Servei de Mediació « iTutoria Blog\nBenvinguts a l’espai del Servei de Mediació de l’IES Mediterrània!\nDes d’aquí esperem poder donar respostes a totes aquelles preguntes que tinguis.\nLa mediació escolar és una forma diferent de resoldre els conflictes que es poden donar entre els membres de la comunitat educativa.\nPotenciem el diàleg, l’entesa de les parts en conflicte, la confidencialitat, la sinceritat i arribem a acords per tal d’aconseguir el respecte mutu i la resolució del problema.\nQui pot sol·licitar una mediació?\nQualsevol membre de la comunitat educativa.\nCom se sol·licita una mediació?\nQualsevol membre de la comunitat educativa que vulgui fer una mediació la pot demanar a través del tutor/a del seu grup, o a través dels alumnes mediadors o a la Coordinadora de mediació o a qualsevol membre de l’Equip Directiu.\nQui són els mediadors del centre?\nEls mediadors del centre són alumnes que han estat preparats i formats en mediació i han aconseguit el Certificat de Capacitació per a fer-ho. Podeu trobar una llista dels alumnes mediadors al suro de la vostra classe i si, tot i així, no els localitzeu, podeu preguntar al vostre tutor/a.\nRecordeu que cada curs, el centre ofereix una Optativa per a formar nous mediadors i així obtenir el Certificat de Capacitació.\nAnimeu-vos doncs a utilitzar el Servei de Mediació i, si us ve de gust, a ser mediadors del centre, per tal de millorar les relacions amb els altres, ajudar a crear un bon clima de centre i fer front als conflictes entre tots.\nSi vols utilitzar el servei de mediació o fer-nos una consulta, només cal que ens enviïs un correu electrònic a l’adreça d’aquí sota, i no t’amoïnis, tot és confidencial. Gràcies per la teva confiança.


El Suprem confirma que l'amiant també és causant de càncer d'esòfag\nEl Tribunal Suprem (TS) ha admès el recurs interposat per l'empresa Uralita contra una sentència prèvia del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) que acreditava l'origen laboral per exposició a l'amiant del càncer d'esòfag d'un extreballador de l'antiga empresa Rocalla de Castelldefels (Barcelona).\nEn un comunicat aquest dijous, el Col·lectiu Ronda ha informat que l'Alt Tribunal confirma d'aquesta manera per primera vegada que l'amiant també és causant de càncer d'esòfag, tot i que aquesta patologia no està incorporada en el quadre de malalties professionals.\nEl TS ratifica el pronunciament del TSJC, que va considerar que l'absència de la malaltia en el quadre no és argument suficient per desestimar l'origen laboral de la patologia.\nL'advocat de Col·lectiu Ronda responsable de la demanda, Àlex Tisminetzky, ha destacat la importància de la decisió judicial perquè, segons dades de la Unió Europea, "Espanya és el país que menys casos d'asbestosi i càncers provocats per exposició laboral a l'amiant reconeix".\nI ha afegit que "no deixen de publicar-se estudis que relacionen aquest mineral amb un nombre creixent de patologies i afectacions, evidenciant encara més el seu caràcter nociu i la irresponsabilitat d'empreses com Uralita que van permetre que els seus treballadors estiguessin desprotegits davant l'exposició al asbest".


El vèrtex tecnològic. Segona sessió del cicle “La transformació digital a l’escola” - Edulab\nEl dia 1 de desembre el grup Edul@b va seguir el cicle “La transformació digital a l’escola” amb una segona sessió, en aquesta ocasió el vertex tractat va ser el pedagògic. L’acte fou presentat per la Teresa Romeu, professora de la UOC en Estudis de Psicologia i Ciències de l’Educació i investigadora del grup de recerca Edul@ab. Durant la presentació es va voler recordar la finalitat d’aquest cicle, que no és una altra que posar de manifest com la pandèmia ha fet reaccionar les escoles, per tal de poder mantenir l’educació del nostre alumnat: quines estratègies vam seguir, què vam descobrir que ens hagués calgut per a poder fer-ho millor. I sobretot què n’hem après de tot plegat de cara a continuar la transformació digital dels nostres centres educatius.\nTot això, entenent que aquesta transformació no té a veure només amb la tecnologia, sinó també amb l’organització i la pedagogia, i com la sinergia entre aquests tres vèrtexs: Tecnologia, Organització i Pedagogia, pot generar un triangle virtuós (anomenat TOP) que comporti una veritable transformació educativa a les escoles. En definitiva, és basant-se en aquests tres vèrtexs que s’ha organitzat aquest cicle de tres webinars. Òbviament, el contingut dels diferents vèrtexs se superposa o està interrelacionat. En aquest sentit, entenem que cap dels vèrtexs és independent, perquè està connectat amb els altres dos. Sense perdre de vista això, el que volem és que, en cada un dels webinars, els ponents intensifiquin l’aproximació al vèrtex que li correspon.\nPer tal d’aproximar el públic al vèrtex tecnològic es van dibuixar les línies principals, que posteriorment el ponent va desenvolupar:\nEls sistemes informàtics de l’escola.\nLa capacitat de poder prendre decisions respecte a quins sistemes utilitzar i quins no (amb atenció especial al debat sobre la incorporació del mòbil a les aules).\nL’ús d’aplicacions per a diversificar les metodologies d’aprenentatge.\nLa selecció d’eines que permetin poder optar per la sincronia o l’asincronia amb garanties d’èxit.\nLa capacitació digital existent entre el professorat.\nLa disponibilitat de connectivitat, aparells i capacitat d’ús dels mateixos dels alumnes i les seves famílies; etc.\nFinalitzada la presentació, va donar la paraula al ponent Ramon Barlan, mestre i professor que ha exercit en totes les etapes educatives. Actualment, és professor de Ciències Socials de l’IES Cal Gravat, de Manresa. En Ramon, des de diferents posicions, ha estat compromès i és capdavanter, des de fa molts anys, en l’impuls de projectes diversos d’incorporació de les TIC amb finalitats educatives. Durant la sessió va analitzar diversos aspectes relacionats amb com incorporar aspectes com els sistemes informàtics de l’escola; la capacitat de poder prendre decisions respecte a quins sistemes utilitzats i quins no; l’ús d’aplicacions per a diversificar les metodologies d’aprenentatge; la selecció d’eines que permetin poder optar per la sincronia o l’asincronia amb garanties d’èxit; la capacitació digital existent entre el professorat; la disponibilitat de connectivitat, aparells i capacitat d’ús dels mateixos dels alumnes i les seves famílies; etc.\nUs convidem a veure el vídeo de la segona sessió del cicle, disponible a l’inici d’aquest post.\nUs esperem a la tercera i última sessió “El vèrtex tecnològic” el pròxim 15 de desembre! Més informació i registre en aquest enllaç


Tot a punt per a la celebració del Mobile Week Lleida\nLa Universitat de Lleida, la Cambra de Comerç i el Parc Científic, els escenaris presencials dels tallers i activitats del certamen\ntallers tecnologia conferències mòbil Mobile Week Lleida\nDel 8 al 10 de juliol se celebrarà la Mobile Week Lleida, una trobada de difusió i formació al voltant dels darrers avenços de la tecnologia .\nLa capital de Ponent acollirà fins a deu propostes, algunes d'elles presencials, però totes elles es podran seguir en línia\nEls escenaris presencials a Lleida d'aquesta trobada són l'Escola Politècnica Superior de la Universitat de Lleida, la Cambra de Comerç i el Parc Científic i Tecnològic Agroalimentari.\nLa programació arrencarà amb la 'Disseminació sobre 5G', una activitat proposada per Àrea 5G-i2cat i que se situa al calendari a la tarda del dijous 8 de juliol.\nEn el cas del Parc Científic i Tecnològic Agroalimentari, acollirà a les 17.30 hores, la taula rodona 'Qui som a Internet? Reputació Digital i Privacitat a Internet', que conduirà l’advocat Ramon Arnó, expert en relació a la privacitat i la protecció de dades.\nEl dia 9 de juliol pren el relleu una hackatón, un esdeveniment de 24hores amb reptes per millorar Lleida; la conferència en línia 'La vida en directe: Taller pràctic per produir en streaming des de casa', que coordina i condueix el director dels Laboratoris TIC del Parc Científic, Andreu Ibàñez; la ponència 'L’Internet de les coses: L’Experìencia d’usuari (UX) en el context de la indústria 4.0 I IOT'; 'Comerç de proximitat: Taller per a la Digitalització', que tindrà lloc a la Cambra de Comerç de Lleida; i la conferència 'Teletreball i ciberseguretat: Eines lliures i obertes per un teletreball més democràtic', que acollirà el Parc Científic i que promou l’Associació d’Empreses de Tecnologies i Serveis de la Informació (AETI). La xerrada anirà a càrrec del seu president, Josep Ramon Freixanet.\nA més, el dia 9 de juliol també tindrà lloc el curs 'Fruticultura de precisió: Adquisició i ús de dades 3D', a càrrec d'Àlex Escolà i Jordi Llorens.\nLa resta de la programació del Mobile Week Lleida tindrà lloc el dia 10 de juliol i inclou els tallers 'Family Day: El poder de la nostra ment. Taller neuroscalextric', i 'Family Day: Immersió en Entorns Virtuals 3D', que acollirà l'Escola Politècnica Superior de la Universitat de Lleida.\nTorna el Bus turístic d'estiu de la ciutat de Lleida\nFruita amb Justícia Social demana aturar les identificacions "per perfil ètnic" a Lleida


El treball social reivindica el compromís ciutadà per regenerar la política i frenar el retrocés de l’Estat del Benestar - Entitats Catalanes d'Acció Social\nInici / Tercer sector al dia / El treball social reivindica el compromís ciutadà per regenerar la política i frenar el retrocés de l’Estat del Benestar\n13.03.2012 | DIA MUNDIAL DEL TREBALL SOCIAL I MEDALLA D’OR 2013\n• Pilar Massana, Medalla d’Or 2013, destaca com a exemple de “treball social que va mès enllà del treball professional, amb implicació fora de l’horari laboral”\n• L’arquitecta i ex regidora Itziar González demana “elevar el nivell de la demanda del ciutadà per anar a les causes i transformar la societat”\nLa celebració ahir a Barcelona del Dia Mundial del Treball Social, organitzada pel Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunya, es va convertir en un acte emotiu i reivindicatiu a favor de la participació i la mobilització ciutadanes per les causes de la justícia i la cohesió social. L’aforament de l’Ateneu Barcelonès es va quedar curt per acollir les més de 240 persones que volien presenciar l’entrega de la Medalla d’Or 2013 a Pilar Massana i Llorens i la conferència d’Itziar González sobre La construcció del llindar com a “espai ambivalent, interior i exterior, on conviuen el públic i el privat”. L’arquitecta i ex regidora de Ciutat Vella va afirmar que “les ciutats saludables són les que tenen espais per acollir, sensibles a allò vulnerable, a allò fràgil” i va descriure la feina dels treballadors socials com la de “fer entrar llum als espais foscos”.\nLa presentació que va fer de Pilar Massana la treballadora social Bet Bàrbara va subratllar la “total implicació i compromís” d’una trajectòria de més de 40 anys “des de la base i al costat de la gent, amb senzillesa i una mirada oberta i integradora”. L’economista Arcadi Oliveras va destacar la seva “vocació i coherència”, reflectides en una “premonitòria lluita contra la crisi, treballant per crear feina i pel manteniment de l’Estat del Benestar, ni que sigui precari”.\nPilar Massana entén el treball social com una manera de “fer persones compromeses, lliures i solidàries” i reivindica “l’enorme poder de cadascú per influir en els assumptes del bé comú. Si només treballés als serveis socials —va confessar—no podria resistir fer de contenidor de dificultats dels altres. Participar a altres nivells dóna esperança, sentit vital i perspectiva; permet plantar cara a tanta desigualtat d’oportunitats i tanta injustícia”.\nItziar González va coincidir que “la manera de fer política actualment té a veure amb l’experiència directa i ciutadana” i va assenyalar la necessitat de propiciar “convenis amb instàncies superiors” perquè el treball social “no només contingui i posi tirites”, sinó que transformi. L’ex regidora va apel·lar a la responsabilitat ciutadana “per fer casa comú, perquè la clau de volta no són els partits polítics, sinó la ciutadania participativa i activa”.\nLa degana del Col·legi de Treball Social, Núria Carrera, va fer èmfasi en la vocació del treball social de ser “al costat de la ciutadania amb compromís i resistència per combatre les desigualtats i lluitar contra exclusió”. L’acte el van inaugurar Dolors Rusinés, secretària general de Benestar Social i Família; Mercè Conesa, vicepresidenta quarta d’Atenció a les persones de la Diputació de Barcelona; i Maite Fandos, tinenta d’alcalde de Qualitat de Vida, Igualtat i Esports de l’Ajuntament de Barcelona.\nNota de premsa del Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunhya (PDF)\nEtiquetes: Col·legi de Treball Social, mobilització social, treball social\n‘Desigualdades en tiempos de crisis’, article de Teresa Crespo a El Periódico de Catalunya


