Anar a: [ Je ] [ Jesus i ] [ Joan, A ] [ Joan I ] [ Joan de P ] [ Joana de P ]\nTenim la raó / contra bords i lladres / el meu poble i jo. (Salvador Espriu)\nJean de Tournai (Tournai, França, s XIII - Catalunya ?, s XIV) Escultor. Actiu a Catalunya des del 1324. Sembla que fou el Joan que signà (1326) el sepulcre de Sant Narcís a Sant Feliu de Girona. Contractà (1327) uns sepulcres per a la seu barcelonina, entre els quals el del canonge Hug de Cardona, i també treballà a Lleida.\nJean de Tours (Tours, França, s XV - Barcelona ?, s XVI) Fuster i imatger. Actiu a Catalunya ja el 1509. Treballà a la catedral de Barcelona i al palau de la Generalitat, la Casa de la ciutat i la Llotja. Col·laborà en nombroses obres de diversos artistes, entre els quals Martí Díez de Liatzasolo.\nJedahiah Hapennini (Barcelona, s XIII – s XIV) Escriptor hebreu. És autor de diverses obres, una d'elles sobre el joc d'escacs. Féu una campanya reeixida perquè fos derogada la llei de 1304, la qual fixava als jueus una edat mínima per a estudiar filosofia. Era anomenat el Ciceró hebreu.\nJené i Aixalà, Francesc de Paula (Lleida, 1889 – Barcelona, 1974) Advocat i polític. Diputat per Lleida a corts (feb/1936) com a membre de l'Esquerra Republicana de Catalunya. Fou fiscal del tribunal de cassació durant la guerra civil, càrrec que dimití per la seva amistat amb el ministre de justícia Irujo. S'exilià el 1939; posteriorment féu estades a França i a Barcelona.\nJener, Matias (Catalunya, s XVIII - Barcelona, s XVIII) Gravador. Establert a Barcelona, és autor de diverses obres de mèrit, com les de sèries de plantes i alçades arquitectòniques del desaparegut palau virregnal barceloní, segons els projectes de fra Josep de la Concepció.\nJener i Casellas, Eduard (Gràcia, Barcelona, 1882 – Barcelona, 1967) Dibuixant i pintor. Fill de valencians, es formà a l'Acadèmia de Sant Carles de València, fins a vint-i-tres anys. Decorador i il·lustrador publicitari, treballà més de trenta anys per a la firma Myrurgia. Com a pintor, d'un colorisme exuberant i pinzellada vigorosa, conreà els temes de gènere i el paisatge -sobretot el mallorquí-. Féu diverses exposicions individuals i participà en altres de col·lectives, com la Nacional del 1942.\nJep dels Estanys Sobrenom del dirigent absolutista Josep Bussons.\nJepús i Roviralta, Jaume (Barcelona, 1831 – 1898) Impressor. Algunes produccions del seu taller foren distingides amb premis a diverses exposicions. Fou un dels millors impressors catalans del seu temps.\nJérica (Alt Palància) Nom castellà de la població de\nJeroni de Catalunya (Catalunya, s XIII - Grècia, v 1325) Religiós franciscà. Des del 1300 residí a Grècia, on treballà per la unió dels cristians. Formà part de l'expedició a la Xina amb Joan de Montecorvino, de qui fou bisbe sufragani (1311). Primer bisbe de Kaffa (Crimea) el 1318. En la discussió sobre la pobresa franciscana davant Joan XXII (Avinyó, 1322) defensa postures rigoristes, però s'enfrontà durament amb els espirituals. Retornat a la seva seu, intervingué en els conflictes entre catalans i venecians (1325).\nJeroni de Santa Fe (Alcanyís, Aragó, v 1360 - Tortosa ?, Baix Ebre, 1419) Metge, escriptor i polemista d'origen jueu (o d'Alcanyís). Fou batejat per Vicent Ferrer per l'abr/1412. Essent metge de Benet XIII fou el capdavanter de la disputa de Tortosa, per a la qual redactà 24 tesis sobre la vinguda del Messies. Després de la disputa col·laborà activament en la política antijueva. Hom li atribueix un llibre de medicina compost el 1408. L'opuscle en llatí sobre la vinguda del Messies, juntament amb un altre sobre els errors del Talmud, fou imprès, al s XVI, amb el títol d'Hebraeomastix.\nJesús (Eivissa, Eivissa i Formentera) Parròquia, situada al sud-oest del terme. S'hi troba l'església parroquial de la Mare de Déu de Jesús del s XV.\nJesús (València, Horta) Antic convent franciscà (Santa Maria de Jesús), situat als afores de la ciutat, prop de Patraix, fundat el 1428 per Matteo de Reggio, sota la protecció de la reina Maria de Castella. L'església fou molt reformada al s XVII. El convent subsistí fins al 1834, que passà a donar estatge a una filatura de seda. La diputació hi instal·là el manicomi provincial (1866).\nJesús, Joan de (Sanaüja, Segarra, s XVI - Catalunya, s XVII) Frare carmelità. Escriví una obra de caràcter místic.\nJesús, Marc (Barcelona, 1873 – 1934) Escriptor. Fou crític musical i autor d'obres teatrals en castellà. Escriví alguns estudis sobre temes teatrals. Figurà entre els promotors de la fundació de l'Institut del Teatre de Barcelona.\nJesús, Ramon de (Catalunya, s XVIII – s XIX) Frare trinitari descalç. En 1820 i 1821 publicà obres religioses.\nJesús, raval de (Tortosa, Baix Ebre) Barri i parròquia de la ciutat, situat a la dreta de l'Ebre, 2 km al nord-oest de la ciutat. La població és dedica principalment a l'agricultura. Des del 1994 constitueix una entitat municipal descentralitzada.