Molins de Rei instal•la un dispensador més de pinso amb nicarbazina per controlar la població i la capacitat reproductiva dels coloms - Llobregat Digital\nMolins de Rei instal•la un dispensador més de pinso amb nicarbazina per controlar la població i la capacitat reproductiva dels coloms\nDilluns, 24 de maig de 2021 - 14:00h\nAquests dispensadors, programats amb un temporitzador, subministren una quantitat de pinso calculada d'acord amb el nombre de coloms que mengen a la zona.\nL’any 2013, l’Ajuntament de Molins de Rei va ser un dels dos municipis pioners de tot l’Estat a gestionar la població de coloms urbans mitjançant la instal•lació de dispensadors de pinso amb nicarbazina, una substància que garanteix reduir aquesta població animal sense necessitat de sacrificar-ne cap.\nFins al moment, al municipi hi havia dos dispensadors: al Centre Vila i al barri del Canal. Ara, el consistori ha decidit instal•lar-ne un més, al barri de la Granja, un dels punts amb més densitat de coloms.\nEstà previst fer un seguiment mensual del funcionament dels dispensadors i del nombre de coloms del municipi, i s’estudia instal•lar més dispensadors en aquells punts on s’aprecia més abundància de coloms urbans.


Las Migas i Ismael Serrano posaran música a la Festa Major de Sant Andreu de la Barca\nEs celebrarà del 31 d'agost al 3 de setembre\nSant Andreu de la Barca ja ho té gairebé tot a punt per celebrar un any més la seva tradicional Festa Major, un esdeveniment que fa que la ciutat sigui el punt d'atracció de milers de persones de tota la comarca.\nSeguint la tradició dels darrers anys, el cartell anunciador de la Festa Major el signa una dissenyadora local. En aquest cas és Alba Fernández la responsable del cartell, que vol mostrar la diversitat cultural de la ciutat.\nEls pregoners de la Festa Major seran en aquest cas els membres del Casal de la Gent Gran Maria Aurèlia Capmany i de l'Escola Municipal de Música, que enguany celebren els seus primers 25 anys d'història.\nL'alcalde de Sant Andreu de la Barca, Enric Llorca, ha dit que "és moment també de destacar i reconèixer la feina feta per entitats i col·lectius que fan possible la festa amb la seva implicació i dedicació" i ha assegurat que "entre tots fem Sant Andreu de la Barca i volem continuar d'aquesta manera: treballant perquè tothom tingui el seu espai a la ciutat, perquè puguem conviure amb normalitat i cordialitat com ho hem fet sempre i amb l'únic objectiu de continuar fent més gran la nostra ciutat".\nUna de les principals novetats de l'edició d'aquest any de la Festa Major és l'organització d'un espectacle inaugural la tarda de divendres.\nEl regidor de Cultura, Juan Pablo Beas, ha destacat que "és un espectacle de circ, divertit i diferent, amb el que volem donar el tret de sortida a quatre dies de diversió i convivència".\nEl programa festiu combina activitats plenament consolidades, com ara la gimcana nocturna, que arriba a la 25 edició, amb d'altres més noves però que també s'han fet un espai propi a la programació, com ara la Festa Holi.\nNo faltaran tampoc activitats tradicionals com ara els castellers, els gegants, el correfoc o les sardanes.\nLa música la posaran el grup Las Migas, Ismael Serrano, un espectacle dedicat a Michael Jackson o l'orquestra La Chatta.\nLa diversió es completa amb l'humor de les Chanclettes, un grup de teatre molt especial.


El Ministeri de Foment es compromet a reiniciar a l'abril les obres de la variant - Lluïsa Moret i Sabidó\nTwitterFacebook El Ministeri de Foment es compromet a reiniciar a l’abril les obres de la variantTu ets aquí: Inici / Projectes / El Ministeri de Foment es compromet a reiniciar a l’abril les obres...Finalment, després de moltes trucades, reunions i reclamacions, el Ministeri de Foment s’ha compromès a reprendre les obres de la variant de la C-245.\nEl compromís és que comencin a l’abril i que les obres avancin sense més paralitzacions i el més ràpidament possible (no haurien de durar més enllà de l’any 2018).\nÉs el que ens va dir el director general de Carreteras del Ministerio de Fomento, Jorge Urrecho, que es va desplaçar a Sant Boi a finals de febrer per abordar el tema amb les alcaldesses i l’alcalde de Sant Boi, Santa Coloma de Cervelló, Sant Vicenç dels Horts i Torrelles i amb representants de la Generalitat i de la Diputació.\nConfiem que tot vagi com està previst i que puguem acabar amb aquesta situació intolerable que tots i totes patim des de fa massa temps i que tant negativament afecta els accessos a la nostra població.\nLa conclusió és que novament els ajuntaments, els més propers a les necessitats dels veïns i les veïnes, hem hagut de posar-nos al capdavant de les reivindicaciones i les accions perquè quedés garantit un dret col·lectiu.\nLlistat\tabril 2017\nEl CAP Molí Nou obre les portes al públic X