bricolatge: 45 aliments saludables per fabricar i no tornar a comprar\nBricolatge: 45 aliments saludables per fabricar i no tornar a comprar mai més\nNix sospita que és bo, casolà imenjar saludableve amb un preu desorbitat. De fet, hem trobat exactament el contrari. Si ens enrotllem les mànigues i elaborem pasta casolana, galetes o gairebé qualsevol altre menjar, costa molt menys que comprar les versions prefabricades. Per no parlar de l’orgull de posar sobre la taula un àpat de zero!\n0,48 dòlars cadascun per casolà |0,72 dòlars per a la marca KashiA qui no li agrada un refrigeri cru i cruixent? Però no cal desemborsar els grans diners ni confiar la nostra salut a ingredients impronunciables. Civada, fruits secs, baies i mel protagonitza aquesta recepta i redueix significativament els costos. (Consulteu també Greatist & rsquo; sBarra de fruites i fruits secsrecepta.)\n2. Granola / Cereal per esmorzar\n0,37 dòlars per 1/2 tassa casolà |1,50 dòlars per a la marca Bear NakedOmet les coses de la caixa i fes-hi bricolatge. Aquests flocs de segó casolans rivalitzen amb els productes alimentaris comprats a la botigaisabor. Afegiu un grapat de fruites seques i fruits secs torrats per obtenir un sabor i cruixent addicionals.\n0,13 dòlars per panell casolà |0,33 dòlars per a la marca Tia JemimaDeixa el Bisquick! Muntar panellets a casa és una oportunitat per afegir farina de blat integral i panses per fibra i una mica de dolçor sense sobrecàrrega de sucre. A més, la fibra afegida ens ajuda sentir-se ple i millorar la digestió .\n0,85 dòlars per cada casolà D’estil belga|1,00 dòlars per a dues marques Kashi congeladesLeggo my Eggo! Omet els grans refinats i el preu elevat de les neules clàssiques per torrar i fes una versió més sana. Ens encanten les neules de gra sencer fetes a mà. Punts addicionals per utilitzar fruita fresca tallada en lloc de xarop de blat de moro pesat Aunt Jemima & rsquo; s!\n0,25 dòlars per a casolà |0,28 dòlars per paquet de marca Quaker OatsIntercanvieu aquest paquet de civada instantània i opteu peravena laminada sencera clàssicaen canvi. Per estalviar temps, feu un gran lot al començament de la setmana i, a continuació, feu servirfruites i espèciesper a la varietat.\n0,21 dòlars per cada 2 cullerades de porció casolà |0,40 dòlars per a la marca Sabra Aliments perillososo no, aquest bany és deliciós. I quan ens restringim a una porció de dues cullerades, costa menys d’una quarta part. A més, les instruccions són senzilles: només cal barrejar-les! No calen més tines de hummus de 6 dòlars.\n7. Formatges suaus\n0,63 dòlars per 1/4 de tassa casolana ( paneer o bé formatge ricotta )|1,25 dòlars per a la marca especialitzadaNo cal ser un cuiner professional per fer formatge. Paneer i ricotta són ridículament fàcils de fer a casa i sempre seran més frescos que les varietats comprades a la botiga.\n0,75 dòlars per 1/4 de tassa casolà |1,00 dòlars per a la marca SabraEl guacamole és un aperitiu fàcil de preparar i sense fogons. Fer-lo a casa no només augmenta la frescor (i el sabor), sinó que també facilita el control de la sal i la calor. Combineu-les amb patates fregides casolanes per obtenir punts encara més saludables.\n3,40 dòlars per 16 oz. casolà |4,99 dòlars per a la marca Green Mountain GringoTraieu una pàgina de Llibre de Slim Shady i serveix una mica de salsa. Bullir i barrejar crea un bany de qualitat de restaurant que és molt millor que les coses descarades.\n10. Pita Xips\n0,41 dòlars per 2 oz. servir casolà |0,90 dòlars per a la marca StacyLa recepta de patates fregides no és massa diferent de les truites. Simplement abrigueu-ho amb oli i condiments i coureu-ho. Ja no s’han perdut les pitas ni s’han perdut els diners en efectiu en el material envasat.\n11. Truita Xips\n0,31 dòlars per cada 12 fitxes casolà |0,57 dòlars per a la marca TostitosNo compreu la bossa de mida familiar. Torneu a utilitzar les truites velles a ruixant lleugerament amb oli i enfornant-les. Tot i que les truites ho faran, us recomanem les casolanes a continuació.\n$ 0.13 per truita casolà |0,30 dòlars per a la marca MissionAquests productes bàsics són en realitat un tros de pastís per fer. Simplement combineu farina, pols de coure, oli, sal i llet, sense llevats intimidants. Introduïu farina de blat integral per afegir fibra i obtenir una textura més rica. Heu passat sense gluten? Aquests també es poden fer amb farina de blat de moro.\n0,43 dòlars per 8 oz. casolà |1,00 dòlars per a la marca Stonyfield FarmÉs un miracle. És possible convertir 1/2 tassa de iogurt en 2 quarts només afegint llet. D’acord, doncs, hi ha una mica més de procés que simplement remenar-los junts, però el iogurt de bricolatge estalvia un cèntim i proporciona un producte final més fresc i fàcil de sentir-se bé.\n14. Berenars de fruites\n0,63 dòlars per paquet casolà |1,00 dòlars per a la marca pròpia de AnnieEntrepans de fruita casolans o 'cuir de fruita'; és un robatori fins i tot en comprar la fruita a la botiga de queviures. Però si és a mitjan estiu i aquest arbre fruitercontinua produinta més, el cuir de fruites és una manera fantàstica i pràcticament gratuïta de conservar-lo. Només cal afegir llimona, sucre i espècies (que en realitat són opcionals).\n15. Mantequilles de fruits secs\n0,29 dòlars per 2 cullerades casolà |0,87 dòlars per a la marca de JustinÉs & rsquo; s temps de mantega de cacauet i gelatina ! Les mantegues de fruits casolans eliminen la necessitat de conservants esbojarrats i d’un contingut excessiu en greixos i sal. Simplement tritureu els fruits secs per obtenir qualsevol varietat de mantega de fruits imaginable.\n0,40 dòlars per a 2 llesques casolà |0,55 dòlars per a la marca ArnoldNo sempre és fàcil distingir quins pans es fan passar per aliments saludables i quins són realment bons per a vosaltres. Però fer pa a casa ajuda a aclarir les coses, ja que és fàcil controlar els ingredients. Com que les varietats fresques al forn no contenen conservants, no oblideu menjar-les en una setmana o congelar-les per mantenir-les més temps.\n17. Melmelada i gelatina\n3,04 dòlars per 8 oz. pot casolà |4,00 dòlars per a la marca de cuina de SarabethSí, és possible fer melmelada i gelatinaal microones. De debò. Tot el que es necessita és una mica de fruita congelada, llimona, pectina i sucre. Recordeu: això no conserva la melmelada tal com ho fa la veritable conserva, així que emboliqueu-la en poques setmanes.\n0,90 dòlars per 1 1/2 tassa casolà |3,00 dòlars per a la marca d’AmyOmet el fitxerpotencial amenaça de BPAa les conserves muntant una olla gran de sopa a casa. Combineu les verdures, el brou (consulteu com fer-ho des de zero), la pasta i les restes de carn que tingueu a mà. Congelar les porcions d’un sol servei per descongelar-les fàcilment.\n2,77 dòlars per 1 1/2 tassacasolà|3,01 dòlars per a Amy marcaEl xili en conserva pot ser molt decebedor. En el seu lloc, controleu la picantor, el tipus de carn i el contingut global de greixos i sodi, però feu-ho vosaltres mateixos. El nostre xili de gall d’indi de búfala és sorprenentment sa i és un toc divertit en la versió tradicional. Utilitzeu un assortiment de mongetes en lloc del gall dindi per anar més barat (i sense carn!).\n20. Mongetes al forn\n0,31 dòlars per a1/3tassa casolà |0,32 dòlars per aMarca original de BushLes mongetes al forn són una recepta que escalfa el cor i la panxa que no ha de ser ultra pesada ni ensucrada. Enganxeu-vos amb mongetes seques, melassa i només algunes herbes i espècies per mantenir-les barates i saludables.\n21. Burritos congelats\n$ 1.81 per burret casolà |2,99 dòlars per burrito per a la marca d’AmyHo creguis o no, és possible imitar la bondat deliciós d’un burrito congelador a casa. Simplement empleneu una truita casolana amb formatge, verdures rostides i restes de carn, emboliqueu-la amb paper d'alumini, congeleu-la i reescalfeu-la. Això és especialment fantàstic per a aquells amb al·lèrgies o intoleràncies.\n22. Amaniment d’amanides\n0,35 dòlars per 2 cullerades casolanes|0,45 dòlars per a la marca Naturals d’AnnieAquest és un dels favorits del Greatist: llenceu una mica d’oli d’oliva i vinagre balsàmic en un pot de mostassa gairebé buit i agiteu-lo. Treurà aquestes últimes gotes de sabor de la mostassa i servirà com a simple recipient d’emmagatzematge de l’amaniment. Per no mencionar que és barat.\n0,11 dòlars per ració casolà |0,20 dòlars per a la marca Croutons d’OliviaAquestes tapes d’amanida sónnotòriament perillósja que normalment es fan amb grans refinats i molt oli. En lloc d’això, feu-lo bricolatge per obtenir un trencament sense culpa\n.21 per quart casolà |3,99 dòlars per a la marca ImagineEl brou i el brou semblen una d’aquestes coses que només fan els cuiners de moda, però en realitat són súper fàcils i són una manera excel·lent d’utilitzar coses que ja tenen a la vostra disposició. La recepta bàsica és aigua, ossos o canals, verdures i condiments. (Els condiments són realment opcionals. Tècnicament, el brou està condimentat mentre que l'acció és només una pissarra en blanc.)\n25. Salsa Marinara\n0,50 dòlars per 1/2 tassa casolà |0,62 dòlars per a la marca ClassicoLa salsa de pasta és deliciosa iforma astut d’afegir verduresa un àpat, doncs, per què conformar-se amb el material comprat a la botiga? Només es necessiten uns minuts de preparació activa per reunir els ingredients bàsics, tot el que heu de fer és deixar-ho a foc lent.\n0,64 dòlars per cada 2 cullerades casolà |0,78 dòlars per a la marca BuitoniEl sabor fresc i verd del pesto és el millor quan es fa amb alfàbrega ultra fresca. Les marques comprades a la botiga tendeixen a compensar amb càrregues d’oli i sal. Quan aquesta planta d’alfàbrega creixi tan ràpidament com una mala herba, agafeu uns quants grapats i combineu-los amb un toc d’oli d’oliva, formatge, pinyons i alls. Si l’alfàbrega està fora de temporada, aprofiteu-la verds de temporada com la col arrissada o els espinacs.\n0,34 dòlars per 1/4 de lliura casolà |0,62 dòlars per a la marca BionaturaeNomés són ous, farina, oli i sal i, tot i així, la gent tendeix a defugir de fer la seva pròpia pasta. Fer-ho a casa facilita el control de comsaludable i ple de blat integralel producte final és.\n28. Pasta farcida\n0,50 dòlars per 1 porció de tassa casolà |2,15 dòlars per a la marca BuitoniAmb aquesta pila de pasta de pasta acabada de fer i ricotta a la nevera, és fàcil llençar junts alguns raviolis casolans. Combineu la ricotta amb els espinacs saltats per sopar fàcilment i ràpidament. Millor encara, la pasta farcida es pot enrotllar a mà i és molt més fàcil de tallar que els espaguetis.\n29. Puré de patates\n0,76 dòlars per 3/4 de tassa de porciócasolà|2,50 dòlars per a patates preparades a la botigaTritureu una mica de coliflor en lloc de destruir-lo amb puré de patates en caixa o preparat. Jurem que té el mateix gust! No es pot comprometre completament amb la coliflor? Aneu mig coliflor, mig patates. I intenteu que quedi clar sobre la mantega i la llet.\n30. Pollastre rostit\n1,40 dòlars per 1/4 de pollastre casolà |2,50 dòlars per pollastre de rostidor comprat a la botigaÉs clar, triga una mica de temps, però no us deixeu intimidar per la idea de rostir un ocell sencer. Fer-ho a casa elimina tot aquell material injectat de brou, impronunciable, amb cordons químics que es precuenta.\n31. Pa ratllat\n0,11 dòlars per 1/4 de tassa casolà |0,27 dòlars per al progrés de la marcaLes molles de pa sense temporada són molt fàcils de fer. Simplement tritureu unes llesques de pa i pa torrat. Afegiu les molles aromatitzades amb herbes seques. Utilitzeu pa integral per afegir fibra i vitamines del grup B.\n2,04 dòlars per 16 unces casolà |2,39 dòlars per a la marca HeinzProbablement tingueu els ingredients necessaris per fer ketchup a casa, però encara esteu recorrent a la varietat rica en fructosa. Aquesta versió és especialment barata si teniu espècies i val la pena evitar additius (i impressionar als convidats del sopar).\n33. Patates fregides\n0,72 dòlars per 1/2 tassa de porció casolà |0,92 dòlars per a la marca Cascadian FarmLes patates fregides són bàsicament els nous Micky D & rsquo; s, i aquesta és una de les tendències que recomanem a tothom. Simplement talleu a rodanxes unes moniatos, tireu-les amb oli, sal i espècies i coeu-les fins que quedin cruixents. No hi ha fregits i les patates són pràcticament l’únic cost.\n34. Salsa de barbacoa\n0,05 dòlars per cullerada casolà |0,07 dòlars per a la marca KC MasterpieceEls aliments confortables poques vegades són saludables, però la salsa de barbacoa per a bricolatge podria ser la resposta per a desfer sucre i sal innecessàries. L’ingredient màgic? Cafè. Diem que val la pena saber 0,01 dòlars com pronunciar tots els ingredients.\n35. Pizza de massa\n0,98 dòlars per massa de pizza de 12 ″ casolà |2,00 dòlars per la massa fresca comprada a la botigaÉs el moment d’aconseguir italià. La primera manera de sentir-se com un BAMF a la cuina és tirar la massa de pizza. Fer-lo amb blat integral redueix els costos de l’envàs i, digueu-ho amb nosaltres, ens permet controlar els ingredients. & Rdquor;\n0,32 dòlars per cada 2 galetes casolà |0,36 dòlars per a la marca Bake Shop de Tate & rsquo;Faríem galetes casolanes només per a l’olor impressionant, així que ens ho faremdevorarés una bonificació molt impressionant. Sumantplàtanifarina de civadaen la barreja pràcticament converteix aquestes galetes en un superaliment.\n.43 per pint casolà |4,19 dòlars per a la marca Ben & JerryA qui no li agrada tenir una mica de gelat a la mà per submergir-se de tant en tant? Muntar un gran lot (sense necessitat de fabricar gelats) i personalitzar-lo amb els sabors o complements que desitgi. Per descomptat, diversos aquestes delícies congelades són fruiters, cosa que els converteix en una opció encara més saludable al nostre llibre.\n38. Entrepans de gelat\n0,52 dòlars per sandvitx casolà|1,08 dòlars per a la marca Skinny CowEntreponeu dues petites galetes casolanes més saludables (des de dalt) i una cullerada de gelat i congelació casolana. Proporcionarà una indulgència única, sense la temptació d’obstruir tota la pinta de gelat. A més, evitarà els additius i edulcorants artificials que es troben a les marques baixes en greixos i amb sucre reduït.\n0,35 dòlars per brownie casolà |1,25 dòlars per als brownies preparats a la botigaSí, és possible fer deliciosos brownies sense farina. El lloc sorprenent? Faves negres, que afegeixen fibra i proteïnes . Això és especialment fantàstic per a aquells que tenenmalaltia celíaca, que d'una altra manera podria desemborsar diners importants per obtenir una recepta sense farina.\n0,60 dòlars per tassa casolà |0,82 dòlars per a la marca Jell-OSigueu els cinturons de seguretat, nens! Estem fent pudding ambalvocat.Simplement barregeu-ho amb llet i mel. Pot ser que no sigui més barat que un puddin & rsquo; tassa, però el deixarem lliscar perquè, diables,és un alvocat!\n1,14 dòlars per tassa casolà |1,37 dòlars per a la marca NakedSaltar les begudes aquàtiques de batut. Es poden empaquetar amb sucre iperduten molts dels fruits & rsquo; beneficis. Barregeu espinacs, iogurt, gel, taronja, plàtan, maduixes i gairebé qualsevol altra fruita per obtenir un batut verd sense sucre afegit. I en comparació amb aquest batut verd de 7 dòlars a la barra de sucs, en realitat és un acord.\n42. Aigua amb gas\n0,25 dòlars per litre per a SodaStream |1,19 dòlars per a la marca Poland SpringL’aigua embotellada és una manera senzilla d’abocar diners pel desguàs alhora que malgasta moltes ampolles de plàstic. En lloc d’això, prepareu un estació de carbonatació per afegir bombolles a aigua pura i deliciosa—sense sucre ni sodi addicional.\n43. Mescladors de begudes\n1,31 dòlars per tassa casolà |1,25 dòlars per a la marca del senyor i la senyora T & rsquo;Deixeu la barreja de margarita! Però no cal anar sense margarita. Simplement feu menys ensucratsbatedores de begudesamb sucs frescos i aigua de mel en lloc de xarop simple o mescles envasades.\n0,58 dòlars per tassa casolà |0,75 dòlars per a la marca Santa CruzNo hi ha res més refrescant que aquest clàssic estiuenc, però sovint es pot embalar amb sucre. Nix mescles en pols o begudes embotellades i remeneu aigua, suc de llimona, menta i només un toc de mel.\n45. Aigua aromatitzada\n0,37 dòlars per cadalitre casolà |1,19 dòlars per a la marca Poland SpringPer crear aigua amb infusió de sabor, simplement poseu aigua en una gerra i afegiu rodanxes de llimona, llima, taronja, menta o altres fruites a rodanxes. Deixeu-la reposar durant una hora o sempre que tingueu, i coleu la fruita per obtenir una beguda lliure de deixalles.Nota: Els preus per ració de les versions casolanes es van determinar afegint el preu comú de la porció de cada ingredient que s’utilitza a la recepta i dividint pel nombre de racions. On el & ldquor; casolà & rdquor; l'enllaç menciona diverses receptes, es va utilitzar una mitjana.\nAmor I Relacions Taurus Man and Libra Woman: Compatibilitat amb l'amor i el sexe\nAmor I Relacions 6 raons per les quals tancar una relació és tan important\nReese Witherspoon: celebritat, mare treballadora i Draper James\nQuin és el tracte amb el colesterol?


