PAGINES TEMÀTIQUES DE LA FAMILIA VIDIELLA-ROCAMORA : Coral Sanllehy\nCoral associada a la Molt Il·lustre Federació de Cors de Clavé\nEn l'actualitat la Coral inclou en el seu repertori un ampli ventall de música religiosa i romàntica a la cançó popular del nostre pais.\nMolts dels seus components han format i formen part la les Macro-Corals que organitza la Federació de Cors Clavé.\nActualment i sota la direcció del Mestre Eduard Castell i Miró, som uns quaranta-cinc cantaires.\nAGRUPACIÓ CORAL SANLLEHY.\nL'"Agrupació Coral Sanllehy" es fundà l'any 1950 amb el nom de "Coral La Salut", més l'any de 1954, i per problemes d'aquells temps, va canviar-lo pel nom actual. Al seu inici, formaren la Coral una cinquantena de cantaires, tots homes, i amics del barri barcelonès de Can Baró.\nLa Coral ha actuat arreu del País, de la Catalunya Nord i de la resta d'Espanya.\nL'any de 1957, va participar al concurs "LA BARRETINA D'OR", organitzat per Radio Joventut de Barcelona, arran del qual feu la gravació d'un disc. El mes de maig de 1964 tingué lloc la primera sortida fora de Catalunya, la Coral es traslladà a terres de VALENCIA on va actuar als "Jardins de Viveros" juntament amb la Banda Municipal de la ciutat. Va ésser Primer Premi del Concurs de Corals Clarianes, celebrat durant les Festes de la Mercè de l'any 1964, a la ciutat de Barcelona. El mateix any també obtingué el primer premi en el concurs de "L'Espiga de les Corts" i el segon al concurs "Ateneu Colom", del 1965. També va participar en el Concert de la Plaça de Catalunya de les Festes de la Mercè de 1985; i va actuar a la cloenda de la "I Vila Claveriana" l'any 1986, celebrada a Ripoll. L'octubre de 1987 va participar en un recital de "CANT CORAL", al saló del Tinell, de Barcelona i al mes de desembre del mateix any al "II Concurs de Nadales", celebrat a Centelles. El maig de 1990 actuen, conjuntament amb 3 corals més, a la magnífica Cantada, amb orquestra, que s'organitza a Granollers, en motiu de la "V. VILA CLAVERIANA". Al mes de maig de 1990, ofereix un concert a la Vila de CERET, a la Catalunya nord, amb un èxit notable, es publica el 6 de juny en el diari "L'INDEPENDENT" una crònica en que es qualifica a la Coral com a una orquestra de veus humanes; al novembre de 1990, amb 4 Corals més i orquestra, participa a les Festes de Santa Cecília d'Igualada; l'any 1991, dintre de l'excursió de Pasqua, se celebra un concert a la població d'Arnedo (La Rioja). El mateix any actuà a la "VI VILA CLAVERIANA", celebrada a Vilafranca del Penedès. El 1996 a la Vila de Vilaseca, es forma una marco coral de prop de tres-cents cantaires d'arreu de Catalunya, de la qual en forma part la Coral Sanllehy, amb motiu de l'inauguració d'un monument a Anselm Clavé i s'ofereix un gran concert, acompanyats per l'orquestra d'acordions de Barcelona. El maig del mateix any es desplaçà a CUENCA per efectuar un Concert al Convent de les CONCEPCIONISTES.\nEl seu repertori inclou un ampli ventall: des de música religiosa i romàntica a cançó popular del nostre país.\nA finals de l'any de 1993 va haver de deixar el local, situat al Bar Marín, i establir-se en un nou local propi, al carrer de Baró de Sant Lluís 47, del qual es feu la inauguració oficial el maig de 1994. Hi varen assistir delegats de la Generalitat de Catalunya, de l'Ajuntament de Barcelona i el president de la molt il·lustre Federació de Cors de Clavé. El maig de 1995, per problemes d'espai, torna a canviar de local per a situar-se al carrer Praga 50, just davant del lloc on va nàixer al seu dia, esperem disfrutar-lo molts anys.\nAl mes de setembre de 1996 es forma una nova Coral Mixta (sens perdre la d'homes) per a què al dia de demà pugui perdurar la Coral Sanllehy d'acord amb el futur dels nostres dies. El primer concert programat per iniciar-se es fa a la Parròquia de Crist Redemptor el 14 de juny de 1997.\nAlguns components de la Coral han format part en diverses ocasions de la "Macro Coral Josep Anselm Clavé", representativa de la Federació dels Cors de Clavé, a la qual pertany. Per les Festes de la Mercè del 1998 a Barcelona un grup de cantaires forma part de la macro-coral de la Federació per gravar un C.D., es pren part a un macro-concert celebrat a la plaça de Catalunya, segons la premsa tingué un gran relleu, i es gravà un video. Durant l'any de 1999 s'ha pres part en diverses actuacions per tot Catalunya, inclòs a Perpinya i acompanyats per la Banda Municipal de Barcelona. Per les Festes de la Mercè se celebrà un Concert a la plaça del Rei per les macro-corals mixtes i a la nit a la plaça de Sant Jaume per les macro-corals d'homes, essent les nostres corals participant en els dos actes.\nDurant l'any 2000, any del "50 ANIVERSARI", hem tingut entre les dos corals un total de 40 concerts, a més la gravació del C. D., que ha comportat assaigs extraordinaris.\nActualment, sota la direcció del Mestre Eduard Castell i Miró, son quaranta-vuit cantaires.\nRamon Vidiella i Borja.\nSecretari.- Vocal d'Història.\n(Text revisat: 29.03.01)\nDades Històriques - Cronologia\nDADES HISTÓRIQUES PER ANUALITATS.\n1950,- Després de diverses reunions entre amics de la barriada i de clients del Bar Joan del c/. Vallseca 23, de la nostra barriada de Can Baró es fondà la AGRUPACIÓ CORAL LA SALUT, essent els primers un cinquanta cantaires sota la direcció del Mestre Francesc García, Al poco temps s'haber de canviar pel nom de AGRUPACIO CORAL SANLLEHY, nom de la plaça situada al mig de les Barriades de LA SALUT i de CAN BARÓ.\n1950,- Actuacions a Sant Quirze de Besora.\n1952,- Magno Concert de les Corals de la Federació de Cors Clavé celebrat a MADRID amb motiu de les Festes de Sant Isidre.\n1953.- Cantada en commemoració de l'Inauguració del Camp de Basquet de la Parróquia, en l'actualitat està construïda la nova Parróquia del Crist Redemptor.\n1957,- Participa en el Concurs "LA BARRETINA D'OR", que organitzà Radio Juventud de Barcelona, durant el cual es gravà un disc.\n1959.- Concert a l'Ajuntament de Gràcia com a Homenatge a les pubilles de la Festa Major, ja que la pubilla de la Coral fou anomenada pubilla de Gràcia l'Any de 1958.\n1960.- Actuació amb motiu de la Festa Major de Gràcia a la Sala Teixidors.\n1962.- Actuació Concert a l'Ajuntament de la ciutat de Palma de Mallorca.\n1962,- Homenatge a les pubilles al Saló de Festes Sanllehy, situal al carrer de Sardenya, 550.\n1963,- Benedicció del Nou Estendart de la Coral, i actuació de Corals al Teatre de l'Escola Santa Maria de Gràcia, situat a la Av. Verge de Montserrat 16.\n1963,- Actuació a l'Ajuntament de Figueres. ???\n1964,- Durant el mes de maig la Coral es traslladá a VALENCIA, on va actuar als "JARDINS DE VIVEROS"\njuntament amb la Banda Municipal de la Ciutat.\n1964,- En el mes de setembre i durant les Festes de la Mercé es celebrà un Concurs de Corals Claverianes i conquerí el Primer Premi. El mateix any obtingué el primer premi en el concurs organitzat per la Coral "L'ESPIGA DE LES CORTS".\n1965,- En el Concurs celebrat pel Ateneum Colom conquerí el segón premi.\n1965.- Actuació amb motiu de la Festa Major de Gràcia a la Sala Llealtat.\n1965.- Concert a l'Ateneu de PALAFRUGELL.\n1973,- Cantada de Caramelles a Gràcia.\n1975 al 1992.- Concert a l'esglèsia de Sant Joan de Gràcia amb motiu de la Festivitat de Sant Jordi i de la Mare de Déu de Montserrat.\n1976,- Concert cel.lebrat al Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona.\n1980 al 1990.- Concerts Festes de Primavera i Tardor del Districte d'Horta- Guinardó.\n1984.- Els dies 25 i 26 de febrer al PALAU DE CONGRESSOS DE LA FIRA DE BARCELONA, es celebrà un CONGRÉS DELS CORS DE CLAVE .- La Coral va eser representada en totes les ponencies que es varen presentar.\n1985 al 1991.- actuacions al Teatre del FOMENT MARTINENC.\n1985,- Es participà en el Magne Concert celebrat i organitzat en la plaça de Catalunya pel Corte Inglés durant les Festes de la Mercé i que constitui un gran éxit.\n1986.- Concert a la població d'ARNES (Tarragona) amb motiu de les Festes de la Diada del 11 de setembre.\n1986,- Va actuar a la cloenda de la "I VILA CLAVERIANA" , celebrada a Ripoll , cantant al mateix monestir i a la Vila de Sant Pau de Seguries.\n1987,- Al mes d'octubre de 1987 va participar en un recital de "CANT CORAL", al saló del tinell de Barcelona, i al mes de desembre del mateix any al "II CONCURS DE NADALES" celebrat a la població de Centelles .\n1988.- Trobada de "Cant Coral" a la Sala de l'Esplai Sanllehy amb motiu del "25 ANIVERSARI " del actual Estendart. De la Coral.\n1989,- Concert de Corals d'Homes a l'Ateneu de Sant Just Desvern.\n1990,- El mes de maig actuen conjuntament amb 3 Corals més, a la magnífica Cantada amb orquestra i que s'organitza a GRANOLLLERS, amb motiu de la "Vª VILA CLAVERIANA". E mateix mes de maig amb motiu de les Festes de Pasqua s'oferieix un Concert a la Vila de CERET de la Catalunya Nord, amb un éxit notable, (el 6 de juny publicà el diari "L'INDEPENDENT" una crónica en que es qualificaba a la Coral com una orquestra de veus humanes). Al novembre del mateix any amb 4 Corals més i la Banda Municipal , participà en les Festes de Santa Cecilia a Igualada.\n1991.- Concert de Caramelles a les cocheres de Sants.\nDintre l'excursió de Pasqua se celebrà un Concert a la població d'ARNEDO (La Rioja). El mateix any actuá a la "VI VILA CLAVERIANA", celebrada a VILAFRANCA DEL PENEDÉS,\n1992,- Gran Concert de Nadal a l'Esglèsia de Santa María del Mar.\n1993,- A finals d'aquest any la Coral va tenir que deixar el local que venia ocupant durant molts anys al BAR MARIN, de la Av. Casa Baró, i va establir-se enun local propi, al carrer Baró de Sant Lluís 47, del qual es feu l'inauguració oficial el maig de 1994. Hi varen assistir delegats de la Generalitat e Catalunya, de l'Ajuntament de Barcelona, i el President de la Molt Ilustre Federació de Cors de Clavé.\n1995.- El més de maig, per problemes d'espai tornà a vanvia de local aquesta vegada al carrer de Praga 50, just davant on va naixer al seu dia , esperem poder-lo disfrutar molts anys.\n1996,- A la Vila de Vilaseca, es formà una macro-coral de prop de tres-cents cantaires tots homes d'arreu de Catalunya, i del la que formà part la Coral Sanllehy, amb motiu de l'inauguració d'un monument a Josep Anselm Clavé, i s'ofereix un gran Concert , acompanyats per l'orquestra d'acordions de Barcelona. El mes de maig del mateix any i per les Festes de Pasqua es traslladarem a CUENCA , on s'oferi un Concert al Convent de les CONCEPCIONISTES.\n1996,- Al mes de setembre es forma una nova secció anomenada Coral Mixta, (sens perdre la coral d'homes), perque al dia de demà pugui perdurar la AGRUPACIO CORAL SANLLEHY, d'alguna manera i d'acord amb el futur dels nostres díes. El primer Concert programat per iniciar-se es fá a la Parroquia de Crist Redemptor el 14 de juny de 1997.\n1997,- Concert de Caramelles a la Barceloneta.\n1998,- Per les Festes de la Mercé a Barcelona , varies demarcacions cantaires formaren part d'una Macro-Coral, per a gravar un C.D., i prent part a la plaça de Catalunya de Barcelona per a la seva presentació, de la que es grvà un Video, segóns la premsa local tingué un gran relleu..\n1999.- "ANY CLAVÉ". Durant aquest any s'ha pres part en diverses actuacions per tot Catalunya , incluint Perpinya, acompanyats en diverses ocasions per la Banda Municipal de Barcelona, i si no per altres agrupacions musicals. Per les Festes de la Mercé se celebrá a la tarda un gran Concert a la plaça del Rei per les macro-corals mixtes i a la nit per les macro-corals d'homes, essent les nostres corals participants en els dos actes.\n2000,- Any del "50 ANIVERSARI", durant aquest any hem tingut entre les dos corals mes de 40 concerts, a més la gravació d'un C.D., el que ha comportat diversos assaigs extraordinaris.\n2001,- Aquest any, la nostra coral va tenir el gran honor de representar Catalunya en la "4a.biennal de Polifonía Regional Autóctona" que es cel·lebrà a Cangas de Onís (Astúries) durant el mes de Novembre.\nLocal Social: Carrer Praga, 50 - 08024 BARCELONA\nWeb de les Associacions de Catalunya, del Dpt.de Benestar Social de la Generalitat de Catalunya\nAltres webs d'entitats relacionades\n4a.Biennal Cangas Onis\nNom : PAG4-16.htm\n16/09/2001 - Data creació inicial


