 7 març 2010 at 22:34\nDona, és que quan avortes no decideixes lliurement, no? Se suposa que si tot va bé mai no hauries de trobar-t’hi… vull dir que és una situació límit i tries avortar perquè és el que hi ha. A part del costat físic, tema hormonal i tal, que deu ser bastant hardcore. I després les motivacions, és a dir, en un avortament hi ha molts factors i 2 o més persones de per mig, i sempre hi ha contradiccions… bé, no ho sé, que ara parlo com si en sapigués molt i no he conegut mai ningú que hagi avortat.\nGuillem: doncs jo els antiavortistes els fotia d’hòsties, així t’ho dic, suposo que deus conèixer algun monguerguaper d’aquests i com en son de repel·lents i de capbuits en la seva vida personal… molta moral i després són uns gilipolles! I quan en coneixes un personalment i es van acumulant les anècdotes és que fot potar. Ara que. com dius, a l’altre costat no són gaire millors (millores? membres i membresses.) No sé, és que aquesta gent, tant els fatxilles com els radikalillus funcionen només a cop de gestos grandiosos i mariconades. Però l’alternativa també fot fàstic, o sigui, ser intransigent perquè com que ets “de centre” ets “moderat” i sempre tens raó, també conegut com efecte PSC… pfff, és que no m’agrada ningú, de debò.\ntrena\ton 9 març 2010 at 18:18\nie, em referia a tocada físicament no emocionalment. És a dir que un avortament natural és més dolorós físicament que un de provocat.\nguillemcarbonell\ton 9 març 2010 at 23:41\nIe, al llarg de la vida sí que n’he conegut algun d’aquests i uf!!! Al final vaig aprendre a no discutir amb ells, i mira que m’agrada parlar de tot amb tothom, però no amb gent que parteix d’unes posicions immobilistes, això m’avorreix.\nNo m’agrada jutjar però jo els mirava, tan joves ells, i pensava que han d’estar plens de dobles morals en tots aquests temes ètics: avortament, homosexualitat, etcètera.\nI jo és que no puc amb les hipocresies de les dobles morals.\nguillemcarbonell\ton 9 març 2010 at 23:42\nEi i gràcies a tots per aquesta conversa tan interessant!\nTendències / Vídeo de la mani anti-avortament d’ahir a Barcelona | Blog de Guillem Carbonell - [...] comentaris + recents als posts trena en Tendències / Una mani de joves anti-avortistes travessa el Gaixample a crits…\nPer comentar, respon: * × 2 = 4


València consolida la partida de 400.000 € en ajudes econòmiques per a material escolar en Educació Infantil\nEl regidor Borja Sanjuán ha assenyalat que aquesta línia d'ajudes "avança en l'establiment d'una societat d'igualtat d'oportunitats"\n26 de novembre de 2021 (13:58 CET)\nEl regidor d'Hisenda, Borja Sanjuán, al costat del vicealcalde i portaveu, Sergi Campillo\nLa Junta de Govern Local ha aprovat aquest divendres la convocatòria d'ajudes per a material escolar corresponents al curs 2021-2022, una línia de suport a l'alumnat escolaritzat en el segon cicle d'Educació Infantil en col·legis de titularitat pública de la Generalitat, de la Diputació i col·legis municipals, així com centres que tinguen concertada la prestació de servicis per a l'Educació Infantil de segon cicle.\nTal com ha explicat el regidor d'Hisenda, Borja Sanjuán, "en exercicis anteriors, aquestes ajudes van arribar als 370.000 €, un muntant que es va augmentar pràcticament en un 10% durant el passat exercici, per a intentar contribuir en un moment complicat com el que estàvem vivint a causa de la covid". "Ara –ha afegit- hem consolidat aquesta dotació pressupostària extraordinària en el Pressupost Municipal perquè continue tenint recurrència".\nSanjuán ha informat sobre els assumptes abordats per la Junta de Govern Local, junt amb el vicealcalde i portaveu, Sergi Campillo, al final de la reunió ordinària de la Junta. L'edil ha destacat aquesta partida de 400.000 euros, "amb la qual pretenem garantir el dret a tindre material escolar a aquells a xiquets i xiquetes de 3 a 6 anys que, per criteris de renda o circumstàncies familiars especials, tinguen majors dificultats". "L'objectiu últim –ha subratllat- és que les persones siguen iguals des del principi, que no hi haja gent amb condicions de partida molt superiors a la resta, ja que establir una societat que té a veure amb la meritocràcia és també establir una societat que té a veure amb la igualtat d'oportunitats, i aquestes ajudes evidentment avancen en eixa direcció", ha afirmat.\nEl Pla General d'Ordenació Urbana vigent, i en concret les seues Normes Urbanístiques, no contenen la previsió d'aquestes situacions, per la qual cosa resulta convenient la seua modificació, ha explicat Borja Sanjuán, per a facilitar la realització d'obres de millora de l'accessibilitat universal en edificis existents, així com la millora de l'eficiència energètica dels edificis. Es busca facilitar igualment la implantació d'energies renovables, i en particular les instal·lacions per a l'aprofitament de l'energia solar.\n"Amb aquesta modificació, avancem en els objectius d'aconseguir una ciutat més habitable i inclusiva, i afavorim l'accessibilitat, la rehabilitació energètica i la millora en la qualitat de l'habitatge a la nostra ciutat; a més, contribuïm a aconseguir els objectius d'emissions, d'acord amb els compromisos municipals, en el marc de l'actual situació d'emergència climàtica", ha conclòs el regidor Borja Sanjuán.\nFinalment, Sanjuán ha explicat que la Junta de Govern ha aprovat també el projecte bàsic d'ampliació del Parc de Benicalap, que ahir va ser presentat públicament, i que permetrà l'ampliació del parc actual en 113.000 m²: incorporarà noves zones verdes, dotacions públiques, espais de cultiu i zones esportives, i recuperarà l'ús ciutadà de les antigues edificacions de l'horta del barri. L'àmbit d'aquest Projecte Bàsic abasta els camps, solars i edificis històrics, limitats pel Parc de Benicalap, l'avinguda de Burjassot, la Ronda Nord, i tota la vora urbana del nord del barri, en un projecte de renaturalització que millora la integració del barri en el seu entorn i la seua accessibilitat general amb la ciutat.


13-Concepció Coromines Prats - Sóc Sant Feliu De Guíxols\nCantant d'òpera | Sant Feliu de Guíxols 1890 - Perpinyà 1982\nL’Orfeó Gesòria es va fundar l’any 1891, com la Coral Avant. Inicialment aquestes dues corals estaven oposades, Avant era afí al Casino dels Nois i, per contra, Gesòria es decantava pel Casino dels Senyors. En un primer moment, la seu d’aquest orfeó se situà a l’antic Casino de la Gorga o Casino La Unión. Posteriorment es traslladà al carrer Nou de Sant Ramon, actual Àngel Guimerà, popularment conegut com a carrer de “les banyes”.\nPasseig del Mar: antic casino de la Gorga o casino La Unión, primera seu de l’Orfeó Gesòria.\nVa esdevenir una excel·lent cantant tiple i actuà en diversos teatres nacionals i estrangers. Amb tretze anys ja formava part de l’Orfeó Gesòria, dirigit per Josep Codina, on ja destacà per la seva qualitat musical. Entre 1904 i 1909 va estudiar òpera a Milà i, a partir de 1910, després del seu debut al teatre Rossini de Venècia, va iniciar una gira per diverses ciutats. Entre 1910 i 1913 va ser primera cantatriu del teatre Colón de Buenos Aires, sota la direcció del guixolenc Joan Goula. El 1914 va tornar a Sant Feliu de Guíxols on actuà sota la direcció del mestre Pérez Cabrero i, des de llavors, actuà arreu del món. L’any 1930 realitzà la seva darrera gira pel nord d’Espanya, interpretant òperes de Verdi i Puccini. Tres anys després, amb quaranta-tres anys, va abandonar la seva carrera artística per problemes de salut i es retirà a Perpinyà.\nSant Feliu de Guíxols: Ajuntament, 2011, p. 108 - 109