Llegim / Reportatges 16/05/2020\nVint racons literaris de Barcelona que potser no coneixes\nBarcelonaDurant anys, la pregunta sobre quina era la gran novel·la que s’havia escrit sobre Barcelona va ser recurrent. Entre els títols que hi apareixien hi havia Vida privada, de J.M. de Sagarra; La ciudad de los prodigios, d’Eduardo Mendoza, i La plaça del Diamant, de Mercè Rodoreda. El consens costava de trobar, i les veus més sarcàstiques asseguraven que si no hi havia cap gran novel·la de Barcelona és perquè encara no existia. “La idea canònica, totèmica, d’una novel·la que ho expliqui tot és impossible”, aventura Andreu Gomila, coeditor amb Diego Piccininno de Barcelona: títol provisional, que acaba de publicar l’Ajuntament de Barcelona amb la voluntat de demostrar que cal defugir la intenció de trobar el llibre més representatiu de la ciutat.\nEl trajecte que proposa el volum arrenca a principis del segle XX, moment en què la capital catalana “es posa en el mapa de la literatura moderna”. Dedica capítols, tots ells signats per escriptors i periodistes, a vuit dels autors que hi han viscut “i que són, en certa manera, icones, pols d’atracció i d’influència” i arriba fins al present sense oblidar “fenòmens literaris” com el boom llatinoamericà, la Barcelona negra, els baixos fons i l’aparició de noves veus que mostren espais de la geografia barcelonina fins ara poc tractats en la ficció.\n“Barcelona, en els seus barris baixos, és singular i personalíssima -escrivia Gabriel Alomar a L’Esquella de la Torratxa el 1913-. Aquí, el lladre és un lladre trist, i el mató és un tètric, i la bordellera, sota el gros número de la porta, és un exemplar escapat de vitrina patològica”. En el capítol Un segle al districte V, Gomila fa arrencar el trajecte amb La Xava, que Juli Vallmitjana va publicar el 1910. L’enllaça amb la Barcelona “empestada com el seu esperit” de Diari del lladre, de Jean Genet (1949), i amb l’excursió al Villa Rosa dels personatges de Vida privada (1932). Com passa en altres capítols del volum, una proposta interessant i molt ben editada, són nombrosos els exemples que en queden fora. Hi trobem la pirotècnica Míster Evasió, de Blai Bonet (1969), i Carrer Robadors, de Mathias Énard (2012), però en canvi no hi són les notables Un film (3.000 metres), de Víctor Català (1926), ni La rossa de mal pèl, de J.M. Francès (1929). Tampoc la visió distòpica del Raval que David Castillo imaginava a Barcelona no existeix (2014).\nLa negror de la ciutat\nMarta Pessarrodona assumeix el repte de parlar de Mercè Rodoreda. La plaça del diamant (1962), que no va guanyar el premi Sant Jordi quan l’autora s’hi va presentar, no és l’única novel·la ambientada a Barcelona de l’escriptora: li fan la competència El carrer de les Camèlies (1966) i Mirall trencat (1974). Pessarrodona n’elogia “el geni narratiu, amb un llenguatge més que planer sense deixar de ser culte”, i exposa també una de les grans paradoxes de l’autora: tot i haver passat 40 anys fora de la capital catalana -del 1939 al 1979, quan s’hi torna a empadronar- és “qui més sobresurt” com a definidora d’una ciutat que escriu i recorda des de la distància. Igual que passa amb La plaça del Diamant, “Gràcia és el centre neuràlgic de la ciutat de [Juan] Marsé, una Gràcia particular fronterera amb el Guinardó, amb la plaça de Rovira i Trias com a eix vertebrador de moltes de les seves històries”, escriu David Castillo. Si te dicen que caí (1973) i Caligrafía de los sueños (2011) en són dos bons exemples. Últimas tardes con Teresa (1966), en canvi, escenifica el contrast entre el Carmel i Sant Gervasi a través de l’intent de seducció del Pijoaparte d’una noia de la burgesia.\nAbans que Manuel Vázquez Montalbán inventés el detectiu Pepe Carvalho als anys 70, autors com Rafael Tasis i Manuel de Pedrolo van aproximar-se a la ciutat des del gènere negre. Tasis va presentar una Barcelona “atrafegada, vibrant, cosmopolita i carregada d’història”, explica Teresa Solana. Pedrolo, molt influït per la tradició nord-americana, intenta “recrear l’argot i els col·loquialismes del món de la delinqüència en català” en novel·les com Joc brut (1965). Sobre l’aproximació de Vázquez Montalbán a la ciutat a través de Carvalho, Carlos Zanón -que va reprendre el personatge a Problemas de identidad (2019)- diu que mostra un “territori eminentment sentimental” que, vist amb els ulls d’ara, fa evident una doble desaparició: a l’hora d’escriure les novel·les Montalbán descrivia una ciutat extingida; ara la Barcelona contemporània de l’escriptor també s’ha esfumat.\nMons perduts i mons futurs\nEncara que la Barcelona de l’Eixample de la postguerra sigui clau en Jo confesso, de Jaume Cabré (2011), Simona Škrabec es fixa en la ciutat de finals del segle XVIII de Senyoria (1991). En els seus contes perversament postmoderns, Quim Monzó construeix una “utopia urbana” d’una Barcelona on s’han mantingut “els bars i la manera de ser del barri de Sants dels anys 50 i 60”, defensa Julià Guillamon. Quan parla de Montserrat Roig i El temps de les cireres (1977), Irene Solà parafraseja l’autora: “Barcelona l’havia llegida amb els peus i dominada amb el record”. Potser per això en les seves novel·les el passat sempre acaba afectant el present. El futur, en canvi, hi apareix més aviat poc.\nDesprés d’un capítol dedicat a Maria-Mercè Marçal -“Barcelona no hi és a l’estil de tal oda o novel·la [...], però és nervi, és substrat i és batec”, defensa Blanca Llum Vidal-, Marina Espasa traça un panorama del present literari. Molts dels autors que han escrit sobre la ciutat durant l’última dècada -hi cita, entre d’altres, Núria Cadenes, Maria Guasch i Sergi Pons Codina- coincideixen en l’actitud de “conquerir literàriament [...] llocs lletjos, cimentats, en realitat poc freqüentats pels qui generaven discurs sobre la ciutat”. “Tants textos parlant en veu baixa sobre una ciutat que no existeix -afegeix Espasa, detectant un altre canvi en el relat sobre la ciutat- produeixen l’efecte contrari: un brogit eixordador sobre una ciutat monstruosa”. En un segle, Barcelona ha passat de la invisibilitat a fer soroll. Ara només li falta començar a sonar harmònicament.\nCantonada Caponata-Osi. Molt poques ciutats del món tenen una cantonada on hi hagin viscut dos premis Nobel de literatura. A Sarrià s'hi van estar una llarga temporada Mario Vargas Llosa i Gabriel García Márquez.\nCarrer Balmes, 335. L'escultura El timbaler del Bruc de Frederic Marès està col·locada just al davant de l'última residència barcelonina de Mercè Rodoreda. L'autora de La plaça del Diamant va néixer, curiosament, molt a prop d'allà, a Balmes, 340.\nPlaça de Rovira i Trias. En aquest escenari gracienc els nens protagonistes de Si te dicen que caí, de Juan Marsé, s'expliquen històries -les anomenades aventis- en plena postguerra.\nRonda del Guinardó. Juan Marsé fa que l'inspector de policia i la Rosita recorrin aquest carrer a la novel·la Ronda del Guinardó, fins que arriben a la morgue, on ella ha d'identificar el cadàver del seu violador.\nAvinguda Diagonal, 580. Carmen Balcells va dirigir l'estratègia comercial del boom llatinoamericà des de les diverses seus de l'agència literària. La primera estava ubicada al carrer Urgell, però després va passar a la Diagonal.\nCarrer Granada del Penedès, 22. El restaurant Il Giardinetto, fundat per Leopoldo Pomés el 1974, era un dels punts de trobada habituals de Roberto Bolaño amb escriptors i editors quan baixava de Blanes a Barcelona.\nCarrer Milà i Fontanals, 72. La bodega Marín, enclavada dins la Gràcia gitana, és segons Víctor Nubla el centre de l'Univers. Així queda explicat a la divertida novel·la El regal de Gliese.\nPalau Robert. Rodoreda hi va treballar entre 1937 i 1939 com a correctora de català al comissariat de Propaganda de la Generalitat. Era la seu de la conselleria de Cultura des de la Segona República.\nGran Via de les Corts Catalanes, 585. El 1969, Maria Mercè Marçal va començar a estudiar Filologia Clàssica a la Universitat de Barcelona. El pati de la Facultat de Lletres va ser un dels llocs que va freqüentar i que encara es poden visitar.\nCarrer de les Ramalleres, 27. El Cafè Cèntric és un dels escenaris barcelonins de Los detectives salvajes, de Roberto Bolaño.\nCarrer Tallers, 1. La cocteleria Boadas, que encara conserva la decoració art déco original dels anys 30, era un dels locals que Carvalho visitava amb més assiduïtat. El seu còctel preferit portava cava.\nCarrer de la Canuda. Lluís Arquer, detectiu creat per Jaume Fuster, té el despatx en aquest carrer del Barri Gòtic. Des d'allà comença a resoldre els casos de llibres com Les claus de vidre.\nPlaça Santa Madrona. Al número 1-3 d'aquesta plaça del Poble-sec Quim Monzó hi envia el poeta protagonista de la nouvelle Davant del rei de Suècia. Hi viurà un calvari: els veïns el volen empetitir fins que sigui com ells.\nCarrer d'en Botella, 11. Manuel Vázquez Montalbán va fer néixer el detectiu Pepe Carvalho al mateix lloc que ell. Va protagonitzar 18 novel·les i una trentena de narracions.\nAvinguda del Paral·lel. Una de les novel·les inaugurals de la tradició negra catalana és Un crim al Paralelo, de Rafael Tasis, ambientada en la ciutat de preguerra, concretament al petit Broadway barceloní.\nCarrer d'en Robador. Tothom que s'ha endinsat en la part fosca del Raval coneix aquest petit carrer. Mathias Énard hi fa viure en Lakhdar, protagonista de Carrer Robadors.\n17. Carrer Arc del Teatre, 3. On ara hi ha la sala Moog hi va haver, durant la primera meitat del segle XX, la taverna flamenca Villa Rosa, que apareix a Vida privada, de Josep Maria de Sagarra.\nPlaça de Sant Jaume. Al lloc on ara hi ha el Palau de la Generalitat s'hi aixecava la Reial Audiència, lloc on treballa el jutge i regent Rafel Massó, un dels protagonistes de Senyoria, de Jaume Cabré.\nPlaça del Blat (actualment plaça de l'Àngel). Era l'accés més important de Barcelona a finals del segle XVIII, moment en què Jaume Cabré ambienta Senyoria. Amb l'enderrocament de les muralles la cosa va canviar.\nCarrer Montcada, 22. El bar Xampanyet del Born és dels pocs locals que queden al barri que retrata El temps de les cireres, de Montserrat Roig, ambientada al 1974.\nJuli Vallmitjana Eduardo Mendoza Mercè Rodoreda Andreu Gomila literatura Barcelona Sergi Pons Codina Juan Marsé Manuel Vázquez Montalbán Montserrat Roig Maria-Mercè Marçal Mathias Énard Josep Maria de Sagarra Quim Monzó