fitxes de lectura: Teatre i més enllà, Jerzy Grotowski\nTeatre i més enllà, Jerzy Grotowski\nDesprés de la lectura d'Artaud i el seu teatre de la crueltat, estic encuriosit pels plantejaments d'en Grotowski. Un director que, només començar el llibre, Inês Castel-Branco ens diu que “un dia de principis de 1970” (9) anuncià que no volia dirigir més espectacles. “No ho fa per caprici ni per por de l’èxit” (10), afegeix, sinó perquè “la seva recerca ja no cap dins les fronteres del teatre; necessita anar més enllà.” (19)\nComencem, doncs, aquest viatge cap al més enllà.\nPeter Brook diu que per a Grotowski “el teatre és un instrument antic i bàsic que ens ajuda únicament amb un drama, el drama de la nostra existència.” (10) Exacte.\n“Grotowski va a contracorrent. Quan tots defensen el recurs a les noves tecnologies, ell parla d’un teatre pobre, sense escenografia ni vestuari especial, efectes sonors o de llums […] En temps de noves avantguardes, diu que se sent a la rereguarda del teatre, que vol tornar als orígens […] Quan es fa internacionalment conegut, ho abandona tot.” (11) És normal que se’l defineixi sovint com a Messies, com a gurú que no té por d’anar contracorrent per fer allò que creu encertat.\nInteressant: com si anticipés la moderna teoria del decreixement, Grotowski utilitza la via negativa: “reducció, negació, desaprenentatge, desteatralització […] Avançava cap el grau zero del teatre.” (11) Tot eliminant elements sobrers, tècniques actorals imposades…\nGrotowski: “els artistes dolents parlen de la rebel·lió, però els artistes veritables fan la rebel·lió.” (16)\n“No li preocupava l’existència d’una vida després de la mort, sinó que volia viure plenament l’ara i aquí.” (25) I encara més: “no tenia nostàlgia d’un passat mitificat, però cercava els fonaments, l’origen.” (25) Exacte: només existeix el present, però això no vol dir que haguem d’ignorar el passat. Hi ha masses coses dolentes (i algunes poques de bones) en ell per no tenir-lo en compte.\n“En un espectacle, la seu del muntatge està en la percepció de l’espectador; en l’Art com a Vehicle [una de les etapes de creació marcades per Grotowski], la seu del muntatge està en els actuants, els artistes que fan.” (48)\nSobre la improvisació:”potser una vegada aquesta paraula va significar alguna cosa. Avui no és res més que una paraula pretenciosa que serveix com a substitutiu del treball.” (67) I, massa sovint, és així.\nEl paper del director: “com a director, podria optar per fraternitzar amb tots els membres del grup fins a un punt extrem, fins a les llàgrimes i les confessions exhibicionistes.” (70) diu Grotowski, i ràpidament afegeix: “estaria equivocat. […] El que he de fer és crear entre ells i jo un camp de comunicació creativa.” (70) Més enllà de l’amistançament, de la fraternalització, trobar maneres d’incitar, compartir la creació.\nPer altra banda, continua Grotowski, hi ha un altre mode de direcció, el director domador, que és aquell que “sempre sap què fer per endavant.” (71) El que no permet la creació, sinó que només busca la recreació d’allò que ell cerca. “Hi ha actors a qui aquest tipus de director agrada molt. Els allibera de la responsabilitat de crear.” (71) Esdevenen autòmats capaços de reproduir gestos, emocions apreses però incapaços d’aportar-hi res de nou, d’evolucionar. En obres més físiques, rituals, com les de Grotowski, aquesta faceta creativa de l’actor és molt important. En creacions de text, tot i que limitats o encaminats per les paraules existents, també ho hauria de ser.\nSobre la nuesa a l’escenari: “En el teatre es ven i es compra intimitat humana […] Hem de flagel·lar els venedors ambulants i fer-los fora del temple.” (72) Reclama Grotowski fent un paral·lelisme amb el cristianisme. Opina que l’actor “es desvesteix en públic per cobrir la seva manca de sinceritat com a actor, és a dir, com a ésser humà.” (73) el provocar per provocar, mostrar, despullar pel valor mercantil de la carn humana, convé ser desterrat del teatre. I del cinema. I de la vida en general.\nSobre la distribució de l’espai: “les relacions espacials són importants només si són part integrant de l’estructura de la producció. Si aquesta coherència interna no existeix, totes les exploracions en l’espai de la producció es redueixen a pretextos per alliberar-nos dels nostres deures veritables.” (74) De res serveix innovar en la distribució dels espectadors respecte l’escenari, en tenir-los drets, en moviment (pensem en moltes de les produccions de la Fura dels Baus, per exemple) si no aporta res a l’obra. De fet, parlant del s Baus, concretament del seu Títus Andrònicus, el moment final, el sopar col·lectiu en una plataforma alçada (ressons del Doctor Faust de Grotowski del 1963!) no només reuslta innecessari i injustificat, sinó que esdevé un acte segregacionista: únicament uns quants privilegiats (aparentment guanyadors de concursos, en realitat alguns membres d’una elit econòmica/social) poden pujar a la taula i degustar el sopar que s’ha estat cuinant durant tota la funció. La resta d’espectadors, mentrestant, s’ho miren des de baix estant. En principi potser amb certa enveja. Però, després, amb cinisme quan aquest grup selecte esdevé part de l’obra i veiem en les seves cares incòmodes el limitat plaer d’allò que prometia tant. Si aquesta era la intenció de la Fura, si volien criticar la distinció de classes, si volien humiliar a aquells que es creuen per damunt, doncs llàstima, perquè hauria pogut ser una molt bona gesta si hagués estat feta d’altra manera.\nSobre la participació dels espectadors: “el teatre laboratori busca un espectador/testimoni, però el testimoniatge de l’espectador és possible únicament si l’actor acompleix un acte autèntic. Si no hi ha acte autèntic, ¿què hi ha per testimoniar?” (75) Aquest és el gran dubte. Aquest és el gran repte a assolir. I aquí és on, precisament, els crítics hi volen llegir un dels motius pels quals Grotowski decidií abandonar la direcció convencional de teatre i endinsar-se als boscos, i crear accions performatives de caire ritual. És aquest descontentament per la manca de veritat, d’autenticitat dels actors el que el fa cercar noves maneres de treballar. Convençut que hi ha una veritat que encara no ha assolit. No seré jo qui li digui que aquesta Veritat no existeix.\n“Tots som el producte de la trobada de la nostra tradició amb les nostres necessitats.” (78)\nSobre els deixebles: “no vull deixebles. Vull companys d’armes.” (80) No desitja seguidors fidels que no es qüestionin res, sinó persones amb esperit crític que puguin utilitzar les seves idees per crear productes nous, diferents, fins i tot que el contradiguin.\nSobre el teatre: “el que trobem és més un automatisme cultural que no pas una necessitat. La gent amb cultura sap que ha d’anar al teatre […] no hi va pel teatre, sinó per una obligació cultural.” (82) I només cal mirar al nostre voltant quan estem en una platea plagada d’espectadors per comprovar que això és així. La qüestió és saber si nosaltres mateixos també formem part d’aquests esnobs culturals o si responem a la crida del teatre per altres motius.\n“Potser la desgràcia de l’home contemporani rau en el fet que va abandonar la recerca de la felicitat per anar a la recerca del plaer.” (86)\nSobre la relació amb els actors: “entre l’actor i jo tenia lloc un drama íntim. Buscàvem la sinceritat i la revelació, que no requereix l’ús de paraules.” (91)\nSobre el llenguatge: “no hauríem d’escoltar els noms que es donen a les coses; ens hauríem de submergir en l’escolta de les coses mateixes. Si escoltem els noms, el que és essencial desapareix i només queda la terminologia.” (95) Les paraules com a obstacles reals a la nostra comprehensió absoluta de les coses.\nSobre el teatre de text: “no tinc cap interès en el teatre de text, perquè està basat en una versió falsa de l’existència humana.” (96) I, afegeix: “Stanislavski va dir una vegada: “les paraules són el cim de les accions físiques”. Però resulta que el llenguatge parlat és tan sols un pretext.” (96)\n“Quan un director es troba amb dificultats en el seu treball amb els actors, va a la recerca d’efectes una mica sensacionalistes, convençut que és l’única manera de salvar el seu espectacle.” (106) I així és com molts justifiquen (mai públicament, clar) escenes de nudisme, sexualitat, violència… innecessàries.\nQuè és el teatre laboratori? “És un lloc on espero poder ser fidel a mi mateix.” (119) Allunyat d’entreteniments formals, de recerques sistemàtiques del gest o l’entonació perfectes, és un lloc en el qual ser un mateix.\n“De tant en tant ens rebel·lem, però només per salvar les aparences. Fem rebombori, armem un escàndol —no gaire violent, per regla general, perquè no comprometi la nostra posició social, suficientment banal per ser acceptat pels altres amb simpatia.” (126) Per exemple, afegeix Grotowski, ens emborratxem fins a quedar inconscients.\n“No ens estimem, ja no ens estimem a nosaltres mateixos; odiant als altres intentem guarir aquesta mancança d’amor.” (126)\n“Stanislavski estava interessat a posar en escena textos teatrals: com es poden produir obres sense trair les intencions de l’autor ni l’experiència humana de l’actor.” (128) I en aquest segon punt, en l’experiència humana de l’actor, és on més flaqueja la meva mancada direcció teatral. A Tu i Jo ens en vam sortir com vam poder; amb El penya-segat, on els actors tenen formació clàssica, costa més. Hi ha més dubte. Necessiten saber més coses dels seus personatges. Però per més que jo els hi expliqui, encara no sé com fer-los-hi veure.\n“Es treballa durant anys per saber més, per adquirir més habilitats, però al final no s’ha d’aprendre sinó a desaprendre.” (132) És a dir, oblidar tot allò après, totes les constriccions culturals, tots els ritus i convencions socials que hem anat aprenent al llarg dels anys i ser sincers amb nosaltres mateixos. Com a persones. Com a individus humans. No com a membres de l’engranatge social.\n“La sinceritat no és possible si ens amaguem darrere els vestits, idees, signes, efectes escènics, conceptes intel·lectuals, gimnàstica, soroll, caos.” (137) I abans ja ens havia dit: “la sinceritat comença allà on estem indefensos.” (137)\n“El talent com a tal no existeix, només la seva absència.” (141)\n“El teatre de les Fonts [segona etapa creativa de Grotowski] és una investigació sobre el que pot fer l’ésser humà amb la pròpia solitud (al costat de l’altre, o dels altres).” (158) I afegeix: “Estem tan sols en la multitud que cerquem qualsevol il·lusió per vèncer la solitud. Ens trobem, fem veure una amistat que no existeix, fem veure desigs que no existeixen realment.” (160)\nSobre el “moviment que és repòs.” (161): “Normalment, no ets mai on ets perquè en la teva ment ja estàs en el lloc al qual et dirigeixes.” (162) Convé canviar el nostre ritme, aturar la nostra precipitació i deixar que el cos es mogui sense moure’s, lentament, sense un objectiu marcat. Quan això passa, t’adones que “comences a estar allà on estàs.” (162) Clar que per a alguns, afegeix Grotowski, resulta més complicat, perquè tenen més energia, són més viscerals. Cal que primer cremin tota aquesta energia sobrera, que corrin, saltin, deixin actuar al seu cos i, després, ja podran aturar-lo. Quan estiguin saciats.\nSobre el Teatre de les Fonts: “el projecte està orientat vers les accions que precedeixen les diferències i per aquest motiu abraça persones amb tradicions i tècniques llunyanes entre elles.” (165) Perquè aquest és el punt més important d’aquest teatre de les Fonts: vol anar a l’estat original, primari, previ a la cultura, a la socialització de l’individu, al llenguatge que tot ho classifica i categoritza, amb la voluntat de trobar les accions reals, humanes, iguals i compartides per tothom independentment dels seus origens. És a dir, vol mostrar l’home com a membre de la comunitat humana, no com a part d’una cultura establerta que no deixa de ser un artifici arbitrari i convencional. “El punt de partida són sobretot preferències personals, però no les preferències d’una tradició específica.” (165-6)\nSobre la imitació: “Les nostres vides són, en gran part, tan sols una imitació de la vida dels altres.” (166) Repetim accions, paraules, pensaments. Conscientment o de manera inconscient, però ho fem constantment. Ara bé, “si demanem a algú d’imitar simplement la persona que l’està guiant en aquella acció —Fes-ho!— es produeix un xoc enorme.” (166) No ens agrada ser forçats a imitar, ens costa.\nSobre la llibertat: “Treballo, no per fer cap discurs, sinó per engrandir l’illa de llibertat que porto en mi; la meva obligació no és fer declaracions polítiques sinó forats a la paret.” (176) I afegeix: “les coses que estaven prohibides abans de mi haurien de ser permeses després de mi; les portes que estaven tancades amb dues voltes de clau haurien de ser obertes.” (176)\nSobre la vida: “Tota la vida és un complex fenomen de contrapesos.” (177) Així, davant la obsessio dels futuristes per les màquines, ell afirma que “quan les màquines dominen cerca, per contra, el que és viu.” (177) Es tracta de ser crític, de preguntar-se si la vida que tenim ens satisfà: “l’art, la cultura o la religió (en el sentit de les fonts vives, no en el sentit d’Esglésies, que sovint són tot el contrari), tot això són maneres de no estar satisfet.” (177) I conclou: “No, aquesta vida no és suficient.” (177) Per això demana que actuem, que fem alguna cosa, que superem aquesta mancança. “No es tracta del que manca en la imatge que es té de la societat, sinó del que ens manca en la manera de viure la vida.” (177) Exacte. Les societats poden variar, les nostres percepcions d’elles també, allò realment compartit és com vivim la nostra vida, l’única realitat de la qual podem estar segurs. I j a és ben poca cosa, aquesta certesa.\nSobre l’art: “L’art és profundament rebel. Els artistes dolents parlen de la rebel·lió, però els artistes veribables fan la rebel·lió.” (177) Però convé no equivocar-se ni caure en l’anarquia d’idees i accions. “L’art com a rebel·lió consisteix a crear el fait accompli que fa retrocedir els límits imposats per la societat.” (177-8)\n“L’art ha estat sempre l’esforç de confrontar-se amb la insuficiència i, per aquest mateix fet, l’art ha estat sempre complementari de la realitat social.” (178)\nPerò el que importa és que sigui una activitat continuada, no un acte temporal que desapareix.\nSobre el mercantilisme del teatre: “Els directors de teatre i els professors d’interpretació que fan de puta en les arts, s’interessen en aquest tipus de recerca [d’eines a través de les quals assolir la veritat, l’expressió autèntica] perquè pensen que potser es podria utilitzar tot això per fer-se un xou.”(187)\nSobre l’essència: “L’essència m’interessa perquè res en ella no és sociològic. És el que vas rebre dels altres, el que no prové de l’exterior, el que no és après.” (197) La consciència pertany a l’essència. Per això, “si fas un acte en contra de la consciència, sents remordiments.” (197) En canvi, “si infringeixes el codi moral ets sents culpable i és la societat la que parla dins teu.” (197)\nSobre els modes d’acció: “Es tracta de ser passiu en l’acció i actiu en la mirada (al contrari del que és habitual). Passiu: ser receptiu. Actiu: estar present.” (198)\nHavia intentat callar, mossegar-me la llengua durant aquest capítol anomenat Performer. Havia intentat ignorar tots els “teacher” (195), “outsider” (195), “doing” (196)… però ja no puc més. Quan a la pàgina 199 apareix “don’t improvise, please!” ja no em puc mantenir callat per més estona. A veure. Anem per parts. El senyor Grotowski és Polonès. Sí que va viatjar molt, que va estar als Estats Units durant molts anys, però és polonès, per tant, hem de suposar que la seva llengua materna és el polonès. Seguim: aquest capítol és el recull d’una conferència que ell va fer (no se’ns especifica on) però que va ser publicada per primera vegada a la revista Art Press de Paris el maig del 1987. Això potser no vol dir res, però podria voler dir que, en tant que és el primer lloc on apareix, potser és a causa del lloc on es va fer la conferència. És a dir, sembla lògic que si el text d’una conferència es publica primer a Paris, la conferència hagi tingut lloc a París. Però com que no en tenim cap certesa, no cal precipitar-se. Se’ns diu que aquesta traducció catalana està basada “en la versió definitiva: la traducció anglesa de Thomas Richards, revisada per Grotowski” (201). D’acord. Sembla encertat utilitzar la versió més acurada. Ara bé, si la versió era en anglès, quin criteri ha seguit la traductora per decidir quines paraules deixar en anglès i quines no? És que Grotowski les va pronunciar en anglès enmig del seu discurs? Doncs que ens ho especifiquin. Perquè si no és així, cal que parlem de “teacher” quan el mot “mestre” o fins i tot “ensenyant” el tradueix fidelment? Cal dir “doing” per afegir-hi al costat, i també en cursiva, “el fer”? I, sobretot, cal la fraseta sobre la improvisació en anglès? Jo crec que no.\nSobre l’Stanislavski: “no es va ocupar ni de teatre experimental ni de les avantguardes; va conduir un treball sòlid i sistemàtic sense ofici.” (203)\n“Als joves directors que estan preparant el seu primer o segon espectacle, els pot ser favorable tenir davant seu una data fixada per a l’estrena, amb un període d’assaig relativament curt; per exemple, de dos mesos i mig.” (204-5) Vet aquí el que passà amb Tu i Jo. I afegeix Grotowski, “si no, poden acabar malgastant el temps.” (205) I aquesta és la gran por que sobrevola El penya-segat, projecte en pausa momentània.\nSobre la comercialització del teatre: “com és possible estudiar Stanislavski durant dos o tres anys i preparar una escena en quatre setmanes (tal com es fa sovint en aquests departaments [d’art dramàtic a algunes universitats americanes])?” (206) I afegeix: “Stanislavski no ho hagués acceptat mai. Per ell, el període mínim de treball sobre un espectacle era de diversos mesos, i l’estrena només tenia lloc quan els actors estaven preparats.” (206) Aquesta precipitació, promoguda per un sistema mercantil, fa que les estrenes professionals només concedeixin un parell de mesos als assaigs, que els directors, mercenaris de l’escena, siguin escollits per una productora, que els actors siguin forçats a actuar sense tenir temps de conèixer els seus personatges, “no tenen la possibilitat de trobar alguna cosa que sigui una descoberta alhora artística i personal. No poden. Per sortir-se’n, han d’explotar el que ja saben fer i que els ha donat èxit —i això va en contra de la creativitat.” (205) Per això massa sovint veiem a certs actors fent els mateixos papers, recorrent als mateixos gestos, a les mateixes entonacions.\nSobre l’Art com a vehicle (la tercera etapa de creació): Tal i com ja hem apuntat abans, “en un espectacle, la seu del muntatge està en la percepció de l’espectador; en l’Art com a Vehicle, la seu del muntatge està en els actuants, els artistes que fan.” (213)\nSobre la creació d’espectacles: “En certa manera aquesta totalitat (el muntatge) apareixia no a l’escenari, sinó en la percepció de l’espectador. La seu del muntatge era la percepció de l’espectador. El que l’espectador copsava en el muntatge planejat, mentre que el que els actors feien és una altra història.” (216) I aquesta feina, diu Grotowski, aquest “muntatge en la percepció de l’espectador, no és el deure de l’actor sinó del director.” (216) Però això era abans, quan treballava en el teatre representatiu. “En canvi, quan parlo de l’Art com a Vehicle, em refereixo a un muntatge la seu del qual no està en la percepció de l’espectador, sinó en els actuants.” (216)\nSobre la creativitat: “La creativitat és alhora la vida, l’espontaneïtat, alguna cosa completament personal i, al mateix temps, el rigor, l’estructura, la precisió.” (237)\nSobre els actors: “L’actor ben entrenat és l’actor que porta a terme el seu acte psíquic amb el seu cor, i l’actor mal entrenat és l’actor que il·lustra el seu acte psíquic amb el cos.” (238-9) És a dir, no n’hi ha prou amb fer-ho veure, cal viure-ho. Cal ser aquell personatge (com es veia, per exemple, a Los hijos se han dormido)\nSobre el futur: “el que quedarà després de mi no pot ser de l’ordre de la imitació sinó de la superació.” (251) com ja s’havia comentat anteriorment, no es tracta d’imitar al mestre, sinó de superar-lo.\nUna obra “és actual no perquè doni compte de l’actualitat sinó perquè hi respon i, responent-hi, indica alguna possibilitat d’ultrapassar-la.” (267) Crear peces actuals no vol dir omplir el teatre d’andròmines electròniques, de projeccions innecessàries i d’efectes visuals. Fer una obra actual és ser capaç de copsar la realitat present, els convenis socials que hem acceptat i, potser, intentar desballastar-los, mostrar-los despullats, ridículs, absurds.\nJerzy Grotowski, Teatre i més enllà (Fragmenta editorial)\ncomençat_ 12/03/12 / acabat_ 2/04/12\nPublicat per Roger Simeon a 10:21\nEtiquetes de comentaris: Artaud, Doctor Faust, l'art com a vehicle, La Fura dels Baus, los hijos se han dormido, Peter Brook, teatre de les fonts, teatre laboratori, titus andrònicus


B&B Calamandrei Borgo San Lorenzo Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Calamandrei 1, Borgo San Lorenzo, Borgo San Lorenzo, Itàlia, 50032 - Veure al mapa\nMés informació sobre B&B Calamandrei\nConvenientment situat a Borgo San Lorenzo, B&B Calamandrei és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nB&B Calamandrei també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Borgo San Lorenzo. Els clients de l'hotel poden gaudir de instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, servei de llançadora.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, ventilador, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cuina americana per satisfer els clients més exigents. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Borgo San Lorenzo, faci de B&B Calamandrei la vostra llar.