\nJesús, vall de (Sagunt, Camp de Morvedre) Veure> Vall de Jesús, la.\nJesús i Belando, Nicolau de (Alacant, 1699 - País Valencià, s XVIII) Frare franciscà. És autor de diverses obres de caràcter tècnic i d'una Historia civil de España, sucesos de la guerra y tratados de la paz desde el año 1700 hasta el de 1733 (Madrid, 1740-44).\nJesús i Maria (Deltebre, Baix Ebre) Poble, situat al delta de l'Ebre, a l'esquerra del riu. El seu creixement s'inicià com a conseqüència de la construcció del canal de l'esquerra de l'Ebre. Conreus d'arròs i hortalisses. Poblament disseminat.\nJesús Maria, Joan de (Catalunya, s XVII) Frare carmelità. Fou persona de gran formació filosòfica. Ocupà la càtedra de filosofia a la Universitat de Barcelona.\nJesús Maria, Josep de (Catalunya, s XVII – s XVIII) Frare carmelità. Fou provincial de l'orde. Publicà algunes obres teològiques i històriques. Destacà com a bon orador i per la seva actitud molt fidel a la política catalana de l'època.\nJesús Natzarè, cartoixa de (Valldemossa, Mallorca Occidental) Veure> Valldemossa, cartoixa de.\nJesús Pobre (Dènia, Marina Alta) Llogaret (ant: Benissadevi), al sud de la ciutat, prop del límit amb el terme de Gala de Gorgos, parròquia de la qual depèn la seva església.\nJiménez i Adrover, Gaietana Alberta (Pollença, Mallorca, 1837 - Palma de Mallorca, 1922) Pedagoga i religiosa. Estudià magisteri a Barcelona i, amb el seu marit, Francesc Civera, obrí una escola a Palma de Mallorca. En restar vídua (1869), acceptà la petició del bisbe Salvà de reorganitzar l'antic col·legi de la Puresa, i poc després l'encàrrec de la diputació d'organitzar en el mateix col·legi de l'escola normal, femenina, de mestres de Balears, que funcionà amb eficàcia, fins que, el 1912, fou suprimida per Santiago Alba. En el seu temps la congregació de la Puresa de Maria Santíssima passà a València i, més tard, a Barcelona, on avui té la casa general.\nJiménez Fraud, Alberto (Catalunya ?, 1883 - Anglaterra ?, 1964) Pedagog. Continuador de l'esperit i l'obra de la Institución Libre de Enseñanza, fou l'artífex i director de la Residencia de Estudiantes de Madrid (1910-36) i intervingué en la inspecció, organització i instal·lació del Col·legi Espanyol de París, inaugurat el 1935. A l'exili d'Oxford escriví tres estudis sobre l'evolució de la universitat espanyola, aplegats posteriorment en un sol volum, Historia de la universidad española (Madrid, 1971).\nJimeno i Agius, Josep (Sogorb, Alt Palància, 1835 – País Valencià, 1901) Publicista. Col·laborà a la "Revista de Valencia" (1880-83) i a d'altres publicacions periòdiques. Es féu notar per les seves campanyes a favor de la implantació de l'ortografia fonètica.\nJoan (Catalunya, s V - Tarragona ?, v 520) Arquebisbe de Tarragona (469-v520). Governà la diòcesi durant uns cinquanta anys. Es destacà per la seva tasca per tal de regular la vida monàstica, i la importància eclesiàstica de l'arquebisbat adquirí nou vigor al seu temps. És remarcat per la quantitat de monjos que s'establiren aleshores a la ciutat. El 516 convocà un concili a Tarragona mateix, per a organitzar la vida de clergues i monjos, i un altre a Girona, el 517, també d'esperit reformador i litúrgic, i aquest mateix any viatjà a Roma, on no pogué arribar, però si el seu diaca Cassià, amb una carta (perduda), que meresqué la resposta del papa Hormisdes, sobre la reforma de l'Església, la celebració dels concilis i dels monjos que procedents d'Orient arribaven a Occident, i el nomenà vicari apostòlic per a tota la Península Ibèrica. L'epitafi en versos que cobria la seva tomba elogiava les virtuts de Joan, la seva caritat amb els pobres i la seva paraula brillant.\nJoan (Catalunya, s X - Saint-Benoît-sur-Loire, França, v 1024) Eclesiàstic. Monjo de Ripoll i abat de Santa Cecília de Montserrat (v1011-17), i posteriorment de Fleury. Autor d'un breu poema en honor d'Oliba, bisbe de Vic.\nJoan (Catalunya, s XIII) Segon fill natural de Pere II el Gran i de Maria.\nJoan (Catalunya, s XIV) Escultor. En 1326 realitzà el magnífic sepulcre d'alabastre per a les restes de sant Narcís, col·locat a la col·legiata de Sant Feliu de Girona.\nJoan (Múrcia ?, 1301 – Tarragona, 19/ago/1334) Prelat i fill de Jaume II de Catalunya-Arago i de Blanca d'Anjou. Fou destinat pel seu pare a l'església i s'educà a la cartoixa d'Escaladei. Als deu anys fou tonsurat per Climent V a Avinyó, i dos anys més tard fou nomenat conceller del regne. L'any 1319 fou arquebisbe de Toledo, nomenament que duia annex el de canceller de Castella, càrrec a través del qual s'exercia la influència política catalana sobre aquell país. L'any 1327 Joan XXIII el nomenà patriarca d'Alexandria, i l'any següent, arquebisbe de Tarragona.\nJoan Veure> Joan d'Aragó (fill d'Alfons III el Benigne).