El Consell d’Europa avala la ‘immersió lingüística total’ – El Mirador Valencià\nEl Consell d’Europa avala la ‘immersió lingüística total’\nPublicat el Desembre 12, 2008 Desembre 12, 2008 per Joan Sanchis\nCritica durament que no es garantitze l’ensenyament en valencià en tots els nivells educatius del País Valencià\nEl Consell d’Europa acaba de proposar al govern espanyol que desenvolupi un model d’ensenyament ‘d’immersió total’ en les llengües territorials cooficials a l’estat, com el català, el basc i el gallec. I és que, segons el Consell, l’actual model no respecta els compromisos adquirits per Espanya quan va signar la Carta Europea de les llengües regionals o minoritàries. Així ho fa constar en aquest informe (pdf) que va publicar-se ahir.\nEl Comitè de Ministres, màxim òrgan de decisió del Consell d’Europa, diu que el català no ha assolit el nivell desitjable, sobretot a justícia o a empreses com Renfe, Telefònica o Correus, i demana al govern espanyol que prengui les mesures necessàries.\nGarantir l’ensenyament en valencià al País Valencià\nEl Consell retreu al govern valencià que hagi desenvolupat tan poc l’ensenyament de la llengua. Critica que no hagi rebut l’informe que va demanar sobre la funció del Consell Valencià de Cultura i diu que Educació ha de garantir un model en valencià en tots els nivells educatius i a tot el territori. També insta que es resolgui, com més aviat millor, la connexió de les emissions televisives públiques del Principat i del País Valencià.\nPublicat a Món, País ValenciàEtiquetat Cultura i Llengua Estat Espanyol\n← Gordon Brown “salva al món”\nTV3 – Polònia – El breu, el llarg, l’anodí i l’afusellat →


Canvia les botes de futbol per la bata de farmacèutic - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nSanti Padró 25/03/2020 - 18.26 Actualitzat 25/03/2020 - 19.02\nEs diu Toni Rodríguez Dovale i va jugar als equips inferiors del FC Barcelona dels 12 fins els 16 anys, on va coincidir amb Bojan Krkic i Thiago Alcántara.\nVa néixer a la Corunya fa 29 anys i és un autèntic rodamón del futbol. Ha jugat amb el Celta, l'Osca, el Lugo, el Leganés, el Rayo i actualment pertany al Navy de Tailàndia. Va venir a pasar les vacances de Nadal a Galicia i, després, per culpa del coronavirus, no ha pogut tornar a Tailàndia.\nI en aquesta aturada forçosa, Toni Rodríguez Dovale ha començat a fer pràctiques de Farmàcia. Segons ha explicat a Radio Marca, havia fet la carrera de farmacèutic, però, per acabar-la, li faltaven les pràctiques, i, per qüestions futbolístiques, no trobava mai el moment de fer-les.\nEl Toni ha canviat la samarreta del seu equip i les botes de futbol per la bata de farmacèutic i les receptes. Aquests dies, i des de l'altra banda del taulell, aprofita cada oportunitat que té per recordar als clients de la farmàcia que Eusebio Sacristán el va fer debutar en el primer equip del Celta amb només divuit anys.


El programa 'La meva Barcelona dels dels ulls de la inclusió' comença el proper 4 d'octubre\nL'activitat comunitària 'La meva Barcelona des dels ulls de la inclusió', dirigida a persones amb trastorn mental, arriba a la seva 8a edició.\nComença el curs i s'inicia la 8a edició de “La meva Barcelona des dels ulls de la inclusió”. Aquesta activitat comunitària de Salut Mental Gràcia és una formació sobre patrimoni, cultura i turisme i està dirigida a persones amb trastorn mental.\n'La meva Barcelona' vol afavorir l'empoderament de les persones amb trastorn mental. L’objectiu és millorar les seves habilitats socials i comunicatives, l’autoestima i el sentiment de pertinença per facilitar-ne el procés d’integració social. A més, contribueix a combatre l’estigma associat a les malalties mentals.\nCom a les edicions anteriors, el curs es dividirà en dos blocs: una primera fase de formació teòrica i pràctica, i una segona fase de visites guiades pel barri de Gràcia. La formació té una durada de 40 h i la imparteixen professionals del turisme i la cultura. Les places són limitades i és necessari inscriure-s’hi prèviament.\nAquestes són les dates i els horaris de la propera edició:\nDates: del 4 d'octubre al 22 de desembre de 2021.\nHorari: de 16 h a 18 h.\nLloc: C/ Gran de Gràcia 239, 1r-1a, 08012 Barcelona.\nPer a més informació i inscripcions: grupatra@grupatra.org o al telèfon 932 376 824\nsalut mental, turisme, patrimoni cultural, comunitat


Living TIC, CAT, TIC, CAT...: Vacances en línia\nVacances en línia\nUn dels nombrosos beneficis que avui dia ofereix Internet és la possibilitat de reservar les vacances sense la necessitat de moure's de davant la pantalla de l'ordinador.\nD'aquí a un mes marxo un parell de setmanes amb la dona i la filla, i com que sóc una persona previsora ja ho tinc tot lligat per endavant. Sí, ja ho sé que hi ha qui s'estima més improvisar sobre la marxa, però no és el cas...\nActualment la xarxa ofereix molts recursos: vols econòmics, reserves de cotxes, hotels, llocs d'interès, etc. Opcions amb sistemes de classificació basats en la retroalimentació dels consumidors que permeten consultar tot el que cal saber. Tot per endavant i amb tot detall: vídeos, informació diversa, fotografies i opinions de tercers.\nSi bé és cert que no és or tot el que lluu i que les estratègies de màrqueting estan a l'ordre del dia (trasllats, càrrecs extra, gestió telefònica, reemborsament en cas de cancel·lació, etc.), i que estic ben entusiasmat amb la perspectiva de desconnexió... je... no puc estar-me de pensar què se n'ha fet de l'agència de viatges tradicional.\nD'aquí a uns quants anys, no gaires, quan tothom tingui per la mà això d'Internet, pràcticament ningú no gestionarà les vacances de manera presencial.\nCom recondueixen les agències de viatges el model de negoci? On són ara les majoristes i els intermediaris que durant anys han obtingut molts guanys gràcies a aquell sistema?\nPotser vaig errat, però trobo que aquest és un cas en què clarament l'obertura de la informació ha beneficiat en gran mesura el consumidor.\nVacances en línia (II)


El Ministeri d'Interior ha informat aquest dimarts que la Policia Nacional, en col·laboració amb la Tresoreria General de la Seguretat Social (TGSS), ha destapat un frau de 15.779.320 euros a Almeria, Barcelona, Càceres, Cadis, Granada, Huelva, Les Palmas, Lugo, Madrid, Màlaga, Navarra, Sevilla, Toledo i València, i que han estat identificades 43 persones com a presumptes responsables de delictes contra la Seguretat Social.\nEn un comunicat, Interior ha anunciat que la investigació es va iniciar a finals de l'any 2016 quan van ser remeses diferents denúncies per part de la Tresoreria General de la Seguretat Social a la Secció d'Investigació de la Seguretat Social de la Policia Nacional.\nEls investigats han resultat ser principalment els responsables de les mercantils, però també els seus testaferros, alguns d'ells treballadors que figuraven en connivència o familiars dels primers.\nEntre els arrestats hi ha un empresari que va ser nomenat dipositari dels béns embargats pels deutes que mantenia amb la TGSS, que superaven els 120.000 euros i estaven dipositats en l'establiment hostaler de la seva propietat.\nSegons Interior per evitar les responsabilitats penals va decidir efectuar fins a tres denúncies davant la policia en què narrava una sèrie de furts i robatoris en el seu establiment, i que coincidien amb les dates de les notificacions de la TGSS i de tots els béns que ja figuraven embargats per aquest mateix organisme.\nDIFERENTS FORMES D'ACTUACIÓ\nInterior ha informat que, per tal d'eludir el pagament de les quantitats degudes i frustrar les legítimes aspiracions de cobrament de la Tresoreria, les empreses defraudadores utilitzaven diferents procediments com la creació successiva de societats mercantils a què es va transferint l'activitat que venia desenvolupant la deutora, així com els elements patrimonials d'aquella.\nUn altre dels mètodes d'actuació que duien a terme era, mitjançant l'anomenat 'Grup d'Empreses', la creació d'una empresa principal que ostentava el patrimoni costat d'altres -descapitalitzades- que complementaven l'activitat d'aquella.\nAixí mateix la creació d'entramats empresarials en què l'activitat empresarial apareix en una o altra mercantil segons convingui és un altre dels sistemes emprats amb aquesta finalitat.\nDe la mateixa manera les successives transmissions de la titularitat dels béns que passaven d'una raó social a una altra o fins i tot a empresaris individuals, impedint o dificultant la localització i trava dels mateixos, i en alguns casos, el traspàs dels béns un cop requerit seva obstant això, són igualment utilitzats per defraudar.\nL'ocultació de béns als organismes competents de la Tresoreria General de la Seguretat Social, amb la finalitat d'eludir el pagament del deute generat, i l'entorpiment de la tasca recaptatòria dels esmentats organismes de la TGSS, constitueix una altra forma de defraudació.