La Fundació Pasqual Maragall i TMB posen en marxa la campanya "Mou-te per un futur sense Alzheimer" | Fundació Pasqual Maragall\nLa campanya compta amb una mostra fotogràfica, una xerrada informativa i una activitat per infants que es portaran a terme entre el novembre i desembre.\nLa Fundació Pasqual Maragall i TMB posen en marxa la campanya “Mou-te per un futur sense Alzheimer”\nPosem en marxa la campanya “Mou-te per un futur sense Alzheimer” juntament amb la Fundació TMB amb l’objectiu de sensibilitzar i conscienciar la població de la malaltia de l’Alheimer, no només per la persona que la pateix, sinó també el seu entorn familiar.\nEntre les accions previstes de la campanya destaca la mostra fotogràfica “Protagonistes de l’Alzheimer”, presentada aquest matí i que s’ubica en el passadís d’enllaç del metro de Diagonal (Línies 3 i 5) fins el 10 de desembre. A través de vuit testimonis se’ns explica com han estat afectats per l’Alzheimer de manera directa o indirecta.\nLa inauguració al metro de Diagonal ha comptat amb la participació de la Cristina Maragall i el Dr. Jordi Camí, presidenta i vicepresident de la Fundació, i el conseller delegat del TMB, Gerardo Lertxundi, el director del TMB, Santiago Torres, i la responsable de Responsabilitat Social, Dona i Diversitat del TMB, Raquel Díaz.\nAixí mateix, l’inze de novembre tindrà lloc la xerrada “Gestió de la incertesa enfront de la malaltia” a càrrec d’Ángeles Castillo, psicòloga i terapeuta de la Fundació. El format del col·loqui és online i cal una inscripció prèvia.\nFinalment, el dia 13 de desembre, els més petits podran participar de l’activitat “Pinta neurones”, un mural d’un cervell que els infants i les seves famílias hauran d’omplir amb neurones pintades per ells mateixos.\nLa iniciativa neix fruit de les propostes dels treballadors i treballadores de TMB en marc del programa solidari “Tria la teva causa”, que aquest any arriba a la seva onzena edició.


Com puc aconseguir una casa més saludable? - Undos Arquitectura | Arquitectes Girona\nCom puc aconseguir una casa més saludable?\nDurant aquests dies de confinament és important mantenir una bona salut, no només física com mental, sinó també una bona salut a la casa. Aquests dies estan sortint un gran nombre de bones pràctiques i consells per poder tenir l’avorriment i la salut a ratlla, i nosaltres també volem aportar el nostre granet de sorra.\nCom que no us podem oferir classes de ioga, fitness, afroyin, mindfullness o alguna pràctica esportiva ni podem muntar un concert acústic via directe d’instagram (de tot això ja se n’encarrega qui n’és professional o té els coneixements necessaris) nosaltres volem oferir una sèrie de consells per tenir una ambient saludable a casa, i que no només són molt útils per aquestes setmanes que ens tocarà estar tancats a casa, sinó també per la resta de l’any.\n1. Que entri el sol a casa\nLa llum natural del sol és imprescindible per a la majoria dels processos dels éssers vius, i els humans no en som una excepció, per això és important assegurar que les estances que més es facin servir al llarg del dia es trobin ben il·luminades i si pot ser que tinguin entrada de sol directa durant almenys algunes hores.\nPot ser necessari replantejar alguns usos o maneres de viure a casa; per exemple, si es treballa des de casa i s’han de destinar moltes hores assegut davant d’un ordinador, és beneficiós treballar al menjador abans que l’estudi si aquest últim té mala il·luminació natural.\n2. Que corri l’aire!\nPot semblar una cosa molt òbvia, però una bona ventilació és una cosa fonamental per mantenir un bon ambient i la bona salut de l’habitatge.\nÉs el primer pas per eliminar substàncies nocives que s’hagin pogut acumular a l’interior i té varis beneficis com evitar que l’aire estigui “carregat”, és a dir, es redueix la concentració de CO2 de l’ambient.\nTambé ajuda a regular la humitat, ja sigui quan n’hi ha de més o quan n’hi ha de menys, i arrossega les partícules de pols en suspensió i les males olors.\nÉs molt important recordar que per una bona ventilació aquesta ha de ser creuada, això s’aconsegueix obrint les finestres de estances en punts diferents, per crear circulació d’aire.\n3. Plantes, posa moltes plantes\nLes plantes no només tenen una funció estètica i ajuden a crear un entorn més agradable a casa, sinó que també tenen un paper molt important a l’hora de purificar l’aire interior i eliminar l’electricitat estàtica ambiental.\nCom que per a cada tipus de residu que es vol eliminar hi ha una planta més adequada i la llista podria ser interminable, deixem alguns exemples: els cactus poden absorbir part de les radiacions emeses per televisors o ordinadors, el potus o la cinta són eficaces per eliminar el monòxid de carboni i l’ozó, …\nEn cas que es vegin afectades per pulgó, fongs o altres infeccions és recomanable no utilitzar productes herbicides i buscar una alternativa més sostenible i natural, ja que aquests productes químics poden provocar problemes en la nostra salut.\n4. Millora el descans, apaga els electrodomèstics\nUn ambient contaminat per camps elèctrics i magnètics pot provocar problemes a l’hora d’anar a dormir i dificultar el descans nocturn. Poden provocar que costi agafar el son i que un cop adormits, aquest no duri més que unes poques hores, insuficients per poder tenir un bon descans.\nÉs recomanable la reducció dels aparells elèctrics a les habitacions, evitant sobretot rellotges digitals o la càrrega de telèfons mòbils dins la mateixa estança, ja que solen ser els més freqüents. En casos més extrems fins i tot és recomanable desconnectar l’interruptor magnetotèrmic que dóna corrent a les habitacions.\n5. Regula la humitat\nTenir un bon nivell d’humitat a l’interior és fonamental per a la bona salut tant de l’habitatge com personal. És ideal mantenir un bon nivell, que s’haurà d’aconseguir ja sigui augmentant-la o reduint-la. Existeixen molts mètodes diferents, però aquí en deixarem uns quants de senzills.\nPer reduir la humitat el més eficaç és obrir les finestres i ventilar la casa, també és útil estendre la roba a l’exterior, ja que la roba molla deixa anar una gran quantitat d’aigua a l’ambient. A l’hora de cuinar és important utilitzar les tapes i posar en funcionament la campana extractora, i després d’una dutxa s’han de tancar les portes de les estances humides i activar l’extractor.\nSi el que fa falta és augmentar la humitat interior una bona opció és l’ús de plantes, ja que aquestes transpiren i eleven el nivell d’humitat. Altres opcions fàcils de fer és col·locar un recipient amb aigua sobre els radiadors, estendre la roba a l’interior o humitejar les cortines, que amb la llum del sol s’evapora l’aigua i queda a l’ambient.\n6. Vigila amb els fongs\nLes floridures solen aparèixer degut a un excés d’humitat en l’ambient. Els efectes que poden tenir sobre la salut es manifesten normalment en irritacions de nas i abundant secreció nasal, congestió i afecció de les vies respiratòries, tos, irritació de la pell, èczemes, erupcions cutànies, mal de cap, …\nPer prevenir la floridura és important ventilar diàriament les estances de casa, evitar les condensacions i assecar vidres, parets i superfícies que en tinguin, i sobretot evitar humitats relatives excessives (superior al 70%) si fa falta amb l’ús d’un deshumidificador.\nEn cas de l’aparició de floridures s’ha de netejar ràpidament la superfície afectada, i els materials porosos que s’hagin vist afectats (roba, catifes, fusta, …) desfer-se’n, ja que possiblement hagi penetrat a l’interior.\n7. Els productes de neteja\nSegur que molts heu pensat en fer neteja a fons a casa aquests dies, així que alerta amb els productes de neteja! S’ha de vigilar a l’hora d’utilitzar segons quins productes, ja que mentre l’estem netejant la podem embrutir químicament.\nAixò pot fer alterar l’aire interior de l’habitatge i provocar efectes negatius en la nostra salut, així com afectar al sistema immunològic dels nens i nenes i afavorir l’aparició d’al·lèrgies.\nUna possible solució per evitar-ho és utilitzar productes de neteja que siguin realment ecològics, sempre comprovant que realment ho siguin. En cas de no poder-los utilitzar convé utilitzar quantitats menors en els productes tradicionals. I com a millor opció es poden utilitzar solucions casolanes, com el vinagre, bicarbonat sòdic o llimona, entre d’altres.


acrobàcies i música en directe al voltant duna porta lespectacle de\nEmportats ha rebut el Premi d'Arts Escèniques Valencianes 2018 al Millor Espectacle de Circ i el Premi del Públic en l'Internationales Straßentheater Festival Holzminden (Alemanya) en 2019\nPoques vegades s'ha tret tant de profit a unes portes. Almenys des del llenguatge circense. La companyia alacantina La Trócola presenta aquest dissabte 27 de novembre a la Sala L'Horta un espectacle per a tots els públics que combina acrobàcies, malabars, música en directe i humor.\nLa gràcia poètica i l'originalitat d'Emportats, muntatge construït entorn de la versatilitat d'un conjunt de portes que ocupen l'espai escènic, ha sigut reconeguda amb premis com el de les Arts Escèniques Valencianes 2018 al Millor Espectacle de Circ i el Premi del Públic al Millor Espectacle en l'Internationales Straßentheater Festival Holzminden (Alemanya) en 2019. A més, té la qualificació d'Espectacle Recomanat per la Xarxa Nacional de Teatres i Auditoris de Titularitat Pública.\nA través del joc amb el visible i no visible, fent ús de llenguatges com el musical, humorístic, o poètic, emergeixen imatges i idees originals l'estètica de les quals submergeix a l'espectador en un atractiu viatge per als sentits. L'espectacle porta el segell d'identitat d'aquesta jove companyia, que es caracteritza per desenvolupar produccions innovadores i d'alt nivell tècnic, en el qual es cuida fins a l'últim detall.\nUna aventura de pirates amb titelles i teatre de llum negra\nLa programació de Sala L'Horta continuarà el diumenge 28 de novembre amb Vicent, el pirata valent, una senzilla història dirigida a Primera Infància (de 2 a 6 anys) que té com a denominador comú la fantasia i el joc al voltant de les aventures d'un corsari de les mars. La companyia il·licitana La Carreta Teatre signa aquest espectacle de titelles, que narra al llarg de 45 minuts l'aventura imaginària d'un xiquet que compleix el major dels seus somnis, ser pirata i viatjar per la mar.\nUna proposta plena de màgia i il·lusió aconseguida amb la tècnica de teatre negre i la llum ultraviolada. Una apassionant aventura plena de poètica visual i una fantàstica banda sonora.