Opinions Restaurant Els Cortals, Sant Hilari Sacalm\nUn dels millors restaurants als que he anat, paisatge increible, interior ampli i amb una cuina excelent, tracte familiar i molt amable.\nAndres RIvera 28/04/2018\nUn restaurant on es gaudeix del menjar, amb un tracte proper i familiar i un entorn privilegiat !!!\nRamon riera 29/06/2017\nBona ubicació, tracta familiar i menjar quilometre 0 . Exteriors ideals per anar amb canalla.\nQuim Torres Nin 14/02/2017\nEnmig dels camps i boscos, a pocs centenars de metres de l\_'eix transversal. Nosaltres i vàrem baixar de Vic i ens vàrem sortir molt contents. Si menja molt bé.\nMarta G 23/08/2016\nBon lloc per anar amb els mes petits ja que tenen bastantes coses per distreures, ja veureu com disfruten. El menjar que serveixen es el tipic de cuina catalana, bastant bo, pero sense ser espectacular. El servei molt correcte.\nPau Ferrer 30/04/2016\nMasia molt ben conservada on fan un menú de cap de setmana de 20€ que ofereixen molta varietat de plats ben generoso i de bona qualitat. Recomable demanar la carn a la brasa, ja que són especialistes en la brasa. Lloc molt bonic i acollidor.\nMiquel Agut G 08/03/2016\nLloc ideal per anar amb nens, on tenen una petita granja i una espècia de laberint. La cuina es catalana 100% i de pagès. Llogaret molt maco on tota la família varem estar molt be...a millorar això si el vi de taula\nBasada en 10 Opinions | 11 votes


Esforç, treball en equip i responsabilitat són alguns dels valors que tots els professionals de l'Hospital Universitari del Vinalopó, del grup Ribera Salud, han exhibit en les últimes huit setmanes, amb motiu de la crisi de Salut Pública provocada pel COVID19. Però en el cas de professionals de les Unitats de Vigilància intensiva (UCIs) el seu lliurament ha sigut absoluta, en situacions límit, amb els pacients més vulnerables i amb el sobreesforç i els condicionants que han suposat els protocols de protecció, pel bé i la seguretat dels pacients i dels propis professionals.\nÉs per això que, per iniciativa de la Societat Espanyola de Medicina Intensiva, Crítica i Unitats Coronàries (SEMICYUC), tots els professionals de l'UCI han participat hui en un reconeixement mutu en forma d'aplaudiment col·lectiu, de tots per a tots, pel seu lliurament amb els pacients més crítics. L'objectiu, no ha sigut un altre que el “d'agrair, reconéixer i animar a tot el personal, des d'infermeria a auxiliars i zeladors, perquè tots han sigut gran exemple de sacrifici i treball ben fet”.\nEn totes les UCIs i les URPAs dels hospitals de Ribera Salud s'han repetit les escenes d'emoció, companyonia i agraïment mutu entre els professionals d'aquests serveis, per la seua obstinació i sacrifici per a oferir la millor atenció sanitària, sempre plena d'humanitat, als pacients.


L’Ajuntament manté la festa major de Segur, reduint-ne els actes | Ajuntament de Calafell\nL’Ajuntament manté la festa major de Segur, reduint-ne els actes\nDona suport a algunes activitats organitzades per entitats\nL’Ajuntament manté la festa major de Segur de Calafell, reduint-ne els actes. No organitza activitats pròpies, però dona suport a algunes de les que ha preparat el col·lectiu Esgangalats i a l’ofici i ofrena floral de la parròquia.\nLa tradicional missa del dia 29 de setembre tindrà, això sí, importants canvis per garantir la seguretat i l’aplicació de la normativa sanitària. L’ofici es trasllada de l’esplanada de l’ermita de Sant Miquel a l’església de l’Assumpció. El temple permet el control de l’aforament, que per als actes religiosos és del 50%.\nA més, enguany no hi aniran els col·lectius que assisteixen habitualment a la missa de Sant Miquel, com la Policia local, que celebra el seu patró, o els residents als geriàtrics. L’ofrena floral al patró es manté, però amb limitacions. Només podrà fer-la una persona per cada entitat o grup participant. L’Ajuntament col·labora amb aquest acte de la parròquia precisament perquè pugui desenvolupar-se amb seguretat.\nDe la seva banda, els Esgangalats han organitzat una Festa Major Esgangalada (Confinada) de Sant Miquel, que podeu anar seguint en aquest enllaç: https://bit.ly/3mOMIGf


Presentació del projecte Viu la Riera! de rehabilitació participada | Viu la riera!\nPresentació del projecte “Viu la Riera!” de rehabilitació participada\nCreat el 12 de juliol de 2016\nPresentació del projecte “Viu la Riera!” de rehabilitació participada2016-07-122017-01-16https://viulariera.org/wp-content/uploads/rcx_logo-vectorial-color_200.pngViu la riera!https://viulariera.org/wp-content/uploads/noticia_presentacio-projecte-maig-eina-web.jpg200px200px\nEl projecte de rehabilitació participada de la riera de Caldes de Montbui del Grup de Recerca Regeneració de Territoris Intermedis (RIL) de la School of Architecture de la Universitat Internacional de Catalunya (UIC) i de l’Institut de Medi Ambient de la Universitat de Girona (UdG) disposarà a partir de la tardor d’una eina web per tal que la ciutadania hi pugui fer aportacions. L’equip d’investigadors va anunciar aquest nou espai de participació ciutadana durant la jornada de presentació del projecte, que va tenir lloc el divendres 27 de maig al Centre Cívic El Vapor i en la qual van prendre part una quarantena de persones dels municipis de Santa Perpètua de Mogoda, la Llagosta, Palau-solità i Plegamans i Caldes de Montbui.\nA l’acte, hi van assistir les alcaldesses de Palau-solità i Plegamans, Teresa Padrós, i de Santa Perpètua de Mogoda, Isabel Garcia, a més de Miquel Rovira, regidor d’Urbanisme del consistori palauenc, i altres edils d’ajuntaments riberencs. Els investigadors de UIC Barcelona Marta Benages, Pere Vall i Xavier Garcia, i de la UdG Anna Ribas van presentar el projecte i van dinamitzar els tallers participatius.\nAquest projecte consisteix principalment “a intentar desenvolupar mètodes en els quals se cerca portar a terme accions de millora de la riera de Caldes des del punt de vista participatiu i que aquestes accions proposades per la gent també puguin ser implementades i mantingudes per la mateixa ciutadania”, va explicar Xavier Garcia, un dels investigadors del grup RIL.\nLa primera part de la jornada es va centrar en la presentació del projecte i el retorn de les més de cinquanta entrevistes que els investigadors van realitzar prèviament, de les quals van sorgir 140 accions cartografiades, 120 de les quals tenien relació amb la riera i l’entorn. “Per preparar el procés participat ens hem reunit amb 53 persones i les hem entrevistat individualment per detectar valors positius, valors negatius i possibles accions de millora de la riera en els quatre municipis”, va explicar Marta Benages, investigadora del grup RIL. En aquesta primera part, els participants també van votar l’eslògan del projecte. Entre les set opcions plantejades, el vot majoritari es va decantar pel lema “Viu la riera!”, que encapçalarà les accions relacionades amb el programa.\nLa segona part de la sessió va constar d’un taller participatiu, en què els assistents van treballar en tres grups, per municipi, a excepció dels representants de Santa Perpètua i la Llagosta, que van fer les seves aportacions plegats. “Hem realitzat un primer taller en què cercàvem el debat en grup i pensar quines accions es poden dur a terme i les dificultats que podrien comportar per anar construint de mica en mica sensibilitat al voltant de la riera per millorar-la”, va detallar Benages, que va afegir que les següents etapes del projecte impliquen estendre aquest debat i aquesta possibilitat de participació a tota la població a través de la nova eina web, amb l’objectiu de fer el projecte més divulgatiu i aconseguir més implicació ciutadana. L’equip RIL preveu presentar aquesta plataforma web a la tardor i oferir sessions obertes a la ciutadania per donar-la a conèixer i “perquè tothom que vulgui dir qualsevol cosa sobre la riera, aspectes positius, negatius, com la veu, què vol canviar, accions, què vol millorar…, pugui fer-ho a través d’aquesta plataforma”, va manifestar Garcia.\nEn una primera valoració dels tallers organitzats divendres, els investigadors van destacar que pel que fa als itineraris van sorgir temes relacionats amb la divulgació i la il·luminació i la seguretat dels camins, mentre que majoritàriament s’havia fet poca referència als equipaments i als elements patrimonials que envolten la riera. També van assegurar que els tres grups van coincidir en la importància de fer pedagogia entre la ciutadania i van destacar que la riera era un factor cohesiu, que havia reunit una quarantena de persones de quatre municipis amb ganes de treballar i millorar-la.\nAquest projecte suposa la primera col·laboració entre l’Institut de Medi Ambient de la UdG i la School of Architecture de UIC Barcelona i neix de la relació de Xavier Garcia amb totes dues institucions. “Vaig fer el final del meu doctorat a la UdG i, més endavant, vaig aconseguir una oportunitat finançada per l’Obra Social La Caixa de fer dos anys de beca postdoctoral a la School of Architecture: fruit d’aquests contactes ha nascut aquesta col·laboració”, va detallar l’investigador.\nPel que fa al fet de centrar el projecte en la riera de Caldes, Marta Benages va explicar que va dur a terme la tesi doctoral sobre aquest espai fluvial i que ja va començar a fer entrevistes l’any 2011. “El motiu és l’interès del cas d’estudi; dels rius, se n’ha parlat molt, i les rieres són les grans invisibles. La de Caldes tenia diferents condicionants, com que no té un gran municipi i altres de petits, la varietat d’espais naturals, agrícoles, industrials i les zones residencials, tot un conjunt de característiques que donen interès a estudiar aquest retorn a la riera com a espai de lleure ciutadà”, va manifestar.\nÈxit rotund de la jornada “El dia de la riera!” amb més de 300 participantsNoticies