El Govern apujarà un 8 per cent el salari mínim per al 2017 fins als 707,6 euros - Diari de Girona\nEl Govern apujarà un 8 per cent el salari mínim per al 2017 fins als 707,6 euros\nEls sindicats qualifiquen la mesura d´«absolutament insuficient» i critiquen la seva aprovació al marge del debat parlamentari · L´Executiu disposa de 9.500 milions d´euros més del Fons de Reserva de les pensions i el deixa només en 15.915 milions\nefe / ddg | madrid 02.12.2016 | 10:15\nEl Govern va plantejar a sindicats i patronal una pujada del salari mínim interprofessional (SMI) per al 2017 del 8%, 52,4 euros més, el que l'eleva a 707,6 euros al mes, i que s'aprovarà avui en Consell de Ministres per reial decret llei. El secretari d'Acció Sindical de CCOO, Ramón Górriz, va considerar que la reunió d'ahir entre Govern i agents socials va ser un «paperot» i una «intromissió» del PP i del PSOE en el diàleg social.\nAquesta proposta, presentada oficialment pel secretari d'Estat de Treball, Juan Pablo Riesgo, als sindicats UGT i CCOO i la patronal CEOE i Cepime, coincideix amb la xifra avançada pel grup parlamentari socialista dins d'un pacte amb el Govern, i com a requisit imposat pel PSOE per donar suport als objectius de dèficit que l'Executiu vol aprovar el 2017 i 2018. Segons Górriz, Riesgo va admetre que la proposta respon a l'acord per demanar el suport dels socialistes.\nTant CCOO com UGT van assenyalar que si bé la proposta els sembla «un avanç», és «absolutament insuficient» i, a més, no compleix el compromís de legislatura, ja que fa referència només a l'any 2017. En un comunicat conjunt, els dos sindicats van criticar el procediment utilitzat pel Govern, en «furtar» al diàleg social una negociació com la del salari mínim i situar-la en l'àmbit polític i parlamentari. «Encara més greu», van considerar, és la decisió d'aprovar-lo en Consell de Ministres com a real decret llei, «devaluant quan no negant el debat democràtic al Parlament».\nEls sindicats van insistir que la posició del Govern està «molt allunyada» de les seves pretensions i van aclarir que, a més de la quantia, és molt important que la pujada «no sigui només cosa de l'any que ve» sinó que reculli «un pacte de legislatura», perquè el 2020 el salari mínim arribi al 60% del salari mitjà.\nEl secretari de Política Sindical d'UGT, Gonzalo Pino, va demanar al Govern que atengui les necessitats i urgències de les famílies d'aquest país, «perquè les persones són el primer». UGT i CCOO van comparar la proposició del Govern amb les demandes sindicals, que passen per col·locar el salari mínim (actualment en 655,2 euros) en 800 euros mensuals el proper any i al voltant dels 1.000 al final de la legislatura.\nEls sindicats també es van mostrar convençuts que la reunió amb el Ministeri de Treball per negociar la pujada del salari mínim interprofessional ha estat el resultat de l'anunci de les mobilitzacions convocades pels sindicats després de les «restriccions» de l´Executiu al diàleg social .\nEn aquest sentit, van recordar que una de les raons per convocar mobilitzacions els dies 15 i 18 de desembre era aconseguir que el salari mínim arribés el 2017 als 800 euros. Segons l'opinió dels sindicats, la decisió del Govern d'anar al decret llei «reforça» la idea de les mobilitzacions.\nMenor Fons de Reserva\nEn un altre ordre de coses, la Seguretat Social va disposar de 9.500 milions d'euros del Fons de Reserva per afrontar el pagament de les pensions ordinàries del mes de desembre i la paga extraordinària, segons va assenyalar el Ministeri de Treball i Seguretat Social. El ministeri va explicar en un comunicat que amb aquesta disposició el Fons de Reserva arriba el dia 1 de desembre a 15.915 milions d´euros, equivalent a l´1,48% del producte interior brut (PIB).\nD´aquesta manera, les disposicions realitzades fins a la data arriben als 66.401 milions. Aquesta xifra ha estat finançada en la seva major part gràcies als rendiments de les inversions del propi Fons de Reserva, concretament de 28.719 milions d´euros, dels quals 2.623 corresponen a l´any 2016.\nEl Fons de Reserva va ser creat l´any 2000 amb l'objectiu de constituir reserves que permetessin atenuar els efectes dels cicles econòmics baixos i garantir l'equilibri financer del sistema, en compliment del Pacte de Toledo.\nL'agència de qualificació de risc S&P va alertar que la despesa en pensions d'Espanya podria arribar al 12,3% del PIB el 2050, davant de l´11,8% actual.


Una estelada es cola a Eurovisió en un moment molt polític: quin país estava actuant\nUna tradició que es repeteix\nBarcelona. Dissabte, 14 de maig de 2022. 23:43\nEurovisió 2022 està generant, com era d'esperar, un allau de comentaris a xarxes. Tothom pendent del més mínim detall de tot el que està passant a Torí. Alguns, com Jordi Basté, comentant fil per randa les actuacions, com molts altres VIPS. Quan ha actuat Chanel Terrero, tothom al·lucinant i molts plorant, com la pròpia Chanel. Evidentment, aquest és un certamen on es veuen moltes banderes, ja sigui per part del públic enfervorit a la ciutat italiana, ja sigui per molts espectadors que les pengen a casa o fins i tot, pels mateixos participants. Aquest és el moment en que abans de començar les actuacions, tots els representants lluien les seves banderes, on poden veure també la cantant cubano-catalana portant la rojigualda:\nTambé , però, s'ha vist una bandera molt particular. En la semifinal de fa un parell de dies ja es va veure una estelada. El pitjor malson d'Espanya i dels patrioters, aquells que sagnen pels ulls en veure aquest símbol del sobiranisme. Hemorràgies que han patit sovint en la darrera dècada, malgrat els seus intents per evitar-ho. Va passar el 2014 a Copenhaguen, tot just en acabar l'actuació del representant de Grècia. També dos anys més tard, a Estocolm. Una connexió amb el jurat del país amfitrió, Suècia, tenia com a decorat la senyera independentista movent-se per la pantalla. Una aparició ben curiosa, perquè l'organització estava molt pendent de l'exhibició de símbols nacionals. I fa dos anys, a l'edició de Miki Núñez tampoc va ser una excepció i algú va onejar la bandera durant l'assaig general previ a la final. Doncs bé, ha tornat a passar aquest 2022 a Itàlia. I no ha passat desapercebut, ni molt menys. Quan acabava l'actuació de Moldàvia, passava això.\nEstelada Eurovisió 2022 RTVE.es\nL'estelada, en primer pla per a milions i milions d'europeus. I ara, aquest dissabte, ha tornat a passar quan actuava el mateix país: aquesta ha estat l'actuació de Zdob si Zdud & Advahov Brothers i Trenuletul:\n🇲🇩 ¡Os invitamos a este viaje en tren desde Chisináu a Bucarest! Zdob și Zdub y Frații Advahov, los representantes de Moldavia, llegan con "Trenuletul”.\nI aquest el moment que ha onejat l'estelada:\nCuriosament, l'estelada s'ha vist durant l'actuació d'un país que no les té totes pel que pugui fer Rússia, que potser podria posar ara el focus en ells després d'haver envaït Ucraïna. I en un festival on tothom dona per fet que molts dels vots aniran a Ucraïna per aquesta qüestió, ha estat simptomàtic que durant l'actuació de Moldàvia s'hagi vist l'estelada.\nbonica l'estelada que ha sortit al #Eurovision amb Moldàvia 😂\n— 𝐍𝐨𝐚𝐡 𝐓𝐨𝐫𝐨 🎶 (@noahtoro_) May 14, 2022\nAcaba de sortir una estelada a l'actuació de Moldàvia?????\n— ×͜× (@estropajocarajo) May 14, 2022\n#rac1visió A la actuació de Moldàvia una ESTELADA!!!! pic.twitter.com/5juMNwjh1W\n— MARIANO RIBAS (@mribas23) May 14, 2022\nUna tradició sensacional que irrita els hiperventilats més patriotes de les espanyes.