Ademar de Chabannes | arscultures\nTag Archives: Ademar de Chabannes\nRoger de Tosny (Els víkings a Espanya, VI)\nPosted on 1 de febrer de 2015 by arscultures under Assaig, Història\nRamon Borrell I de Barcelona representat en el rotlle genealogic del monestir de Poblet\nRoger I de Tosny conegut també com Roger l’Espanyol o Roger d’Espanya (nascut a Conches-en-Ouche vers 990, mort 31 de maig de 1040) va ser un noble normand de la Casa de Tosny que vers el 1020 va lluitar als territoris hispànics al servei de la comtessa de Barcelona Ermessenda de Carcassona.\nRoger era fill de Raül I de Tosny, origen de la nissaga Tosny. El 1013 Roger i el seu pare varen defensar el castell de Tillières al servei del duc Ricard II de Normandía (963-1027). Uns anys més tard però, i per una raó desconeguda, es varen enemistar amb el seu senyor i ambdós es van veure obligats a l’exili. Mentre que el seu pare es va guanyar una reputació a Pulla donant suport als revoltats contra el poder de l’emperador bizantí, Roger de Tosny va fer el mateix en la lluita contra els musulmans a la península ibèrica.\nRoger de Tosny va ser contractat per Ermessenda de Carcassona, comtessa de Barcelona regent del seu fill després de la mort del seu marit Ramon Borrell (mort el 1017), perquè l’ajudés en la seva lluita contra Mujàhid, emir de Dénia. Mujàhid aconseguí el 1015 conquerir les Illes Balears i a partir d’aleshores bastí una potent flota que es dedicà fonamentalment a la pirateria de la costa mediterrània. Construí unes drassanes a al-Summān, el port de Dénia, que esdevingué la principal base de les seves operacions. Per a fer front als atacs que els sarraïns llançaven contra les costes dels seus dominis Ermessenda de Carcassona contractà Roger que va fer bona feina aterrint als sarraïns, capturant diversos pobles i castells, i participant el 1023 en la defensa de Barcelona. Ermessenda, l’any 1020, li va cedir la mà de la seva filla Estefania Ramon.\nSepulcre gòtic d’Ermessenda de Carcassona (†1058), muller del comte de Barcelona Ramon Borrell construït el 1385 per ordre del rei Pere III «el Cerimoniós»\nEl monjo de Llemotges, Ademar de Chabannes (vers 989-1034 d.C.) explica a la seva crònica escrita en el llatí de l’època, el següent:\nPrimo vero adventu suo Rotgerius, sarracenis captis, unumcumque eorum per dies singulos videntibus ceteris, quasi porcum per frusta dividens in caldariis coctum ei apponebat proepulis, et in alia domo simulabat se comedere cum suis reliqua medietatis membra. Postquam ita omness percurrisset, novissimum de custodia quasi negligens permittebat\nfugae, qui haec monstra sarracenis nunciaret. Qua de causa timori exanimati, vicinae Hispaniae cum rege suo Museto pacem a comitissa Bargelonensi Ermesenda petunt, et annuum tributum persolvere spondent.”\nMiquel Barceló ho tradueix com:\nTan prompte arribat, Rotger, havent fet captius sarrains a cada un d’ells dia rere dia i a la vista de tots, en feia trossos, com si es tractés d’un porc cuit en calderes, i els hi posava per menjar; i en una altra casa, amb els seus, simulava menjar-se els trossos de l’altra meitat. Després d’haver-ho fet amb tots, el darrer que quedava presoner, com per negligència el deixava fugir, per tal que anunciés als sarraïns aquestes noves portentoses. Desanimats a causa del terror, de la veïna Hispania, demanaren amb el seu rei Muset la pau a Ermessenda, comtessa de Barcelona, i s’obligaren a pagar un tribut anual.”\nNo es estrany que Roger es vagi guanyar el sobrenom de Mangeur de Maures (‘devorador de moros’).\nEl text d’Ademar sembla que és el primer text a informar de la presencia i activitats d’una banda de normands que des de Barcelona feien expedicions contra els andalusins.\nCastell de Dénia construït els segles XI i XII sota el domini musulmà. De Dénia partien els atacs que els sarraïns llançaven contra les costes catalanes\nLa Crònica de Sant Pere el Vif escrita per Claricus de Sens a principis del segle XII ens diu:\nEn aquest temps, Roger fill de Raül, vingué de Normandia i va guanyar a Espanya amb la seva host, devastant aquest país i ocupant ciutats i castells; va prendre com a esposa a Estefania la germana de Ramon Berenguer que es va casar després amb el Rei García d’Espanya (García Sánchez III de Navarra). Va prendre les ciutats de Tarragona i Girona, i va estar allí amb el seu exèrcit durant quinze anys. Després d’això els habitants d’aquest país, li van preparar una emboscada i el volien matar a l’església de Sant Feliu, durant el temps en què Ricard era duc de Normandia. Però Roger, sabent de l’emboscada, estava preparat i va donar a perdre vint homes, la seva esposa i tot el que tenia -el seu exèrcit ja havia estat aniquilat gairebé en la seva totalitat- i va tornar al seu pare a Normandia.”\nLa conquesta que menciona de la ciutat de Girona es pura invenció del cronista degut a que Girona estava sota el domini cristià, i en el cas de Tarragona és possible que Roger realitzés algunes ràtzies en aquell territori ja que sabem que Tarragona estava pràcticament abandonada fins a la seva repoblació per l’aventurer, també normand, Robert Bordet a la primera meitat del segle XII (a qui dedicarem un capítol apart en aquesta sèrie). Es probable que Roger intentés reconquerir la ciutat abandonada, però es impossible saber si en realitat si va establir com afirma la Crònica de Sant Pere el Vif.\nTambé sembla incorrecta el temps de quinze anys de permanència al comtat de Barcelona mencionat a la crònica. Els estudiosos afirmen que van ser menys de deu els anys d’estada a terres catalanes.\nPer altra banda destaquem l’ambigüitat del text “els habitants d’aquest país, li van preparar una emboscada”. Alguns autors pensen que el text es refereix als moros que, evidentment, el volien matar; mentre d’altres, creuen que pel que fos: massa influència prop de la comtessa Ermessenda, afers mal resolts amb la noblesa catalana, enveges cap a un estranger… els qui el volien matar eren cristians.\nEl 1024 Roger de Tosny i el seu pare varen obtenir el permís de Ricard II de Normandia per tornar a les seves terres on el seu pare Raül moriria poc després.\nRoger de Tosny va fundar Conches-en-Ouche cap al 1035 i l’abadia de Saint-Pierre-de-Castillon que va ser una de les primeres fundacions de la noblesa a Normandia.\nEl 1035, amb la mort de Robert I es va iniciar un període turbulent en el ducat de Normandia. Les guerres civils es van multiplicar i Roger de Tosny en va ser un dels principals actors en aprofitar de la debilitat del poder del duc per a fer estralls a les terres dels veïns, en particular les d’Unifred de Vielles. Unifred va enviar al seu fill, Roger Beaumont, per fer front a Roger de Tosny. En la batalla celebrada el 31 de maig de 1040 aquest últim va ser mort junt amb els seus dos fills grans. Per a venjar-los, un vassall seu va matar un germà de Roger Beaumont. Finalment, les famílies varen restablir la pau entre elles.\nCastell de Conches-en-Ouche (departament d’Eure, Alta Normandia); va ser construït el 1035 per Roger I de Tosny i destruït el 1591 a les guerres de religió a França


El règim franquista ret homenatge als pistolers anticatalanistes i antisindicalistes\nTal dia com avui de l’any 1939, fa 79 anys, la premsa de l’època publicava que el dia anterior (5 de desembre) les autoritats franquistes de Catalunya ―a través de la Comisión Gestora del Instituto de Seguros Sociales― havien celebrat, a Barcelona, “solemnes funerales en sufragio de las almas de los 152 afiliados a la Confederación Nacional de Sindicatos Libres y a la Agrupación de Juventudes Antimarxistas, que fueron asesinados villanamente durante la dominación roja”. Segons la mateixa premsa, aquell acte va ser presidit pels generals Orgaz Yoldi, capità general de Catalunya, i García Escámez, governador militar de Barcelona, i pel personal de l’aparell polític del règim, Joaniquet i Poblador, representants de l’Ajuntament de Barcelona i l’Auxilio Social, respectivament.\nEls membres del Sindicat Lliure havien estat, en la seva pràctica totalitat, implicats en la crisi del pistolerisme que havia assolat Barcelona entre 1919 i 1923. Havien estat protegits per l’aparell policial i judicial del règim constitucional espanyol i la premsa i l’opinió pública els havia assenyalat com els autors dels assassinats dels dirigents sindicals Pau Sabater, Evelio Boal i Salvador Seguí el Noi del Sucre, i de l’advocat laboralista Francesc Layret. Durant la dictadura de Primo de Rivera (1923-1930) havien actual com el braç armat civil del règim i durant la II República (1931-1939) havien prosseguit amb la seva activitat des de la clandestinitat. El seu propi ideòleg, el periodista Estanislao Rico, admetria que no eren més que simples terroristes.\nL’Agrupación de Juventudes Antimarxistas havia nascut poc després de la proclamació de la II República (1931) a l’empara de la Peña Blanca, una associació antirepublicana i anticatalanista de Barcelona, formada per elements reaccionaris relacionats amb l’anterior règim dictatorial. Com els membres del Sindicat Lliure, havien estat tolerats i protegits per l’aparell policial i judicial del règim republicà espanyol, i, també, la premsa i l’opinió pública de l’època els havia assenyalat com els autors de diversos assassinats, actuant al costat de l’exèrcit espanyol, comesos contra catalanistes i sindicalistes, durant els Fets del Sis d’Octubre (1934). Havien tingut, també, una participació destacada en el cop d’estat de 1936, al costat dels militars rebels.