Batxilleries | Joan Todó\nDavid Ruano /TNC\nContra la perfecció teòrica del lector model, els itineraris reals de la lectura són atzarosos, incerts. Jo havia llegit Camí de sirga als divuit anys, com a lectura obligatòria de C.O.U, sense trobar-hi el gust. Em perdia dins les giragonses argumentals, m’enutjava la impostura lèxica, no m’interessava el conflicte social (una mica com quan, per aquella època, vaig llegir El roig i el negre com a doble història d’amor, sense adonar-me del problema real d’aquell parvenu). Va ser l’atzar que fa tres o quatre anys va fer-me assistir a una funció teatral de L’aigua, l’anterior peça de Xicu Masó: el descobriment de la guerrillera beata Leucofrina, del barquer Garrigues oferint-se per substituir Caront, o de l’advocat Mallol Fontcalda, que descobreix que “senyor lletrat” pot ser una befa. I aquesta vegada sí. Amb trenta anys fets, jo entrava en Moncada per aquella porta: pels contes. A través d’un humor força particular: en els relats breus, Moncada evoca el paradís perdut a cops de facècia, d’animalada explicada al bar, entre rialles, i el contrast entre realitat i somni, entre la ratlla i el desig, es resol sovint en un absurd.\nN’estic convençut: els relats de Calaveres atònites (aquest llibre que, com els de Dovlatov, no sabríem si és novel·la o recull de contes) són l’accés més directe a l’univers moncadià. Agradós com el viatge a Innisfree de John Ford, que també comença amb unes indicacions força confuses sobre com arribar-hi. I Mallol Fontcalda, com han vist prou bé els responsables d’aquesta dramatúrgia, n’és el seu més qualificat Virgili. A mig camí entre la novel·la pura (La galeria de les estàtues i Estremida memòria) i els reculls de l’inici (Històries de la mà esquerra i El Cafè de la Granota), Calaveres atònites i Camí de sirga ofereixen una estructura híbrida, que engalza tot de petits relats (i on hi caben, també, relats d’altres llibres) dins un bastiment trencadís, semblant a la munió d’imatges que pugnen per sortir del mirall trencat del baró de Sàssola.\nA això mateix s’ha agafat Marc Rosich, amb perspicàcia, per trenar una Mequinensa que comença amb l’arribada al poble de l’advocat barceloní, i acaba amb l’esfondrament de la vila. De la novel·la, n’han desaparegut Aleix i Malena de Segarra, Francesc Romaguera (l’amor juvenil de Carlota de Torres) i bona part dels propietaris de les mines. Les forces vives es redueixen a Carlota, acompanyada per la seva criada Carmela, i una Leucofrina que substitueix el cor de xafarderes de la novel·la. L’oscil·lació constant d’aquesta entre el punt de vista de Carlota i el punt de vista de Nelson, el llaguter, així, perd l’equilibri en favor del poble ras, dels miners i navegants. Però sobretot recula fins a l’origen de l’impuls narratiu de Moncada: la conversa de cafè on la gent passa l’estona explicant xafarderies (al meu poble en diuen “batxilleries”) que, tot i que s’han explicat mil vegades, es tornen a contar un cop i un altre, de manera desordenada perquè tothom sap aquella història, i tothom intervé en el relat. Potser no cal recordar Walter Benjamin: “L’experiència que passa de boca en boca és la font de la qual han pouat tots els narradors. I entre els que han posat per escrit històries, els més grans són aquells l’escrit dels quals s’aparta menys del discurs dels molts narradors innominats.”\nL’opció de Rosich té servituds: en reduir per la banda dels senyors, la desesperació final de Carlota de Torres resta esmorteïda per l’esborrament de tot el passat (semblant al de la Concetta d’Il Gattopardo) que li atorgava densitat; per contra, la fi de Madamfransuà (mig paràgraf a Camí de sirga) esdevé més punyent per un efecte de contrast entre la gresca prèvia i el silenci sobtat. L’adaptació és, també, un laboratori on posar a prova el llenguatge: quan el barquer Garrigues dicta una carta a l’advocat, adreçada a la Mort (una carta que Moncada ens oferia directament, en la seva redacció definitiva) assistim als seus dubtes gramaticals, a les vacil·lacions estilístiques que el text diluïa dins la refinada impostura del llenguatge moncadià. I les insinuacions fantàstiques que espurnegen per les pàgines del llibre, els seus vagues fantasmes sobre els quals mai tindrem la certesa que hagin existit, han d’adquirir aquí la còrpora rotunda de l’Arquímedes Quintana que encarna Xicu Masó, convertint-ho tot en un bell somni. El muntatge esdevé, així, un comentari a l’obra de Moncada, ple d’intel·ligència: si el barquer Garrigues carrega sobre les seves espatlles no només la seva pròpia carta, sinó també el relat de l’esmolet Arístides (que veu l’arribada de l’home a la lluna i hi troba una sortida laboral) i el del coix Silveri (que troba la manera d’augmentar la indemnització per la casa que li enfonsen), és perquè tots tres comparteixen un mateix caràcter. És una astúcia hermenèutica que convida a deturar-se en tot de semblances i diferències entre l’obra teatral (i el seu llenguatge) i l’obra escrita (i les seves possibilitats). O, per donar un capgirell més en aquesta lluita de llenguatges, en les fotografies de Mequinensa fetes pel propi Moncada just abans de la inundació que s’exposen al vestíbul del TNC. Jo, si fos vostès, no les miraria fins després d’haver vist Mequinensa.\nJesús Moncada John Ford Marc Rosich Mequinensa TNC Xicu Masó\njm muñoz el 22 maig 2012 a les 12:06 ha dit:\nUn poble fronterer de Castelló? En tot cas, un municipi de Tarragona (si ens posem provincials) fronterer amb Castelló. Per cert, sobre La Sénia podeu llegir la magnífica sèrie en curs que Joan Todó està publicant cada mes a L’AVENÇ amb el títol de “Lo melic del món”.\nBernat Puigtobella el 22 maig 2012 a les 13:46 ha dit:\nGràcies per la correcció. Ja l’hem incorporada. Ens sumem a la recomanació de llegir a L’Avenç els articles de Joan Todó.\nRetroenllaç: Batxilleries | Fàstic