Blanca Portillo - Aprendemos junts\n"Si privem als nens de l'art i la cultura, quin món construiran?".\nClaus per aprendre a parlar en públic\nMolts països tenen el teatre com assignatura obligatòria. Jo creo que és una cosa que tot el món hauria de fer alguna vegada en la vida. Però en la infància, amb els nens, és un moment difícil perquè no tenen eines per moure's en la vida. Jo he donat classes a nens i a nenes. Els falten eines. I hi ha moltes pudors, és un moment en què s'enfronten a l'exterior quan tenen el seu món a casa, més o menys còmode. El teatre et permet, primer, entrar en contacte amb els altres de forma sincera. Això és una cosa curiosa de matisar. Quan tu estàs en el coli, tu comparteixes el que es pot compartir en el col·legi. Però quan estàs fent teatre, el primer que has de compartir és por, emoció. Treballaràs amb les teves emocions, amb el teu sentit del ridícul. A perdre el sentit del ridícul.\nEl dret a l'error, els ensenyaments teatrals t'el permeten constantment. De fet, la base del teatre és l'equivocació. Per aprendre cal equivocar-se per poder fer-ho bé, l'error, encert, error, investigar com poder fer-ho millor. Amb la qual cosa, se'ls obre el cap, se'ls treu la por. Jo record que, donant classes, havia un nen que era, diguem, el malote del grup. Havia un noiet que era com el més gallet de tots. Els altres li tenien un certa por. Quan ell soltava una broma, tots reien. Llavors, jo vaig decidir donar-li el personatge més seriós, el més sensible, el que estava més trist. I va descobrir, dins ell, que això no només li feia no perdre autoritat dins els seus companys, sinó que els mostrava als altres una faceta que no sabia que tenia, i que feia que els altres li volguessin de veritat, o li admiressin de veritat. Perquè el xaval li ho va prendre molt seriosament i va començar a treballar amb molta dedicació. Amb la qual cosa, va començar a ser líder d’altra manera, d'una manera molt més honesta, perquè plorava, perquè era capaç de plorar davant dels seus amics. I això va ser com una carambola, això va ser passant als altres. Bo, en aquella ocasió, jo vaig tenir un problema amb els professors perquè els nens van voler deixar de donar tot tipus de classes, de qualsevol altra activitat, perquè només volien donar les classes de teatre. Els obre moltíssims camins, sobretot en la ment. I en la seva forma de relacionar-se amb els altres, i perdre la pudor.\nFem moltíssimes coses, o deixem de fer-les, perquè ens fa vergonya , perquè ens dona pudor. “Jo no vaig a poder fer això”. Per què no? Vam fer El somni d'una nit d'estiu de Shakespeare. Inevitablement, comences a parlar de mitologia, a parlar de Shakespeare com a autor, no només teatral, comences a parlar de la seva època. Amb la qual cosa, comencen a aprendre un munt de coses col·laterals que han de veure amb l'ensenyament general, però que les veuen a través d'ells, a través del seu propi cos. I se'ls desperta la curiositat d'una manera increïble. I després comencen a aprendre que, sense l'altre, tu no ets res, i això també és important. No es tracta de ser el millor, es tracta de ser un bon baula fort dins una cadena fort. I es forma un equip, es forma un grup on tots ajuden a tots, i s'eliminen rivalitats.\nEn el 99% de les ocasions un actor no parla amb la seva pròpia veu, parla a través d'un personatge. Amb la qual cosa, jo sé el que he de dir, ja me l'he après. I no el dic jo, el diu ella o ell. Això et treu la meitat del problema. Jo entenc que parlar és quan m'enfronto a una sèrie de persones que m'estan mirant i no tinc un guion escrit, no sé el que diré, i soc jo parlant. Aquesta vegada soc jo, no és un personatge. El primer que creo que un ha d'assumir quan parlarà en públic és que posa nerviós. Cap volem fer el ridícul. Una cosa és que tinguis costum de fer-ho i una altra cosa és que no faci por. Fa por sempre, i això és una cosa que a mi em sembla que cal assumir. D'altra banda, és bo saber que no passa res si t'equivoques, que no passa res si et quedes en blanc. Ningú es morirà. L'únic risc és el teu propi por a fer el beneit o a fer el ridícul, el nivell que tu et poses a tu mateix, el llistó. Creo que hi ha una cosa que de vegades ens costa també pensar quan parlem en públic, i és que la gent que està aquí està disposada a escoltar.\nUn dels grans reptes de parlar en públic és aconseguir l'atenció. Captar. I l'única manera de captar l'atenció és donar. Donar. És un acte de generositat. I això es nota molt en els polítics. No l'heu notat, quan un polític no parla per a nosaltres? Fa així, fica la mirada cap a endins i està parlant per a ell o per a una massa.\nParlar en públic és un acte de generositat. “Tinc alguna cosa per donar-vos”. I a partir d'aquest moment, la gent es ve amb tu. Fora que diguis una bestiesa. O una cosa fora d'hora. Creiem que parlar en públic és una cosa d'un senyor o una senyora davant uns altres que no existeixen o que són una massa. No, són individus, un i uns altres uns, i que tenen el seu interès. Quan deixes de pensar en això comences a comunicar-te amb l'altre, a respirar i a ser un ésser humà més que té alguna cosa que compartir, res més. És bonic, eh? Perquè si el veus des d'aquí se't treu part de la por.\nMés de Blanca Portillo\nLlicenciada per la Real Escola Superior d'Art Dramàtic i Dansa, Blanca Portillo és actriu, directora i productora. Va guanyar el Premi Nacional de Teatre el 2012 i també té un Max a la millor direcció d'escena per l'obra ‘L'avaria’. A més, és molt coneguda per haver interpretat diferents papers tant en cinema, com a la televisió .\nQuè creus que és més important; el talent o l'esforç?\nEl meu mestre, Pepe Estruch, deia que no tot el món té talent per a ser actor. Jo mai no he cregut en el talent. De fet, em rebel·lava contra això quan era joveneta. Jo li deia: “El talent no existeix, el talent és una bestiesa”. I ell em deia: “No, tots tenim un talent. Cal descobrir per a què”. O sigui, per a ser actor cal tenir un talent específic. Però tots tenim un, la sort és descobrir per a què. L'interessant en la vida és descobrir per a què estàs feta, per a què has nascut. De vegades t'entestes en coses que no tenen res que veure amb el teu talent natural. I això és el que el meu mestre deia que produeix una profunda frustració i un profund dolor, fins i tot. Ell deia sempre que un actor ha de formar-se, i amb formació pots arribar a ser un bon actor. Si tens talent i no et formes, el teu talent desapareix. I si tens talent i et formes, ets la bomba. Com mai no vaig creure en això, em vaig dedicar a estudiar com les boges, a fer tot el que calgués fer. Amb el pas dels anys m'adono que sí que existeix. Hi ha gent que té un el senyor per fer el que fa. Però pots tenir un el senyor per a ser el millor cuiner o per a ser la millor professora, o per a ser el que sigui. La fortuna és que hi ha qui el troba i la desgràcia és que hi ha gent que no el troba. Jo creo que no em vaig equivocar. Jo no sé si tinc talent per a això, però sí he vist a gent patir per fer alguna cosa que a mi no em costava molt. I mai no l'entenia.\n"Davant la por a parlar en públic és bo saber que no passa res si t'equivoques o et quedes en blanc".


La Montse i el Francisco, de 70 i 73 anys, intenten mantenir una vida com més normal millor, seguint les mesures de seguretat recomanades i al costat de qui més estimen\n“Volem continuar gaudint de la nostra família” MANOLO GARCÍA\nCada tarda, puntuals a les quatre (si no hi ha extraescolars) el Francisco Paniagua i la Montse Cotonat esperen impacients que el Pau surti de l’escola. Aquest any ha començat P3 i les hores al centre són intenses. Amb el berenar a punt se’n van a un parc que hi ha a tocar perquè el petit estiri les cames. Passada l’estona d’esbarjo és hora de tornar cap a casa. Toca dutxar-se, jugar una mica amb el germà petit, el Max, i sopar fins que els pares tornin de treballar. “Al Pau l’hem vist cada dia des que va néixer i no ho volem deixar de fer”, diu la Montse. “Tant ell com el seu germà ens donen molta vida”, afegeix.\nLa tasca de la parella és fonamental perquè la rutina familiar rutlli. Els pares treballen fins tard i si ells no anessin a buscar el Pau els caldria ajuda externa. “Ho fem perquè ens necessiten però sobretot perquè ho volem fer. Estem molt bé de salut i volem passar la pandèmia de la manera més normal possible. Amb totes les recomanacions i precaucions que ens demanen, però sense por i al costat de qui més estimem”. A més de cuidar el seu net i la seva mare, de 95 anys, la Montse col·labora amb el casal d’avis del poble i participa en les campanyes de distribució d’aliments organitzades per Càritas. El Francisco, per la seva banda, s’ha tret una carrera universitària online i aprofita els caps de setmana per cuidar el jardí d’una caseta que tenen a la muntanya.\nEl vincle de la Montse i el Francisco amb el Pau es fa difícil d’explicar. Ells es desviuen pel petit, que els ho retorna amb molt d’efecte, alegria, simpatia i espontaneïtat. “La nostra mirada segurament és diferent de la de la resta. Nosaltres vam perdre una filla, l’Anna, quan acabava de fer 19 anys. Era quatre anys més gran que la Blanca. Ara els nets ens donen molta vida i no hi volem renunciar”, expliquen. Durant els mesos més durs del confinament el Pau no entenia per què no podia veure els seus avis, ni tampoc per què només els podia visitar a través de la finestra. “Van ser mesos difícils; ens vam trobar molt a faltar mútuament”, diu la Montse. Des de la pèrdua de l’Anna, la parella no vol renunciar a viure moments feliços. “Jo faré tot el possible per no perjudicar a ningú, però no deixaré de viure tot i el covid”, conclou.\nLa pandèmia ha posat de manifest que amb una crisi incerta i inquietant com la que estem vivint hi ha diversitat de models per sobreviure-hi: “Hem vist des de les persones grans que han preferit tancar-se a casa perquè passen por, fins a les que intenten fer una rutina com més normal millor seguint les recomanacions sanitàries”, explica Teresa Moratalla, psicòloga especialista en famílies i parella, i secretària de la junta de govern del Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya (COPC). Segons Moratalla, “les persones que intenten seguir més o menys la vida que feien abans possiblement estan una mica més tranquil·les i menys angoixades”.\nMesos sencers sense sortir\nMiquel Nadal és president de l’ACA, l’Associació Coordinadora d’Activitats per a la Gent Gran, amb seu a Barcelona, que té uns dos-cents associats d’entre 70 i 90 anys. Reconeix que té por, però que malgrat la por surt al carrer i té relació amb els seus fills i nets: “Els veiem de manera diferent; no és igual que abans perquè hi ha certes restriccions, però intentem mantenir el caliu familiar. Sabem que correm un cert risc, però és un risc que preferim assumir”, explica.\nEl mateix fa la Dolors Dilme, responsable dels jocs florals que organitza l’entitat. Alerta que la por ha calat entre molts socis, sense ser el seu cas personal: “No, jo no en tinc. Però la por ha acabat marcant els actes de la vida de moltes persones. Coneixem casos de persones que no volen sortir de casa i que a l’estiu no van voler veure a ningú. Els animem però no volen. Han limitat les relacions socials i també les relacions amb la família i se senten sols i aïllats, i això és molt limitant”.\nEntre els uns i els altres, entre els que intenten mantenir una vida com més activa millor i els que prefereixen no córrer cap risc, hi ha un ampli ventall de possibilitats: “Psicològicament tots reaccionem de manera diferent, i per tant crec que podríem trobar actituds molt diverses per intentar superar aquesta pandèmia sense precedents”, conclou.