\nJoan (Sicília, Itàlia, s XIV - Catània, Sicília, 1348) Tercer duc català d'Atenes i duc de Randazzo. Era fill de Frederic II de Sicília i d'Elisabet de Caríntia. Heretà el títol grec a la mort del seu germà Guillem (1338), encara que, com els seus antecessors, no anà mai al seu nou domini, sinó que restà a Sicília. El 1342, mort el seu germà, Pere II de Sicília, un fill menor d'aquest n'heretà la corona siciliana, i Joan en féu de regent, enmig de l'anarquia nobiliària i les amenaces de Nàpols. Ell mateix fou protagonista d'una discòrdia greu amb el noble Mateu de Paloci, el qual es passà als angevins. Joan morí prop de Catània, víctima de la pesta. Deixà un fill de poca edat, Frederic, que li succeïa als comtats de Randazzo i d'Atenes, aquest darrer a penes nominal. Altres fills seus i de la seva muller, Cesarina Llança foren Elionor, muller de Guillem de Peralta, i Constança. Potser fou fill natural seu un Esteve que lluitava a Sardenya el 1354.\nJoan (Barcelona, 23/jul/1376 - jul/1376) Fill de Joan I i de Mata d'Armanyac. Fou el tercer dels infants haguts d'aquest matrimoni. Morí al cap de pocs dies.\nJoan (Balaguer, Noguera, 1396 - Catalunya, 1410) Segon fill mascle del comte Pere II d'Urgell i de la seva segona muller, Margarida de Montferrat. A la mort del seu pare (1408), mentre el seu germà Jaume II, el futur Dissortat, rebia el comtat d'Urgell i altres possessions, Joan era beneficiat amb la baronia d'Entença, en terres aragoneses. A la seva mort, deixà hereu de la baronia el seu germà Jaume II d'Urgell.\nJoan (Catalunya, s XV) Metge. És autor d'un Llibre de receptes que començà el 1466.\nJoan (Catalunya, s XIV) Fill de l'infant Martí (el futur rei Martí l'Humà) i de Maria de Luna. Morí de poca edat.\nJoan, Antoni (Catalunya, s XIV – s XV) Escultor. Treballà a l'obrador del seu pare Jordi Joan, amb aquest i el famós Pere. Apareix documentat a Tarragona el 1404 i 1406. En aquesta data atorgà testament. Morí segurament molt jove.\nJoan, Antoni (País Valencià, s XV) Fuster artístic. Obrà, el 1493, l'altar de la capella del palau de la Generalitat de València. Al mateix edifici treballà, el 1496, diverses portes.\nJoan, Antoni (Andratx, Mallorca, 1571 - Palma de Mallorca, 1652) Frare observant. Sobresortí com a orador sagrat. És autor d'un poema a honor de la Concepció, publicat a València el 1597.\nJoan, Arnau (València ?, s XIV) Jurisconsult. Graduat possiblement a Bolonya. Encarregat de l'estudi dels danys ocasionats per la Unió (1348), esdevingué assessor de la cort del governador de València i membre del consell reial (des d'abans del 1358). És autor d'unes Notae (1358-63) referents als Furs de València, uns comentaris sobre la jurisdicció del jutge eclesiàstic i, en especial, el tractat L'estil de la governació, en català, que fou incorporat a edicions posteriors dels Furs.\nJoan, Enric (Catalunya, s XVII) Militar. Era capità de cavalls al front de l'Empordà als inicis de la guerra dels Segadors (1640). Fou un dels qui acompanyaren el diputat militar Tamarit a Barcelona. Cooperà a la defensa de la capital. Al front de la seva companyia, fou una figura destacada a la batalla de Montjuïc (1641). Sobresortí posteriorment en altres accions de guerra.\nJoan, Francesc (Xàtiva, Costera, s XV – s XVI) Cronista. Almenys durant el període 1503-28 intervingué en la redacció del Llibre de memòries o Llibre de notícies, obra col·lectiva d'interès considerable per a l'estudi de la història de València.\nJoan, Jaume (Catalunya, s XVI) Cosmògraf. Inventà un aparell per observar les variacions de la brúixola. Fou comissionat a Amèrica per Felip II. En 1584 arribà a Mèxic, on realitzà actius estudis. Durant més de set mesos romangé a illa Margarida fent observacions de caràcter geogràfic i astronòmic.\nJoan, Joaquim (Onil, Alcoià, 1714 - País Valencià, s XVIII) Religiós jesuïta. Fou canceller de la universitat de Gandia i rector del Seminari de nobles de València. És autor de diversos escrits religiosos, alguns d'ells sobre la Concepció de Maria.\nJoan, Jordi (Messina, Grècia, s XIV - Tarragona ?, d 1406) Escultor. Venut com a esclau a Barcelona, fou comprat per l'escultor Jaume Cascalls, de qui fou deixeble i ajudant. En morir aquest, s'emancipà i canvià el seu nom primer, Jordi de Déu, pel de Jordi Joan. El 1363 apareix treballant a Poblet amb el seu mestre i amo, el 1377 era a Cervera (sepulcre de Ramon Serra el Major, i un retrat a la capella de Sant Martí, a l'església de Santa Maria). El 1385 fou nomenat escultor de Tarragona, on contractà pel seu compte el retaule de Vallfogona de Riucorb. Realitzà el retaule de Sant Llorenç a Santa Coloma de Queralt (1386-87) i, entre 1380 i 1391, les tombes del rei Joan I, de les seves mullers i fills i de la infanta Joana d'Empúries a Poblet. Féu els capitells d'una ala del claustre de Ripoll (1390), les creus de terme de Montblanc i Santa Coloma de Queralt (1393 i 1402) i el 1400 cobrà la decoració de la façana de la Casa de la Ciutat de Barcelona. Se li atribueix també la decoració de la tanca del cor i de l'escala del púlpit de la seu de Barcelona. Estilísticament fou influenciat pel seu mestre, però el caracteritzà una estilització major, sempre decorativa i potser una menor intensitat psicològica en el retrat. Deixà dos fills, també escultors, Antoni i Pere Joan.