A partir d'ara, les càpsules de cafè usades es reciclen al teu ajuntament o deixalleria! | Consell Comarcal Urgell\nA partir d'ara, les càpsules de cafè usades es reciclen al teu ajuntament o deixalleria!\nL’entitat comarcal, que té delegada la recollida de residus a l’Urgell, ha repartit avui els cubells per tirar endavant aquesta recollida a tots els pobles de la comarca.\nEls ciutadans hauran d’apropar-se al seu ajuntament o bé si disposen de deixalleria al seu municipi, podran dipositar aquests residus en aquesta instal·lació, l'única condició és que les càpsules es dipositin de forma separada segons estiguin compostes de plàstic o d'alumini.\nL'opció que s'ha escollit redueix l'impacte ambiental d'aquest residu, doncs es retorna al productor i es garanteix un tractament de recuperació material del plàstic i de l'alumini per altres usos, així com també del marro del cafè, que serà compostat i finalment utilitzat en la producció d’arròs solidari. En aquest sentit, avui s’han repartit 180 contenidors per tal de facilitar a tota la ciutadania el reciclatge d’aquest residu que fins ara es llençava al contenidor de rebuig, o bé al d’envasos o al de la fracció orgànica, en els que provocava l'aparició d'impropis.


5 La majoria de les reserves naturals inoblidables d’Europa | Desar un tren\ncasa > Viatges en tren Suïssa > 5 La majoria de les reserves naturals inoblidables d’Europa\nTemps de lectura: 6 acta(Darrera actualització de: 24/10/2020)\nCims de muntanya impressionants, valls florides, cascades, llacs, i fauna salvatge diversa, La llar d’Europa de les reserves naturals més inoblidables del món. Despesa en immenses terres verdes que floreixen a la primavera, 5 de les reserves naturals més boniques d’Europa són parcs nacionals protegits que acullen viatgers de tot el món. Si esteu interessats en l’excursionisme, senderisme, o gaudir del santuari de la natura, llavors us encantarà la nostra 5 principals reserves naturals inoblidables d’Europa.\n1. Reserva Natural de les Dolomites de Belluno a Itàlia\nLa reserva natural de Belluno es va fundar a 1990 per protegir la bella natura salvatge de les Dolomites. Situat als afores de la Dolomita, a el nord d'Itàlia, El parc natural de Belluno és impressionant a la primavera. Els turons verds i els espectaculars cims muntanyosos estan coberts de catifes de flors. Independentment del vostre nivell de forma física, ho passareu molt bé explorant aquesta reserva natural, ja que hi ha una gran varietat de senders. La reserva natural de Belluno a Europa és perfecta tant per a principiants com per a excursionistes experimentats.\n32000 hectàrees de flora rara i cims calcaris, la reserva natural de Belluno s'estén des de la vall de Cismon fins a la vall de Piave. La rica diversitat es troba tant en fauna com en cultura gràcies a molts pobles de la vall de Piave. Així, quan visiteu la reserva natural de Belluno a Europa, teniu la possibilitat de fer un gran viatge d’exploració de meravelles naturals i joies culturals.\nCom arribar a la reserva natural de Belluno?\nLa reserva natural de Belluno és inferior a 3 hores de tren des de Venècia.\nOn puc allotjar-me al voltant del parc de Belluno?\nHi ha moltes barraques de muntanya, B&B, i hotels.\nQuants dies hauria de passar a la reserva natural de Belluno?\nLa reserva de les Dolomites de Belluno és una de les més grans i 5 les reserves naturals més inoblidables d’Europa. també, Belluno és un bell parc natural, per tant, hauríeu de gastar almenys 3 dies explorant i gaudint de les llacunes, muntanyes, i esplendor natural.\n2. Reserva Natural Hohe Tauern a Àustria\nLa reserva natural més gran dels Alps europeus es troba a Àustria. La reserva Hohe Tauern és la llar 10,000 espècies animals, 1,800 plantes, i el Grossglockner, El cim més alt d’Àustria, a 4,798 metres sobre el nivell del mar. Aquest pic excepcional resideix entre 200 altres cims, fauna verda, llacs de muntanya, i cascades.\nLes valls de la reserva natural Hohe Tauern estan plenes de magnífiques glaceres, antiga i vistes panoràmiques del poble, catifes de flors, i boscos. Aquest parc natural europeu és un santuari per als visitants i els afortunats residents a les regions circumdants. en particular, Ruta natural Umbalfalle de cascades i riu, on veureu alguns dels cascades més sorprenents a Europa.\nCom arribar a la reserva natural de Hohe Tauern?\nLa reserva natural Hohe Tauern és molt a prop de la ciutat de Mallnitz. Viena a Hohe Tauern amb tren és a punt 5 hores.\nOn puc allotjar-me al voltant del parc Hohe Tauern?\nMallnitz és una ciutat famosa als Alts Taurins amb moltes opcions d'allotjament.\nQuants dies hauria de passar al Taure Hohe?\nHi ha molts diversos rutes de senderisme a Hohe Tauern reserva natural, així que planeja un 4-5 és millor el viatge de dies. D’aquesta manera podeu explorar el parc i les ciutats properes.\n3. Reserva Natural Ecrins a França\nMentre passegeu per aquesta increïble reserva natural dels Alps francesos, assegureu-vos de vigilar les àguiles, camins, gall de salze, i molts altres animals salvatges que en diuen casa. Aquesta impressionant reserva als Alps europeus és una de les belles parcs nacionals tindràs l’oportunitat de descobrir.\nGlaceres, alta muntanya, terres verdes alpines, i aire fresc, El paisatge i el paisatge d’Ecrins capturaran la vostra ànima.\nCom arribar a la reserva natural d'Ecrins?\nPodeu arribar al parc nacional d’Ecrins des de qualsevol lloc de França. La reserva natural es troba a prop de la frontera francesa amb Itàlia. És a prop de Lió, Marsella, i Ginebra a Suïssa, per tant, viatjar en tren a França a Ecrins és una bona opció.\nOn puc allotjar-me al voltant d’Ecrins Park?\nDes d’hotels familiars fins a lloguers vacacionals, hi ha una gran diversitat d’opcions d’allotjament al voltant de la reserva natural d’Ecrins.\nQuants dies hauria de passar a Ecrins?\nDepèn de vosaltres. Si decidiu dedicar-vos a 7 dies o anar a un descans de cap de setmana, tindràs un viatge absolutament somiador.\n4. Reserva natural d’Alemanya saxona i Suïssa bohèmia a la República Txeca\nLa meravellosa reserva natural Suïssa sajona s'estén des d'Alemanya fins a la República Txeca. Les muntanyes calcàries de l’Elba i la formació de roca Pravcicka brana de renom mundial ja han presentat “el Lleó, la bruixa, i el vestuari ”. Aquesta impressionant reserva natural és una de les reserves naturals més inoblidables d’Europa, amb molts miradors amigables amb Instagram a la part superior del canó.\nEstiu o hivern, els camins verds, i els senders estan ben marcats i fàcils de distingir a la vegetació verda a banda i banda del canó i del riu. Alemanya saxona, o la Suïssa bohèmia, depèn del viatge original o de la destinació final, que és un paradís meravellós per a viatgers de tot el món.\nCom arribar a les reserves naturals de l’Alemanya saxona o la Suïssa bohèmia?\nPodeu arribar a aquesta increïble reserva natural a Excursió d'un dia a Europa des de Praga o Dresden.\nOn puc allotjar-me al voltant del parc nacional?\nAtès que la reserva natural es troba a la frontera amb Alemanya i la República Txeca, les opcions d'allotjament són infinites.\nQuants dies hauria de passar a la Suïssa bohèmia?\nUna excursió d’un dia és imprescindible, i si podeu passar uns dies, llavors és molt recomanable.\n5. Reserva Natural Ordesa i Monte Perdido a França\nSituat al centre entre Espanya i França, Ordesa i el mont Perdido són una de les reserves naturals més sorprenents d’Europa. Encara que es troba al costat francès amb un cim de 3,355 m. el nom de la serra de Monte Perdido va rebre el seu nom perquè no era visible des del costat francès de la frontera.\nEspectacular Ordesa és a la vegada un Patrimoni de la humanitat de la UNESCO a Europa i una reserva de fauna i fauna de la biosfera. Allotja la vall d'Ordesa, cascades, fauna diversa, inclosa l’àguila daurada, i 32 espècies de mamífers. Mentre passegeu i admireu les vistes de la serralada dels Pirineus, no deixeu de mirar les marmotes, Falcons, i mussols, també. per tant, La reserva natural d’Ordesa i el Monte Perdido és un santuari i una destinació increïble a Europa per a qualsevol tipus de viatger.\nde 3 hores ’a 2 excursió de tres dies, Ordesa ofereix diverses rutes de senderisme, per a diferents nivells de forma física.\nCom arribar al parc natural d'Ordesa?\nLes reserves d'Ordesa i Monte Perdido són accessibles des de França i Espanya. De Saragosa a Torla-Ordesa ja es tracta 5 hores o 3 hores de Barcelona. Si viatgeu a França, llavors Tolosa ho és 7 hores de distància.\nOn puc allotjar-me al voltant del parc d'Ordesa?\nPodeu trobar excel·lents opcions d'allotjament a Torla, de pensions i hotels.\nQuants dies hauria de passar al parc natural d’Ordesa?\nOrdesa i el mont Perdido també es coneixen com el parc Yosemite d’Europa. per tant, hauries de quedar-te almenys 3 dies, incloent senderisme i temps de relaxació.\n5 de les reserves naturals més inoblidables d’Europa ofereixen vistes èpiques i rutes de senderisme a les impressionants cascades del món. per tant, caminant per les verdes valls, admirar els camps de flors i els cims de les muntanyes és el millor regal que podeu fer-vos. No hi ha res més relaxant i inspirador que la natura salvatge dels països més sorprenents d’Europa.\naquí, a Desar un tren, estarem encantats d'ajudar-vos a planificar les vostres vacances a les reserves naturals que trieu amb tren.\nVoleu inserir al vostre lloc la nostra publicació al bloc "5 reserves naturals més inoblidables d'Europa"?? Pot prendre les nostres fotos i text i donar-nos crèdit amb un enllaç a aquest blog. O feu clic aquí: https://embed.ly/code?url =Https://www.saveatrain.com/blog/unforgettable-na…-reserves-europe/ (...)- (Desplaçar cap avall una mica per veure el codi d'inserció)\nEn el seu interior té els nostres enllaços per a pàgines de destinació Anglès, però també tenim https://www.saveatrain.com/ja_routes_sitemap.xml, i pot canviar els idiomes / a a / fr o / i de mes.


Eduard Voltas: "Les claus de la recuperació estan totes al voltant dels continguts" · Tribuna.cat\nDimecres, 23 de gener del 2013 | 19:36\nEscacc, Eduard Voltas, Mitjans, Comunicació, Premsa, Recuperació, Continguts\nL'editor de la revista de cultura i oci Time Out Barcelona, Edaurd Voltas, ha sentenciat a una entrevista que la caiguda de la publicitat i la pèrdua de difusió no són excusa per a explicar la crisi on està immersa la premsa, i ha proposat posar l'atenció en els continguts.\nA una entrevista a la Fundació Escacc Voltas ha dit que la caiguda de la publicitat i la pèrdua de difusió "no són les causes de la crisi de la premsa de pagament, sinó conseqüència". "Les causes les buscaria més aviat ─ha continuat─ en la incapacitat dels diaris (i, en menor mesura, les revistes) de reinventar-se per continuar essent imprescindibles per als lectors i per als anunciants. [...] L'atenció als continguts ha d'estar en el centre".\nVoltas ha insistit en què la solució passa pels continguts: "Fiabilitat, brillantor, imaginació, credibilitat, sentit crític, valentia, servei al lector,... Les claus de la recuperació estan totes al voltant dels continguts". Sobre la diversificació com a sortida a la situació d'atzucac que viu el sector, Voltas ha sentenciat que aquesta és útil però que "si ets fabricant de caramels no pensis en diversificar si abans no fas el millor caramel possible".\nFinalment, l'entrevistat ha conclòs que cal entendre des dels mitjans "què volen els anunciants, què necessiten, escoltar-los" i, a partir d'aquí, "oferir-los respostes" des dels mitjans: "Això, un departament comercial clàssic d'un mitjà no ho pot fer, simplement perquè no ho sap fer.[...] Això devalua el producte propi i a més no ofereix cap solució a l'anunciant".