Un exjugador del Madrid, condemnat a presó per violació grupal\nL'exfutbolista brasiler Robinho va cometre l'agressió sexual el 2013 a Milà\nRobinho, exjugador del Reial Madrid | UEFA\nRedacció Març 10, 2021 10:44 am\nL’exjugador del Reial Madrid Robson de Souza, més conegut com a Robinho, ha estat condemnat a nou anys de presó per la justícia italiana per haver comès una violació grupal “amb especial despreci a la víctima” l’any 2013, quan era jugador del Milan. Amb ell també ha estat condemnat el seu amic Ricardo Falco, per la mateixa agressió sexual en grup, mentre que les altres persones que hi van participar no han pogut ser identificades.\nEls fets van ocórrer el gener del 2013 a la discoteca milanesa Sio Café. La víctima no va tenir cap possibilitat de defensa, segons explica la justícia italiana, i Robinho, posteriorment, va intentar pactar amb ella per poder vendre una versió falsa a la policia. Els fets es veuen agreujats per un “especial despreci a la víctima”, la qual hauria estat “brutalment humiliada” per Robinho i els altres agressors.\nRobinho va debutar l’estiu del 2005 al Reial Madrid cridat a ser el nou Ronaldinho. Després d’uns primers partits estel·lars, va anar baixant el seu rendiment i va fitxar pel Manchester City. Els anglesos el van arribar a tornar a Brasil, al Santos, i seria el Milan l’equip europeu que tornaria a confiar en ell. A Itàlia va tenir dues bones temporades, però el seu rendiment va tornar a decaure i es va acabar retirant al futbol xinès, turc i, finalment, brasiler. Aquesta temporada hauria d’estar jugant, novament, amb el Santos, però després de saber-se que estava sent investigat per aquest cas d’agressió sexual, el club brasiler va rescindir el seu contracte.\nFutbol Reial Madrid Robinho\nVÍDEO | L’abraçada de Laporta amb Messi


DINS DE LA NOVA NAU ESPACIAL DRAC - TECNOLOGIA - 2022\nDins de la nova nau espacial drac\nAhir a la nit, SpaceX va donar a conèixer la càpsula Dragon V2, destinada a portar astronautes a l'Estació Espacial Internacional.\nTot i que l'anterior versió de la càpsula Dragon era prou fiable per a subministrar subministraments, el seu sistema de suport vital no era suficient per als passatgers humans. Drac V2, d’altra banda, podrà portar set astronautes durant set dies.\nQuan la càpsula arribi a l’ISS, s’atacarà amb l’estació de manera autònoma. A diferència del seu predecessor, no necessitarà el braç robotitzat de l'ISS per aconseguir-lo i agafar-lo.\nI aquesta no és l’única millora. Per aterrar a la Terra, la primera versió va alentir la seva velocitat amb paracaigudes abans de salpar cap a l'oceà. Ara és una tècnica de còpia de seguretat de la nova càpsula (perquè el V2 pot utilitzar els seus motors per aterrar de manera propulsiva).\n"Podreu aterrar a qualsevol part de la Terra amb la precisió d'un helicòpter CEO de SpaceX, Elon Musk, va anunciar a la presentació". Això és, crec, una cosa que una nau espacial moderna hauria de ser capaç de fer.\nLa capacitat d'aterratge del Dragon V2 farà que es pugui tornar a utilitzar ràpidament, una habilitat que Musk espera reduir el cost dels viatges espacials. “Mentre continuem llançant coets i naus espacials, mai tindrem un veritable accés a l’espai. Sempre serà molt car ”.\nLlavors, quina reutilització reduirà els preus? Segons Ars Technica, la NASA paga a Rússia uns 71 milions de dòlars per astronauta per viatges a l’ISS. Musk creu que pot baixar aquest número fins a 20 milions de dòlars o menys.\nBodyByDarwincom : Dins de la nova nau espacial drac © 2019. All Rights Reserved.


Els 12 clubs de la Taula d’Esports presenten el projecte Sants Esports per aconseguir millores en inversions i equipaments | EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc\nEls 12 clubs de la Taula d’Esports presenten el projecte Sants Esports per aconseguir millores en inversions i equipaments\nEls clubs esportius de Sants, Hostafrancs i la Bordeta s’alien en un nou projecte per a aconseguir millores en els equipaments i augmentar la qualitat dels seus serveis. Aquest dijous, les dotze entitats de la Taula d’Esports van signar i publicar l’acord de l’anomenat projecte ‘Sants Esports’. Els integrants són l’ACE Sansur Futbol Sala, el Club Esportiu Sants Gimnàstic, el Club Ciclista Catalunya-Barcelona, el Club Beisbol Barcelona, el Gòtics Rugby Club, la Unió Esportiva Sants, el JAC Sants, el Club Bàsquet Institució Montserrat, la Societat Esportiva Mercat Nou Magòria, el Club Esportiu Màgic Sants, el Club Gimnàstic Barcelona i el Club Esportiu Mediterrani.\nAmb el lema ‘Un projecte comú dels clubs esportius’, i sota el paraigua de la Taula d’Esports, els dotze clubs volen formar una marca de qualitat per augmentar el nombre d’esportistes als barris de Sants, Hostafrancs i la Bordeta, millorar la qualitat dels serveis esportius, tant en la gestió de clubs com d’equipaments, i ajudar a millorar la capacitat econòmica de les entitats adherides al pacte. El president del Club Esportiu Mediterrani, Àlex Almeda, explicava que “és molt important per als barris tenir l’esport unit i el més normal és que demanem de forma conjunta totes les nostres necessitats”. Afegia, a més, que “més enllà de les 12 entitats que signen, el millor és que al darrere hi ha 20 esports diferents”.\nEl què es vol és generar una marca esportiva de qualitat vinculada als barris de Sants, Hostafrancs, la Bordeta i Sants-Badal. Per així, agrupar tota l’oferta gestionada per les entitats esportives que desitgin treballar coordinadament per afavorir i garantir processos d’aprenentatge per als joves menors de 18 anys. Els àmbits d’actuació es vol centrar principalment en les escoles i acadèmies esportives per, finalment, aconseguir prestigi esportiu i reconeixement social. David Gaudioso, president del Club Esportiu Màgic Sants, detalla que “ja portem un parell d’anys adherits a la Taula d’Esports, des d’un primer moment que vam voler fer coses i així podem tirar endavant projectes comuns”. Destacava que “és la millor forma per aportar el nostre granet de sorra per tirar endavant les nostres necessitats”.\nDe cara a un futur, “el complex esportiu de Magòria ha de ser una gran solució” per aquestes entitats, recorda Gaudioso. D’altra banda, tenint en compte els tràmits administratius pendents i tot el procés de les obres, els clubs esportius es volen moure per aconseguir objectius a més curt termini. Així, amb aquest acord, es vol oferir formació complementària a tècnics esportius, incorporar noves tecnologies en els seus mètodes i incentivar la vocació professional esportiva per així assegurar la qualitat en el servei educatiu i esportiu. Seguidament, tal com mostren en l’acord, per al creixement dels clubs cal incrementar el nombre de nois i de noies que participen en ells, tot garantint la diversitat de pràctica i evitar els abandonaments prematurs de l’esport o la migració cap a clubs d’altres districtes de la ciutat.\nAmb aquest acord també es volen augmentar els recursos econòmics, tot concentrant el suport de l’Ajuntament en tot l’esport dels barris, unint esforços en la recerca de patrocinis compartits i establint prioritats comunes. Tot i les millores en els futurs equipaments esportius de Magòria i del carrer Roger, per al president del Màgic Sants, “calen més inversions perquè l’esport segueix creixent”.\nPer la seva banda, la presidenta de la Unió Esportiva Sants, Montserrat Dot, centrava el projecte “en el benefici que ha de suposar per als infants”. A nivell econòmic i d’ajudes de l’administració, Dot considerava que “s’ha d’aconseguir l’expansió de la marca perquè es conegui la importància i la necessitat del projecte”.


Alerta ✅ sanitària: retiren un pernil en pèssimes condicions higièniques\nLa Guàrdia Civil ha localitzat un centre de tall i envasament il·legal de pernil a Castella i Lleó | jamon\nRetiren milers de sobres de pernil tallat sense control sanitari a Salamanca\nLa Guàrdia Civil investiga dues persones per envasar de forma il·legal productes carnis en un garatge de Salamanca\nper Júlia Navarro 28/12/2019 09:51h\nLa Guàrdia Civilinvestiga dues persones acusades d'haver tallat i envasat al buit pernils i paletes de porc sense les condicions higièniques adequades, en un garatge del municipi d'Aldeatejada, a la província de Salamanca. En control, la policia ha immobilitzat almenys 1.000 quilos de productes que no disposaven dels papers que acreditessin l'autorització de venda i els controls sanitaris corresponents, en empreses de la mateixa província castellana, i també de Sevilla.\nL'escorcoll es va dur a terme el passat 12 de desembre, quan els agents del Seprona de la Guàrdia Civil i també veterinaris de la Junta de Castella i Lleó es van desplaçar al garatge, on es van poder comprovar les pèssimes condicions higièniques en què es manipulaven els aliments. En concret, diverses empreses enviaven els pernills i paletes ibèriques per al tall amb ganivet a l'immoble, i posteriorment els aliments s'envasaven en sobres i es distribuïen per a la venda al públic.\nEls responsables contractaven els serveis de talladors professionals de pernil\nA banda, el responsable del garatge adquiria pernils que etiquetava amb el registre sanitari de l'empresa a la qual li comprava el producte, sense que la certificació es pogués utilitzar per a la venda d'aquest. Per poder dur a terme els talls, els responsables contractaven fins a set talladors de pernil, que es desplaçaven al garatge amb tots els utensilis necessaris.\nDesprés de la troballa, la Guàrdia Civil va poder retirar del mercat uns 2.482 sobres de pernil tallat, i 1.414 sobres de paleta, alhora que la Junta de Castella i Lleó també ha retirat una important quantitat de producte curat.\nQuatre ferits d'una mateixa família en un aparatós accident a l'A-2 catalana\nAra mateix: Tallada completament la C-13\nNova batuda policial contra la droga a Barcelona\nGuàrdia Civil Alimentació