\nJoan, mestre (Catalunya ?, s XIII) Pintor de l'anomenat taller de Lleida, amb evident influx francogòtic. Es conserva un frontal d'altar dedicat a sant Martí, procedent de Gia, signat de la seva mà: Johs pintor me fecit.\nJoan, Miquel (País Valencià, s XVI) Poeta en llengua catalana. Era notari. El 1532 participà al concurs poètic de la Concepció, a València.\nJoan, Pere (Tarragona ?, 1394/97 - Catalunya, d 1458) Escultor. El més important de la Catalunya del s XV. La gran qualitat formal de la seva obra és posada al servei de l'expressió del món interior. Recull la tradició de l'escultura catalana dels s XIV i XV i, coneixedor dels corrents artístics de l'època es decantà pel corrent francoflamenc, que aplicà amb un realisme extraordinari. Entre el 1416 i el 1418 féu la decoració de la portalada del jardí de la diputació de Barcelona i el medalló que en presideix la façana, amb la representació de sant Jordi matant el drac, on es manifesta com un artista ja format i de vigorosa execució. Realitzà la primera clau de volta després del cimbori a la nau central de la seu de Barcelona amb la imatge de déu Pare l'any 1418. Se li encarregà, a instàncies de l'arquebisbe Dalmau de Mur, el retaule de santa Tecla de la catedral tarragonina (1426-33), obra mestra de l'escultura gòtica catalana del s XV. El 1434 començà el retaule de la catedral de Saragossa, també per encàrrec de Dalmau de Mur, aleshores arquebisbe d'aquesta ciutat, del qual es conserven el basament, la predel·la i quatre muntants al cos superior. El 1450 Alfons IV el cridà a Nàpols, on treballà en la decoració del Castell Nou, construït per Guillem Sagrera, fins al 1458, encara que no es pot precisar quines obres hi va fer.\nJoan, Pere (Catalunya, s XV) Brodador. Era establert a Barcelona.\nJoan, Pere (Catalunya, s XV) Escultor. Fou un dels qui construïren la gran rosassa de Santa Maria del Mar (1459), que substituïa l'antiga, destruïda el 1425 per un terratrèmol.\nJoan, Perot (País Valencià, s XV) Poeta. Ha estat identificat amb un personatge del mateix nom, que els documents presenten a Nàpols en la cort del Magnànim l'any 1456. En la seva obra poètica explica la seva situació com a presoner de guerra. És autor d'un poema satíric, un de filosòfic, un de caràcter amorós dedicat a Lucrècia Alagno, amant d'Alfons IV el Magnànim, i un de religiós.\nJoan, vall de (Gavà, Baix Llobregat) Vall del massís de Garraf, al vessant oriental de la Morella.\n119 CATALUNYA - HISTÒRIA\nJoan I, procés del Consell de Veure> Consell de Joan I, procés del.\nJoan I de Catalunya-Aragó "el Caçador" (Perpinyà, 27/des/1350 - Foixà, Baix Empordà, 19/mai/1396) Rei de Catalunya-Aragó (1387-96). Fill i successor de Pere III el Cerimoniós i d'Elionor de Sicília. L'any 1351 el seu pare creà per a ell el títol de duc de Girona, que ostentaren des d'aleshores els hereus a la corona. Morta la seva primera muller, Mata d'Armanyac, refusà els consells del seu pare de maridar-se amb Maria de Sicília, hereva d'aquest regne, i es casà amb Violant de Bar, neboda de Carles V de França, seguint així les indicacions de Climent VII d'Avinyó, papa a qui, trencant la indiferència del pare en la qüestió del Cisma, prestà obediència poc després de l'inici del seu regnat (1387). Durant el seu regnat es produí la gran explosió antisemita que assolà els calls de Barcelona, Girona, Perpinyà, València i Mallorca, i que fou durament reprimida pel monarca. El 1389, hagué de rebutjar un intent d'invasió de Catalunya pel comte Bernat VII d'Armanyac, que pretenia... Segueix...\nJoan II, Guerra contra (o Guerra Civil Catalana) (Catalunya, 1462 – 1472) Conflicte civil que enfrontà el rei a sectors institucionals i socials. Fou la culminació d'un plegat de conflictes interns (reivindicacions dels remences, lluites entre la Busca i la Biga, malestar pel Compromís de Casp). Aquesta inestabilitat portà la victòria a Joan (pau de Pedralbes, 1472). La guerra va accentuar la decadència de Catalunya.\nJoan II de Catalunya-Aragó "el Sense Fe" o "el Gran" (Medina del Campo, Castella, 29/jun/1398 – Barcelona, 20/gen/1479) Rei de Catalunya-Aragó (1458-79) i de Navarra (1425-79). Fill de Ferran I de Catalunya-Aragó i d'Elionor d'Alburquerque. En ésser proclamat Alfons, germà seu, successor de Ferran I, Joan heretà extensos dominis a Castella, cosa que li donà una base excel·lent per a futures intervencions en la política castellana en defensa dels interessos dels infants d'Aragó. El fet d'ésser proclamat rei de Navarra (1425), en ésser casat amb Blanca, hereva del regne, li representà també un gran avantatge per a les seves intervencions castellanes. Passà després a Itàlia, on col·laborà amb el seu germà en l'empresa de Nàpols; el 1435 fou fet presoner a Ponça pels genovesos i alliberat poc després. En retornar d'Itàlia (1436), fou nomenat lloctinent general d'Aragó i de València. L'any 1447 es casà amb Joana Enríquez, dona d'una gran intel·ligència... Segueix...