Per unes Escoles Feministes – Anarquia Catalunya 🏴\nMaig 9, 2022\t–\nDes de la Secretaria de Comuncació d’Embat hem entrevistat unes companyes de la nostra organització que han estat al grup motor i organitzador de les Jornades de les Escoles Feministes, un gran esdeveniment per a subvertir i repensar l’educació als nostres centres educatius.\nP.- Què són les Escoles Feministes ?\nR.- Les Escoles Feministes són unes jornades que es fan anualment – tenint en compte l’aturada de dos anys per la pandèmia – que porten endavant professores i professors i també famílies. Van començar arran d’un manifest, que és un dels manifestos més potents que hi ha en educació en aquests moments circulant per les xarxes (penjat a la pàgina web). Planteja una revolució en el món educatiu que va molt més allà del que s’havia dit fins al moment sobre feminisme a les aules – respecte la incorporació d’escriptores o de perspectives de gènere – si no que planteja un canvi de perspectiva global. Canviem completament l’enfocament, desconstrucció tant dels coneixements com de les relacions com de la pròpia existència de la pròpia comunitat educativa dins de les aules.\nA qui es dirigeixen les Jornades?\nEs dirigeixen a tothom. En general a qui es dedica a la docència, però no solament, també a les famílies. I ens agradaria que arribés també a l’alumnat, si bé encara no ho està fent. És a dir, aniria a tota la comunitat educativa i no solament a elles. A qualsevol que tingui interès.\nEl cor pur de qui ho està movent tot són les famílies, però són famílies amb un compromís realment molt important cap a l’educació que treballen en altres projectes com XNet, Assemblea Groga de Gràcia i la de Vallcarca, que sempre han estat referents. També tenen molt a veure amb la insubmissió a les proves de competències bàsiques de primària. Aquestes famílies van ser les que van iniciar la desobediència. Ara algunes estan per l’Assemblea de Gràcia. Hi ha una col·laboració forta de les famílies.\nTambé es dona que aquestes jornades es fan en col·legis o instituts així que normalment el cole o institut en el qual cauen les jornades d’aquell any la gent se sol vincular molt fort a l’assemblea, encara que després se sol desvincular. Enguany les famílies del col·legi han fet una feinada increïble i amb una mica de sort romandran a les escoles feministes per a portar-les a un altre lloc.\n…i a quina mena de professorat?\nPerquè es dirigeixen a qualsevol professor o professora que vol fer aquest canvi. Massivament hi venen dones. Enguany ens vam adonar que van venir més homes, però comptem 4-5 de 200 i escaig dones (algun home més hi hauria). Així que imagina’t l’anterior edició com era el tema. Això sense comptar que les que portem les jornades de les escoles feministes també som dones.\nÉs significatiu que un dels ponents que van donar una xerrada va ser en Teo que va fer una xerrada sobre noves masculinitats. Una xerrada on van acudir unes 110 persones o així. D’aquestes persones solament hi havia un home.\nCom és el feminisme que es difon des de les EF?\nNo es difon un sol tipus de feminisme ni ens hem parat a definir-ho. El que es difon són idees des del feminisme i pràctiques des del feminisme. Acompanyament per a fer xarxa i impulsar aquests canvis des del feminisme.\nQuines propostes es fan des de les EF ? com es concreta en una escola?\nDes del grup impulsor no difonem propostes. Busquem propostes que ja s’estan fent perquè això serveixi com un banc d’idees o un punt de trobada per a no estar tan soles en el que fem i per a ajudar-nos.\nLa nostra tasca és d’altaveus d’idees. Tenim els ulls oberts per les xarxes i el que fem és tenir gent superpotent a escoles feministes que estan al lloro de l’últim de l’últim. Abans no ho hem comentat però tenim dues o tres persones que participen d’associacions, ONGs o cooperatives que es dediquen al món de l’educació feminista. Llavors aquestes persones estan molt al dia dels avanços i de les persones que estan fent per altres llocs coses superchulas. Per exemple, en aquestes jornades hi ha hagut una proposta d’un institut de Lleida que tracten el tema del feminisme a base de 5 lectures (ESO i batxillerat) i fan unes propostes molt bones a través de debats, de bancs documents, que ens el van passar i els posen a la disposició de tot el professorat. Aquest material es posa a la web també.\nHi va haver una xerrada sobre el moviment kurd que va estar molt bé. Azadi Jîn difonia les idees de què és l’educació feminista allà i com s’utilitza com una arma d’autodefensa ideològica física i ètica. Una altra xerrada en la vam ser-hi parlaven unes professores sobre com aborden elles el tema de l’educació sexual. Va estar molt bé perquè t’explicaven que portaven anys fent-ho i comptaven els problemes amb els quals s’hi havien trobat i la forma en la qual els havien superat. Això ajuda molt perquè et veus reflectida i saps quin camí seguir.\nLa idea de tots els anys, a la qual li donarà una nova volta de rosca, és com aconseguir que aquesta xarxa sigui més sòlida, potser a través d’un banc de recursos o així que és el que la gent ens està demanant.\n[Al grup motor] Ens és difícil saber què s’està dient a les xerrades perquè en aquest dia estem molt liades. Però després ens van arribant el que es va dir. Pensa que hi va haver en paral·lel 24 xerrades .(Ells van assistir de públic a tres cadascuna).\nAquest tipus de propostes s’enquadren en algun mètode pedagògic existent? amb quines metodologies?\nSobre metodologies no és exactament això. La metodologia per a les profes són com les eines. Les EF el que plantegen és un canvi de perspectiva, des d’on mirem les coses. És un canvi profund. Una vegada que tens aquesta idea, utilitzes les eines. El canvi de mirada, per exemple, suposa que a les meves classes de castellà o de literatura s’inclou una perspectiva de gènere que aportarà autores i textos… que no sempre han de ser els textos oficials, sinó que existeix l’oralitat. És un món que s’ha perdut, amb textos molt bons amb autores que els estan recuperant i traient a la llum. Des de les matemàtiques no tot són dades econòmiques o números en el buit, sinó que la mateixa roba està utilitzant constantment patrons matemàtics, així que es podria orientar una assignatura des d’aquí.\nNo hi ha metodologies en concret. La que ve l’adaptes al moment què et toca. No hi ha debat metodològic. No debatem “ordinadors sí, ordinadors no”, sinó que ens importa veure on volem arribar. Evidentment, la resposta és “a un altre lloc”.\nI això no treu que no tinguem ja unes idees pròpies sobre les metodologies. Per exemple, en el tema dels ordinadors, introduïts “a saco” als centres, que s’aprofiten per a ficar-hi els seus xiringuitos i a més és una porta d’entrada als xavals com a nous clients-Google… i [el tema dels ordinadors] fa que els centres paguem llicències amb diners públics i, per necessitat, els profes i alumnes també. És un negoci. Aquí sí que ho tenim clar. Un ordinador no és el dimoni, el problema és que em vols fotre tota la resta! Així i tot tampoc creiem que sigui bo estar tot el dia amb l’ordinador.\nCom és l’escola pública que s’està defensant des de EF?\nDoncs una EF radicalment pública (ja que un dels temes que tractem és el tema de les quotes, els pagaments pels materials, sortides, etc.), diversa, laica, inclusiva… una comunitat educativa on entri tothom, on les persones que s’encarreguen de la neteja o la cuina s’integrin. L’objectiu és el mateix que tenim els moviments socials: canviar la societat. Que els xavals i les xavales creixin i tinguin les seves pròpies idees per a canviar aquesta societat.\nFinalment, com es pot posar en contacte/unir-se una profe amb EF?\nEs poden posar en contacte des de la web escolesfeministes.org i des del correu [email protected]\nSis veus feministes per entendre els reptes del moviment Els carrers de Vic s’omplen de clams feministes per denunciar que la pandèmia de covid-19 ha agreujat les desigualtats Continuen els judicis contra les feministes per les vagues de 2018 i 2019. Mireia Biosca, Assemblea feminista València 22/12/21 Fiscalia demana un total de dinou anys i sis mesos de presó per a deu feministes del Bages i el Moianès Diàlegs per traçar acords en els debats feministes actuals El moviment propalestí denuncia la participació de la Fundació Tel Aviv en unes jornades organitzades per l’Ajuntament de Barcelona Indignació a les xarxes socials per unes pintades feixistes a les Roques d’en Guillem, a la Platja de l’Escala Unes 7000 persones participen a la Marxa del Nord de l’ANC per reclamar que s’implanti el “mandat de l’1-O” Exigim que no s’acati la resolució del TSJC respecte la continuïtat dels concerts educatius de les escoles que segreguen per sexe Demà divendres cinc escoles de Girona tallaran els carrers per demanar espais més segurs i saludables Les escoles de Girona tancaran el curs amb talls de vies per segellar els projectes verds “Ens volen aïllades, ens trobaran organitzades”: Feministes criden a concentrar-se davants dels jutjats pel 25N\nEl vell món oprimeix les dones i les dissidències. La nostra força el destruirà\nPresentació de la Línia Política d’Embat – Santa Coloma\nDeclaració Internacional sobre la pandèmia de COVID-19\nParticipem a la Jornada Internacionalisme per canviar el món\nPresentació de la Línia Política d’Embat – Lleida