Les croquetes de bacallà, les més habituals als Països Catalans\nCroquetes casolanes | Pixabay\nEs poden menjar calentes o fredes i agraden a tothom, a grans i menuts, són una llepolia que apareix a taula quan cal celebrar alguna cosa\nLes croquetes de bacallà són les més habituals als Països Catalans i algunes regions occitanes i sembla com si fossin nostres de tota la vida, ja que pertanyen a allò que en diuen ‘la cuina de l’àvia’. Però, en català, la primera fórmula apareix al receptari La cuina catalana, de Josep Cunill de Bosch (pseudònim del llibreter i escriptor Francesc Puig i Alfonso), editat el 1923. A casa nostra tenen, doncs, un segle de vida. O potser més perquè les trobem (sense especificar-ne la mena) en una poesia que porta per títol ‘Bona vida’ i que va ser publicada en el setmanari L’Esquella de la Torratxa del 5 d’agost de 1892:\nMenjaré biftechs, rostits,\nmenjaré bon flicandó,\nmenjaré bons flams, croquetas…\nmenjaré de lo milló.\nPassejaré en carretela\nó montat en rich caball\nper tots los carrers y plassas\ntot lo día amunt y avall.\nVestiré ab molta elegancia\nsabatas de rich xarol,\ny fins aniré á la torre\nquan apreti massa’l sol.\nAquest modo ó plan de vida\nquan me casi adoptaré,\nsi ma esposa té pessetas\nsuficients per pogue’ho fé.\nLes croquetes (de tota mena) semblen d’origen francés, però tinc algun dubte perquè, segons el Dictionnaire étymologique de la langue française, d’Oscar Bloch i Walther von Wartburg, el mot croquette està documentat per primera vegada el 1834, i el baró de Maldà va menjar croquetes el 13 de novembre del 1814, segons que va deixar escrit al Calaix de sastre:\nPassades les dos soperes, l’una de sopa de pa i l’altra de macarrons, seguint a estos les demés viandes de vaca, moltó, botifarra, cansalada i verdura, que és l’olla; después guisados de peix, de volateria, pastelets, croquetes, etc., cremes, formatges, gelats de llet i de llimó, pa de llonguets i vi d’aquells que se’n podia dir missa per lo dolç i delicat, en vasos de cristall grans i xics, a la inglesa; postres corresponents i cafè ab sucre, per no faltar circumstància a tot est convit.\nAra: el 1817 el cuiner parisenc Antonin Carême va servir croquettes à la royale en un banquet al que hi van assistir alguns membres de la reialesa europea, i aquesta sembla ser en realitat la primera menció en francés del mot. Com que, de tota manera, el baró de Maldà en va menjar tres anys abans, ja dic que tinc els meus dubtes, però tot sembla indicar que, des del punt de vista etimològic, croqueta és una catalanització de croquette i no a l’inrevés (deriven de l’onomatopeia croquer: cruixir, segurament perquè en les primeres que es van preparar la crosta devia ser de consistència més dura o més ferma que en les d’ara). I hi ha un precedent de la croquette que és el croquet, en masculí. El cuiner de Llemotges Francés Massialòt va publicar el 1691 el llibre Le cuisinier roïal et bourgeois, i allà hi trobem uns croquets que eren una mena de mandonguilles amb tota mena d’ingredients, ben trinxats, els quals s’havien de lligar amb ou batut i calia fer-los la forma esfèrica d’una mandonguilla. En traduirem la recepta:\nS’anomenen croquets unes elaboracions amb un farciment delicat, que unes vegades es poden fer del gruix d’un ou i d’altres com el d’una nou. Els primers es poden servir de primer plat i els altres de guarnició. Per a fer-los agafeu estómacs de pulardes, pollastres i perdius. Trinxeu aquestes viandes amb cansalada lleugerament bullida, mamella de vedella cuita, algunes lleteroles de vedella escaldades, tòfones i bolets, moll de l’os, una molla de pa trempada amb llet, i tota mena d’herbes, amb una mica de formatge cremós i tanta nata com jutgeu convenient; en estar tot ben trinxat i condimentat s’hi afegeixen quatre o cinc rovells d’ou i una o dues clares. Amb aquest farciment, es fan els croquets amb forma de bola; en acabant es passen per ou batut i per pa ratllat i es deixen reposar en un plat, per a fregir-los tot seguit amb sagí ben net i servir-los calents.\nNo hi ha dubte que eren unes mandonguilles, que devien cruixir a la dent, però la fórmula, com passa sempre en la cuina, devia evolucionar, i el nom també, fins que algú les va preparar amb beixamel, que també és una invenció del segle XVII (derivada de la molt més antiga salsa blanca) i en va dir croquettes.\nEl que no sabem, però, és com devien ser en temps de Carême i el baró de Maldà, si de bacallà o de qualsevol altra cosa. Ni tan sols sabem quina forma devien tenir, no sabem a què es referien exactament quan deien croquetes, no ens ha pervingut cap fórmula. En fi, això és el que hi ha. En la cuina, per regla general, els plats estan fets a base d’influències i aportacions de molta gent, no hi ha inventors o inventores clars i definits. El cas, pel que fa a les de bacallà, és que en l’actualitat són una menja molt corrent, que es prepara de manera casolana i també industrial, les quals es venen després congelades. No cal dir que aquestes darreres no són gaire recomanables, sobretot perquè el bacallà s’ha fet car i no n’hi solen portar gaire, quasi tot és farina o patata. Perquè n’hi ha dues maneres de preparar-les: amb patata, que és la més corrent, i amb llet i farina, i totes dues són molt tradicionals. Es poden menjar calentes o fredes i agraden a tothom, a grans i menuts, són una llepolia que apareix a taula quan cal celebrar alguna cosa (parlo de les fetes a mà) i ràpidament desapareixen de la taula, però són, sobretot, un plat de quaresma, o ho han estat fins no fa gaire perquè les abstinències d’avui ja no són com les d’abans (si és que encara n’hi ha qui en fa, d’abstinència).\nMartí Domínguez en va parlar en L’ullal:\nDe la cuina quaresmal era el rei el bacallà, les mondonguilles o mandonguilles, de les quals el bacallà és base primordial. El Dimecres Sant, les dones es passaven les hores a la cuina, preparant i fregint mandonguilles d’abadeig, una pasta composta per bacallà a remulla i picat, patates o creïlles bullides i desfetes, julivert menut, pinyons i pebre roig lleugerament sofregit amb oli fi d’oliva, ous, etc. Es fregien les boletes en un mar d’oli i a foc viu de flama, a la llar, com els bunyols de carabassa o de vent per Sant Josep, i, com passava amb els bunyols, que calentets és quan estan bons, la gent menuda o jove de la casa, i els gran de vegades, pessigaven alguna mandonguilla, quasi acabada de traure de la paella, i cremant-se els dits —i les dents— elogiaven la cuinera i feien carasses per l’abrasiment del tast.\n—¡Prou! —cridaven les mares mentre veien desaparéixer les daurades boletes, com vestals ofeses—. ¡Tots fora de la cuina! —aquelles cuines immenses—. Després no dinareu —o no sopareu…\nI la cara ablamada de la que fregia —en les cases modestes, la mateixa mare— s’encenia un poc més encara amb la sacra irritació per la pirateria llépola. En cassoles planes, d’obra, en librellets i plats de polla; o damunt d’estoretes i pallets de canya anaven acumulant-se piles de madonguilles. Elles, soles o acompanyades de minestres, constituïen el menjar quasi ritual del Dijous i el Divendres Sant. Les mestresses, les dones i el servei femení de les famílies, es prenien aqueixos dos dies —excepció única en tot l’any— una santa llibertat, i es despreocupaven de cuines i quefers domèstics per assistir, sense patiments, a tots els Oficis dels dies Sants. En moltes cases ni s’encenia el foc, ni es parava la taula: menjades fredes i santa anarquia. Cada membre de la família menjava a l’hora que li semblava millor. En el rebost hi havia ous bullits; o formatges; però, la base, la constituïen sempre les mandonguilles, la feixuguesa de les quals podia lubrificar-se amb les fulles tendríssimes de les lletugues, d’un or aquós tan agradívol, i més en aqueix temps…\nTeodor Llorente i Falcó diu en Memorias de un setentón que en menjava de petit, tot recordant l’arnadí:\nRecorde haver-lo menjat [l’arnadí] diverses vegades quan era un nen un mas dels meus pares, al terme d’Algemesí, en terres d’arròs i tarongers. Aquest record va associat al d’unes gerres plenes de mandonguilles d’abadejo. La mitgera del mas, una dona molt diligent i sol·lícita, cada any, uns dies abans del començament de la Quaresma, dedicava un matí sencer a l’elaboració de mandonguilles d’abadejo, però en una quantitat admirable. Eren el plat obligat del període quaresmal.\nI Joan Garí en va fer quatre ratlles en La memòria del sabor:\nEl bacallà ha estat el rei indiscutible de la quaresma valenciana. Es consumia arrebossat, fregit, amb arròs, amb salses, amb sucs o amb minestres. Però si hi ha una recepta que s’ha singularitzat tradicionalment en aquesta època ha estat la de les mandonguilles.\nUna bona mandonguilla d’abadejo és una creació tot just perfecta, en aunar la tova massa interior —barreja de peix i creïlla— amb la corfa cruixent i daurada que la recobreix. El pebre roig, el jolivert i els pinyons hi afegeixen notes d’una delicadesa simplement inenarrable.\nSovint em sorprenc —jo, tan descregut— desitjant l’arribada dels divendres de quaresma. La meua escassa afició a la carn com a plat exclusiu es complementa perfectament amb l’horitzó d’expectatives d’una taula parada amb el potatge i les mandonguilles que ara glosse. El fill d’un déu va haver de morir i ressuscitar perquè la nostra cuina ho celebre, àviadament compassiva, amb aquesta delícia de luxuriosa melositat. Us assegure que hi ha maneres de pecar infinitament menys satisfactòries.\nSe solen distingir les d’elaboració casolana de les altres en el fet que la forma sol ser bastant irregular, mentre que les industrials, com que les fabriquen en motles, són totes idèntiques. Pau Arenós n’ha parlat en La memòria dels plats:\nEl cuiner dóna al bunyol o la croqueta una forma defectuosa, un voluntari acabat maldestre i per això agrada tant: les protuberàncies ens recorden que el que és natural, al món, és la imperfecció. Nosaltres, d’alguna manera, som uns bunyols evolutius. És a dir, nyaps de la natura, un senzill i biodegradable arrebossat.\nEls trobem, d’altra banda, en la poesia ‘Menú quaresmal’, publicada en el número del 6 d’abril de 1911 del setmanari ¡Cu-Cut!; en transcriurem una part:\nEl dimecres, primer dia\nque hi hà abstinencia de carn,\nmengem sopa ben bullida\na base de bacallà.\nPer entrant, fem un guisado\nque no surti pas massa car,\npuix hi abunden les patates\nab bons talls de bacallà.\nEl dijous, tot ja varia:\nfem el bacallà estofat;\ny el divendres, com a cambi,\nfem fregit el bacallà.\nEl dissabte si que’s dina\ncom si fóssim hisendats:\nfem croquetes de farina\nab bacallà ben trinxat;\nper sopar penca bullida\ny bunyols de bacallà.\nEn el setmanari Foc y Flama del 15 de febrer de 1913 van publicar la poesia ‘L’abaecho’, i allà hi trobem les croquetes o mandonguilles, que de les dues maneres són conegudes al País Valencià; en copiarem la primera part:\nYa l’abaecho avansa\nd’humil condisió mansa\nmostrant son espinás,\néll es del pobre aliento…\navansa en molt de tiento\ny desapareix fugás.\nEll se rendix amable,\nsalaet y agradable\néll te molta importansia,\ny fa molta sustansia\nsi el fan bons guisadors.\nPicat entre criailles\nfan d’éll les mondonguilles\npera ’ls bons guisaets;\nI també apareixen en la poesia ‘Los bailes de La Traca’, publicada en La Traca del 26 de febrer de 1916: en transcriurem uns versos:\nEn tocante a la jamansia\nque’s la parte prensipal\npa que tots anemos tiesos,\nmos servirá un restaurán\nel gran hotel d’El Presbítero\n(vulgo Casa el Capellà)\ny habrá sanc en seba, gamba,\npatatas fritas y pulpos\n(els pulpos no faltarán).\nFinalment direm que, pel que fa a Occitània, en fan a les regions del Bordelés, les Landes, el Llenguadoc i la Provença, que jo sàpiga, però potser són conegudes per altres llocs.\nCroquetes en format de pintxo | Pixabay\nCroquetes de bacallà (amb patata)\nIngredients: 400 g de bacallà, 600 g de patates, farina, pa ratllat, 5 ous, oli i sal.\nPreparació: de primer posarem les patates (sense pelar) en una olla, les cobrirem amb aigua i les deixarem al foc. En alçar el bull rebaixarem la flama i ho deixarem bullir a foc suau. Mentrestant, posarem el bacallà (remullat i trossejat) en una altra olla, el cobrirem amb aigua i ho deixarem al foc. En alçar el bull rebaixarem la flama i ho deixarem bullir a foc suau. En passar cinc o sis minuts ho traurem, en llançarem l’aigua i deixarem el bacallà en una escorredora. Quan farà trenta minuts que bulliran les patates traurem l’olla del foc, en llançarem l’aigua i les deixarem en un plat. Quan el bacallà s’haurà refredat una mica li traurem pell i espines i el picarem en el morter. En refredar-se les patates les pelarem i les picarem també en el morter. Ho posarem tot en una casserola, hi afegirem dos ous i un grapat de farina, ho salarem i ho barrejarem amb les mans. Seguidament batrem els ous restants en un plat i posarem un grapat de pa ratllat en un altre plat. En estar tot preparat ens enfarinarem les mans (o les mullarem amb aigua), agafarem cullerades de pasta amb una cullera, en farem croquetes (més redones o més allargades), les passarem per ou batut i per pa ratllat i les deixarem en una plata. Quan les tindrem totes en la plata posarem bona cosa d’oli en una paella de mànec i la deixarem al foc. Quan l’oli serà calent hi posarem les croquetes en la paella (les que hi cabran, sense amuntegar-les) i les fregirem. Les tombarem perquè es facen per tots costats i, en ser rosses, les traurem i les posarem en una plata, al damunt d’un paper absorbent. En estar totes en la plata les posarem en els plats i ho portarem a taula.\nVariants: hi podem afegir mig got de llet, un grapadet de pinyons o una trinxadissa d’all i julivert. Si la pasta no és gaire ferma, hi ha qui li dona forma de croqueta amb l’ajuda de dues culleres. En comptes de passar-les per ou batut i pa ratllat hi ha qui només les enfarina, o les passa per ou batut. Per alguns llocs deixen reposar la pasta un parell d’hores, abans de fer les croquetes. Al Berguedà hi ha qui hi afegeix el suc de mitja llimona. A la Terra Alta i la Plana hi ha qui hi afegeix les clares muntades a punt de neu. A l’Alt Maestrat hi ha qui hi afegeix un rajolí de brandi. A la Plana hi ha costum d’afegir-hi una culleradeta de pebre roig. A la Plana, l’Horta, la Ribera Baixa, la Marina Alta i el Comtat hi ha qui les fa amb la mateixa quantitat de patates i bacallà. A la Plana, els Serrans, l’Horta, la Ribera Baixa i la Marina Alta hi ha qui afegeix a la pasta els rovells i, amb les clares, lleugerament batudes, n’arrebossa les croquetes. A l’Alt Palància, l’Horta i la Safor hi ha qui hi afegeix un pessic de canyella. Als Serrans i el Baix Llenguadoc hi ha qui hi afegeix unes ratlladures de nou moscada. A l’Horta hi ha qui afegeix a la pasta una culleradeta de pebre roig, un polsim de pebre o un pessic de canyella; uns altres només posen en la pasta els rovells dels ous i, en acabant, passen les croquetes per clara batuda, abans de fregir-les; uns altres encara preparen un sofregit de ceba (amb una cullerada de pinyons), hi afegeixen una culleradeta de pebre roig, hi fan unes remenades i ho aboquen per sobre de la patata i el bacallà (tot esmicolat o passat pel passapuré). A la Ribera hi ha qui hi sofregeix prèviament els pinyons, amb una culleradeta de pebre roig. A la Ribera Baixa hi ha qui les serveix acompanyades d’una morterada d’allioli. A la Ribera Baixa i la Marina Alta hi ha qui fa bullir el bacallà amb un parell de fulles de llorer. A la Safor hi ha qui hi afegeix un polsim de pebre; uns altres només posen en la pasta els rovells dels ous i, en acabant, passen les croquetes per clara batuda. A la Vall d’Albaida hi ha qui hi afegeix un sofregit preparat amb una ceba, julivert i pebre roig; uns altres hi afegeixen unes ratlladures de nou moscada. Al Comtat hi ha costum d’afegir-hi un parell de cullerades d’allioli. A la Marina Baixa hi ha qui hi afegeix dues llesques de pa una mica eixut (cal remullar-lo amb aigua i esprémer-lo després amb les mans). A la Serra de Tramuntana són redones (esfèriques) i hi ha qui afegeix a la pasta mitja ceba, un brot de marduix (tot trinxat) o una culleradeta de pebre roig; uns altres preparen un sofregit de ceba i tomaca, hi afegeixen les pilotes i una mica d’aigua i ho fan coure, a foc suau, per espai de vuit o deu minuts. Al Migjorn hi ha qui prepara un sofregit d’alls i ceba, hi afegeix el bacallà esmicolat, hi fa unes remenades, hi posa les patates (passades pel passapuré), ho salpebra i ho torna a remenar. Al Bordelés i les Landes hi ha qui les fregeix amb greix d’oca. Al Llenguadoc i la Provença les fan amb la mateixa quantitat de patates i de bacallà. A la Provença hi ha qui les acompanya amb una mica d’allioli o de suc de tomata.\nCroquetes de bacallà (amb farina)\nIngredients: 750 g de bacallà, 1 ceba, alls, julivert, 5 ous, farina, llet, pa ratllat, pebre i sal.\nPreparació: de primer posarem el bacallà (prèviament remullat i trossejat) en una olla, el cobrirem amb aigua i ho deixarem al foc. En alçar el bull rebaixarem la flama i ho deixarem bullir a foc suau. En passar cinc o sis minuts traurem l’olla del foc, en llançarem l’aigua i deixarem el bacallà en una escorredora. Mentrestant, pelarem i trinxarem la ceba i tres o quatre alls. Seguidament trinxarem uns branquillons de julivert. A continuació netejarem el bacallà de pell i espines i el picarem en el morter. Llavors posarem un raig d’oli en una paella de mànec i la deixarem al foc, més aviat fluix. Quan l’oli serà calent hi posarem la ceba i els alls i ho sofregirem. Ho remenarem ara i adés amb la cullera de fusta i, abans d’agafar color, hi afegirem el julivert i el bacallà, hi farem uns remenades, hi posarem cent cinquanta grams de farina, ho tornarem a remenar, hi afegirem tres quarts de got de llet i apujarem el foc. Ho salpebrarem, ho continuarem remenant i, quan es farà espés, apagarem el foc (ha de quedar una pasta espessa; si cal, hi afegirem una mica més de llet o de farina). Mentrestant, batrem un ou en un plat i, en refredar-se una mica la pasta, l’hi afegirem i ho barrejarem. En acabant batrem la resta dels ous en un plat i posarem un grapat de pa ratllat en un altre plat. En estar tot preparat ens enfarinarem les mans (o les mullarem amb aigua), agafarem cullerades de pasta amb una cullera, en farem croquetes (més redones o més allargades), les passarem per ou batut i per pa ratllat i les deixarem en una plata. Quan les tindrem totes en la plata posarem bona cosa d’oli en una paella de mànec i la deixarem al foc. Quan l’oli serà calent hi posarem les croquetes en la paella (les que hi cabran, sense amuntegar-les) i les fregirem. Les tombarem perquè es facen per tots costats i, en ser rosses, les traurem i les posarem en una plata, al damunt d’un paper absorbent. En estar totes en la plata les posarem en els plats i ho portarem a taula.\nVariants: hi podem afegir un grapadet de pinyons o un sobre de rent en pols. Per alguns llocs hi ha qui les passa simplement per farina, o per farina i ou batut. Al Rosselló, el Berguedà i la Llitera hi ha qui les prepara amb una beixamel. A la Selva hi ha qui les passa per ou batut i farina de galeta. Al Barcelonès hi ha qui fica la pasta en la nevera i la’n trau l’endemà; uns altres les fregeixen amb sagí. Al Baix Cinca hi ha qui fa un sofregit de tomaca, el posa en els plats i hi posa les croquetes a sobre. Al Baix Cinca, la Terra Alta i el Baix Ebre hi ha qui, en comptes de farina, hi fa servir pa sec (l’haurem de remullar amb aigua o amb llet i, en acabant, l’espremerem amb les mans i l’esmicolarem). Al Tarragonès hi ha qui prepara un sofregit de ceba (trinxada), hi afegeix un tall de pernil (també trinxat), hi fa unes remenades i hi afegeix la farina, la llet i el bacallà (esmicolat); en fer-se espès ho deixen refredar i, en acabant, preparen les croquetes. A la Ribera d’Ebre hi ha qui canvia la farina per pa ratllat; uns altres les guisen posteriorment amb un sofregit, una picada i una carxofa per cap (aquestes darreres, les haurem de fer a quarts). A la Terra Alta hi ha qui, una vegada fetes, hi prepara un sofregit d’alls i tomaca, hi afegeix les mandonguilles i una mica d’aigua i les fa bullir uns minuts. Al Baix Ebre, una vegada fetes, hi ha qui hi sofregeix una picada d’avellanes (amb una llesqueta de pa fregit i un polsim de pebre), hi afegeix les mandonguilles i una mica d’aigua i ho deixa bullir a foc suau per espai d’uns deu minuts. A l’Horta hi ha qui ha fa meitat bacallà i meitat patata bullida; uns altres hi afegeixen un pessic de canyella. A la Safor hi ha qui prepara un sofregit de ceba en una cassola i, una vegada fetes les mandonguilles, les hi afegeix, hi afegeix també uns brins d’orenga, una picada d’ametles i una mica d’aigua i ho deixa bullir a foc suau per espai d’uns deu minuts. A la Serra de Tramuntana hi ha qui prepara un sofregit d’alls, ceba i julivert, hi afegeix les molles de bacallà, hi fa unes remenades, hi posa la farina i la llet, ho salpebra i ho remena fins que es fa espés. A Menorca hi ha qui canvia la llet per sifó. Al Llenguadoc hi ha qui hi afegeix un raig de nata.\nAltres denominacions: croquetes de juliana (Rosselló, Vallespir), croquetes de merluça (Conflent, Capcir, Vallespir), croquetes d’abadejo (Ribagorça, Noguera, Segarra, Urgell, Pla d’Urgell, Garrigues, Conca de Barberà, Baix Camp, Llitera, Segrià, Baix Cinca, Priorat, Ribera d’Ebre, Terra Alta, Matarranya, Baix Ebre, Montsià, País Valencià), pilotes d’abadejo (Ribera d’Ebre), pilotes de bacallà (Ribera d’Ebre, Serra de Tramuntana), pilotetes d’abadejo (Terra Alta), mandonguilles d’abadejo (Terra Alta, Baix Ebre, Montsià, País Valencià), mandonguilles de bacallà (Comtat, Alcoià, Marina, Alacantí, Vinalopó Mitjà, Carxe, Baix Vinalopó), croquetas de bacalao, mandonguillas de bacalao (comarques valencianes de parla castellana), croquetas de moleja (Bordelés), croquetas de molua, croquetas de morua (Bordelés, Landes), croquetas de merluça (Llenguadoc, Provença). ‘Croquetes de bacallà’ és una denominació que es fa servir a la Catalunya oriental, l’Alta Ribagorça, el Pallars, l’Alt Urgell, Andorra, la Noguera, la Segarra, l’Urgell, el Pla d’Urgell, el Segrià, les Garrigues, la Ribera d’Ebre, el Comtat, l’Alcoià, la Marina, l’Alacantí, el Vinalopó Mitjà, el Carxe, el Baix Vinalopó i les Illes.\nBacallà Croquetes Croquetes de bacallà