\n58 EUROPA - BIOGRAFIA\nJoan I de Foix (Foix, França, s XV – 1436) Comte de Foix. Al Principat de Catalunya intentà, inútilment, de recuperar la vila de Martorell i la baronia de Castellví de Rosanes, confiscades el 1397 al seu oncle Mateu I de Foix per Martí l'Humà, bé que obtingué que Ferran d'Antequera li cedís, en compensació, Castelló de Farfanya, en l'extingit comtat d'Urgell (1415). Ben relacionat amb Alfons IV el Magnànim, signà amb ell dos convenis d'amistat i d'ajuda mútua (1427 i 1432). Per compra als seus respectius senyors adquirí la vila de Gerri (1428), el castell de Bellestar (1430), la vall d'Àssua i la baronia de Rialb (1435), però la possessió efectiva d'aquestes darreres no tingué lloc fins al 1460. Es casà, en terceres núpcies, amb Joana, filla del comte Jaume II d'Urgell.\nJoan II de Lorena (Toul, Lorena, 1427 - Barcelona, 1470) Príncep de Girona (1466-70). Fill de Renat I de Nàpols i d'Isabel de Lorena. Proclamat el seu pare rei dels catalans (jul/1466), fou nomenat lloctinent al Principat. Per l'abr/1467 emprengué una ambiciosa campanya a l'Empordà i assetjà, sense èxit, la Força Vella de Girona. Poc temps després d'arribar a Barcelona (ago/1467) començaren les seves diferències amb la generalitat, sobretot per motius econòmics, jurídics i militars. Cridat per Lluís XI, se n'anà a França (1468). Retornà al Principat (mai/1469) amb reforços francesos, que li permeteren de prendre Girona (jun/1469), Camprodon, Besalú i Olot. Després d'una nova estada a França (gen-ago/1470), s'agreujaren les seves relacions amb les autoritats catalanes, la qual cosa ensorrà la seva gestió política. Atorgà nombrosos càrrecs i béns dels seguidors de Joan II a italians i francesos que l'acompanyaren a Catalunya. Es casà amb Maria, filla del duc de Borbó.\nJoan II de Navarra Veure> Joan II de Catalunya-Aragó.\nJoan I d'Empúries (Catalunya, 1338 ? - Castellví de Rosanes, Baix Llobregat, 1398) Comte d'Empúries (1364-96). Darrer comte efectiu de la segona dinastia comtal. Fill de l'infant Ramon Berenguer i de Maria de Xèrica. Es casà amb Blanca de Sicília (1364). En accedir al comtat tenia una vasta cultura, brillantor i ambició, les quals el mostren com un príncep del Renaixement. Embellí Castelló d'Empúries, n'acabà la catedral i intentà, sense èxit, d'erigir-la en seu episcopal. Ajudà Pere III, el 1364, a València i Aragó, contra la invasió castellana. El 1373 estrenyé les seves relacions amb aquest, en casar-se, en segones noces, amb Joana, filla del rei; però aviat s'enemistà amb ell, portat pel seu esperit independentista... Segueix...\nJoan II d'Empúries (Catalunya, 1375 ? - Castelló d'Empúries, Alt Empordà, 1401) Comte d'Empúries (1396-1401). Fill de Joan I i de Joana d'Aragó. Es casà amb Elfa de Cardona de la qual no tingué descendència. Heretà el comtat en morir el seu pare, si bé el rei Martí no el reconegué mai com a successor.\nJoan I de Sicília Veure> Joan II de Catalunya-Aragó.\nJoan Andreu (Xàtiva, Costera, s XV – s XVI) Apologista i matemàtic. Morisc cristianitzat, es féu sacerdot i evangelitzà musulmans i moriscos. Escriví Confusión de la secta mahometana (1515), molt traduït.\nJoan Carles I (Roma, Itàlia, 1938 - ) Rei d'Espanya (1995-2014). Fill de Joan de Borbó i de Battenberg i de Maria de la Mercè de les Dues Sicílies. Quan el seu pare esdevingué cap de la casa reial espanyola (1940), ell es convertí en príncep de Girona, d'Astúries i de Viana, duc de Montblanc i comte de Cervera. El 1969 el general Franco li donà el títol de príncep d'Espanya i el designà successor seu en qualitat de rei, càrrec en el qual fou proclamat el 22/nov/1975, després de la mort del dictador. L'any 2014 abdicà a favor del seu fill Felip VI.\nJoan d'Alemanya (Alemanya, s XIV - Catalunya ?, s XIV) Músic. Actuà a la cort de Pere III de Catalunya-Aragó. La seva música conservada mostra una tècnica similar a la de l'escola d'Avinyó.\nJoan d'Aragó (València ?, 1330 – Bilbao, País Basc, 1358) Infant de Catalunya-Aragó. Fill d'Alfons III i d'Elionor de Castella, germanastre de Pere III el Cerimoniós. Es va casar amb Isabel de Lara, senyora de Biscaia. Per tal de fugir de la repressió de Pere III, anà amb la seva mare i el seu germà Ferran, a la cort de Castella. Intervingué en la guerra dels Dos Peres contra el Cerimoniós. Fou mort per Pere I de Castella a Bilbao, a causa d'una conspiració que s'havia ordit contra ell.\nJoan d'Aragó (Sevilla, Andalusia, 1478 – Salamanca, Castella, 1497) Príncep de Girona i d'Astúries, duc de Calàbria. Fill i hereu dels Reis Catòlics. Casat amb Margarida d'Àustria (abr/1497), filla de l'emperador Maximilià I, va morir el mateix any sense descendència, fet que portà com a conseqüència l'entronització a Espanya de la casa d'Àustria, en quedar com a hereva Joana la Boja.