Club Ciclista d'Arbeca: 2013\nDissabte 22 al mati sortia l'expedició arbequina direcció al Canigó per anar a buscar la Flama. Després d'unes quantes hores de cotxe arribem a Vilafranca de Conflent on ens distribuïm amb els cotxes i ens dirigim cap a la pista que ens durà al Canigó. Llavors seguim en un cotxe l'Alex, la Núria, els 2 Salvadors, el Francesc, l'Antoni i el Marc.\nAnem fent amb el cotxe per camins prop d'una hora, fins que a Prat de Cabrera ens van prohibir el pas. Tot i la sorpresa teniem molt clar que agafaríem l'espurna del Cim. Així que ens carreguem les motxilles i a pujar cap amunt. Teniem unes dos hores fins a Cortalets i unes altres 2 fins fer el Canigó.\nContinuant la pujada ens varem trobar un allau, travessàrem pel mig i pujarem fins arribar a Cortalets. Llavors xino-xano anem pujant per uns senders rocosos i ja cap a la part final amb molta pedra solta, vent i els últims raigs de sol arribem al Canigó!!! Arribàvem pels volts de les 10 i la regeneració és feia a la mitjanit, així que vam esperar-nos assentats i abrigats entremig d'unes roques. A l'hora de la regeneració, varem encendre el fanalet i ja no es va aturar fins arribar a la vila d'Arbeca.\nDe sobte quan ens despediem del cim, va passar-nos un núvol fred i humit, seguit d'un aire gelat que ens va fer baixar una mica més ràpid, primer a Cortalets i després baixada conjunta fins al cotxe. Ara una altra hora de cotxe cap avall on alguns vam aprofitar per recuperar forces i descansar. A partir d'aquell moment la flama havia d'anar fins Arbeca sense pausa però sense presses. Un cop a Vilafranca, s'iniciaven els relleus de còrrer on hi ha el dificultós tram de pujada de Fetges. Els atletes corregueren fins la localitat catalana de Martinet on donaren relleu als ciclistes.\nEl grup anà tirant amb alguna complicació de poca importància. Pel camí ens anàvem creuant amb altres atletes com ara els dels Xafatolls, els de Soses o els de l'Albi. També uns quants cotxes ens animaven el pedalar amb pitades, fet que donava forces al Solé o al Rata per iniciar un atac i a posar metes volants a mig camí.\nDesprés de recorre uns 90km arribàvem a Ponts on ens esperava un bon dinar al Xalet. Amb la panxa plena, ens dirigíem cap a la Plana de l'Urgell on a Preixens reiniciarem els relleus de corre. Ho unírem tot (pedalar i corre). Això ja s'atansava, ja arribàvem a Vilanova i un bon nombre de corredors s'uniren per arribar plegats a la vila. Tot i que es feu llarg, els atletes arribaren a l'entrada d'Arbeca on encara si uní més quitxalla i tots junts entrarem la flama a la Plaça del Toll, és llegí el Manifest i a continuació, s'encengué la foguera.\nENHORABONA I GRÀCIES A TOTS AQUELLS QUE HEU FET POSSIBLE QUE LA FLAMA POGUÉS ARRIBAR BEN VIVA AL NOSTRE POBLE!!!\n(en breu tindreu un recull de totes les fotos de la baixada de la flama)\nPer començar amb bon peu aquest mes de juny, uns quants bikers del C.C Arbeca pujaren fins la Pena. El Jaume Cortasa i el Corte sortiren des d'Arbeca direcció els Omellons a buscar el Xavier Gaya i el Jaume Salla, per despertar-se, ja només sortir del poble, tocà pujar el racó del Monxa i després alguns dels corriols de la Terra d'Oliveres, direcció Tarrés, Vimbodí i cap al monestir de Poblet passant pel GR 171.\nEl team al Mirador de la Pena\nTots 4 a la font del deport\nPassat Poblet, comença l'ascens fins a la Pena. Acabant de pujar han passat per la Font del Deport. Un cop al mirador descens boig per la senda del Colom.\nEls Jaumes repostant\nUn cop a baix anar fent fins arribar als Omellons i Arbeca respectivament. En total han sortit 74km i 1350mdpa.\nD'altra banda, el Marc va anar fins a Cambrils, sortia ben d'hora de casa per poder arribar a l'hora de dinar al lloc. Sortint des d'Arbeca, i ja enfilant-nos cap als Omellons, Vinaixa, l'Albi, Vallclara i aquí ja pit amunt pel coll dels Masos fins arribar a Prades. Un cop dalt tocava seguir direcció Cornudella de Montsant. En aquest tram (el més guapo) va tocar travessar algun rierol, va sortir un cabirol del mig del no res i el tram anava passant pel bosc en un entremig de camins i corriolets.\nRierol abans de pujar pel Coll d'Alforja\nUn cop a Cornudella travessant el pantà de Siurana, tocà pujar un altre cop, tot i que ara per una pista encimentada. Arribats a dalt baixada i l'últim coll fou el d'Alforja fins a l'ermita de Puigcerver. En aquest tram, una punxada va fer-me aturar, va ser posar el pot d'esprai, apa pressió a la roda, punxada tapada i ara si costa avall fins arribar a cota 0.\nEl Montsant al fons\nSi us hi fixeu bé, al fons es veu el mar. Al recte el port de Tarragona i a la dreta la punta de Salou\nEls camins es van tornar arenosos i al cap de poc passava per Montbrió del Camp i Cambrils, resseguint tot el passeig marítim i arribant al càmping Joan.\nEn total van sortir uns 94km amb 2000mdpa.\nA la platja de Cambrils\nII BTT MARXA DE LA CALÇ\nAquest passat diumenge 26 una bona colla del club vam anar a fer la II Marxa de la Ruta de la Calç amb BTT i que organitzaven els amics de Tarrés. Dels Omellons vam sortir els tres Gayes: el Jordi el Joel i jo mateix juntament amb el Jaume Salla. Com ja és de costum sortíem dels darrers per un contratemps per culpa d’una roda punxada de la bici del Joel que la tenia a casa meva i no la vaig revisar el dia anterior(culpa meva)…uff quins despistes, això no us pot passar mai, la bici el dia anterior l’hem de tenir completament revisada.\nEl Gilbert fresc\nTotal que sortim a les 8.30h dels Omellons arribant a Tarrés a ¾ de 9 sense tenir temps gairebé ni per saludar els companys que venien d’Arbeca, el Jaume Messalles, el Gilbert Cortecans i en Joan Perera i ja no dir de fer-nos una foto d’equip i sense anar a buscar els dorsals encara. I per si això no fos poc encara el Jaume Salla troba un company de la uni amb problemes mecànics també abans de sortir bfff nois despertem que es diumenge i fa bon temps.\nI en aquestes que gairebé sense saltar del cotxe ja som al damunt de les 9 sense temps d'escalfar n’hi res, donen el toc de sortida i au… a gaudir d’un dia esplèndid, ideal per pràctica de la BTT, amb un recorregut molt maco, la zona de bosc que tenen a Tarrés és envejable i això els permet dissenyar uns circuits plens de senders i molt divertits. La marxa pels que no l’hagueu fet és totalment recomanable. La ruta discorre per la ruta de la Calç com el propi nom de la cursa indica i també passa pels peus de tots els molins tan els que ja estaven instal·lats com els tres gegants que han ficat últimament, que deunidó el grans que són, si els veiessin el Quijote i Sancho Panza…dirien com han canviat els temps jeje.\nGràcies Gaya per aquesta magnífica crònica\nEn arribar a meta bon esmorzar, entrepà de pa de pagès amb llonganissa, fruita fresca, fruits secs, etc. A destacar la síndria… mmm molt bona jeej molt bo tot. Així que anem arribant tots i anem esmorzant fem petar la xerrada i donant una valoració final de la jornada positiva, acabant tots amb bones sensacions, amb salut, rialles que en definitiva és del que es tracta i amb ganes de pedalar de nou.\nLa pròxima podria ser la Rialb Tour…qui s’apunta?\nDemà tots els arbequins i arbequines que vulgueu participar a la Marxa Ecològica i per la Pau, sapigueu que sortirem a les 8:15 des de la Plaça Lluís Companys per anar cap a Belianes. Es preveu arribar pels voltants de les 12:00.\nEl recorregut es d'uns 31km aptes per a tothom.\nEls menors de 10 anys caldrà que vagin acompanyats d'un adult.\nÉs obligatori dur casc.\nDe bon mati, cap allà a les 6:00, apareixien els bikers més matiners a la plaça Lluís Companys. Quan el sol ja començava a despuntar les primeres clarors, posem cap allà 6:20, arrencàvem direcció Montserrat. Els primers km foren planejant pel canal fins a l'altura de Tàrrega, on ens trobarem al Marc Mata, del CELI Linyola, que ens acompanyaria fins als peus de Montserrat i llavors ell tiraria cap a Barcelona.\nDespertant-nos als Vilars\nEls bikers sortint d'Arbeca\nPedalant mentre surt el sol\nPassat Tàrrega, seguírem per un camí on la vista principal eren els sembrats i alguna masia, fins arribar a Cervera (9:00h i 40km). Des de feia una estona al "Rata", els canvis li anaven com volien, sort que vam poder-ho arreglar!!! Anem seguint per la vora de la via del tren, on ens trobem uns nois que també anaven direcció Montserrat a peu\nPassant per Cervera\nEsmorzant a Sant Martí Sesgueioles\nAnem seguint per la vora de la via del tren, on ens trobem uns nois que també anaven direcció Montserrat a peu. Al cap de poc, baixada forta i ens dirigim cap a Vergós Guerrejat, ara venia un boci de carretereta passant per Freixenet de Segarra fins arribar a Sant Guim de Freixenet (11:00h 57km). D'aquesta localitat ens enfilem cap als aerogeneradors per deixar-nos caure fins Sant Martí Sesgueioles, on ens esperava un esmorzar collonut. Ben be 2 pams de llangunissa amb el seu corresponent entrepà, juntament amb fesols i ous ferrats i bo!!!\nEl Joel amb Montserrat al fons\nestem una estoneta agafant forces i tornem-hi a pedalar. Ara el sol ja començava a fer la seva feina i el pedalar es feia més feixuc amb l'esmorzar que digeríem, a més, el terreny era més puja i baixa, tot i això, tots varem superar-ho. Llavors, al deixar un boci de carretera, passar una altra zona de molins, passada una corba, les muntanyes montserratines, es deixaren veure. Això ja ho teniem!!!!\nA partir d'aquell moment, baixada frenètica. En breu i per accedir a la carretera del monestir, ens tocà pujar una bona rampa fins que al km 100 després d'una mica més de 6h de BTT arribem a la carretera que ens duria a la Moreneta.\nFoto de família a Montserrat\nEls 2 veteranos al monestir\nApa que ja hi som!!! Arribarem a la plaça del Monestir!!!! Això ja ho teniem superat!!!! Aparquem les bicis i uns van a visitar l'església, d'altres a encendre un ciri.\nEl Solé vora la Moreneta\nUna estona després tocava anar cap a fer un dinar-berenar a Collbató. Traient la força que encara guardaven en un racó, tornem per carretera i després baixem seguint un camí força bonic que ens duria fins el dinar que feia una bona estona que el sentíem!\nRecollida de les bicis amb el Taxi Joan\nUn cop haguérem recuperat forces, ens vingué a buscar el Taxi Joan, on carregarem les bicis al seu remolc i ens n'anarem cap a Arbeca. D'altra banda, una bona colla d'omellonencs i omellonenques, vingueren a ajudar i col·laborar amb el tema logístic. Gràcies a tots ells!!!\nPerquè un, arribà on vol! Enhorabona a Vicent, Jaume Nadal, Joel Molgó, Josep Palou, Xavier Pascal, Jaume Salla, Joel Gaya, Xavier Sans, Jaume Mesalles, Josep Maria Solé, Gilbert Cortecans, Xavier Gaya i Joan Perera\nEn total sortí uns 134km amb 1965m de desnivell + acumulat.\nPublicado por Club Ciclista Arbeca 1 comentari:\nEl passat diumenge 12 de maig els bikers Jaume Cortasa i Marc Ribera van assistir a la primera edició de la Pit amunt. Decidirem marxar amb bici des d'Arbeca, un cop a Puiggrós, el Jaume fa la inscripció i al cap d'una estona comencem a pedalar. La sortida pit amunt cap a l'interior de Puiggrós. En breu ja baixem i ens dirigim cap a Arbeca, la passem i anem continuant fins a l'Espluga. Allí hi ha el desviament de curta i llarga. El Jaume s'ha decidit per la curta i el Marc per la llarga.\nEl circuit llarg poc després de desviar-se, ens delitava amb un dur corriol de pujada que gairebé tothom l'ha fet amb la bici al coll. A mesura que ens endinsàvem cap als termes de Fulleda i Tarrés, apareixien del no res pujades jo diria que més d'una amb algun tram del 20%, passat tot aquest puja i baixa, ens en anem cap a la zona de Sant Bonifaci seguint la part alta de la trialera del gas fins arribar a les pedreres de l'Espluga Calba on si deu ajuntar el circuit curt, això si, pujant per una pujada de les bones. Arribem al corriol dels esgraons i ensenyarem que allò es el nostre territori (vam fer més d'un avançament) seguim per la trialera de la balma i posteriorment direcció les teixeres, travessem la carretera, ens en anem cap al camí dels masos i cap al cap del dragó, fem tots aquells corriolets, pugem fins Arbeca i a la tornada ens esperava la pujada al Tossal Gros i baixant per la trialera. Això ja s'acabava. Seguim una estona més, fem una ultima pujada a la zona de la Serra/Portell, baixem i donem ja a Puiggrós on ja només ens quedava la pujada al poble.\nEn total el Jaume va fer 45km amb 726m de desnivell amb 2:48min arribant en 43a posició i el Marc 67km amb 1400m de desnivell en 3:38h arribant en 32a posició.\nLa cursa ha estat entretinguda i l'entrepà també, llàstima de no poder-lo disfrutar pel cansament, també hi havia gent per tot arreu i els avituallaments també força correctes. Ara coses a millorar, estaria bé evitar el marcatge amb esprais damunt les pedres. Que després queda molt lleig! Es pot utilitzar guix, senyals de paper, cintes..., marcar però per sobre del camí.\nAixò es tot! Ens veiem l'any vinent!!!\nAquest diumenge 5 de maig una bona colla de socis del Club Ciclista Arbeca, ens en repartit i uns han fet la Catigat llarga i uns altres ens hem decidit anar a rondar per la Conca de Barberà i l'Urgell.\nSortiem tots dos grups d'Arbeca a les 7. El grup A format per el Xavier Pascal, el Jaume Mesalles, el Josep Maria Solé, el Jaume Nadal, el Joan Rubió, el Vicenç, el Josep Palou i el Francesc Xavier s'han dirigit cap a Mollerussa passant per tots els pobles del pla d'Urgell i arribant a Arbeca amb 104km a les cames. Tots apunt per la setmana vinent.\nD'altra banda el Joel i el Marc hem anat a fer el tomb passant pels Omellons, Vimbodi, l'Espluga, Montblanc, Barberà de la Conca, Sarral, Forés, on ens ha salvat un avituallament improvitzat. D'aqui hem baixat cap al Fonoll, Ciutadilla, Nalec, Rocafort, Sant Marti, Maldà, Belianes i Arbeca. També n'han caigut uns altres 100. La ruta tenia de dificultat la pujada a Forès, però l'hem superat amb exit.\nDesprés baixada i anar travessant el riu Corb, mullar-nos els peus i parada tècnica a Nalec per posar el cul una mica a puesto.\nI dissabte vinent a Montserrat!!!!\nAra que comença a fer bon temps, aprofitem per sortir de casa i fer més i millors sortides per les nostres terres. El divendres el Gilbert i el Joan R. s'en van anar a fer un tomb per les nostres contrades, feren una bona part del circuit de la Terra d'Oliveres del 2012.\nD'altra banda, el diumenge pedalarem el Solè, el Jaume M. i el Marc R. ens dirigirem cap a la serra dels Bessons per coronar Marquessos, la Bitxeta i el tercer turó, el dels Bessons, no vam poder-lo fer degut a les roques que han col·locat per evitar l'erosió del senderó que hi puja. Tot i això, ens passejarem per corriols i trialeres que estaven força bé, també ens tocà fer una mica d'orientació. En total ens sortiren 50km i prop de 860m de desnivell + acumulat.\nAixí ja vam preparar el cos i la gana perquè poguéssim menjar una bona mona i un bon dinar.\nAquest dissabte es va celebrar la primera edició de la Castellbike a Castelldans. Es tenia de celebrar al febrer, però degut a les nevades d'aquella setmana la van ajornar a aquest dissabte. Un bon número de socis vam anar a fer la marxa. Sortíem cap a les 8 d'Arbeca, al arribar a Castelldans, a la plaça del poble, força ambient biker, anem a buscar els dorsals i al cap de poca estona arrenquem. Fem un bucle d'uns 10km passem per un tub sota la carretera i tornem a passar pel poble. Llavors corriol "penjant" d'uns 3km. El superem i llavors ja comencem amb els pujadors per la zona dels bessons (Mas del Tost, entre d'altres) i baixants per corriols com el de la muralla, impressionant.\nJa cap al final als del circuit llarg ens esperava més esforç mental que físic. Estaves apunt d'arribar al poble i de sobte, et feien pujar per unes rampes trencades i dures. Aixi fins a 3 cops!\nA l'arribar, bon ambient, fem petar la xerrada, mengem l'entrepà de llangonissa (faltava una mica de tomata) i ja donem la primera edició de la Castellbike per acabada. Amb nota però amb detalls per millorar, com per exemple l'avituallament líquid que podria estar en un lloc una mica més adequat per poder pair la beguda i l'entrepà sucat amb tomata. Però tot hi aquests petits detalls, segur que els milloren a la 2a edició i en surt una mescla fantàstica perquè el terreny és l`idoni.\nAqui us deixo totes les fotos que he recopilat del C.E. Castelldans, on hi sortim algun membre del club.\nVideo fet amb la GOPRO DEL CLUB\nVideo de la Castellbike\nFOTOS DE LA LAIA VIDAL\nFOTOS DE L'ANNA SARLÉ\nFOTOS D'EN J.M. GRINYÓ\nDES D'AQUÍ TAMBÉ DESITGEM MOLTA SORT AL JAUME CORTASA QUE ACABA DE SER PARE FA MOLT POC I ARA LI TOCARÀ INICIAR AQUESTA NOVA FASE DE LA VIDA.\nTAMBÉ DONAR MOLTS ÀNIMS I SUPORT AL RAMON AIXALÀ QUE ES VA LESIONAR EL BRAÇ A LA CASTELLBIKE.