La marató sub2 - Pàgina 3 - Corredors.cat\n03 Oct 2013 16:34\t- 04 Oct 2013 19:00\t#41 per danili (Associat/da)\nMés o menys és això. Crec que la marató sub2 és realitzable. No sé quan ni per qui. Serà difícil però no és cap bestiesa. Allò que no m'atreveixo a dir quina és la marca mai no realitzable: 1h40'? 1h45'? 1h55'?...\nJo segueixo l'atletisme des de fa uns trenta anys i el rècord de marató masculí ha baixat des d'aleshores uns cinc minuts i el femení uns deu. En només tres dècades, vull dir que no parlo de quan les Guerres Carlines!\nÚltima edició: 04 Oct 2013 19:00 per .\n04 Oct 2013 18:48\t- 04 Oct 2013 18:52\t#42 per Hansi (Associat/da)\nUn article de runner's sobre el nostre tema. Pel meu gust, no aporta gaire, però us el deixo aquí perquè és breu i potser algú li dóna un cop d'ull: www.runners.es/noticias/actualidad/artic...b-2-horas-en-maraton\nVeient els resultats provisionals de l'enquesta creada pel danili, em sorprenen una mica les dues opcions que ara mateix encapçalen el recompte, perquè no esperava que hi hagués tants optimistes :smile:.\nÚltima edició: 04 Oct 2013 18:52 per .\n04 Oct 2013 19:02\t#43 per danili (Associat/da)\nQuan acabi el termini dijous vinent, farem un balanç! De moment han votat 53 persones.\n04 Oct 2013 19:15\t#44 per Hansi (Associat/da)\nMira que ets acurat i metòdic, danili! (característiques que per mi, que quedi clar, són virtuts). Mentre escrivia el meu comentari, anava pensant "ho dic, tot i que encara no és moment de fer valoracions, que queden dies fins acabar les votacions" :he:...el mateix que m'has dit tu després! :he:\n04 Oct 2013 21:14\t- 04 Oct 2013 21:16\t#45 per pcr35 (Visitant)\n1) s'ha comentat: "la gent pensava fa uns anys era impossible baixar de 2:20", de quina gent parleu? segur que hi havia investigadors de la fisiologia humana que no ho descartaven; en tot cas els faltava info que ara, l'any 2013 sí que tenim\n2) la marató és una distància superestudiada i amb els coneixements actuals és fàcil predir (en condicions ideals de meteo i circuit) la marca que farà un atleta superprofessional pràcticament al segon; és pràcticament matemàtic; vegeu el llibre MARATON del Dr. Perronet\n2) la marca en marató bé condicionada pel VO2max (la PAM) i l'índex de resistència; p.ex. amb un VO2max d'uns 80 i un índex de resistència d'entre -3 i -5 es pot fer 2h04' que s'ha fet darrerament; per fer 2h00' cal un VO2max de 80-85 i un índex de resistència d'entre -3 i -5. Es tracta de valors que hi ha a la espècie humana actualment, per tant és una marca possible amb el temps; seguint la corba de l'evolució de la marca amb els anys s'aconseguirà en uns 30 anys aprox, el 2040?\n3) i fer menys de 2h?\ncaldrà trobar atletes de VO2max de 90, molt rars en l'actualitat però ja valors trobats en algun atleta de migfons superdotat i que a més psicològicament puguin simultanejar índex de resistència de -3 i -5. Aquesta combinació encara és més rara i segurament costarà de que aparegui però unes 1h55' en marató no són descartables si aquesta (VO2max =90 o més i índex-resist=-3) és una combinació de capacitats humanes possible, cosa que no sabem; si naturalment no podem combinar aquestes dues capacitats mai podrem acostar-nos a 1:55 i per tant serà mpossible fer-la, essent el límit de la marató entre 1:55 i 2:00\n4) i això sempre serà així per la resta dels temps de la humanitat?\nnomés amb mutacions o manipulació genética podríem trencar el límit natural de la marató, però això ja són altres temes ...\nÚltima edició: 04 Oct 2013 21:16 per .\n04 Oct 2013 21:27\t#46 per pcr35 (Visitant)\npel que fa a la votació,\nem sembla molt bé com un divertimento\nperò per a votar primer cal estar informat sinó és opinar per opinar sense arguments raonables\nés impossible que es rebaixi a 2h en menys de 20 anys (a no ser que hi hagi dópping que no es detecti; potser el cas de la Radcliffe, cas curiós, no?);per tant, penso que estan mal plantejades les possibilitats:\njo plantejaria com a opcions només:\n4) > 2045\nen tot cas sempre estarem condicionats de si la fisiologia humana permet segons quines combinacions de capacitats com he comentat més amunt: ho veurem amb el temps\n04 Oct 2013 21:35\t- 04 Oct 2013 22:06\t#47 per danili (Associat/da)\nAixò que comentes és interessant perquè parlem de fisiologia i no d'intuició. No em queda clar però, que és exactament l'índex de resistència? És el VAM (velocitat aeròbica màxima?) I veig que associes la VO2max (comsum màxim d'oxigen) amb la PAM (potència màxima aeròbica) i no ho veig clar. Crec que dius que la combinació de VO2max i de VAM alts ens faran trobar el candidat ideal. Un concepte clau podria ser el que ha treballat molt Veronique Billat que és el tlimvVO2max, el temps màxim que hom pot córrer a la velocitat mínima que ja produeix un VO2max. No és un concepte fàcil d'entendre a la primera!\nÚltima edició: 04 Oct 2013 22:06 per .\n04 Oct 2013 21:38\t#48 per danili (Associat/da)\nHo plantejava com una diversió. No és pas dolent això!\n04 Oct 2013 21:49\t#49 per satorras (Visitant)\nJo crec que un que ho hagués pogut aconseguir era en Wanjiru...però això ja no ho sabrem mai :no:\n04 Oct 2013 21:59\t- 04 Oct 2013 22:31\t#50 per pcr35 (Visitant)\nnomés ho podria aconseguir en Wanjiru si hagués nascut el 2010-2015; les coses necessiten una evolució; segurament el 1910 hi havia a la Terra 20 o 30 atletes amb VO2max de 90 i índex de resistència de -3, valors vàlids per fer menys de 2h en marató; però 10 van morir a la I guerra mundial; 10 collien arròs a la Xina i 10 passaven gana a Àfrica; no era l'època per a què un humà fes 2h en marató\nPotser aquest 2013 ha nascut el nano que el 2040 aprox farà la marca de 2h, a veure, a veure ...\nÚltima edició: 04 Oct 2013 22:31 per .\n04 Oct 2013 22:03\t- 04 Oct 2013 22:28\t#51 per pcr35 (Visitant)\nsi-us-plau, no em tallis el que he escrit, el que volia dir és que tu que estàs més informat havies d'haver acotat millor els anys, sinó els amics del forum de corredors.cat, la majoria sense la info adequada per opinar, donaran només vots en funció de criteris massa arbitraris i ens sortiran unes votacions molt desviades del "possible" any en què s'aconsguirà\nen tot cas ja et dic que endavant amb la votació si és un divertimento a veure què surt!\nÚltima edició: 04 Oct 2013 22:28 per .\n04 Oct 2013 22:23\t#52 per pcr35 (Visitant)\nAixò que comentes és interessant perquè parlem de fisiologia i no d'intuició. No em queda clar però, que és exactament l'índex de resistència? És el VAM (velocitat aeròbica màxima?) I veig que associes la VO2max (comsum màxim d'oxigen) amb la PAM (potència màxima aeròbica) i no ho veig clar. Crec que dius que la combinació de VO2max i de VAM alts ens faran trobar el candidat ideal. El concepte clau seria el que ha treballat molt Veronique Billat que és el tlimvVO2max, el temps màxim que hom pot córrer a la velocitat mínima que ja produeix un VO2max. No és un concepte fàcil d'entendre a la primera!\n1) no em vull enrotllar i a més jo no serveixo per explicar res però,\nPAM la potència que hom desenvolupa quan va a la velocitat que correspon al VO2max,\nVAM la velocitat a què hom va quan corre amb una PAM\nels 3 conceptes expressen el mateix segons parlem de volum de gas, de potència, de velocitat\nper això parlo de PAM, VAM o VO2max indiferentment, parlem del mateix segons volguem comentar temes de Volum de O2 o potència o velocitat; és a dir, un valor x de VO2max va associat a un valor y de VAM i a un valor z de PAM\n2) índex de resistència; molt emprat en marató i ultramarató; relació entre % de PAM i el logaritme del temps que s'empra en fer una distància (sempre té valor negatiu; ja sabeu que els logaritmes poden ser positius o negatius)\n3) el que estic dient és que l'atleta que pugui córrer una marató a segons quina velocitat serà el que tingui una combinació adequada de VO2max (o PAM o VAM) i d'índex de resistència; el que està per veure és si la espècie humana accepta segons quines combinacions d'aquestes 2 capacitats, com he comentat més amunt.\nApa, si voleu més info us recomano que llegiu llibres de medicina esportiva, especialment els del Dr Perronet, especialista en ultramarató i marató. El 2001 va sortir "Maratón", un llibre que no crec que valgui més de 30 euros actualment.\n04 Oct 2013 22:25\t- 05 Oct 2013 10:11\t#53 per danili (Associat/da)\nno em tallis el que he escrit, el que volia dir és que tu que estàs més informat havies d'haver acotat millor els anys, sinó els amics del forum de corredors.cat, la majoria sense la info adequada per opinar, donaran només vots en funció de criteris massa arbitraris i ens sortiran unes votacions molt desviades del "possible" any en què s'aconsguirà\nBé, he pensat que agafant aquesta part no es canviava el sentit. Ho he fet per ecomomia de text no per tergiversar. Sobre el coneixement general dels usuaris en aquest tema, crec que hauria de ser com a les eleccions al Parlament, oferir de tot i on tothom que estigui al cens pot votar (i aquí sí que ens juguem el futur tots !). Jo he donat algunes pautes de reflexió però no crec que s'hagi de fer més. Gairebé intimidaria i induiria la resposta a allò que jo crec (que tampoc no va a missa). Pel que fa a les opcions de resposta, podrien ser-ne més o menys però també és cert que de la manera que ho planteges ja no es dóna l'opció anterior a 2030 i s'exclou per tant a aquells (amb coneixement o no, jo que sé) que creuen que s'assolirà en un màxim de quinze anys. Insisteixo, és una diversió.\nÚltima edició: 05 Oct 2013 10:11 per .\n04 Oct 2013 22:27\t#54 per danili (Associat/da)\nBé, doncs deixem-ho aquí.\n04 Oct 2013 23:57\t- 04 Oct 2013 23:59\t#55 per danili (Associat/da)\nHe pensat, tard, que estaria bé incloure una darrera opció pels que pensin que mai no s'arribarà a assolir la marca sub2. La poso ara i si algú que hagi votat el període més llunyà preferís aquesta nova possibilitat que m'ho digui que ja farem recompte al final. Ara ja no és un divertiment. És un divertament destraler!\nÚltima edició: 04 Oct 2013 23:59 per .\n05 Oct 2013 09:53\t- 05 Oct 2013 09:55\t#56 per pcr35 (Visitant)\ndanilii: Pel que fa a les opcions de resposta, podrien ser-ne més o menys però també és cert que de la manera que ho planteges ja no es dóna l'opció anterior a 2030\ni) tens raó que s'ha de donar l'opció de que es faci abans del 2030, de les opcions que he donat jo hauriem d'afegir <2030, totalment d'acord\ndanilii: He pensat, tard, que estaria bé incloure una darrera opció pels que pensin que mai no s'arribarà a assolir la marca sub2.\nii) ben pensat; el fet que no es pugui fer mai, és una opció, tot i que el fet que hi hagi atletes de VO2max de 90 o més actualment de migfons que es puguin passar a la marató i que puguin desenvolupar un index de resistència de -3/-5 fa que aquest límit no sembli un límit massa impossible de batre, més aviat penso que el límit humà està cap a la 1:55, on el fet de simultanejar VO2max superiors a 90 i índex de -3 no està clar en l'espècie humana; tot i així tot són suposicions, ja que quan es parla de límits sempre passen coses rares, p.ex. discontinutats de les capes de la Terra, voltants d'un forat negre, i altres elements de la natura; encara no sabem com evoluciona la marca de la marató quan s'acosta al límit de l'espècie humana\nestic intrigat i tinc ganes de que ho vegem tots els del fòrum de corredors.cat un dia d'aquests; de moment paciència! :yes:\ndanilii endavant amb les enquestes!\nÚltima edició: 05 Oct 2013 09:55 per .\n06 Oct 2013 13:30\t- 06 Oct 2013 13:32\t#57 per Hansi (Associat/da)\ndanili i pcr35, gràcies per les vostres aportacions, molt interessants .\nJo m'he pres l'enquesta, des del principi, com una diversió i res més, sens dubte, i així havia entès que la plantejava el danili.\nSigui quin sigui el seu resultat, en podrem treure conclusions (més profundes o menys). Evidentment, una de les conclusions possibles és que un gran nombre de nosaltres, que escrivim al fòrum, estem molt desinformats sobre fisiologia humana i marató. Si aquesta fos la deducció, potser ens estimula a informar-nos més per tal de conèixer millor una activitat que ens agrada molt :yes:.\nEl que a mi m'interessa més és el debat arran del tema plantejat pel danili, sobretot perquè miro d'aprendre una mica dels que ho heu estudiat més .\nÚltima edició: 06 Oct 2013 13:32 per .\n09 Oct 2013 08:05\t- 09 Oct 2013 08:51\t#58 per danili (Associat/da)\nL'enquesta la dono per finalitzada amb les darreres votacions de fa ja uns dies. Al final 60 vots que han quedat repartits de la següent manera:\n2013-2020 11 (18.3%)\n2021-2025 11 (18.3%)\n2026-2030 8 (13.3%)\n2031-2035 6 (10%)\n2036-2040 9 (15%)\n2041-2045 4 (6.7%)\n>2045 11 (18.3%)\nMai no es farà 0 (0%)\nEn el darrer apartat ('Mai no es farà'), que vaig incorporar ja començada la votació, probablement hi hauria hagut algun vot del tram >2045 si hagués donat l'opció de bon principi.\nLa distribució dels resultats tira cap a optimista, amb un de cada tres vots que espera que la fita sub2 s'assoleixi en un màxim de dotze anys. Això vol dir que el candidat pot estar ja competint o bé encara no ho fa però que ja ha nascut i es probablement un adolescent.\nSegons avancem els vots disminueixen però segueixen tenint pes fins al darrer tram, el de la 'terra incognita' que ens porta a més enllà dels trenta anys amb generacions d'atletes totalment desconegudes. Uns futurs protagonistes que no necessàriament hagin de provenir de la vall del Rift encara que hi haurà molts números que serà així. Atletes probablement captats cada cop més joves i dirigits des del principi a ser maratonians amb qui sap, camps autogestionats i dirigits exlusivament per atletes africans retirats. Una dinàmica que es mantindria sempre i quan seguissin havent-hi diners en les grans maratons comercials occidentals que compensés aquesta dura dedicació.\nEl premi pels encertants del concurs és un sopar a un restaurant econòmic. Ja en parlarem doncs!\nÚltima edició: 09 Oct 2013 08:51 per .\n09 Oct 2013 08:35\t- 09 Oct 2013 08:39\t#59 per Cabrix (Visitant)\nAmb tots els respectes, no consideraria el llibre "Maratón" de Peronnet com a "liibre de medicina esportiva", i si, en canvi, els de V. Billat (per exemple "Fisiologia y Metodologia del entrenamiento"). El llibre Maratón, de Peronnet, personalment, no deixa de ser una obra de referència sobre un model teòric i que, per tant, i valgui la renundància, pot servir com a referència.\nPer altra banda, us convido a buscar i navegar en articles cientifics, o be en jlchicharro.blogspot.com.es/ La considero força comprensible. Si mireu els abstracts i les conclussions dels articles podeu treure molta informació relativament fàcil d'assimilar. La resta acostuma a ser l'explicació del mètode experimental emprat.\nÚltima edició: 09 Oct 2013 08:39 per .\n10 Nov 2013 20:45\t#60 per carsobe (Visitant)\nDe casualitat, navegant per la xarxa, m'he trobat amb aquesta notícia que m'ha recordat aquest recent debat sobre el tema de baixar de les dues hores a la marató.\nLa ciencia marca en 1:57.58 el mejor tiempo que puede lograr un ser humano en un maratón