Ramashinta Resort and Spa Naga City Filipines - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n63 San Felipe road, San Felipe, Naga, Naga City, Filipines, 4400 - Veure al mapa\nFamily Room with Breakfast & WIFI\nPuntuació dels comentaris 5,2 (5 comentaris)\nBarri Naga Magsaysay Ciutat Ciutat Magsaysay Magsaysay Naga Magsaysay Ciutat Ciutat\nDissenyat tant per oci com per negoci, Ramashinta Resort and Spa està situat idealment a Naga; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Amb aquesta situació a només 3.3 km del centre de la ciutat i a 12.7 km de l'aeroport, aquest hotel de 2-estrelles atreu nombrosos viatgers cada any. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Basílica Menor Penafrancia, Plaça Avenue, Gimnàs Ciutat de Naga.\nRamashinta Resort and Spa també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Naga City. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, restaurant, servei de bugaderia.\n8 habitacions que es distribueixen sobre 2 plantes ofereixen una càlida i plaentera escapada i comoditats modernes com ara televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, piscina exterior, spa, massatge, piscina (infantil) que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Naga City, el Ramashinta Resort and Spa és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (8) Parelles (2) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants petits (3) Grups (1)\nJess, Nova Zelanda


Redacció Diari Sant Quirze | Diari Sant Quirze | Pàgina 18\nInici » Arxius d'autor: Redacció Diari Sant Quirze (pàgina 18)\nL’adaptació de Terra Baixa del programa de TV3 El Llop arribarà a La Faràndula aquesta tardor\nJa es troben a la venda les entrades per aquesta funció que tindrà lloc el dia 30 d’octubre a les 18:00 al teatre municipal La Faràndula CULTURA / TEATRE. El Teatre Municipal La Faràndula acollirà en la seva programació de tardor l’èxit teatral de Terra Baixa, el clàssic d’Àngel Guimerà, que interpreta la companyia formada arran del programa de TV3 El Llop, ...\nEl Departament de Drets Socials construirà l’equipament en un solar cedit per l’Ajuntament SOCIETAT. Sabadell tindrà una residència per a gent gran de titularitat pública. El Departament de Drets Socials construirà la nova residència i centre de dia Sabadell – Parc Central en un solar cedit per l’Ajuntament. Segons han explicat avui l’alcaldessa de Sabadell, Marta Farrés, i la consellera ...\nDues obres del Museu d’Art de Sabadell es deixen en préstec a Màlaga i a Bordeus\nCULTURA / ART. El Museu d’Art de Sabadell cedeix dues obres a altres museus, en el marc dels préstecs de col·leccions pròpies. Es tracta de les obres Retrat de Totote i Dona en un cafè i es cedeixen temporalment al Museo Carmen Thyssen de Màlaga i a la Fondation pour la Culture et les Civilisations du Vin, a Bordeus, respectivament. L’obra Retrat de Totote, esposa ...\nEl Govern preveu la construcció de 500 habitatges de lloguer assequible a l’any\nLa directora de l’Incasòl ha explicat als municipis els criteris d’execució i les prioritats de l’Institut per als propers anys SOCIETAT. El Consell Assessor Territorial de Barcelona, en el qual hi participen els ajuntaments i consells comarcals de la demarcació, ha abordat avui la previsió de construcció d’habitatge social, amb la intervenció de la directora de l’Institut Català del Sòl, Mercè ...\nJordi Calvís presenta la nova exposició “JAPAN”\n06/04/2022\tDeixa un comentari\nJAPAN s’inaugura el pròxim 2 de maig, a la Biblioteca Marcel Ayats de Sant Quirze del Vallès CULTURA / ART. L’artista santquirzenc Jordi Calvís presenta el pròxim 2 de maig, a les 19.30 hores, a la Biblioteca Marcel Ayats de Sant Quirze del Vallès l’exposició de pintura JAPAN. El desembre de 2020 Jordi Calvís va presentar JAPAN com a exposició ...\nLes herbes remeieres: Propietats i virtuts de les plantes de l’hort del Casal\n8 d’abril a les 18.00 hores al Casal Serra de Galliners NATURA I MEDI AMBIENT. Aquest divendres, 8 d’abril, de 18.00 a 20.00 hores, al Casal Serra de Galliners de Sant Quirze del Vallès, tindrà lloc el taller “Les herbes remeieres: propietats i virtuts de les plantes de l’hort del Casal”, a càrrec d’Ibèria Soler, les Herbes del Remei. Ibèria ...\nLaFACT Cultural porta Terra Baixa, interpretada per la companyia del programa de TV3, El Llop\nÀngel Llàcer dirigeix aquest text d’Àngel Guimerà en una adaptació contemporània interpretada per la companyia creada al programa de TV3 Terra Baixafarà parada a Terrassa el 24 de setembre, a les 21h, a l’auditori de LaFACT Cultural CULTURA / TEATRE. Després de l’innovador programa de TV3 El Llop, que ha transformat una companyia d’actors amateurs en actors professionals, Terra Baixa arriba Terrassa. ...\nDetingut a Barcelona un dels líders de l’organització criminal d’origen nòrdic Mantaqa\nL’arrestat és un fugitiu reclamat per les autoritats finlandeses per narcotràfic, delictes contra l’ordre públic i contra la seguretat de l’Estat L’Ordre Europea de Detenció i Lliurament li feia responsable de la recepció, magatzematge i distribució de diversos tipus de substàncies estupefaents com a cocaïna, marihuana i fàrmacs opiacis SOCIETAT. 05-abril-2022. Agents de la Policia Nacional han detingut a Barcelona ...\nVisita guiada a l’exposició “La repressió del ‘Tribunal del Orden Público’ a Sabadell” aquest diumenge\nL’activitat és gratuïta i començarà a les 12 del migdia CULTURA. El diumenge 10 d’abril, a les dotze del migdia, el Museu d’Història farà una visita guiada gratuïta a l’exposició temporal “La repressió del ‘Tribunal del Orden Público’ a Sabadell”. L’activitat és a càrrec del seu comissari, Antonio Rodríguez Galián, i es farà en llengua castellana. Les places són limitades, ...\nNova xerrada del Cicle d’Alimentació Saludable\nEsport i Nutrició centren la propera sessió de dijous, impartida per la professional Anna Gispert SALUT. La sala Salut Pastor de La Patronal de Sant Quirze del Vallès acull demà una nova xerrada del Cicle d’Alimentació Saludable. Es tracta d’”Esport i Nutrició” i s’organitza amb motiu del Dia Mundial de l’Activitat Física. Aquesta s’impartirà a les 19 hores i abordarà ...\nSabadell tracta 59 palmeres per prevenir l’escarabat morrut als parcs del Taulí i de Catalunya\nEl tractament fitosanitari es durà a terme la nit del 7 al 8 d’abril, en horari nocturn NATURA I MEDI AMBIENT. L’Ajuntament de Sabadell durà a terme un tractament fitosanitari a l’arbrat municipal la nit del 7 al 8 d’abril, entre les 11 de la nit i les 7 de la matinada. Aquesta operació es farà a 56 palmeres del ...\nDenunciats penalment tres motoristes que conduïen temeràriament per l’autovia A-2, sense permís i amb la matrícula oculta juntament amb un grup d’unes setanta motocicletes\nEls motoristes van penjar imatges a les xarxes socials on es detectava que molts dels participants circulaven amb la placa de matrícula oculta per mascaretes, o amb dispositius d’ocultació El dia 5 de març els Mossos d’Esquadra van organitzar un dispositiu policial després de detectar per les xarxes una nova convocatòria d’aquest tipus i la van neutralitzar, evitant que es ...\nLa població d’ossos als Pirineus arriba als 70 exemplars\nA Catalunya i l’Aran el nombre d’ossos detectats l’any passat va ser de 38, entre els quals 9 cadells El Grup de Seguiment Transfronterer de l’Os Bru als Pirineus ha fet balanç de les actuacions de conservació i seguiment d’aquesta espècie el 2021 a Catalunya, França, Andorra, l’Aragó i Navarra NATURA I MEDI AMBIENT. El Grup de Seguiment Transfronterer de ...\nColònies i sortides per a la gent gran de Sant Quirze\nLa Pineda, Beget i Castellfollit de la Roca, les destinacions triades enguany SOCIETAT. El Casal Serra de Galliners de Sant Quirze del Vallès prepara colònies i sortides per als propers dies. Són les següents: Colònies La Pineda El Casal Serra de Galliners prepara una sortida de colònies del 16 al 20 de maig. La destinació escollida és La Pineda, concretament a ...\nIncentius d’entre 5 i 7 mil euros per als nous residents de medicina familiar i d’infermeria de salut mental de la Metropolitana Nord\nEl territori compta amb 91 places d’aquestes especialitats, repartides en 7 unitats docents SALUT. El Departament de Salut ha posat en marxa un programa d’incentius per als nous residents R1 de l’especialitat de medicina familiar i comunitària (MFiC) i d’infermeria de salut mental (ISM) que s’incorporin a les places acreditades a Catalunya. A la Regió Sanitària Metropolitana Nord, aquest any ...\nPàgina 18 de 333« Primer...10«1617181920\t»\t304050...Últim »