\nJoan de Baufés (Normandia, França, s XIV – Lleida, 1403) Clergue i doctor en dret civil. Bisbe de Dacs (Gascunya) fins el 1392. Fou bisbe de Vic (1392-93) -on es destacà per la seva tasca de jurista-, d'Osca (1393-1403) i de Lleida (1403).\nJoan de Bíclarum (Santarem, Portugal, v 540 – Girona, 621) Eclesiàstic i historiador. Fundador del monestir de Bíclarum (586), fou elegit bisbe de Girona (v 590) i participà en el concili de Toledo (589), en el provincial de Barcelona (599) i en l'Egarenc (614). Va escriure (v 590) la Crònica del Biclarense, interessant per al coneixement de la Hispània visigòtica (567-590).\nJoan de Borbó i de Battenberg (La Granja de San Ildefonso, Castella, 1913 - Pamplona, Navarra, 1993) Pretendent al tron d'Espanya (1941-77). Tercer fill d'Alfons XIII. Fou príncep de Girona, Astúries i Viana (1933-41), i comte de Barcelona. El 1933, per renúncia dels seus dos germans grans, es convertí en l'hereu de la corona. El 1942 es traslladà a Lausana -on estudià el català, que li ensenyà Carles Cardó- i el 1946 a Estoril. El 1969, en produir-se la proclamació del seu fill, Joan Carles, com a hereu de Franco a títol de rei, signà una declaració de protesta i dissolgué el seu consell privat i el seu secretariat polític. Tot i això, influí en favor de la democràcia, i el 1977 renuncià als seus drets dinàstics, conservant, però, el títol de comte de Barcelona.\nJoan de Joanes Veure> Macip i Navarro, Joan.\nJoan de Joanes, Dorotea (País Valencià, s XVI – s XVII) Pintora. Filla de Joan de Joanes. Ajudà, amb el seus germans, la producció abundantíssima del seu pare. Amb la seva germana Margarida acabà, després de mort el seu pare, les taules de l'església de Bocairent.\nJoan de Joanes, Margarida (País Valencià, s XVI – 1613) Pintora. Filla de Joan de Joanes, al qual ajudà en part de la seva producció. Amb la seva germana Dorotea acabà les taules de l'església de Bocairent.\nJoan de Molina, Pere (Onil, Alcoià, 1697 - Vila-real, Plana Baixa, 1775) Frare franciscà. Fou general de l'orde el 1750, i per segona vegada el 1762. És autor de diversos escrits.\nJoan de Montsó Veure> Montsó, Joan de.\nJoan de Padrines, Miquel (Felanitx, Mallorca, 1754 – 1837) Doctor en filosofia i notari. Investigador de la història local, va escriure Idea histórico-artística... de Santueri, Historia eclesiástica de Felanitx i Pintura histórica de la villa de Felanitx. Ajudà Jovellanos en els seus estudis sobre Mallorca.\nJoan de Prades Veure> Prades i de Foix, Joan de.\nJoan de Sicília (Sicília, Itàlia, s XIV) Fill de Pere II de Sicília i d'Elisabet de Caríntia. Morí essent un infant.\nJoan de Tarragona (Tarragona ?, s XIV - d 1404) Pintor. Probable deixeble de Francesco d'Oberto, centrà l'escola gòtica italianitzant de Tarragona. Autor del retaule de la Mare de Déu de Paretdelgada (1359). Hom li atribueix el de Sant Bartomeu de la seu de Tarragona i el dels Sants Joans per a Santa Coloma de Queralt (Museu d'Art Catalunya), on s'apropa a l'art de Ramon Destorrents.\nJoan dels Òrguens (França, s XIV - Catalunya ?, s XIV) Instrumentista flamenc. Serví a la cort de Joan I de Catalunya-Aragó, en la qual introduí l'instrument de tecla anomenat eixaquier.\nJoan i Arinyó, Manuel (Cullera, Ribera Baixa, 26/jun/1956 - ) Escriptor. S'inicià com a poeta i, amb Bateguen els desigs (1981), guanyà el premi Amadeu Oller 1981. Aquesta trajectòria poètica continuà amb altres reculls, tots els quals han sigut recopilats a Plany de l'home llop: obra poètica completa (1999). També ha escrit narrativa, literatura infantil i juvenil i novel·la.\nJoan i de Centelles, Antoni (València, 1616 – Madrid, 1681) Polític i jurisconsult. Estudià lleis a Salamanca, on fou catedràtic de jurisprudència. Exercí com a jutge criminal i civil a l'Audiència de València. A Nàpols fou regent del Consell Col·lateral i lloctinent de la Cambra de Sumària. A Milà ocupà el càrrec de gran canceller de l'estat. Els seus contactes italians li valgueren ésser nomenat advocat fiscal del Consell d'Itàlia. Fou el primer marquès de Centelles (1666).\nJoan i Escrivà, Honorat (València, 1507 – Osma, Castella, 1566) Humanista i prelat. Fou deixeble de Joan Lluís Vives a Lovaina, i més tard entrà en la milícia al servei de Carles I. L'any 1554 Felip II el nomenà mestre del seu fill, el princep Carles, i el 1564 fou fet bisbe d'Osma. És autor de diversos escrits llatins i castellans i d'un vocabulari de les obres d'Ausias March.\nJoan i Juvé, Joel (Barcelona, 2/nov/1970 - ) Actor. El 1992 féu el seu debut teatral amb l'obra El sueño de una noche de verano, el 1993 debutà en cinema amb Rosita, please, i el 1994 aparegué en televisió en la sèrie Poble Nou de TV3. Conegut sobretot pels seus papers a les sèries televisives Periodistas i Plats Bruts (2000, TV3). També intervingué en les pel·lícules La buena vida (1996), El corazón del guerrero (1999) i Las razones de mis amigos (2000). El 1994 fundà, amb Mònica Glaenzel, Elisenda Alonso i Jordi Sánchez, la companyia teatral Kràmpack, amb la qual presentà les obres Kràmpack (1994), Soc lletja (1997) i Excuses! (2001).