UKUSA - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\ntractat multilateral d'intel·ligència\nNecessita algunes millores quant a la seua estructura.\nLa introducció hauria d'estar redactada de forma breu i precisa per contextualitzar l'article.\nS'hi han trobat faltes d'ortografia o gramaticals.\nCal revisar la traducció pobra d'una altra llengua.\nConté informació obsoleta o li falta informació recent.\nLa Comunitat UKUSA (United Kingdom-United States Security Agreement) és una aliança de nacions de parla anglesa amb el propòsit de recopilar informació d'intel·ligència. El propòsit principal d'UKUSA és servir al sistema de monitoratge d'ECHELON.\nL'Acord del Regne Unit i Estats Units d'Amèrica (UKUSA, / juːkuːˈsɑː / yoo-koo-SAH) és un acord multilateral de cooperació en intel·ligència de senyals entre Austràlia, Canadà, Nova Zelanda, el Regne Unit i els Estats Units. L'aliança d'operacions d'intel·ligència també es coneix com a Cinc ulls. En les marques de classificació l'abreviatura és FVEY, amb els països individuals abreujats com AUS, CAN, NZL, GBR i USA, respectivament.\nA partir d'un acord informal relacionat amb la Carta de l'Atlàntic de 1941, es va renovar el tractat secret amb l'acord de BRUSA de 1943, abans de ser promulgat oficialment el 5 de març de 1946 pel Regne Unit i els Estats Units. Als anys següents es va ampliar per abastar Canadà, Austràlia i Nova Zelanda. Altres països, coneguts com a "tercers", com Alemanya Occidental, Filipines i diversos països nòrdics, també es van unir a la comunitat UKUSA amb capacitats associades, tot i que no formen part del mecanisme per compartir automàticament la intel·ligència entre els Cinc ulls.\nGran part de la informació compartida es comparteix mitjançant la xarxa ultrasensible STONEGHOST. Sobre aquesta s'ha afirmat que conté "alguns dels secrets més ben guardats del món occidental". A més d'establir regles per compartir informació, l'acord va formalitzar i va consolidar la "relació especial" entre el Regne Unit i els EUA.\nA causa del seu estatus de tractat secret, el primer ministre d'Austràlia no va conèixer la seva existència fins a 1973 i no va ser revelat al públic fins al 2005. El 25 de juny de 2010, per primera vegada a la història, el text complet de l'acord es va fer públic per part del Regne Unit i dels Estats Units, i ara es pot visualitzar en línia. Poc després de fer-se públic, el setè acord d'UKUSA va ser reconegut per la revista Time com un dels documents més importants de la Guerra Freda, amb una immensa importància històrica.\nLa divulgació global de la vigilància d'Edward Snowden ha demostrat que les activitats d'intercanvi d'intel·ligència entre els aliats del Primer Món de la Guerra Freda canvien ràpidament cap a l'àmbit digital d'Internet.\n1 Origen (1940–1950)\n2 Començament de la guerra freda (anys 1950-1960)\n3 Investigacions (1970–90)\n4 Fugues dels mitjans de comunicació recents\nL'acord s'origina a partir d'un escrit britànic–estatunidenc de deu pàgines. Acord d'intel·ligència de comunicació, BRUSA, que connectava les xarxes d'intercepció de senyals de la seu de les comunicacions governamentals dels Estats Units (GCHQ) i de l'Agència de seguretat nacional dels Estats Units (NSA) a l'inici de la guerra freda. El document va ser signat el 5 de març de 1946 pel coronel Patrick Marr-Johnson pel London Signals Intelligence Board de la US i el tinent general Hoyt Vandenberg pel Comitè d'Intel·ligència de Comunicació Estat-Exèrcit-Marina dels Estats Units. Tot i que l'acord original estableix que l'intercanvi no seria "perjudicial per als interessos nacionals", els Estats Units sovint van bloquejar l'intercanvi d'informació dels països de la Commonwealth.\nComençament de la guerra freda (anys 1950-1960)Modifica\nSegons l'acord, el GCHQ i la NSA van compartir informació sobre la Unió Soviètica, la República Popular de la Xina i diversos països de l'Europa oriental (coneguts com a Exòtics). La xarxa es va ampliar en la dècada de 1960 a la xarxa de recopilació i anàlisi d'Echelon.\nEl tractat es va estendre per incloure Canadà (1948), Austràlia (1956) i Nova Zelanda (1956). El 1955, es va actualitzar l'acord per designar Canadà, Austràlia i Nova Zelanda com a "països de la Commonwealth col·laboradors d'UKUSA". Altres països que es van unir com a "tercers" van ser Noruega (1952), Dinamarca (1954) i Alemanya occidental (1955).\nDesprés de les incursions de Murphy de 1973 a la seu de l'Autoritat d'Intel·ligència de Seguretat d'Austràlia (ASIO), l'existència de l'acord d'UKUSA es va revelar al primer ministre australià Gough Whitlam. Després de conèixer aquest acord, Whitlam va descobrir que Pine Gap, una estació de vigilància secreta propera a Alice Springs, Austràlia, havia estat operada per l'Agència Central d'Intel·ligència dels Estats Units (CIA). A l'ús i el control de Pine Gap per part de la CIA es va oposar fortament Whitlam, que va acomiadar el cap de l'ASIO abans de ser destituït com a primer ministre.\nL'existència de diverses agències d'intel·ligència dels Cinc Ulls es va anar revelant al llarg de les dècades del '70 i '80:\n1970. Al Canadà, un informe d'investigació de televisió va revelar l'existència de l'Establiment de seguretat de les comunicacions del Canadà (CSEC).\n1975. Als Estats Units, el Comitè de l'Esglèsia del Senat va revelar l'existència de l'Agència de Seguretat Nacional (NSA).\n1976. A Gran Bretanya, un article d'investigació a la revista Time Out va revelar l'existència de la seu de les comunicacions governamentals (GCHQ).\n1977. A Austràlia, la comissió Hope va revelar l'existència del Servei d'Intel·ligència Secreta d'Austràlia (ASIS) i de la Direcció de senyals de defensa (DSD).\n1980. A Nova Zelanda, l'existència de l'Oficina de Seguretat de les Comunicacions del Govern (GCSB) va ser revelada oficialment de manera "limitada".\nEl 1999, el govern australià va reconèixer que "coopera amb organitzacions d'intel·ligència de senyals de contrapart a l'estranger sota la relació d'UKUSA". No obstant això, l'existència de l'acord d'UKUSA no es va revelar públicament fins al 2005. El contingut de l'acord va ser divulgat oficialment al públic el 25 de juny de 2010. Quatre dies més tard, l'acord va ser descrit per la revista Time com un dels "documents més importants de la història de la guerra freda".\nFugues dels mitjans de comunicació recentsModifica\nEl juliol de 2013, com a part de les revelacions d'Edward Snowden del 2013, va sorgir que la NSA paga GCHQ pels seus serveis, amb un mínim de 100 milions de lliures de pagaments efectuats entre el 2010 i el 2013. L'11 de setembre de 2013, The Guardian va publicar un document filtrat proporcionat per Edward Snowden que revela un acord similar entre la NSA i la Unitat d'Israel 8200.\nSegons The Sydney Morning Herald, Austràlia opera instal·lacions de vigilància clandestina a les seves ambaixades "sense el coneixement de la majoria dels diplomàtics australians". Aquestes instal·lacions formen part d'un programa d'espionatge internacional conegut com a STATEROOM.\nRichelson, Jeffrey T.; Ball, Desmond (1985). The Ties That Bind: Intelligence Cooperation Between the USUKA Countries. London: Allen & Unwin.\nHager, Nicky, (1996). Secret Power—New Zealand's Role in the International Spy Network. Nelson, New Zealand: Craig Potton Publishing.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: UKUSA\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=UKUSA&oldid=29033399»\nDarrera modificació: 30 des 2021 a les 14:36\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 des 2021 a les 14:36.


Torna a posar-se en marxa del 5 d'abril al 12 de maig la Campanya Gastronòmica Pals i la Cuina de l'Arròs amb la participació de vuit restaurants del municipi.\nEls vuit restaurants participants en la campanya són l'Antic casino, Ca la Teresa, Can Rubén, El Mirador de Pals, El Pedró, Golf La Costa, La Vila i La Pahissa del Mas. Tots ells ofereixen un menú preparat especialment per a l'ocasió que té com a plat principal l'arròs de Pals.\nDes del municipi ja no contemplen l'opció d'estar un any sense realitzar la campanya de l'arròs, i és que han consolidat una tradició, un producte i una campanya gastronòmica que ha situat Pals com a referent turístic i, l'arròs de Pals, com a producte destacat per la seva qualitat i singular textura.\nA més de la gastronomia, la campanya està dotada de diverses activitats complementàries que fan més atractiva la visita al municipi com la passejada pels arrossars o la Ruta de l'Arròs amb el Xiulet de Pals. Com a novetat d'enguany el cuiner palafrugellenc Jordi Lineros realitzarà un taller gastronòmic a la Casa de Turisme Rural Ses Garites.\nMés enllà de les dates en què s'emmarca la campanya gastronòmica, destaquen també la plantada tradicional de l'arròs que se celebra al juny i la sega tradicional prevista pel mes d'octubre.\nA l'acte de presentació, que s'ha realitzat a la Torre de les Hores ubicada al nucli antic de Pals, hi han intervingut la regidora de l'àrea de turisme, Sílvia Monar, els representants dels Molins Arròs L'estany de Pals i Arròs Molí de Pals, el dissenyador de vestits de núvia Josep Maria Peiró i l'alcalde del municipi, Sergi Brull.\nL'Ajuntament ha aprofitat la jornada per fer entrega d'uns distintius a diverses empreses del municipi que defensen la filosofia ''cittaslow''.