sense imatge, Ignasi Aballí - GRAF\nsense imatge, Ignasi Aballí\n29.11.2019 – 12.04.2020\nLa Blueproject Foundation presenta sense imatge, un projecte site-specific de l’artista català Ignasi Aballí per a Il Salotto. L’exposició es podrà veure del 29 de novembre de 2019 al 12 d’abril de 2020.\n“Les paraules són tot el que tenim”.\nsense imatge es compon bàsicament de dos elements, diferenciats però alhora completament relacionats. D’una banda, una intervenció arquitectònica que altera la percepció de l’espai expositiu i el seu recorregut sense deixar d’estar-hi completament integrada; de l’altra, puntuant aquest recorregut i damunt de les parets, paraules que, situades a l’altura dels ulls, es revelen davant de la mirada de l’observador i que expliquen per què en el seu lloc no es presenta una obra.\nLes noves parets construïdes no estan disposades en perpendicular a les parets que delimiten la sala, sinó que presenten un desplaçament tangencial cap a parelles de columnes distribuïdes per l’espai, el qual experimenta, així, una nova configuració arquitectònica. Cada paret es pot entendre com un pla, un espai disposat a acollir una imatge, una obra. I l’artista canvia aquesta visualització per una paraula, el significat de la qual problematitza la relació entre el que és visible i el que és imaginari. Paraules en lloc d’una imatge que s’ofereixen com a alternativa a una absència, a la falta d’alguna cosa per veure. Les paraules substitueixen suposades obres absents, però no són elles mateixes una nova obra: el seu sentit en la instal·lació és el d’advertència i explicació, com un text de sala expandit.\nEn la trajectòria d’Ignasi Aballí és freqüent la utilització de paraules, com a text i com a imatge. La relació que la paraula i el seu significat estableixen amb el suport s’ha explorat àmpliament en diferents obres. Una sèrie de llenços pintats amb un color sobre el qual se’n superposa la descripció o les diferents denominacions d’un color escrites damunt de la pintura servirien d’exemple. En altres casos, els llistats de paraules —normalment retallades de diaris i disposades en un ordre determinat (alfabètic, numèric, repetitiu…) o classificades en funció de criteris diversos— també estan molt presents en la seva manera d’entendre o desxifrar el món que l’envolta, qüestionant l’estructura lingüística del coneixement. Com diria Foucault a Les mots et les choses, “El que correspon al saber no és veure ni demostrar, sinó interpretar”.\nEn la proposta site-specific de caràcter conceptual que presenta a la Blueproject Foundation, Ignasi Aballí segueix aquesta línia d’obres de base textual, però aquí es desplaça cap a una dimensió espacial i, junts, tots dos conceptes provoquen un col·lapse entre paraula i imatge, entre allò definit i allò inexpressable. Endinsar-se en l’espai de la instal·lació és com recórrer els meandres de la memòria, buscar el rastre d’imatges difoses o que no existeixen, en el que podríem considerar una escenografia de l’absència.\nAbsent, amagada, buidada, censurada, desapareguda, desconeguda, efímera, esborrada, impensable, imperceptible, inconcebible, inexistent, inimaginable, immaterial, invisible, no vista, secreta, transparent, són paraules, totes elles, sense imatge.


Medi Natural | El bloc del cicle mitjà\nArxiu per categories: Medi Natural\nAlumnes de 3r, hem actualitzat el symbaloo de català, castellà, matemàtiques i medi. Us deixem els enllaços perquè pugueu accedir. Recordeu que cada fila correspon a un trimestre, està ordenat. Els del 3r trimestre estan correctament, així que si us voleu anticipar també teniu l’oportunitat.\nPublicat a 26 gener 2018 per SORAYA GONZALEZ VEGA\tin 3r, Castellano, Llengua, Matemàtiques, Medi Natural, Medi Social\t• Leave a comment\nUs presentem un petit resum del tema 2 del llibre de medi que és el que hem treballat fins ara per tal que pugueu repassar, conjuntament amb el llibre, pel control de la propera setmana.\nla materia i els materials. Resum per estudiar\nPublicat a 18 gener 2018 per LIDIA ROURA RIOS\tin 4t, Medi Natural\t• Etiquetes Els minerals, Medi Natural, Quart\t• Leave a comment\nEls i les alumnes de 3r s’han preguntat que podem fer des de l’escola per ser més sostenibles i han fet una proposta d’activitats de sensibilització i d’estalvi sobre diferents temàtiques com: l’energia, l’aigua, economitzar despeses, reducció de residus i reciclatge, fins i tot hi ha propostes pel personal de neteja i celebracions i sortides. Es van fer grups i van presentar les seves propostes a altres aules i membres de l’equip directiu.\nA l’escola actual som més, contaminem més; però tenim més consciència ecològica i més recursos per poder reciclar i ser més sostenibles.\nAquest és el resultat de les presentacions.\nPublicat a 18 desembre 2017 per MARIA CLARA TORIBIO ALVAREZ\tin 3r, Medi Natural, Medi Social\t• Leave a comment\n“CONSCIENCIACIÓ PER A UNA MILLORA EN EL COMPORTAMENT DE LA CONSERVACIÓ DEL MEDI”\nEls alumnes de 3r aprenen a cuidar del nostre apreciat planeta!!! Però per fer-ho, abans havien de adonar-se de la desproporció d’aigua dolça respecte a la salada que hi ha a la Terra. D’aquesta manera, els hi ajudem a prendre consciència que l’aigua, tot i que n’hi ha molta als mars i oceans, és un bé escàs per la dificultat de potabilitzar-la.\nÉs important fer un bon ús de l’aigua fomentant el seu estalvi.\nPer aquest motiu, els hi hem volgut transmetre tot això, a partir d’uns experiments molt senzills.\nA continuació podreu veure les instruccions dels experiments i les fotos de les activitats.\nPublicat a 19 octubre 2017 per SORAYA GONZALEZ VEGA\tin 3r, Medi Natural\t• Leave a comment\nA continuació us adjuntem un petit resum d’allò que hem après del Sistema Solar i que ens ajudarà pel proper control que farem.\nVeureu que en el document s’enclouen alguns enllaços a vídeos que també us poden fer servei.\nI com sempre no oblideu que si poseu al buscador d’aquest bloc Sistema Solar també podeu trobar més enllaços per practicar.\nresum Control de medi\nPublicat a 13 octubre 2017 per LIDIA ROURA RIOS\tin 4t, Medi Natural, Medi Social\t• Etiquetes Medi Natural, Medi Social, Quart, Sistema Solar\t• Leave a comment\nTreballs del cos humà\nEls i les alumnes de 4t hem treballat el cos humà a partir dels diferents aparells i òrgans que els formen. Es van distribuir en grups de 4-5 persones aquests continguts:\n1.- Funcions i canvis del nostre cos\n2.- La circulació sanguínia\n3.- El sistema respiratori\n4.- El sistema nerviós\n5.- La locomoció\nHavíem d’elaborar un mural en grup que ens ha permet aprendre coses noves i consolidar aprenentatges que ja teníem assolits. Vam haver de realitzar un mural fent ús dels diferents recursos que teníem (llibres de coneixements, fitxes de contingut, llibre de text i altres materials).\nPer últim havíem d’explicar als nostres companys tot allò que havíem après i fer l’exposició del nostre treball.\nA continuació podeu veure unes fotos de les produccions finals realitzades per grup i de les exposicions davant de la resta de companys.\nFELICITATS NOIS I NOIES DE 4t!!\nPublicat a 22 febrer 2017 per MARIA CLARA TORIBIO ALVAREZ\tin 4t, Medi Natural\t• Leave a comment\nA 3r estem treballant els animals vertebrats i invertebrats. Durant aquest trimestre estarem realitzant un treball en grup a l’hora d’informàtica sobre un animal que ens ha agradat. I a l’hora de medi prepararem un altre treball de forma individual sobre el nostre animal favorit.\nA continuació us adjuntem una mica d’informació sobre els difrenets grups d’animals i algun joc per divertir-nos també una mica.\nEls Animals Invertebrats from Laura Redondo\nPublicat a 3 febrer 2017 per LIDIA ROURA RIOS\tin 3r, Medi Natural\t• Etiquetes els animals, Medi Natural, Tercer\t• Leave a comment\nEls i les alumnes de 4t hem experimentat!!! Diferenciem algunes característiques dels materials: duresa, fragilitat, elasticitat i resistència a partir d’objectes propers al nostre entorn. I identifiquem quatre interaccions entre materials: les emulsions, les cristal·litzacions, la solubilitat i els canvis químics a partir de les barreges de diferents matèries; aigua amb sal, oli amb aigua, suc de llimona i llet…\nVeieu el vídeo!\nPublicat a 20 desembre 2016 per SORAYA GONZALEZ VEGA\tin 4t, Medi Natural\t• Leave a comment\nLa propera setmana, els alumnes de 4t elaboraran una fitxa tècnica a l’ordinador sobre un mineral o roca que han estat observant. A l’agenda tenen apuntat el nom de la seva elecció, així, poden avançar la seva cerca a Internet d’aquest element natural i ajudar-se també del llibre de medi.\nEls de 4tB ho faran el dilluns i els de 4tA escolliran la seva roca o mineral el dilluns i faran la fitxa tècnica el dijous. Per aquest motiu, us adjuntem la fitxa tècnica amb algunes explicacions perquè es familiaritzin amb la tasca.\nPublicat a 4 novembre 2016 per SORAYA GONZALEZ VEGA\tin 4t, Medi Natural\t• Leave a comment\nELS ANIMALS, 3r\nEls alumnes de 3r hem treballat els éssers vius a partir d’animals poc coneguts. Per grups, hem fet una cerca per escollir el més estrany i a partir d’aquí, elaborar el nostre treball en Word amb ajuda d’Internet, llibres de coneixements, anar a la biblioteca… Després, hem realitzat la presentació amb l’SMART Notebook i per últim, el vam exposar davant de tota la classe.\nTreballar en grup té molts beneficis; millora les habilitats socials desenvolupant la capacitat d’arribar a acords, facilita la comunicació i la participació activa de tots els components del grup, s’ajuden entre ells/es, aprenen a demanar ajut quan els hi cal, pot incrementar la qualitat de l’aprenentatge, afavoreix l’adquisició de coneixements a través de la interacció entre els i les alumnes, etc.\nSeguidament teniu els vídeos sobre aquesta feina tan ben elaborada.\nFELICITATS NOIS I NOIES DE 3r!!\nEls animals 3rB\nEls animals 3rA\nPublicat a 9 juny 2016 per SORAYA GONZALEZ VEGA\tin 3r, Medi Natural\t• Etiquetes els animals\t• 2 comentaris