Fecasarm aconsella que es reguli el temps que fumen al carrer clients de discoteques i pubs - El Gerió Digital\nLa federació tem multes per sorolls si s'acumulen molts fumadors fora dels locals\nDimarts, 4 de gener de 2011 14:44h\nBoades mostra un diari francès on es diu que discoteques han tancat arran de les denúncies per sorollo al carrer © ACN\nLa Fecasarm reconeix que està rebent moltes trucades de propietaris de locals d'oci nocturn preocupats per les possibles denúncies que poden rebre a causa dels sorolls que provoquin els fumadors que s'acumularan al carrer. La nova Llei antitabac prohibeix fumar en qualsevol d'aquests locals i, per tant, els clients que vulguin fer una cigarreta hauran de sortir al carrer.\nDavant la nova situació, la patronal de l'oci nocturn recomana als seus associats que limiti el temps que els clients tenen per fer la cigarreta. El secretari general, Joaquim Boadas, ha explicat que cal prendre mesures per tal que els locals no hagin de respondre pels sorolls que causen els clients si algun veí els denuncia. Per això, s'han proposat evitar que els clients estiguin més de cinc minuts a fora fumant.\nPer tal d'evitar aglomeracions de fumadors a les portes de les discoteques, Boadas explica que recomanen als propietaris facin tornar a fer la cua per accedir al local o, en casos més dràstics, obliguin a tornar a pagar l'entrada als clients que s'han estat xerrant molta estona al carrer mentre fumaven. Una altra mesura és que si la discoteca és plena no se'ls deixi tornar a entrar si s'han estat massa temps a fora fumant. 'No podem deixar gent a la porta sense entrar i esperant perquè una persona hagi sortit a fumar molta estona i estigui xerrant al carrer', ha explicat Boadas.\nUna altra de les fórmules que la Fecasarm recomana per evitar que la gent s'acumuli al carrer mentre fuma és no condicionar espais perquè els fumadors 'hi estiguin còmodes'. Per això, Boadas explica que, com a molt, es poden aixecar dues parets fora per tal de resguardar els clients però que la llei no permet cobrir aquest espai. Per tant, es tracta de zones poc atractives i que, segons el secretari general, provoquen que la gent 'estigui incòmoda i es vegi obligada a estar-hi poca estona'.\nD'altra banda, la Fecasarm demanarà línies de subvenció al Departament de Salut i també al Ministeri de Sanitat per tal de rebre fons per finançar campanyes de sensibilització. La idea de la federació és conscienciar la gent al carrer de què hi ha gent que dorm a prop i que no han de fer soroll.\nPèrdua de fins el 30% dels clients\nBoadas ha explicat que els propietaris estan en desacord amb la norma. Alguns dels associats de la Fecasarm reconeixen que podrien perdre fins a un 30% dels clients a causa de la Llei antitabac, unes dades que Boada assegura que són 'precipitades'. El secretari general de la federació ha assenyalat que la nova norma pot propiciar, per contra, que gent no fumadora comenci a anar més a les discoteques i pubs. 'Rebem molts missatges de gent que està a favor de la llei perquè abans no anava a les discoteques perquè els picaven els ulls, els molestava el fum o els feia pudor la roba', ha manifestat.\nSegons Boada, el 90% dels clients de locals d'oci nocturn rebran de manera respectuosa la mesura i 'no deixaran d'anar a les discoteques'. Ara bé, els locals també han d'estar preparat per rebre aquells clients que no volen deixar de fumar. Boadas ha explicat que si s'enxampa algú fumant dins un local se l'advertirà dues o, fins i tot, tres vegades però que, si no cessa, s'haurà d'avisar el personal de seguretat o la policia en cas que el client es comporti de manera violenta.\nAra bé, des de la Fecasarm confien que aquests casos seran 'excepcionals' i que molts clients s'acostumaran a fer una cigarreta abans d'entrar i una altra quan ja marxin de la discoteca. 'No podem destinar més diners ni més personal per controlar que la gent no fumi', ha manifestat.\nA més, Boadas ha criticat la 'rigidesa' de la llei i ha dit que és 'de les més restrictives d'Europa'. Per això, ha dit que caldrà veure com evoluciona la seva aplicació i ha posat com a exemple el que està passant a França. Boada ha detallat que les denúncies per sorolls a fora de discoteques franceses ha fet que alguns locals, després de dos anys d'aplicar una normativa similar a l'estatal, hagin decidit deixar tornar a fumar els clients per tal que no els tanquin els locals per les molèsties que ocasionen els clients al carrer.


A Both. People & Comms. comptem amb un equip híbrid, multidisciplinari i amb visió estratègica i creativa per donar resposta als principals reptes i objectius dels nostres clients. Especialistes en ‘branding’, PR, esdeveniments, comunicació corporativa interna i externa, continguts i estratègia digital.\nLlicenciada en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), màster en relacions internacionals al CIDOB, administració d’empreses EADA.\n20 anys d’experiència en els àmbits de la comunicació corporativa i de crisi, formació en comunicació, relacions públiques i responsabilitat social.\nLlicenciada en periodisme per la Universitat Internacional de Catalunya (UIC). Abans d’incorporar-se a l’equip de Both People & Comms va treballar com a corresponsal a Itàlia i Dinamarca per a Europa Press, La Vanguardia i RAC1.\nÉs especialista en temes de comunicació de crisi i corporativa.\nLlicenciat en ciències de la informació per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Més de 27 anys en l’àmbit de la comunicació estratègica institucional i direcció de continguts en mitjans.\nCom a director de l’Àrea de Relacions Públiques, coordina sessions de formació de portaveus i media trainings.\nGraduada en comunicació audiovisual per la Universitat Pompeu Fabra, màster en direcció de comunicació a l’IDEC–UPF.\nTé experiència en employee experience, storytelling i tallers de formació en habilitats comunicatives.\nLlicenciada en publicitat i relacions públiques per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), postgrau en tècniques de màrqueting.\nMés de deu anys d’experiència en l’Àrea de Branding i Comunicació de Marques. Responsable de l’Àrea de Client & Brand de Both People & Comms.\nGraduada en publicitat i relacions públiques per la Universitat Autònoma de Barcelona. El 2018, la Universitat de Georgetown (EUA) la va becar per al seu programa per a líders globals.\nDe perfil emprenedor, la Clara és consultora de lideratge, diversitat i innovació i també public speaking coach de líders i activistes d’alt impacte.\nCONSULTING & TRAINING<>\nLlicenciada en publicitat i relacions públiques. Postgraduada en anàlisi i comunicació pública. Postgraduada en direcció de màrqueting i anàlisi del consumidor.\nTé deu anys d’experiència com a assessora de comunicació per a organitzacions. Professora associada UPF i UOC.\nLa Neus és escriptora i analista. Està considerada la introductora del Personal Branding a Espanya.\nEn màrqueting per a escriptors, combina les seves dues passions: l’escriptura i el màrqueting. El seu llibre Tu plan de visibilidad 40+ proposa un mètode propi per gestionar la visibilitat personal.


CURS SOBRE COOPERATIVES DE CONSUM I PRODUCTE DE PROXIMITAT – Agència de Desenvolupament del Ripollès\nCURS SOBRE COOPERATIVES DE CONSUM I PRODUCTE DE PROXIMITAT\nPublicat per Comunicacio ADR el 14 de juliol de 2014\nL’Associació Leader Ripollès Ges Bisaura tancarà els cursos d’aquest mes de juliol amb una formació sobre Cooperatives de consum i producte de proximitat, el proper dijous dia 17, a les 6 de la tarda, a l’espai Marià Font (plaça de la Lira), a Ripoll.\nHi haurà una primera presentació a càrrec del president de l’entitat, Miquel Rovira. Tot seguit hi haurà una xerrada a càrrec del Centre de Recerca i Informació en Consum (CRIC) sobre propostes que, des del consum responsable i l’organització col·lectiva en consum, s’estan desplegant per recolzar la producció agroalimentària local i fomentar un desenvolupament rural just i arrelat al territori.\nAl voltant de les 7 de la tarda, l’associació de consum ecològic La Calèndula, de Torelló, explicarà què és i com s’organitza una cooperativa de consum. Finalment, un responsable del Serradet de Barneres. granja d’ovelles amb formatgeria pròpia, parlarà sobre venda de proximitat.\nLa jornada és gratuïta. Més informació, programa i inscripcions


Vas a ARCO?\n07 març 2021 19:04\nGuillem Frontera | 08 febrer 2003\nVas a ARCO? És la pregunta essencial d'aquesta setmana -el món de la cultura cau reiteradament en la temptació de considerar-se l'eix central del món i de la vida. No, no hi vaig, solc respondre, amb independència de les meves intencions, que sovint coincideixen amb la resposta i amb els fets. ARCO, com tantes altres coses, deu haver d'existir, perquè hi ha molta gent que en viu. I més val gastar doblers amb ARCO que no amb altres coses de les quals aquests dies parla tothom, des de la gent del cine fins a servidor. Però és curiós que, en resposta a la resposta, primer hi ha un gest de perplexitat, que es transforma a continuació amb un altre d'enveja: què bé, si pots no anar-hi! Quan indagues què els obliga a participar en la gran cerimònia de la confusió de l'art mundial, les respostes no solen ser mai convincents, excepte en el cas d'aquells que directament reconeixen que hi van per fer marxar el negoci. Hi ha galeristes, i la cosa no presenta dubtes. Hi ha artistes que, en tant que productors de béns artístics, han de ser en primera línia. Després hi ha els que, anant a ARCO, d'alguna manera pretenen amarar-se de contemporaneïtat de darrer crit. I si fos darrer bel? O darrer remuc? Però mai no serà només això. Sempre hi trobareu, a ARCO, una peça petita -o grossa-, antiga o encara calenteta, que vos emocionarà. Però, per Déu nostre Senyor, heu trobat totes les peces grans i petites on en principi és normal cercar-les? Personalment, el que em molesta de la fira és la pressió a què et sotmeten les «propostes» -moltes més propostes que no realitats-, l'orgia de modernor estantissa, la capacitat de transformar-ho tot en un cercaviles molt car: tot per l'impacte, tot en ares de lo nou. Hi trobarem, enguany, una obra d'art que superi les proves presentades per Collin Powell? Perquè, posats a fer, si les fires volien treure l'art dels museus i dels llocs on habitualment es mostra, ara una realitat molt més àmplia les ha superades i les ha invalidat en bona part: l'art és a l'ONU, l'art són aquestes fotos aèries en les quals no hi ha res, però en les quals hi hem de veure «Decontamination vehicle», «Security», «Chemical munitions bunker». L'art és la nostra capacitat de llegir en aquest document l'apocalipsi que ens anuncien els guerrers. L'art també és la figura congestionada de Colin Powell, que Harry Belafonte ha acusat de ser el criat blanc de la Casa Blanca. L'any que ve tendrem noves imatges relacionades amb aquestes, les imatges dels dies que ara vénen. De manera que els museus i la televisió i els diaris poden acabar amb l'esperit d'ARCO: la part de l'art, la trobareu millor als museus; el revulsiu, en els mèdia. Queda el negoci, és clar, però per això no importava tornar-nos tan vulgars.


Bola de drac, com no l'havies vista mai - Socpetit.cat\nBola de drac, com no l’havies vista mai\nA partir d’avui, 2 de febrer, tots els fans d’en Son Goku i els seus amics podreu tornar a gaudir de la mítica sèrie Bola de drac. El canal 3XL n’emetrà dos capítols diaris, de dilluns a diumenge, a les 21.30. Com a novetat, cal destacar que la versió que es podrà veure de Bola de drac serà la remasteritzada, és a dir, amb millor qualitat d’imatge, i amb els openings i els endings originals de la versió japonesa, que canvien al llarg de la sèrie. D’aquesta manera es respon a les demandes de molts fans de la sèrie i seguidors del canal 3XL. Tots els capítols de Bola de drac es podran veure també a la web del canal 3XL, www.3xl.cat.\nTot just ahir va acabar l’emissió de Bola de drac Z Kai, una remasterització de Bola de drac Z, que va suposar la tornada dels personatges de Bola de drac a TVC el 19 de setembre de l’any passat. Un cop acabi Bola de drac, que consta de 153 capítols, el canal 3XL també emetrà Bola de drac Z i Bola de drac GT.\nCoincidint amb l’estrena de Bola de drac, el canal 3XL ha preparat tot un seguit d’accions paral·leles:\n– Concurs ‘Bola de drac i jo’: Es demanarà als usuaris de la web www.3xl.cat que demostrin la seva passió per Bola de drac mostrant fotografies que ho acreditin: envoltats d’objectes relacionats amb la sèrie que han aplegat al llarg dels anys, disfressats, fent un kamehame al lloc més insòlit, amb pentinats semblants als dels personatges…\n– ‘Interrogatori Bola de drac’: A la web del canal 3XL també es publicarà un joc de preguntes on els usuaris podran posar a prova el seu nivell de coneixement sobre la sèrie, amb diversos nivells de dificultat. El joc inclourà una categoria de preguntes elaborades pels membres de "boladedrac.cat", un grup de fans de la sèrie que van demanar durant anys que es tornés a emetre a Televisió de Catalunya. També es proposarà a la resta d’usuaris de 3xl.cat que creïn el seu propi qüestionari i el facin arribar per afegir-lo al joc.\n– Els extres: El canal 3XL emetrà diversos reportatges relacionats amb la sèrie Bola de drac, que també es podran veure a la web del canal.\nL’argument de Bola de drac\nBola de Drac és una sèrie d’animació japonesa, creada originalment per Akira Toriyama, autor també de la famosa sèrie El doctor Slump. Primer va aparèixer en format de còmic, però, a causa del gran èxit, inevitablement es va convertir en sèrie de televisió. La sèrie consta de tres parts.\nLa primera, Bola de Drac, és la història d’un nen, en Son Goku, amb una força sobrehumana i un caràcter innocent que fa que l’espectador se n’enamori ràpidament. Són històries plenes d’humor i d’acció en un món fantasiós, on hi ha dracs màgics, nens amb cua i càpsules que es converteixen en cases. Juntament amb l’altra protagonista, la Bulma, buscaran les "set boles de drac" per ajuntar-les i invocar un drac totpoderós, el drac Sheron, que els concedirà qualsevol desig.\nMés informació a 3XL www.3XL.cat\nRealitat Virtual amb National Geographic\nEl sorprenent cos humà