“Només fusionem bancs?” – menorca al día\n“Només fusionem bancs?”\nFa cosa d´un mes hem conegut el “festeig” entre La Caixa i Bankia. Em sobta molt que, al bell mig de la pandèmia, un projecte tan disbaratat segueixi endavant. A banda que no puc entendre ni acceptar –dessota cap excusa– les ingerències del món polític en un tema estrictament financer. “A cada u, el seu !”\nL’actual crisi sanitària ha provocat un desgavell sense precedents en la nostra història. Comerços i empreses han de seguir endavant amb les mateixes despeses… Sense el flux de “cash” per a fer-hi front. La situació s´ha extremat tant que el pànic d´un probable tancament voletegi pel terrat de molts d´ells. El pitjor de tot rau en que ningú no ensuma –ni de bon tros– una fi propera del caos a curt termini.\nEn aquest punt, només tenen dret a fusionar-se els bancs ? Qui ens impedeix considerar mínimament altres sectors ?Ja no parlo de caixes d´estalvi perquè, a la pràctica, no en queda cap… Acoblar, sumar, combinar i/o fusionar empreses pot presentar avantatges. Centrats a compartir guanys amb economies d´escala, la fita caldria orientar-la a reduir costos d´estructura. A explotar allò que se´n diuen sinergies.\nCom es podria recuperar el promig de facturació anterior a l´esclat d´aquest malson ? Tot no es pot reduir pas a l´opció del teletreball o a deixar-se portar per la tesi del “qui dia passa, any empeny”. Creuats de braços, les coses no s´ajustaran per art de màgia… A més, cal ésser valents a l´hora d´establir diagnòstics. No ens ha de fer por dir que el món dels serveis potser estava massa sobredimensionat. O que la via turística s´havia endormiscat bo i pensant que el “mixing” de sol i platja ho arranjava tot. Altres països de l´àrea mediterrània es van espavilar i van dur a terme inversions orientades a renovar-se.\nEn una visió panoràmica global i salvant possibles excepcions, vivíem rebé. Sovint ens podíem permetre un viatget, una tournée amb l´Imserso pels jubilats, un cap de setmana a la neu o en un càmping. Tal vegada, tanmateix, sobraven agències de viatge… I, més encara, atès que Internet ens dóna opció a practicar allò del “si vols estar ben servit, fes-te tu mateix el llit”.\nNo puc oblidar les grans cadenes de distribució, els grans magatzems, els locals d´oci nocturn, els bars i locals de restauració, etcètera. L´aplicació de la teoria del “fusionar-se o morir” podria induir a fusions ben programades, de les quals se´n trauria profit… A tall d´exemple, sé de despatxos de notaria que han fet el pas de sumar esforços. És clar que, després del la baixada d´activitat en el tema immobiliari –arran la crisi de 2008– s´entén fàcilment.\nTampoc no penso desaprofitar l´avinentesa d´anar contra la classe política del país. Per què no “fusionem” –d´una punyetera vegada—Senat i Congrés dels diputats? Entenc que els parlaments (central i autonòmics) haurien d´ alleugerir “càrrega” humana, burocràtica i retributiva. Al parlament català, per exemple, hem vist –per TV, durant la pandèmia– sessions a menys d´un terç del seu aforament… I res no s´ha pas desmarxat.\nA més d´un personatge que viu d´aquesta “moma” no li agradarà llegir-me. Seguiré pensant que té la pell molt fina. I, en qualsevol cas, ara no se m´encén la bombeta –en català– d´un adagi castellà: “quien se pica, ajos come”. Plantejant la qüestió educadament i en format sorneguer, estic habilitat per a dir la meva.\n… también se podrían fusionar las diferentes religiones, si realmente son todas caras de una misma moneda, ya que dicen tener un dios al que alabar, y presumiblemente todos los dioses son uno… pero no, no lo hacen , y eso demuestra que no existe tal dios, y son todas meras empresas vendehumos en busca de un beneficio que mayor será según mayor sea la cuota de adeptos captados para cada secta en esa carrera…\nEl vídeo del espectacular reto de Pau Capell en Menorca