\nJoan i Santacília, Jordi (Novelda, Vinalopó Mitjà, 1713 – Madrid, 1773) Científic i mariner. El 1735 anà a Amèrica per participar, com a representant del rei d'Espanya, en l'expedició científica francesa dirigida per La Condomine; de retorn a Espanya publicà, amb Antonio de Ulloa, company seu de viatge, la Relación histórica del viaje a la América meridional (1748) i presentà al rei les Noticias secretas de América (1826). Després estigué al capdavant dels arsenals espanyols, fundà l'observatori astronòmic de Cadis (1753) i, el 1767, dirigí l'ambaixada que signà la pau del Marroc. Director del Seminari de Nobles des del 1770 fins a la seva mort, fou membre de la Royal Society de Londres i de les Acadèmies de Ciències de París i de Berlín. Autor d'una sèrie d'obres sobre marina i astronomia, com ara Estado de la astronomía en Europa (1774), on defensava el sistema copernicà.\nJoan Josep d'Àustria (Madrid, 1629 – 1679) Militar i polític. Fill natural de Felip IV i de l'actriu Maria Calderón, legitimat el 1642. Durant la guerra dels Segadors acudí amb les galeres de Sicília a Barcelona i aconseguí la rendició de la ciutat (1652). El feb/1653 fou nomenat lloctinent i capità general del Principat. El seu virregnat, caracteritzat per la política d'atracció dels catalans, sobretot de la burgesia litoral, durà fins al mar/1656, data en que marxà a Flandes com a governador dels Països Baixos. En temps de Carles II intentà apoderar-se del govern amb l'ajut de les forces polítiques de la corona catalano-aragonesa. El primer (1669), fracassà per la seva mateixa indecisió, si bé l'afavorí la impopularitat de la reina regent, Mariana d'Àustria i el pare Nithard. Sense convició per ocupar el poder, acceptà el lloc de vicari d'Aragó que li oferí la reina. Més tard, amb tropes addictes i l'ajut dels catalans, avançà sobre Madrid i aconseguí que Carles II destituís el privat Fernando de Valenzuela. Aleshores presidí el govern (1677-79), però la seva actuació decebé tant en la política interior com en l'exterior.\nJoan Oriol Veure> Oriol, Joan (magnat dels s X i XI).\nJoana (Perpinyà, 12/gen/1396 - 4/ago/1396) Filla de Joan I i de la seva segona muller Violant de Bar. Era el sisè dels infants haguts pel matrimoni. Ha estat anomenada Joana de Perpinyà per distingir-la de la seva germanastra homònima, llavors vivent i casada. Morí poc després que el seu pare.\nJoana I de Catalunya-Aragó i de Castella "la Boja" (Toledo, Castella, 1479 – Tordesillas, Castella, 1555) Reina de Catalunya-Aragó (1516-55). Filla dels Reis Catòlics i casada amb l'arxiduc Felip el Bell (1496), fill de Maximilià d'Àustria. Poc després de nèixer el seu fill Carles començà a mostrar simptomes de bogeria. Morta Isabel la Catòlica (1504), es plantejà el problema de la successió a Castella. En la concòrdia de Salamanca (1505) s'acordà el govern conjunt de Felip, Ferran el Catòlic i Joana. Per la concòrdia de Villafàfila (1506) Ferran es retirà a Catalunya-Aragó. Felip fou proclamat rei, i es declarà la incapacitat de la reina. Mort Felip (1506), Ferran tornà a ocupar el poder (1506-16), fins que l'assumí el fill de Joana, Carles V. L'aixecament comuner (1520) la reconegué com a sobirana en la lluita contra Carles.\nJoana I de Nàpols (o d'Anjou) (Nàpols, Itàlia, v 1326 - Muro Lucano, Itàlia, 22/mai/1382) Reina de Nàpols i comtessa de Provença (1343-81). Filla de Carles de Nàpols i de Maria de Valois. Succeí el seu avi, Robert I. Casada (1343) amb el seu cosí l'angeví Andreu d'Hongria, duc de Calàbria, fou acusada de complicitat en l'assassinat d'aquest (1345). Amb el segon marit, Lluís de Tàrent, intentà la conquesta de Sicília, però acabà renunciant definitivament a l'illa (pau del 1372). Vídua de Lluís (1362), decidí de casar-se amb Jaume de Mallorca, evadit de la presó de Barcelona (1363), i li donà el títol de duc de Calàbria; implicat, aquest, en la guerra de Castella i pres per Enric de Trastàmara, el rescatà (1370). Vídua (1375), es casà encara amb Otó de Brunsvic-Grubenhagen. Afavorí l'elecció de l'antipapa Climent VII, i fou excomunicada per Urbà VI (1379). Ocupat el regne, que destinava a Lluís de França, duc d'Anjou, per Carles de Durazzo, comte de Gravina, aquest l'empresonà i la féu assassinar al castell de Muro.\nJoana II de Nàpols (Zadar, Croàcia, 26/jun/1373 - Nàpols, Itàlia, 2/feb/1435) Reina de Nàpols (1414-35). Filla de Carles III i de Margarida de Durazzo. Succeí en el tron al seu germà Ladislau I. Volia casar-se amb Joan d'Aragó, fill de Ferran I, amb la benvolença de Benet XIII, però finalment preferí per marit Jaume II de Borbó, comte de la Marca (1415). Ben rebut pel poble i malvist pels favorits, Jaume els eliminà tots, donà alts càrrecs a personatges francesos i tingué quasi presonera a la reina. Els patricis napolitans es revoltaren i alliberaren la reina; Jaume passà a l'oposició i acabà tornant a França (1419) i entrant en religió. El papa Martí V s'alià amb Joana i li confià la tutela de Roma, que havia ocupat Sforza en nom d'ella. El papa declarà (1420) el duc Lluís d'Anjou, comte de Provença, hereu de Joana (Lluís III de... Segueix...