La Llista de Desembre per Xavi Sarrià (Obrint Pas) | Tresdeu.com\nRedacció | 29 desembre 2013\nRedacció - 29 desembre 2013\nTres deu em demana una llista de cançons coincidint amb el darrer concert elèctric del grup que farem al Festivern. Aquesta no és una llista ni de novetats ni de descobertes. És un història feta de cançons i grups que m’han marcat a l’hora d’escriure cançons i relats. En falten moltes, però la majoria d’aquestes músiques formen part de la BSO d’Obrint Pas i de tants joves de la nostra generació. Cançons que vam sonar mil vegades als auriculars dels meu walkman. I que, d’alguna manera o d’altra, em continuen acompanyant.\nPer Xavi Sarrià.\nHi ha molts grups clàssic que ens han marcat. Podria citar-ne molts però voldria subratllar als The Clash. Pioners, salvatges, eclèctics van ser els mestres de molts grups que hi ha més avall. Joe Strummer és una icona del nostre temps. Els seus discos són com manuals d’aprenentatges.\nKORTATU – EN LA LÍNEA DEL FRENTE\nEm passava hores i hores escoltant Kortatu. Sobretot el disc Azken Guda Dantza que tenia gravat en cassette. Em flipava aquell directe. Em sabia totes les cançons. Jo només era un adolescent que tractava de combatre les meues frustracions, i Kortatu m’ajudava. La cançó que he triat “En la línia del frente”, té per a mi dues lectures. La primera, més evident, és la política: la música com a eina de combat. La segona, personal: vivim en una guerra constant, en la línia del front. Amb les portes de la victòria quan despunte el sol.\nUn altre dels grups que sempre m’acompanyaven era La Polla Records. El cassette del No somos nada era imprescindible. Referents ideològics de la ressaca dels anys huitanta per a encarar l’era global. No som cap tribu urbana. No som res. Però ho volem tot.\nNEGU GORRIAK – RADIO RAHEEM\nQuan vaig començar a escoltar Kortatu, ja s’havien dissolt. Però amb els Negu fou tot el contrari, els vaig seguir des del principi fins al final. Això vol dir des dels meus 14 anys fins 19, és a dir, el moment en què començava a escriure cançons. De seguida em va impactar la música, la lletra, el grafisme, els directes i el concepte que acompanyava el grup. També, la barreja entre cultura popular i rap que van fer a la cançó Bertso Hop. Aquell va ser un dels impulsos que ens va motivar a usar la dolçaina. No cal dir que tocar amb ells a València l’any 1995 fou una d’aquelles coses que et marquen (abans de tocar estava plorant dels nervis). He triat una cançó del primer disc, “Radio Raheem”, perquè parla d’un personatge de la pel·lícula Do the right thing del qual he extret la cita amb què comença el llibre que ara mateix estic escrivint. La vida son dos punys, amor i odi. Una mà que lluita contra l’altra mà. Si t’estime, t’estime. Però si t’odie…\nAL TALL – LLADRES\nAl Tall ha estat per a mi, i per al grup, un altre pilar fonamental. És la música amb què ens vam criar i la que ens arrela amb allò que som. Amb discos com Quan el mal ve d’Almansa, Al Tall va elaborar un món referencial imprescindible per a reconèixer-nos com a poble. És l’orgull dels vençuts. I l’esperança dels condemnats a resistir. També van contribuir de manera fonamental a la recuperació i actualització de la nostra música. Ho van fer mesclant elements contraculturals aliens, com el folk nord-americà i la subcultura hippie, amb melodies i ritmes d’arrel. Aquest és l’aprenentatge que ens han llegat, i l’altra raó per la que vam decidir incorporar la dolçaina. “Lladres”, és una mostra aquesta unió entre sentiments, memòria i tradició que trobem a la seua música.\nMANO NEGRA – MACHINE GUN\nUna altra influència elemental ha estat Mano Negra. La seua era una música sense complexos. Una barreja de ritmes frenètics acolorits amb samplers i influències sonores d’arreu del món. Amb Mano Negra es popularitzà el concepte mestissatge, què al cap i a la fi és que el feren grups com Negu Gorriak o els propis Al Tall. Mano Negra també va protagonitzar mil aventures que ens flipaven. La gira amb un vaixell pels ports sudamericans o la ruta en tren per la selva colombiana eren bestials. Una aspiració impossible per a nosaltres. Però inspiradora. “Machine Gun” és un d’aquells reggae bastards que m’emocionava escoltar. Un collage en tota regla.\nEl hardcore melòdic nasqué a finals dels huitanta als soterranis dels barris residencials ianquis. Era la música de la White Trash, de la porqueria blanca. De fet, s’anomenà hardcore perquè era tan visceral com la pronografia en l’època de mural putrefacta Reagan. A mi em flipava. Era com una ràfega d’impulsos que et fan sentir viu. Bad Religion a més, incloïa un logo canyero i una bona dosi de compromís.\nAmb NOFX vam aprendre que es podia fer qualsevol cosa amb la música. Com ara mesclar hardcore amb reggae i ska. Les seues cançons eren pura adrenalina. Punk in drublic era el meu disc preferit. I d’entre tots els talls d’aquell àlbum, Lori Meyers m’ha inspirat a escriure relats i cançons.\nMANIÁTICA – LO QUE NOS QUEDA\nEl punk rock que escoltàvem no només venia de fora. A Villena teníem una banda que consideràvem quasi de culte: Maniàtica. Ens sabíem totes les lletres. No vam arribar a tocar amb ells però els vam veure actuar diverses vegades al Kasal Popular del carrer Flora, al costat del nostre institut. Aquell espai era una cau de llibertat, un espai on sentir-nos responsables de nosaltres mateixos. I Maniàtica era una de les seues bandes sonores.\nEntre el rock radical basc, el rock estatal, el mestissatge, el punk rock i la música d’arrel hi havia un grup que era la bomba: Extremoduro. No sabíem definir el seu estil. Simplement ens absorbia aquella mescla de lletres decadents amb guitarres esmolades. Sonava a tota hòstia als radiocassette dels col·legues que tenien cotxe. Era com una mena de subversió poètica amb la què ens identificàvem.\nELS PETS – S’HA ACABAT\nA principis dels anys noranta, cantar en català qualsevol dels derivats del rock, no era una cosa massa habitual. De fet, estava mal vist. Fins i tot al Principat. Per això quan va sorgir la primera escena d’allò que la premsa va anomenar rock català fou com una alenada d’aire fresc per al jovent dels anys noranta. Quan vivia a Barcelona ho vaig viure de prop. Ja a València, amb només catorze anys vaig començar a fer un programa a Ràdio Klara de música feta en català, coincidint amb els primers Tirants de Rock. El prorama era un desastre, el feia sol, però em va servir per aprofundir en una escena que ens va demostrar que es podia cantar en català i arribar a molta gent. Els Pets, Sopa de Cabra, Sau, Sangtraït però també Brams, Tots Sants, Gra Fort o Pixamandúrries.\nFELIU VENTURA – HISTÒRIA D’UN SOFÀ\nFeliu Ventura ha format part de la meua biografia. El vaig conèixer el primer dia de la facultat de Filologia on vam coincidir amb Josep Nadal de la Gossa Sorda i molts altres amics. Érem les primeres generacions de l’ensenyament en valencià que arribàvem a la Universitat . D’alguna manera sentíem que teníem tot un món per guanyar. Vam militar a l’AEN i junts vam descobrir el nostre país de poble en poble, de concert en concert. Feliu va publicar la primer amb el segell que vam crear, 45 Revolucions. Amb els anys, sempre he recorregut a ell per inspirar-me, o perquè revisara les meues lletres. També perquè m’aconsellara. Fou Feliu qui em va suggerir els versos d’Estellés que obren La Flama: no podran res d’avant d’un poble unit i combatiu. “Història d’un sofà” és una cançó per posar-nos nostàlgics.\nLA GOSSA SORDA – L’ÚLTIMA VOLTA\nPer parlar de la Gossa afegiria el que he dit abans. Amb Josep Nadal i companyia vam viure les primeres batalles polítiques i musicals. Jo mateix li donava classe al Jordi, el primer guitarrista de La Gossa, quan érem estudiants. Nadal m’ajudava a promocionar el grup a la Marina i fins i entre els seus col·legues ens van organitzar el primer concert a l’institut de Pego. Eren els anys noranta. Els anys en què el PP assolia el govern després de l’estafa de la Transició. I nosaltres estàvem disposats a trencar amb tot. La Gossa Sorda no va tardar a esclatar amb la força d’un volcà. Ells i altres com els mítics Gramoxone Ska Band, Skaparràpid, Sant Gatxo, Ki Sap i després Orxata i Aspencat i tants altres grups que són com la nostra família. “L’Última Volta” reflecteix aquells anys d’estudiants.\nINADAPTATS – PERQUÈ VULL\nInadaptats és una altra de les bandes amb qui hem crescut als Països Catalans. Ells eren més majors que nosaltres i d’alguna manera els veiem com els germans grans, sobretot als concerts. En aquest apartat hi podríem posar molts grups del Principat com Kop, Brams, Opció K 95, Pirat’s Sund System, Dr Calypso o At Versaris. Companys de viatge amb els que hem compartit la vida als escenaris. He triat la versió d’Ovidi Montllor perquè crec que resumeix la recuperació dels nostre referents, silenciats durant els anys huitanta, que vam viure tota aquella generació de grups.\nBERRI TXARRAK – IZENA , IZANA, EZINA\nTambé hem tingut la sort de créixer als escenaris amb grups de fora. Skalariak, Banda Bassotti i sobretot Betagarri són exemples de bandes amb les que hem conviscut molt de temps. També Berri Txarrak. Musicalment, des del principi em van impactar. Eren melòdics i crus, emotius i evocadors. Les seues lletres són una passada. Amb els anys hem teixint moltes complicitats. I continua sent una de les meues bandes preferides.\nFEMI KUTI – DEM BOBO\nPer acabar la llista he triat una cantant que, personalment, m’ha marcat. Es el nigerià Femi Kuti, fill del gran Fela Kuti. La seua música m’hipnotitza. Una dels relats d’Històries del paradís està basat en un concert seu a l’Shrine Theatre que va fundar el seu pare en un ghetto de Lagos. Hi ha un vídeo en què pots captar la màgia d’un concert en aquell espai. Un ambient salvatge. Uns música en què l’energia és mescla amb jazz i els ritmes tradicionals africans. Femi Kuti representa l’orgull dels ningú, la revolta dels invisibles del planeta.\nLa Llista d’Agost pels dj’s Escala i Corda\n45 Revolucions, AEN, Al Tall, Aspencat, Bad Religion, Berri Txarrak, Cançons, Comiat, Dem Bobo, Desembre, Els Pets, En la línia del frente, Extremoduro, Ezina, Feliu Ventura, Femi Kuti, Festivern, Gra Fort, Gramoxone Ska Band, Guns of Brixton, Història d'un sofà, I want to conquer the world, Inadaptats, Izana, Izena, Izena Izana Ezina, Josep Nadal, Kasal Popular, Ki Sap, Kortatu, L'última volta, La Gossa Sorda, La Llista, La Polla Records, Lladres, Lo que nos queda, Lori Meyers, Machine Gun, Maniàtica, Mano negra, musica, música en valencià, Negu Gorriak, No somos nada, NOFX, Obrint Pas, Orxata, Perquè Vull, Pixamandúrries, PP, Ràdio Klara, Radio Raheem, recomanacions, S'ha acabat, Sangraït, Sant Gatxo, Sau, Skaparràpid, So payaso, Sopa de Cabra, The Clash, Tirant de Rock, Tots Sants, Villena, Xavi Sarrià\n3 Responses to La Llista de Desembre per Xavi Sarrià (Obrint Pas)\nEnric 2 gener 2014 at 14:44 #\nCrec que us haveu equivocat amb la cançó de la Gossa en la llista de reproducció. Heu posat la cançó “De matinada” en compte de “l’ultima volta”.\nSalutacions d’un pegolí.\nÀlex 3 gener 2014 at 00:22 #\nÉs possible que al Grooveshark estigui malament, i al guiar-se pel nom passa el que passa. 🙁\nRedacció 4 gener 2014 at 19:50 #\nHola xics, gràcies per reportar-ho, ja està canviat. Bon any!


Imatges: Patronat del Call de Girona\nCurs de llengua hebrea a l'Institut d'Estudis Nahmànides\nEls textos que s'utilitzaràn seran els mètodes d'ensenyament de l'hebreu que es fan servir a Israel, de forma que les lliçons progressivament aportaran el coneixement d'un vocabulari acumulatiu que permetrà mantenir converses elementals. Entre el material que farem servir hi haurà el llibre de text d'aprenentatge intensiu, amb exercicis escrits i orals, cançoner de cançons tradicionals, recull de poesia senzilla i premsa.\nProfessora: Bàrbara Virgil, llicenciada en filologia hebrea, Barcelona\nDies i horaris: Dijous, de 16 a 18 h\nPeríode: del 22 de setembre de 2011 a mitjans de juny de 2012 (el curs tindrà un total de 60 hores distribuïdes segons calendari lectiu)\nLloc: Institut d'Estudis Nahmànides. C/ St. Llorenç, s/n\nMatrícula: El preu de la matrícula serà de 120 euros. Oferim la possibilitat de fer matrícula fraccionada (pagaments a setembre i març).\nLa inscripció es podrà fer a partir del dia 1 de setembre a través de:\n- Formulari en línia\n- Telèfon: 972 21 67 61\nNota: El curs es realitzarà si compta amb un mínim de 7 inscripcions.\nEls textos que s'utilitzaran seran els mètodes d'ensenyament de l'hebreu que es fan servir a Israel, de forma que les lliçons progressivament aportaran el coneixement d'un vocabulari acumulatiu que permetrà mantenir converses, llegir i escriure fluidament. Entre el material que farem servir hi haurà el llibre de text d'aprenentatge de grau corresponent, llibre d'història contemporània en hebreu adaptat al nivell, cançons escollides, poesia i relats curts d'autors contemporanis, i premsa.\nDies i horaris: Dijous, de 18 a 20 h