Madina Salim - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMadínat Sàlim —en àrab مدينة سالم, Madīnat Sālim— era la capital musulmana d'ath-Thaghr al-Àwsat (marca mitja), construïda sobre la Ocilis romana i que es correspon amb l'actual Medinaceli.\nLa ciutat es va repoblar per Sàlim ibn Waramai, un amazic masmuda, reutilitzant-ne la muralla romana en ruïnes i aixecant una nova, i construint la porta de ponent. Era una posició estratègica pels omeies i al-Idrissí la descriu com una ciutat gran amb moltes cases, jardins i hortes. L'alcassaba de la vila, de doble recinte trapezoïdal amb torres semicirculars, es trobava a l'extrem occidental de la muralla romana, però avui només resten les corts per als cavalls del soterrani. Al segle IX es va començar a despoblar i estava quasi abandona quan fou restaurada pel califa Abd-ar-Rahman III (929-961), segons un testimoni citat per Ibn Idharí el 946. La reconstrucció la va fer el general Ghàlib i hi van participar totes les guarnicions de la zona. Al segle x fou el lloc d'on sortien normalment les expedicions contra els cristians i quan convenia era el lloc on es replegaven. Ghàlib va restar governador de la ciutat i de tota la Marca Mitjana fins a la pujada al poder d'Almansor que el va eliminar. Almansor, fugint de la derrota de la batalla de Calatañazor, va anar a morir a Madínat Sàlim el 10 d'agost del 1002, però es desconeix la ubicació de la tomba.\nAl segle xi i xii fou atacada i ocupada diverses vegades pels cristians. El 1083 la va ocupar Alfons VI de Castella, però els musulmans la van recuperar tot seguit. Fou presa per Alvar Fáñez el 1104 i recuperada novament pels musulmans; altre cop presa per Alfons I d'Aragó el 1123 amb caràcter definitiu. Fou la darrera posició musulmana en caure a la comarca. El 1129 els aragonesos la van cedir a Castella.\nNo s'ha de confondre amb Madínat Ibn as-Sàlim que és la moderna Grazalema a la província de Sevilla.\n↑ (castellà) Castillos de Soria\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Madina_Salim&oldid=25641341»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 des 2020 a les 21:10.


Differences between revisions 682 and 683\n⇤ ← Revision 682 as of 2017-09-04 11:47:09 →\n← Revision 683 as of 2017-09-16 07:05:26 → ⇥\nLa propera reunió es farà el dia 6 de setembre de 2017 a les 22.00 h, hora catalana. La durada serà d'una hora, com a màxim. La propera reunió es farà el dia 4 d'octubre de 2017 a les 22.00 h, hora catalana. La durada serà d'una hora, com a màxim.\nLa propera reunió es farà el dia 4 d'octubre de 2017 a les 22.00 h, hora catalana. La durada serà d'una hora, com a màxim. Qualsevol pot afegir un punt a l'ordre del dia que es tancarà el dia anterior a les 23:59 hora catalana.\nPreparacions per la festa Enginyosa