El teletreball, de l'emergència al canvi cultural\nExperts de la UOC analitzen diferents aspectes que s'han de transformar perquè treballar des de casa sigui beneficiós per a tothom.\nEl teletreball, de l'emergència al canvi cultural.\nLa pandèmia de la COVID-19 ha abocat les empreses i els treballadors a fer un canvi d'organització que implica l'aïllament físic de les persones per evitar els contagis. El teletreball s'ha convertit en una necessitat per emergència sanitària i els canvis que implica van més enllà d'endur-se l'ordinador a casa i intercanviar correus electrònics amb els companys des del menjador de casa. Dos experts de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), professors dels Estudis d'Economia i Empresa, Eva Rimbau i Manel Fernández, analitzen els reptes que implica el teletreball en un món postpandèmia des del punt de vista de l'organització, i també pel que fa a les conseqüències psicosocials d'una experiència que ha arribat per quedar-se.\nLa professora Eva Rimbau considera que el més important ara per ara és aconseguir que el teletreball funcioni: «No n'hi ha prou amb enviar els treballadors a casa». El teletreball ha d'anar més enllà, avisa, «s'ha de canviar la manera d'organitzar i dirigir el treball» i això, subratlla, implica «un canvi cultural». Per tant, també «s'han de transformar les maneres de comunicar-se i relacionar-se». Rimbau pensa que si no es produeix aquesta transformació, «difícilment tindrem bons resultats». Ara bé, la professora opina que si el teletreball no funciona, serà perquè les empreses no hauran fet els canvis necessaris, que són més importants, encara, en el cas de les companyies en què el teletreball és intensiu. No introduir canvis oportuns representarà «perdre moltes possibilitats», afegeix l'experta.\nAra mateix, la mentalitat de l'alta direcció és un dels entrebancs que pot fer que les experiències de teletreball s'estavellin contra una paret. De vegades, es tracta d'actituds que van acompanyades de mites i «creences típiques», apunta Rimbau, com per exemple que el teletreball es vegi com un impediment per a la creativitat i la innovació. «Si no fas res, efectivament això passarà, perquè el teletreball separa i fa que les comunicacions siguin més difícils», adverteix la professora. En conseqüència, s'imposa la necessitat de prendre mesures: «Cal fer alguna cosa i aprendre a generar la innovació i la creativitat d'una altra manera». Per a l'experta, no hi ha dubte que el teletreball permet continuar essent creatius i innovadors i defensa que «hi ha empreses capdavanteres i cent per cent virtuals» que ho demostren cada dia.\nPensar en els «models híbrids»\nPer a la professora també es fa necessari que el teletreball s'entengui de manera adaptada a cada lloc de treball, és a dir, valorant quin tant per cent de tasques requereix la presència física i quin es pot assumir plenament sense haver d'estar a les instal·lacions de l'empresa. Rimbau creu que parlar del teletreball com si fos una qüestió de tot o res també és un escull. Aquestes opinions no valoren que es poden adoptar models híbrids que combinen presencialitat i teletreball i que permeten obtenir el millor de les dues modalitats. En relació amb aquest aspecte, una altra de les resistències al teletreball la posa «la necessitat de controlar» que tenen alguns càrrecs directius. Amb el teletreball, assegura Rimbau, «es pot perdre la sensació de control». Davant d'això, afegeix, el que cal és «aprendre a controlar en el millor sentit de la paraula», és a dir, centrant-se en uns resultats acordats prèviament, i deixar de pensar que pel fet de tenir algú davant i veure'l se'l controla.\nLa professora de la UOC considera que al teletreball «no se li pot girar l'esquena», perquè representaria una pèrdua de molts beneficis. Ara bé, avisa que per a les empreses que no tinguin els processos digitalitzats serà més difícil d'implementar. Rimbau troba, a més, que a l’Estat espanyol el teletreball quedarà frenat quan ensopegui amb la llei específica del Govern, que podria fer que moltes empreses decideixin no aplicar-lo en més del 30 % de la jornada per evitar, així, haver de complir els requisits que se'ls pot exigir.\nL'horari, un concepte en crisi\nRimbau posa en relleu que el teletreball requereix un «canvi cultural». En aquest sentit, el debat inclou discutir el «concepte d'horari». Per a Rimbau, «hi ha d'haver un límit màxim en les hores» que es treballen al dia, però la distribució de les tasques al llarg de la jornada ha de ser un aspecte que es valori personalment. A l'hora d'aprofundir en aquesta qüestió, es comprova que hi ha dos tipus de tendència entre les persones que teletreballen: d'una banda, hi ha persones a les quals agrada segmentar el treball i la vida personal, és a dir, a qui va bé tenir una jornada molt marcada amb horaris; però, de l'altra, hi ha persones més integradores, a les quals agrada barrejar la vida personal i el treball i que se senten còmodes passant d'una cosa a l'altra, i a aquest tipus de persones el concepte horari els fa més nosa. Per tot això, Rimbau pensa que «la personalització és molt important en el teletreball» i que, per tant, «cada lloc de treball es pot avaluar» des d'aquesta òptica per atendre les preferències de cadascú. «El directiu ha de prendre en consideració la combinació de les dues dimensions: les tasques que es poden fer amb teletreball i les preferències personals de la persona treballadora», recomana l'experta.\nPlantar cara a la negativitat\nMés enllà dels aspectes organitzatius de les empreses, el teletreball també implica un repte individual per a les persones que es veuen en la circumstància d'haver-lo de fer. Ara bé, el teletreball té unes conseqüències psicosocials de les quals les organitzacions tampoc no es poden desentendre, i encara més en un entorn immers en un flux permanent de males notícies que acaba generant una atmosfera de perillosa negativitat. El professor Manel Fernández, col·laborador dels Estudis d'Economia i Empresa de la UOC, opina que les organitzacions han de fer «una intervenció global» encaminada a «millorar la confiança» en els treballadors, un aspecte que contribueix a reduir la percepció de negativitat.\nEl treballador, per la seva banda, també ha d'assumir una posició activa encaminada a cuidar-se millor, com, per exemple, tenir cura de la seva «dieta informativa», cosa que implica triar molt bé allò que s'escolta i els continguts informatius que es consumeixen. En l'entorn laboral, Fernández pensa que «no és el moment de prendre cafès amb companys foscos i negatius», si bé reconeix que «una de les coses que ens ajuda més» en els moments de dificultat «és donar ajuda i mostrar gratitud».\nConsciència del «jo químic»\nPer millorar l'ànim quan sembla que tot està en crisi, Fernández també recomana «tenir consciència del jo químic» i tenir en compte que «hi ha substàncies legals i gratis que ens ajuden» a afrontar el malestar psíquic. «Les neurohormones s'activen a partir del pensament, com les endorfines, que milloren el nostre benestar, i això es pot aconseguir amb entrenament», recomana l'expert. A més, Fernández reitera que «ara és el moment d'estar atents als petits detalls i de cultivar accions que activin aquest jo químic amb exercici físic o escoltant música».\nLa figura del mentor que dona suport\nQuant a l'organització del teletreball des de l'empresa, Fernández creu que les companyies han de saber gestionar el repte que significa aquest canvi en l'àmbit laboral. «Hi ha empreses que interpreten que el teletreball és enviar la gent a casa amb un ordinador i uns programes i que vagin fent, però realment hi ha molts aspectes que cal tenir en compte», remarca el professor. Una de les seves recomanacions en aquest sentit és que les empreses creïn la figura del mentor que dona suport a les persones que comencen a teletreballar, buscant maneres d'evitar el ciberestrès que pot provocar l'ús de programes, equips i eines informàtics; també caldria definir molt bé els objectius i dir què s'espera del treballador per tal de reduir la incertesa.\nL'empresa, proposa Fernández, també hauria de «potenciar eines d'autogestió emocional» per mitjà d'un programa transversal que cuidi el treballador quan, «desconnectat de la resta de l'equip», arribi a tenir la «sensació de solitud». Fernández veu que «es genera una percepció d'una certa desconnexió dels companys i de la mateixa organització» i per això insisteix en un procés de mentoria per ajudar a gestionar el canvi. L'isolament físic que comporta el teletreball també implica canvis pel que fa a la percepció de la mateixa feina, com comenta Fernández: «Quan anaves a l'oficina, la teva feina quedava parcialment justificada amb la presència, i ara aquesta presència l'has de suplir amb eficàcia; per tant, es genera la necessitat d'avançar molt la feina».\nEl retorn o feedback en aquest moment és molt important, destaca l'expert, que considera que tots aquests aspectes, de vegades, no s'atenen adequadament, tenint en compte que la Llei de prevenció de riscos laborals del 1995 ja recollia també els riscos de caràcter psicosocials, que ara amb el teletreball es poden multiplicar. La proposta de Fernández, en aquest sentit, és «avançar-se al problema amb prevenció, perquè s'estalvien patiments i problemes i s'evita que els treballadors entrin en processos de síndrome d'esgotament professional (burnout)».\nEl valor de la comunicació\nLa comunicació també té un paper important en tot aquest procés i caldrà que hi hagi una planificació: «La cibercomunicació s'està convertint en molt pesada, cal donar informació de qualitat, de tal manera que el treballador es vegi atès i acompanyat, eliminant la incertesa». A més a més, també seria convenient buscar fórmules per fer trobades presencials dels equips, un treball en xarxa o networking que, en opinió de Fernández, s'hauria de «centrar més en la comunicació entre les persones». Els beneficis d'apostar per la comunicació són el fet que «augmenta la confiança de l'empresa envers el treballador i es potencia el compromís del treballador envers l'empresa».\nEls directius «han de saber treballar aquesta confiança i organitzar l'empresa pensant en la majoria de la gent que compleix les seves funcions», adverteix Fernández, apuntant que els directius la solen organitzar «pensant en la gent que no genera confiança», cosa que considera un error. Per acabar, Fernández fa una reflexió que convida a canviar de perspectiva: «Si acompanyem la gent, definim bé les tasques que s'han de fer, comuniquem les coses amb claredat, ajudem a treballar de manera organitzada i cuidem l'entorn psicosocial, la gent viurà de meravella amb el teletreball i les organitzacions descobriran el poder de les persones compromeses». «Si els objectius estan ben dissenyats, al final l'horari és intranscendent: hi ha gent que és ultraproductiva i amortitza molt el temps. La gent que sap treballar de manera organitzada viu de meravella amb el teletreball», afegeix l'expert.\nArxivat a: TELETREBALL UOC