Pel Patrimoni Saguntí: SAGUNTÍ DE L’ANY\nSAGUNTÍ DE L’ANY\nEl passat dissabte 3 desembre, el col.lectiu pel patrimoni va ser nomenat SAGUNTÍ DE L’ANY per l’Associació cultural de la falla de Santa Anna. La nostra alegría pel guardó va ser gran i sentida. Gran, per la significació que hi contenía i sentida perque no poguerem oblidar al nostre amic i company de fatigues Pepe Francés.\nAquest guardó venía a valorar la tasca del Col.lectiu i es vàrem sentir molt contents i satisfets perque aquesta associació cultural s’havia enrecordat de nosaltres, que com sabeu, som una humil i modesta associació, però que volem al nostre poble amb bogería.\nDesprés de la concessió del premi, que és una reproducció del bou ibèric que hi ha al museu de Sagunt, en la Casa de cultura municipal,anarem al sopar al resturant El Mirador de Sagunt.\nPer part de l’associació, tot van ser amabilitats i detalls. Gràcies.\nAquest fet ens ha ajudat a veure la falla per dins, i la nostra perspectiva d’eixe món ha canviat, perque hem vist la fraternitat i solidaritat que s’hi trama .\nReitere les gràcies a la Comissió que ens ha atorgat el premi i dir de nou que estem molt contents i volem compartir la nostra alegría amb tots els nostres conciutadans i conciutadanes. Si no fora per ells i pel seu suport, tot açò no haguera estat posible. Gràcies.\nPublicat per Col·lectiu pel Patrimoni Saguntí a 11:30\nPROGRAMACIÓ DE L’ANY 2012\nProgramació per al 2012


Més de 500 alumnes de batxillerat participen en una jornada de la UdL sobre treballs de recerca. Aquesta és la segona edició i també hi participa professorat\nUns 500 alumnes de centres de secundària de Lleida participen demà en la II Jornada de Treballs de Recerca que organitzen l'Institut de Ciències de l'Educació (ICE) de la UdL i el Vicerectorat d'Estudiantat. Aquesta és la segona edició d'una trobada per compartir experiències entre els alumnes que ja han fet els treballs, i els que no, i aprofondir en la metodologia i guiatge d'aquests projectes per part dels tutors. És per això que es duran a terme activitats orientades exclusivament al professorat i d'altres obertes als dos col·lectius. Un exemple d'això són les presentacions de treballs de recerca dels diferents àmbits del batxillerat (humanístic, social, científic-tecnològic, ciències de la natura i la salut i artístic) en què hi participaran els tutors i l'alumnat. El professorat participant rebrà una certificació reconeguda pel Departament d'Educació.\nLa II Jornada de Treballs de Recerca, que tindrà lloc a l'edifici Polivalent del campus de Cappont, s'inicia a dos quarts de 10 del matí. Després de la conferència inaugural: La recerca al Batxillerat, a càrrec de José Manuel Esteve (catedràtic de Teoria de l'Educació de la Universitat de Màlaga), els assistents podran adreçar-se als diferents tallers que, per àmbits de batxillerat, s'han organitzat per exposar els diferents treballs de recerca. El professorat també podrà optar a particpar en les sessions sobre la coordinació dels treballs i la gestió dels mateixos.\nEls organitzadors de la jornada destaquen l'alt índex de participació dels centres de secundària de Lleida que l'any passat van ser-hi presents amb 340 alumnes i enguany ja arriben als 500.


«El periodisme mòbil visibilitza milions d'històries petites que mereixen ser contades»\nCarmela Ríos, periodista especialitzada en dispositius audiovisuals\nCarmela Ríos és llicenciada en Periodisme per la Universitat San Pablo-CEU de Madrid, i ha desenvolupat part de la seva carrera com a corresponsal a París per a Antena 3 i CNN, a més de col·laborar amb French Press. Va ser premi Ortega y Gasset el 2011 per la cobertura que va fer a Twitter amb motiu del 15-M i actualment és la responsable d'estratègia de noves narratives d'Unidad Editorial, tasca que compagina amb cobertures periodístiques des de xarxes socials i dispositius mòbils des dels comptes d'El Mundo. Ha participat en la I Jornada MoJoBCN organitzada pels Estudis de Ciències de la Informació i de la Comunicació de la UOC que oferiran, el proper curs i per primera vegada, el màster universitari de Periodisme i Comunicació Digital: Dades i Noves Narratives.\nCom vas arribar al periodisme mòbil?\nAl periodisme mòbil s'hi arriba des del periodisme simple. Quan CNN va tancar, es va fer un tuit i això va crear una petita revolució. La gent va entendre que allò era una notícia, que els l'explicava un periodista que ells coneixen i que té un cert reconeixement. Vaig comprendre que el camí era allà, en el relat en xarxes.\nCom es passa a considerar el mòbil un dispositiu comunicatiu?\nAmb la prova. La manera de fer periodisme mòbil és provar-ho. Provar-ho i equivocar-te una vegada, veure el que funciona i el que no i veure com pots gestionar la interacció amb la gent. Com es fa una fotogaleria, o un vídeo en directe... Els periodistes sempre ens anem formant.\nQuins beneficis té el periodisme mòbil davant del periodisme tradicional?\nEl periodisme mòbil pot donar visibilitat a coses aparentment invisibles. Per exemple, a la plaça del Sol de Madrid, un lloc magnífic per a fer periodisme mòbil, ja que hi passen moltes coses diferents. Cada dijous, per exemple, els membres de la memòria històrica es reuneixen per a demanar veritat, justícia i reparació. No fallen mai. Com a periodistes ens sentim amb l'obligació de donar-los visibilitat, ja que lluiten per recuperar les restes dels seus éssers estimats. I com aquesta, hi ha milions d'històries petites que mereixen ser contades.\nQuin aprenentatge previ t'ha servit per al periodisme mòbil?\nD'una banda, el sentit del ritme. Quan un esdeveniment succeeix al moment, has de ser conscient d'això i la teva cobertura ha d'anar en sincronia amb els fets. De l'altra, cal saber que sense fotografia no hi ha periodisme mòbil. El relat gràfic és essencial, és el seu ADN. Això t'obliga a aprendre composició, la regla de dos terços... Les fotos que facis potser no són meravelloses però expliquen alguna cosa. D'alguna manera el periodisme pren pes en la fotografia.\nUn altre dels beneficis del periodisme mòbil és que pots trobar la notícia en qualsevol lloc.\nAixò mateix. Jo soc de Ceuta, i un dia tornant a la feina vaig trobar un grup d'immigrants del CETI (Centre Temporal d'Immigrants) que havien estat «desallotjats». M'explico, hi ha tantíssima gent al CETI que de vegades en traslladen uns quants a la Península i per a ells és la victòria, és el que desitjaven. En el moment de viatjar, tots es vesteixen de vint-i-un botó perquè han aconseguit el somni: creuar la bassa. I a això normalment no se li dona publicitat. Vaig entrar al vaixell i hi vaig trobar cinquanta nois feliços. Gràcies al fet de tenir les eines pròpies del periodisme mòbil —un petit micro (que porto sempre a la bossa) i el telèfon (amb el qual vaig fer les fotos, vaig gravar vídeos i vaig fer entrevistes)— vaig poder escriure una crònica. Va sortir a la secció de reportatges d'El Mundo: «Adiós África». No va ser una cobertura per a una xarxa social, sinó que aquesta va ser finalment integrada en un mitjà.\nPenses que el periodisme mòbil ajuda a fer un periodisme més social, més compromès?\nTotalment. El lloc natural del periodista és al costat de la gent, cosa que els mitjans grans i molts periodistes han oblidat.\nEn la crisi del periodisme moltes vegades se li dona les culpes a la tecnologia... ¿comparteixes aquest punt de vista?\nTinc una opinió bastant crítica sobre aquest tema. Evidentment, sense tecnologia no hauríem pogut avançar fins on som ara. El problema és que la tecnologia pot envair la teva vida i la teva feina. Si arriba el cas, s'ha de posar el fre i analitzar el que hi ha, reflexionar i triar per a aconseguir un equilibri.\nEn l'esdeveniment de periodisme mòbil més conegut, el Mojo Dublín, hi va haver crítiques sobre el fet que no hi ha gaires dones fent periodisme mòbil. Hi ha una bretxa entre homes i dones a l'hora d'adaptar-se al periodisme mòbil?\nJo no parlaria d'una bretxa de gènere, parlaria d'una bretxa de creença, de concepte. Hi ha molts periodistes que no tenen comptes en xarxes socials o que no han fet grans coses amb els seus mòbils i que els costa veure'n les possibilitats, però n'hi ha d'altres que sí, que són curiosos i que tenen actitud per a aprendre, per la qual cosa no és tan un problema de gènere com d'adopció.\nPenses que en periodisme mòbil la dona pot donar un punt de vista diferent?\nLes mirades seran diferents per cada periodista. Ens movem en el terreny de la llegenda dels estereotips i cal combatre completament aquestes idees. El periodisme mòbil és un terreny en el qual un pot créixer, tant si és home com si és dona.


La música comença a sonar a "L'última nit del karaoke" - TV3\n18/10/2021 - 22.05\nQuè ha passat al karaoke Imperial del Sr. Wang? Mentre el local crema i els bombers s'afanyen a apagar les flames, l'Ona tira la vista enrere per recordar l'última nit del karaoke. En el primer capítol, la coneixem a ella, la cuinera, encarregada i mà dreta del sr. Wang. Tot i que no havia de ser a l'edifici, però es veu obligada a treballar perquè la nit sigui perfecte, ja que el seu cap té una reunió molt important. L'arribada d'en Nil no ajudarà que calmi als seus nervis.\nNo és l'única que viu la nit amb nervis. L'Ali espera l'Ale, el noi amb el qual fa setmanes que parla, que sembla que l'ha deixat plantada. Quan apareix, però, no és com ella se l'esperava. En una de les sales privades, una colla d'amics de tota la vida es retroben en un sopar marcat pels secrets.\nLa nit només acaba de començar, però els embolics no deixen de succeir-se. En Nil s'ha convertit en el cap de sala, després de posar en un embolic a l'Ona i s'haurà d'esforçar per recuperar la seva amistat. Mentrestant, la Yan-Yan, una de les cambreres del local, suborna el sr. Wang a canvi d'enganyar l'empresari que l'acompanya i a qui vol convèncer per invertir en el local i saldar el seu deute de més de 50.000 euros.\nLa cita de l'Ali i el fals Ale prossegueix, malgrat els esforços que ha de fer en Joel per seguir el ritme de les preguntes de la sena pretendent. No és l'única taula on s'han de resoldre dubtes, perquè en Max, una estrella del rock català, arriba al karaoke per sorpresa per retrobar-se amb la seva colla que fa 15 anys que no veu.\n"L'última nit del karaoke" nova ficció de TV3, produïda per El Terrat, és una sèrie creada per Pedro B. Abreu, en col·laboració amb Zebina Guerra i Carlos Franco; amb direcció de Pedro B. Abreu, Serapi Soler i Oriol Pérez, i amb guió de Pedro B. Abreu, Zebina Guerra, Carlos Franco, Carmen Marfà i Dani Amor. En el rodatge, hi participen més d'una quarantena d'actors i actrius, entre ells Àlex Maruny, Roser Tapias, Sana Yumii, Alberto Jo Lee, Santi Pons, Artur Busquets i Elisabet Casanovas.


Aquest matí s’ha celebrat el congrés de les Joventuts d’Esquerra Republicana de les Illes Balears i Pitiüses. Avui acomiadam a n’Esperança Mateu, que ha exercit de Portaveu de les JERC Illes durant sis anys. N’Albert Pons, que havia ocupat fins ara el càrrec de Secretari d’Organització és el nou Portaveu regional. La resta de càrrecs queden de la següent manera: Carme Rocamora com a Secretària d’Organització, Pep Arias com a Secretari de Finances, Maite Pons com a Secretària de Comunicació i Marina Notario com a Secretària de la Dona.\nAgraïm la feina incansable de n’Esperança durant tots aquests anys i miram endavant amb una nova permanent plena d’il·lusió, coratge i entusiasme per seguir lluitant per assolir la República dels Països Catalans i la justícia social.\nLa permanent entrant\nURL CURTA: https://joventrepublica.cat/url/181895