Entrevista a Jordi Da Silva\nInici > Premsa > Sala de premsa > Notícies > Entrevista a Jordi Da Silva\nJordi da Silva, graduat en Educació Social a la Facultat Pere Tarrés – URL i educador social en un centre socioeducatiu gestionat per la Fundació Pere Tarrés\nHem parlat amb Jordi da Silva, 29 anys, qui després de graduar-se en Educació Infantil, va treballar uns mesos com a dinamitzador sociocultural amb infants. Allà, una companya de feina li va parlar de l’Educació Social i li va insistir en estudiar aquesta professió. Per curiositat, va investigar i llegir de què anava i va decidir matricular-se a la Facultat d’Educació Social i Treball Social Pere Tarrés - URL. L’any passat es va graduar i va ser premiat com a millor expedient de grau en Educació Social de la promoció 2015-2016. Aquest any també seguirà estudiant a la Facultat el Màster en Models i Estratègies d’Acció Social i Educativa en la Infància i l’Adolescència. Estudis que compaginarà amb la feina d’educador social al Centre Socioeducatiu Fundació Albert, engegat amb la col·laboració, assessorament i gestió des de l´àrea de Programes d´Acció Social de la Fundació Pere Tarrés. El projecte està gestionat per la Míriam Sanjosé. De fet, li agradaria fer el projecte de final de màster del centre socioeducatiu on treballa.\nFundació Pere Tarrés (FPT). Perquè vas decidir estudiar Educació Social després d’haver estudiat Educació Infantil?\nJordi da Silva (JdS). Després d’estudiar Educació Infantil vaig treballar a algunes escoles d’Andorra, tot i que tenia al cap venir a Barcelona, on vaig poder venir a través d’un pla d’ocupació. Allà vaig conèixer a la meva cap, pedagoga de professió, que va estar un any dient-me que havia d’estudiar educació social. Tant era la seva insistència que vaig investigar què era l’educació social, perquè no coneixia la professió. De fet sentia que l’educació infantil se’m quedava petita ja que a mi m’agrada compaginar la intervenció amb els infants amb el treball amb famílies i sentia que no podia fer-ho amb l’educació infantil. Després de llegir, informar-me’n vaig veure que amb educació social sí que em permetria el treball amb la família i l’entorn i vaig decidir començar a estudiar Educació Social a la Facultat d’Educació Social i Treball Social Pere Tarrés URL. Ara l’educació social és la meva passió i la meva vocació.\nFPT. Què t’ha aportat estudiar el Grau en Educació Social?\nJdS. Estudiar Educació Social ha estat com posar-me ulleres. Vaig arribar a la universitat amb la meva visió del món i conforme van anar passant els anys a la Facultat cada professor, cada company em van anar aportant la seva visió i experiència i vaig acabar amb unes ulleres diferents. Ara em faig més preguntes del perquè de les coses i intentes profunditzar una mica més. I no només m’ho aplico a la meva feina, sinó també a la meva vida personal.\nFPT. En quins àmbits educatius desenvolupeu la vostra tasca des del Centre Socioeducatiu Fundació Albert?\nJdS. L’eix més important del projecte és l’àmbit de reforç escolar, però també treballem el lleure. En aquest sentit hem establert la interculturalitat com a centre d’interès ja que atenem a infants d’Amèrica Llatina, Marroc, Pakistan, la Xina. Hem preparat activitats perquè puguin conèixer les llengües i les cultures pròpies de cada lloc. També tenim pensat treballar amb les famílies i que els pares i mares puguin venir a explicar-nos les tradicions del seu país d’origen.\nFPT. Quin és el perfil dels infants que venen al centre?\nJdS. Atenem a més de quaranta infants, la majoria dels quals tenen entre 8-9 anys en avall. El plantejament era atendre també a infants més grans, però la demanda que ens arriba és una altra, un altre exemple de que el projecte és viu i que ens adaptem a la realitat del barri. Tenim molta demanda d’infants de 6-8 anys que necessiten competències bàsiques de lecto-escriptura.\nFPT. Com articuleu la vostra tasca socioeducativa al centre amb les famílies dels infants?\nJdS. L’articulació és complicada. Tot i que amb moltes de les famílies tenim la coordinació amb els Serveis socials, hi ha un problema de conciliació familiar. Ens trobem que molts progenitors estan treballant durant l’horari del centre. Tot i això, tenim molt clar que els volem incorporar a les dinàmiques del centre però és una tasca que requereix molt temps i molta pedagogia. L’espai familiar és un lloc que ens ajuda ja que és dissabte el matí, però també els volem implicar en algunes dinàmiques del centre per aconseguir així que s’involucrin amb l’educació dels seus fills.\nFPT. Com és una tarda al Centre Socioeducatiu Albert?\nJdS. A les quatre arriba tot l’equip educatiu i estem una estona en la que posem en comú tota la informació que ens pot arribar de Serveis Socials. Després d’aquesta estona conjunta planifiquem i preparem el material per les activitats fins a les cinc. De les cinc a dos quarts de sis rebem els infants, ja que alguns acaben l’escola a dos quarts de cinc i altres a les cinc. Aquesta estona és el moment per berenar. Ara estem treballant perquè tots els infants portin berenar per fomentar la responsabilitat dels pares. De moment no fem cap recomanació dietètica però estem fent registres del que porten per poder treballar bons hàbits alimentaris més endavant. Ara l’objectiu és més bàsic, que tots portin berenar. A dos quarts de sis comença el reforç. Les taules del reforç estan organitzades de manera que els infants es puguin ajudar entre ells per si en algun moment nosaltres no podem estar per ells. Passada una hora, a dos quarts de set, comencem a fer una activitat més de lleure i/o relaxació. Cap a les set passem a fer El Cercle de la Paraula.\nFPT. Ens pots explicar en què consisteix El Cercle de la Paraula?\nJdS. L’activitat consisteix en que els infants comparteixin les seves vivències, sempre de forma voluntària, asseguts en rotllana i respectant el torn de paraula. Aquesta activitat ens permet treballar l’educació emocional i després d’una formació amb la Cooperativa Fil a l’Agulla, vam veure-ho clar. A través de l’activitat l’infant pot treballar les seves emocions i aprendre a estar amb l’emoció de l’altre. Si un infant es posa a plorar els altres han de respectar-ho i esperar, han d’aprendre a aguantar les emocions “negatives”. Hem vist que culturalment s’accepten les emocions positives però es defuig de les negatives i amb aquesta activitat volem que es naturalitzin.\nFPT. Seguint amb les emocions dels infants. Ens pots explicar algun cas de millora que hagis vist en aquests pocs mesos de funcionament del centre?\nJdS. Tenim el cas de dos infants, una nena i un nen de 6 anys, als que els pares van portar al centre dient-nos que a l’escola només es relacionaven entre ells i que no parlaven amb ningú més. Durant les primeres dues setmanes ens va costar molt la relació, el vincle, amb ells. Però un dia al Cercle de la Paraula la nena va intervenir, no tenia res a veure amb el que estàvem parlant, però ja va dir alguna cosa. Va ser un petit progrés. Des de fa una setmana la nena no para de parlar i ens va dir una frase que ens va capgirar a tots: “Estic molt trista perquè avui els meus companys estan molt nerviosos i això m’ha posat trista”. Ha estat capaç d’expressar els seus sentiments. La seva mare està molt contenta amb aquesta transformació.\nFPT. Quina vols que sigui l’evolució del Centre en aquest primer any de posada en marxa?JdS. Per començar m’agradaria que el centre arribés a la seva màxima capacitat. Ara mateix tenim més de quaranta infants però podem atendre’n fins a uns cent. I una altra cosa, és acabar de quallar la coordinació amb l’escola, a través del professor de referència, perquè no tenir-la ens complica molt la tasca a l’hora de fer reforç escolar.\nCentre Socioeducatiu Fundació Albert\nEls infants en situació vulnerable del districte de Ciutat Vella (Barcelona) disposen d’un nou projecte engegat per la Fundació Albert amb la col·laboració i assessorament de la Fundació Pere Tarrés. A finals de juny es va inaugurar el nou equipament que compta amb una ludoteca, un espai familiar, un centre socioeducatiu i un espai que acull el Projecte Paidós (Càritas).\nLa inauguració de l’equipament, el passat 22 de juny, ha estat la culminació del treball conjunt entre la Fundació Albert Espelt i la Fundació Pere Tarrés al llarg del curs 2015-2016 per la posada en marxa del projecte, que atendrà infants en situació vulnerable del districte de Ciutat Vella. L’equipament ha començat la seva activitat amb el casal d’estiu, que a través de la col·laboració de la Fundació Pere Tarrés i el seu equip de monitors/es, atendrà uns 30 infants durant el mes de juliol i agost. La Fundació també serà la responsable de la ludoteca, un espai de joc i familiar on s’atendran a una vintena d’infants. A més, l’extensa experiència en l’àmbit educatiu i social de la Fundació ha estat clau per organitzar i liderar el centre socioeducatiu del nou equipament que atendrà el reforç escolar i el lleure d’una trentena d’infants durant les tardes del curs escolar a partir del setembre de 2016.\nLa Fundación Albert és una entitat que té per objecte la protecció i atenció als infants, joves i persones en situació de pobresa, dificultat i risc d´exclusió social, amb l´objectiu de fomentar la igualtat d´oportunitats per aquestes persones.


imprudència - De paraules per Context\nNi ¿com havia de venir ningú, si no podien sentir-me, lluny com era de les habitacions? Perquè jo era al terrat, a cara de cel. A la traça hi havia pujat per observar l'aurora boreal; i allí la tenebra mefítica m'havia sorprès i m'havia anat penetrant, ensopint-me, enervant-me... L'orgull i la imprudència m'havien perdut.\nS'han cuit ells el dinar i l'han fet massa salat... Bona senyal!... El jove deu ser capaç de fer un dinar; deu esguerrar-lo per gallarda ignorància d'aquest art, propi de dones, i deu tenir la valentia de menjar-lo encara que salabregi una miqueta massa. La joventut és imprudència, passió, força, temeritat... Ai! Massa poc que en queda, després, de tot això.\nJo i el meu cor ens hem girat a totes bandes, per a examinar i recercar la saviesa, i no han trobat sinó el mal de la follia, la imbecil·litat i la imprudència. Hem trobat aquesta noia, el somriure de la qual és com una xarxa, i l'esguard com un lligam: no es follia, això? Per què no s'ha d'haver torçat el peu, el dia de son viatge a Huneburg?


Les nostres eleccions europees - Agust� Pons - Els blogs d'e-noticies\nAquestes eleccions del maig del 2014 són mirades amb força angúnia pels europeistes veterans. Es temen, amb raó, que els electors castiguin uns polítics que, en la llarga crisi econòmica encara no acabada, han demostrat no tenir poder -o no tenir poder suficient- per trobar solucions més o menys creïbles i més o menys definitives. Així, doncs, els partits polítics que aglutinin els desenganyats i els escèptics poden donar la campanada i formar un Parlament europeu ingovernable. I és que raons per a la irritació dels electors no en falten. En primer lloc, es donarà la paradoxa que votarem un Parlament europeu que, de fet, no tindrà un pes rellevant en la presa de les decisions que d'una manera més directa afecten la vida dels europeus. Dit d'una manera més directa, a Europa mana la senyora Merkel, però la senyora Merkel no presidirà la Comissió que governarà Europa després d'aquestes eleccions ni ho farà cap polític alemany en nom seu. Qualsevol ciutadà europeu mínimament informat sap que el senyor Durao Barroso, l'actual president de la Comissió, no ha pogut donar ni un sol pas que no comptés amb el vist-i-plau de les autoritats alemanyes i això l'ha convertit en un president sense prestigi. Ara, en consonància amb els acords presos a Lisboa, el Consell Europeu, format pels caps d'Estat i de govern dels països membres de la Unió, podria estar disposat -però no en té l'obligació-- a proposar per a president de la Comissió Europea, que ve a ser el govern executiu de la Unió, aquell polític que hagi liderat la força guanyadora en les eleccions al Parlament; un sistema d'elecció no gens directe, com es veu, i de credibilitat democràtica més que dubtosa.\nLa Comissió Europea ha tingut, fins ara, una Comissaria d'Afers Exteriors -oficialment. Alt representant de la Unió Europea per a Afers Exteriors- caracteritzada per la seva inanitat. En efecte, un dels mèrits de la senyora Catherine Ashton a l'hora de ser nomenada per aquest càrrec va ser la seva manca de gruix polític. En el millor dels casos, la Gran Bretanya només contempla la Unió Europea com una unió de mercats i el seu govern va aconseguir imposar aquesta candidatura com a contrapès més o menys implícit a la seva continuïtat dins la Unió. Al cap i a la fi, Alemanya segueix demostrant ben poca predisposició a exercir el lideratge global que Europa necessita i s'acontenta en fer de gendarme econòmic.\nUna altra qüestió és que, sigui quina sigui l'eficàcia demostrada pel Parlament europeu, els nostres polítics tenen l'obligació de fer arribar a Estrasburg la veu de tants i tants catalans que volem canviar de dalt a baix l'actual statu-quo. El procés sobiranista català no està basat en entelèquies decimonòniques sinó en problemes vivíssims del nostre dia a dia.; amb problemes d'indole econòmica, cultural i social. I quina falta en fa el Parlament europeu si nio hi podem parlar dels problemes que més ens preocupen? Al senyor Schultz li aniria bé no mirar-se els problemes dels catalans amb uns aires tan paternalistes. Al cap i a la fi, com a president d'un Parlament poc rellevant ell, més que ningú, té la cua de palla.\nEl Punt - Avui, 19 de novembre del 2013\nEls blogs d'e-noticies - Agust� Pons - Les nostres eleccions europees