Donar valor a la literatura juvenil - CATzona\nDonar valor a la literatura juvenil\nEl 29 de juny passat va tenir lloc a la Biblioteca Ignasi Iglésias-Can Fabra de Barcelona la primera Jornada de Joves Lectors, que va reunir escriptors, traductors i editors, que van respondre a la crida del grup Joves Lectors Catalans. Va ser una jornada interessant en què es van poder sentir sentències com aquesta: “La literatura juvenil és un invent de la indústria editorial, però és un invent benvingut, perquè no anem sobrats en foment de la lectura”. Ho va afirmar l’escriptor Ricard Ruiz Garzón en una de les taules rodones de la trobada. Ruiz Garzón va argumentar l’afirmació afegint-hi que, a partir dels 13 i dels 14 anys, els joves poden llegir la literatura dels adults, és a dir, el que vulguin. Ara bé, reconeixia que “el fenomen Harry Potter va fer entendre a les editorials que hi havia un filó, que han explotat, cosa que té efectes positius perquè fomenta més la lectura i alhora els joves tenen més a prop moltes obres”, va continuar sostenint l’escriptor de ‘Los monstruos de Villa Diodati’ (Reino de Cordelia, 2018).\nEntre els aspectes negatius d’aquest tipus de literatura, Ruiz Garzón va assenyalar la moralitat i l’adoctrinament d’algunes de les obres destinades a aquestes edats amb els temes de què tracten sovint, com les drogues, la tecnologia o l’alcohol. “Acaben tenint un vessant dogmàtic perillós”, opina. Així doncs, segons el parer de l’escriptor, les editorials haurien aprofitat el buit editorial entre els 13 i els 15 anys per encabir-hi uns llibres denominats de literatura juvenil (fins als 12 es considera literatura infantil).\n“Els joves són uns lectors molt entusiastes i exigents”\nCristina Feliu – editora Fanbooks\nPer la seva banda, l’editora del segell juvenil Fanbooks, Cristina Feliu, que també va participar en les jornades, sosté que “actualment els lectors poden trobar una gran varietat d’obres” i, per tant, els llibres cobreixen una gran diversitat d’interessos i inquietuds. Malgrat això, “tenen tantes ofertes d’altres àmbits, tants estímuls ràpids i són tan seguidors de la immediatesa, que sabem que els costa aturar-se i connectar amb la lectura”, reconeix Feliu, que també afegeix que, alhora, “els joves són uns lectors molt entusiastes i exigents, dues coses que estan molt bé”. L’editora de Fanbooks prefereix que no es consideri un invent la literatura juvenil. “No hauria de qüestionar-se, perquè aleshores és quan se situa per sota del gènere adult. Per això preferiria que el sector valorés les obres per la seva qualitat literària, perquè si una obra és bona no té límit d’edat”, diu Feliu.\nLITERATURA AMB PRESTIGI\nL’escriptora Maite Carranza, autora de referència, sosté que la literatura juvenil té prestigi entre els escriptors, els lectors i els llibreters però que, en canvi, la crítica, “o certa crítica, li treu importància, com també passa amb altres tipus de literatura, com l’anomenada literatura de dones”. En canvi, és un fenomen que té grans èxits universals i no és estrany que autors per a adults acabin passant-se a la literatura juvenil. És el cas de Maria Mercè Roca, Belén Gopegui i Ángeles González-Sinde. “Les novel·les juvenils tenen una vida més llarga, i també són més agraïdes”, opina Carranza. Amb xifres a la mà, una novel·la d’adults pot tenir una vida de tres o quatre anys, mentre que una de juvenil pot arribar als trenta anys o més.\nCarranza també assenyala la diferència entre la consideració que té la literatura juvenil en altres països i la que té al nostre país. “Ningú no posa en dubte la vàlua dels escriptors Roald Dahl, Cornelia Funke, Astrid Lindgren i Gianni Rodari, per citar-ne alguns, que han tingut un respecte absolut com a autors de literatura juvenil”, diu.\nUn altre aspecte punxegut quan es tracta la literatura juvenil és l’edat. “Quan diem juvenil, a quina franja d’edat ens referim?”, es pregunta Maite Carranza, que afegeix que el canvi de primària a l’ESO, que es comença amb 12 anys, ha fet trontollar les recomanacions literàries. “Als 13 anys no és l’edat, encara, per llegir obres dures de temàtiques realistes que colpeixen (avortament, abusos, drogues, excessos amb l’alcohol); no s’haurien de llegir fins als 15 anys, o fins i tot fins als 16”, sosté l’escriptora, que el 2010 va guanyar el Premi Nacional de literatura infantil i juvenil de les lletres espanyoles amb el llibre ‘Paraules emmetzinades’, la lectura del qual recomana a partir dels 16 anys.\nCALEN BONS PRESCRIPTORS\nDit amb altres paraules, en la literatura juvenil la prescripció, la bona prescripció, és molt important. “Sé que als anys 60 el gran èxit de la literatura juvenil va ser ‘Els marginats’, de l’escriptora nord-americana Susan E. Hinton, que el director de cinema Francis Ford Coppola va portar al cinema (amb el títol ‘Rebels’), i que tocava temes durs”, comenta Carranza, però les recomanacions lectores que abans es feien per als alumnes de 1r de BUP “no poden ser les mateixes que per als de 1r d’ESO, perquè no tenen la mateixa edat ni la mateixa maduresa”, assenyala Carranza. “Els prescriptors, els professors, per exemple, tenen una gran responsabilitat a l’hora de recomanar llibres”, diu. Malgrat això, l’escriptora recorda que la seva generació va néixer en una època en què de literatura juvenil en van llegir poca (Robert Louis Stevenson, Jules Verne, Louise May Alcott o Jack London) i de seguida van saltar als grans llibres de la literatura universal russa i francesa, com Lev Tolstoi, Dostoievski, Balzac o Stendhal, i al realisme màgic de García Márquez o Torrente Ballester.\nEn la literatura juvenil la prescripció, la bona prescripció, és molt important\nFinalment, l’escriptor Ricard Ruiz Garzón sosté que en l’edat juvenil és quan es perden molts lectors. “Urgeix que tinguem un pla de foment de la lectura, que no sigui un anunci de tant en tant, perquè estem en un moment molt crític per l’allau de producció audiovisual en castellà”, alerta. “Tenim obres i autors de qualitat que poden enfrontar-se a la competència actual, però per fer-ho cal el suport de l’administració”, afegeix. De fet, afirma que vol tirar endavant un festival de literatura fantàstica (“A Netflix triomfen els guions d’aquesta temàtica”, diu Ruiz Garzón), a l’estil dels que es fan de novel·la negra catalana. “Jo no soc apocalíptic. Penso que estem en un bon moment per a la literatura juvenil, però que hem de tirar endavant més activitats de promoció per atrapar els joves”, conclou.\nQuè poden llegir els joves abans de tornar a classe?\nAra que tenen més temps és un bon moment perquè els joves recuperin la il·lusió per la lectura. I la millor manera és amb bones propostes editorials. Aquí teniu les que ens fa l’editora Cristina Feliu, fixant-se en el catàleg de Fanbooks.\nLes dues parts del llibre de l’escriptor i investigador Salvador Macip ‘Fills de la setena onada’ (Fanbooks), per als que busquen una lectura trepidant i futurista.\n‘Tina Frankens’ (Fanbooks), de l’escriptora Bel Olid, per a qui prefereix una lectura més poètica, intimista i inquietant alhora.\nI de cara al setembre, l’escriptor Marc Artigau publicarà ‘Les paraules inútils’ (Fanbooks), un recull de poemes i els millors relats de l’autor a El món a Rac1, il·lustrats per Miguel Gallardo.\nI recordeu que cada dia teniu una nova proposta de LiJ a l’Instagram del Criatures : @criaturesarallegim


Nationalia - Els kurds, peça cobejada i activa de l'escaquer sirià\nTurcs, iraquians i sirians es mouen per intentar exercir el major grau d'influència possible sobre els kurds de Síria. Són entre 2 i 2,5 milions de persones (al voltant del 9% de la població estatal) que viuen concentrades sobretot al nord de Síria, al llarg de la frontera amb Turquia, i que històricament han estat marginades pel règim de Damasc. En un nou marc en què el règim de Bashar al-Assad trontolla i el país s'aboca cap a un conflicte armat obert, les forces del moviment nacional kurd a Síria busquen posicionar-se, tant en relació als poders sirians com als veïns de l'entorn. S'està jugant una partida d'escacs a moltes bandes, i els kurds de Síria en són una peça alhora cobejada i activa.\nEl moviment kurd polític a Síria, amb un panorama molt canviant al llarg dels anys, s'està estructurant ara mateix al voltant de dos pols. D'una banda es troba el Consell Nacional Kurd de Síria (CNKS), que agrupa diverses forces kurdes i està encapçalat per Abdulhakim Bashar, un home proper a Masud Barzani, l'actual president del Kurdistan de l'Iraq. De l'altra, el Partit de la Unió Democràtica (Partiya Yekîtiya Demokrat, PYD), d'orientació socialista i proper al Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK). Tots dos, oficialment i de portes enfora, coincideixen amb l'estratègia de mantenir-se apartats del Consell Nacional Sirià (CNS, principal agrupament de l'oposició siriana a Al-Assad) fins que no es reconeguin les aspiracions dels kurds de Síria.\nPerò també hi ha punts de distanciament: malgrat les diferències que els separen, el CNKS admet que està disposat a acostar posicions amb el CNS. D'això, el PYD no en vol ni sentir a parlar, perquè considera que el CNS està massa vinculat a Turquia (de fet, està estructurat com a govern sirià a l'exili a Istanbul), país que és enemic declarat del PKK. Per contra, en la mesura que el CNKS s'acosti al govern kurd de l'Iraq, s'estarà acostant a la pròpia Turquia, que és el principal soci del règim kurd iraquià.\nDes de l'obtenció de l'autonomia política, el Kurdistan de l'Iraq ha anat destacant-se a la regió com un actor estatal clàssic més, cercant aliances amb els governs de l'entorn que li siguin convenients i mirant-los d'influir en la mesura que li sigui possible. És en aquest marc que el govern kurd de Barzani intenta acostar-se al moviment kurd de Síria. Per contra, el PKK i el PYD propugnen un altre model per al poble kurd, sota el concepte del “confederalisme democràtic”: l'objectiu és la construcció d'una confederació a partir de la coordinació de comunitat locals autogovernades, una confederació que hauria de reunir tots els territoris del Kurdistan però que seria multicultural i oberta a la participació de comunitats no kurdes. O, almenys, aquesta és la descripció que n'ha estat fent el líder i ideòleg del PKK, Abdullah Öcalan, des de 2005.\nLa violència, de moment, es troba lluny de les regions kurdes\nLes dades més recents publicades pel servei UNOSAT de l'Institut de les Nacions Unides per a la Formació i la Recerca apunten que a la regió de majoria kurda del nord-est de Síria és una de les que menys morts ha patit des de l'inici del conflicte: 54, quan al conjunt del territori estatal són més de 7.000 a dia 2 de febrer. Això no vol pas dir que a les àrees de majoria kurda no hi hagi hagut protestes i manifestacions contra el règim d'Al-Assad -que històricament els ha marginat-, però també és cert que alguns sectors kurds tenen un cert temor al canvi polític per si l'era post-Assad s'encamina cap a una Síria islamista i arabista que encara els margini més. A això cal afegir que la diversitat religiosa al si dels kurds de Síria també dificulta una presa de posició comuna. La majoria són sunnites, però també hi ha comunitats xiïtes (per tant, confessionalment properes a la base de suport d'Al-Assad, els alauites), jazidis i cristianes, cadascuna d'elles amb interessos propis.\nPulitzer Center: In Syria, Kurds Split Over Support for Assad Regime\nLimes: Tra Siria e Turchia torna lo spettro del Pkk\nPoblació: entre 30 i 40 milions d'habitants\nSuperfície: entre 350.000 i 500.000 km2\nInstitucions: Només la Regió Autònoma Kurda, dins l'estat iraquià\nCiutats importants: Mûsil (Mosul), Hewlêr (Arbil) and Kerkûk (Kirkuk), Amed (Diyarbakir), Bedlîs (Bitlis), Kirmaşan (Kermanshah), Sine (Sanandaj) Mehabad (Mahabad) i Qamişlo (Al Qamishli).\nAdministració estatal: Iraq, Turquia, Iran i Síria\nLlengua territorial: kurd\nLlengua oficial: Turc (Turquia), kurd i àrab (Iraq), persa (Iran) i àrab (Síria)\nData de la festa nacional: 21 de març (festa del Norouz)\nCultura religiosa: musulmana, amb minories cristiana i jezidi