Armand de Fluvià i Escorsa - Biblioteca Virtual\nDia Internacional per l’alliberament de lesbianes, gais, trans, bisexuals i intersexuals\nAquest any, 2021, se celebra el 51è aniversari des de que Armand de Fluvià i Escorsa (Barcelona, 1931) fundés el MELH (Movimiento Español de la Liberación Homosexual) i, per tant, inaugurés el moviment LGTBI a tot l’Estat.\nAixí, l’activista Armand de Fluvià crea el MELH i porta a terme els primers grups clandestins, amb la realització del fanzine AGHOIS i el pas de la frontera a Perpinyà per realitzar les còpies.\nL’any 1970, conjuntament amb Francesc Francino, lideren la Campanya contra la descriminalitizació de la Ley de Peligrosidad social y rehabilitación social (LPRS) i l’any 1975 neix el Manifest FAGC que donaria inici a la creació el Front d’Alliberament Gai de Catalunya. Des del FAGC impulsa la creació de l’Institut Lambda -actualment Casal Lambda-, el primer centre cultural i amb diferents serveis de l’estat per persones homosexuals i del qual es president d’honor des del 1995.\nDurant els anys foscos de la dictadura l’homosexualitat estava prohibida per la Ley de Vagos y Maleantes, que va ser modificada expressament (el 15 de juliol de 1954) per tal d’incloure l’homosexualitat com a delicte amb penes d’internament –amb centres a Badajoz i Huelva-, prohibició de residir en un determinat territori, obligació de declarar en domicili habitual o submissió a vigilància obligatòria.\nDurant, pràcticament, una dècada d’existència varen passar per la presó gairebé 1.000 persones homosexuals i transsexuals. Les persones de classe social baixa i, especialment, les persones transsexuals o que practicaven el transvestisme són les que més van patir la repressió i persecució.\nEl règim va tenir, principalment, dos psiquiatres que varen exercir com autèntics ideòlegs de l’homofòbia: Antonio Vallejo Nájera i Juan José López Ibor. Considerada així per la psiquiatria imperant una malaltia, s’aplicaven mesures reparadores per mitjà de les anomenades teràpies aversives on s’aplicaven electroxocs per tal d’evitar l’atracció cap a persones del mateix sexe.\nLa dictadura es va preocupar expressament de resguardar els seus valors ideològics del nacionalcatolicisme en diferents àmbits (religió, família, educació...) i l’homofòbia era un pilar especialment important. El feixisme espanyol va crear tota una xarxa social, legal, mèdica i religiosa com a una forma d’institucionalitzar l’homofòbia.\nTal i com expressa Armand de Fluvià en el documental “Crits de Llibertat” (Maria Khan) :\n“Érem perillosos socials, per definició corruptors de menors que anàvem darrere dels nens per corrompre’ls... Per la medicina uns malalts mentals; per la religió els pitjors dels pecadors... pecadors contra natura, pecat que clamava a Déu, era horrible...; i per la societat el pitjor del pitjor”.\nArmand de Fluvià i Escorsa va ser l’impulsor i pioner del moviment d’alliberament LGTBI, ell va posar la llavor per tal que el gener de 1979 es deroguessin els articles que feien referència a l’homosexualitat i que la llei fos totalment derogada el 23 de novembre de 1995.\nVa ser la primera persona a Espanya que de forma pública va sortir de l’armari a Televisió Espanyola, amb l’emissió en català dels programes "De bat a bat" i "Vostè pregunta". Pel seu llegat i activisme ha rebut diferents distincions, destacant la Creu de Sant Jordi (2000), la medalla d’honor de Barcelona (2008) o la Medalla d’Or a la Promoció dels Valors d’Igualtat del Ministeri d’Igualtat (2020).\nEl moviment gai a la clandestinitat del franquisme, 1970-1975 / Armand de Fluvià i Escorsa\nAquest llibre és més que una història del moviment gai a Catalunya i Espanya durant els anys 1970-1975. És un crit de denúncia i és un clam per reivindicar el lliure exercici de la sexualitat i de l'afectivitat entre les persones. A finals de l'any 1969 es va presentar a les Corts franquistes un avantprojecte de la futura "Ley de Peligrosidad Civil y Rehabilitacion Social" que afectava directament al col·lectiu homosexual. Amb aquella nova llei passaven, a més, a ser perillosos socials, delinqüents en potencia. Durant el llarg període del règim franquista els i les homosexuals van haver de viure amb la por al cos sempre, van haver de callar, silenciar, amagar-se, fins i tot "enganyar" a ells mateixos i a la societat per tal que no fos descoberta la seva homosexualitat. Van patir maltractaments físics i vexacions, detencions i empresonaments, "rehabilitacions" que els anul·lava com a persones i moltes vegades els induïa al suïcidi.\nCrits de llibertat. Documental de Maria Khan\nMELH. Armand, la història d’un moviment (documental)\nCrits de llibertat - Maria Khan (documental)\nFecha de creación: 10/06/2021 Última actualización:\t11/06/2021


Escola d'Enologia Jaume Ciurana: Jornada. Malalties de la fusta de la vinya: Biologia i control.\nJornada. Malalties de la fusta de la vinya: Biologia i control.\nAvui els alumnes del cicle de vitivinicultura han assistit a les conferències sobre malalties de la fusta de la vinya, que se celebraven a les instal·lacions de Vitec.\nLa jornada ha estat dividida en tres parts.\nLa primera part ha estat realitzada per Gonzal Barrios, tècnic del servei de sanitat vegetal dels serveis territorials de Tarragona. Gonzal Barrios tal i com deia el títol de la conferència, ha fet un recull històric sobre l’evolució dels coneixements sobre les malalties de la fusta. En la seva exposició, ha començat classificat les malalties de la fusta en dos grans grups segons l’edat en que les malalties afecten a les plantes.\nClassificant les malalties en:\nMalalties sobre plantes joves:\nMalaltia de Petri.\nMalaltia de peu negre.\nMalalties sobre plantes adultes:\nEsca o Llampat.\nUn cop classificades, ha descrit la simptomatologia de cada malaltia, intentant diferenciar l’atac de cada fong.\nLa segona part ha estat realitzada per el Dr Jordi Luque. Aquesta conferència ha seguint la classificació realitzat per Gonzal Barrios. Ha començat parlant de les malalties de fusta sobre plantes joves i de la presència d’aquesta malaltia en plantes provinent de viver i possibles solucions a aquest problema.\nSeguidament ha comentat les investigacions que s’estan realitzant, en aquests moments, intentant trobar algun sistema per limitar o eliminar la malaltia en plantes adultes.\nPer poder arribar a aquest objectiu, les investigacions han anat dirigides a :\nSaber de quins fongs es tracta.\nConèixer com es dispersen.\nSaber com controlar-ho.\nA partir dels resultats de les últimes investigacions, ja se sap quins són els principals fongs que participen en les diferents malalties. També es coneix que es dispersen fàcilment, a través del vent, a distancies d’uns quants quilòmetres. El que encara no s’ha trobat i es segueix investigant es com controlar la plaga, ja que no hi ha cap substancia que tingui bons resultat per cap de les diferents malalties de la fusta.\nL’ultima part ha estat una taula oberta, on els oients han pogut resoldre algun dels seus dubtes.\nPublicat per Escola d'enologia a 23:02\nEtiquetes de comentaris: biologia, braç mort, esca, eutopiosis, fong, fusta, gonzal barrios, jordi luque, llampat, malaltia de petri, malalties, peu negre, plaga, vitec, vitivinicultura