\nJoana d'Aragó (Barcelona, 1344 - Castelló d'Empúries, Alt Empordà, 1384) Comtessa d'Empúries. Filla de Pere III el Cerimoniós i de Maria de Navarra. A causa d'interessos dinàstics va ésser objecte de tractes matrimonials amb Enric de Trastàmara, Joan II de França i Pere I de Castella, entre d'altres. Finalment, es casà a Barcelona (1373) amb el comte Joan I d'Empúries, cosí del seu pare. Sembla que morí a conseqüència d'un mal tracte que rebé de Pere III davant la Cort quan intercedia a favor del seu marit, Joan I, en rebel·lia i perseguit pel rei. Fou enterrada a Poblet.\nJoana d'Aragó (Daroca, Aragó, 1375 – València, 1407) Comtessa de Foix. Filla del duc de Girona, el futur Joan I de Catalunya, i la seva primera esposa, Mata d'Armanyac. Sembla que no assolí una normalitat mental, cosa que no li impedí el matrimoni amb Mateu de Foix, el qual, ajudat de milícies estrangeres, envaí el Principat i reivindicà els drets de Joana a la corona catalano-aragonesa, enfront de Martí I. L'escomesa fou detinguda sobretot gràcies al comandament de Pere II d'Urgell. Un cop mort Mateu de Foix, Joana tornà a Catalunya i morí sense fills.\nJoana d'Aragó (Barcelona, 1455 – Nàpols, Itàlia, 1517) Filla de Joan II de Catalunya-Aragó i de Joana Enríquez. Es casà (1476) amb Ferran I de Nàpols, on va exercir de virreina. Vídua (1494), hagué de fugir de Nàpols, i passà a València amb la seva filla Joana, vídua de Ferran II de Nàpols. Tornà el 1506 a aquell regne, amb el seguici de Ferran el Catòlic, i hi establí una cort renaixentista castellanitzant.\nJoana de Foix (Foix, França, d 1305 – Catalunya, 1357/58) Comtessa d'Empúries, Ribagorça i Prades. Filla del comte Gastó I de Foix i de Joana d'Artois. Es casà a Castelló (1331) amb un fill del rei Jaume II, el comte Pere I d'Empúries. Dels seus quatre fills, Alfons fou duc de Gandia i marquès de Villena, i Joan comte de Prades.\n116 EUROPA - BIOGRAFIA\nJoana de França (França, 1350 - 1371) Princesa. Filla de Felip IV de Valois i de Blanca de Navarra. Promesa (1370) amb l'infant Joan, fill gran de Pere III el Cerimoniós i futur rei Joan I. Abans, però, hagué de renunciar els seus drets a la corona de França, i en el viatge d'anada a Catalunya morí de malaltia.\nJoana de Prades Veure> Prades i de Cabrera, Joana.\nJoana de Rocabertí i de Fenollet (Catalunya, v 1358 – 1416) Comtessa d'Empúries. Filla de Felip Dalmau, vescomte de Rocabertí, i d'Esclaramunda de Fenollet. Es casà amb Pere II, últim comte efectiu i autònom d'Empúries, el qual succeí per pocs dies al seu germà. En morir aquell (1401), Joana restà hereva del comtat i d'unes senyories, però el rei Martí I s'avançà a incorporar el comtat a la corona (1402).\nJoana de Villena (o Joana de Gandia) (Castella s XIV - Catalunya, s XV) Filla menor de Pere, marquès de Villena, i de Joana, filla del rei Enric II de Castella. El 1391 es casà amb Joan Ramon Folc I de Cardona, nomenat comte de Cardona el 1400. Sembla que rebé en dot els llocs ribagorçans de Calassanç i Açanui, els quals els deixà, en morir, al seu fill Hug. Fills seus foren Joan Ramon Folc II, també comte; Jaume, bisbe i cardenal; Pere, frare de l'Hospital; Joana, muller de Bernat Gilabert de Centelles; Anton, bisbe d'Elna; Hug, casat amb Blanca de Navarra; i Violant, muller de Felip Albert. Un cop vidu, el seu marit tornà a casar-se, amb Beatriu de Pallars.\nJoana d'Urgell (Saragossa o Sixena, Aragó, 1414 – Saragossa, v 1455) Comtessa de Foix, de Cardona i de Prades. Filla del comte Jaume II d'Urgell el Dissortat i d'Isabel, filla de Pere el Cerimoniós i de Sibil·la de Fortià. Nasqué poc després de l'empresonament (1413) del seu pare al castell d'Urueña (Valladolid). Morta la seva mare (1424), abandonà Alcolea, on residia, i s'instal·là a la cort de la reina Maria, esposa d'Alfons IV. Es casà (1436) amb Joan I de Foix i, vídua al cap de poc, fou obligada a deixar el comtat de Foix (1444), i es maridà amb Joan Ramon Folc III de Cardona.\nJoana Enríquez (Torrelobatón, Castella, 1425 – Tarragona, 13/feb/1468) Reina de Navarra (1447-68) i de Catalunya-Aragó (1458-68). Filla de l'almirall de Castella Fadrique Enríquez i mare de Ferran el Catòlic. Per raons polítiques es casà (1447) amb l'infant de Catalunya-Aragó Joan, futur Joan II, que aleshores, juntament amb l'almirall, menava una política d'oposició al conestable Alvaro de Luna. El 1451 fou nomenada governadora general de Navarra, càrrec que compartí amb el seu fillastre Carles de Viana. Prengué part molt activa en la guerra civil navarresa entre el seu marit i Carles; l'enemistat entre aquest darrer i Joana no trigà a manifestar-se obertament, cosa que agreujà l'enemistat de Joan II amb el seu fill. Menà personalment les negociacions de Vilafranca del Penedès (1461), acord de curta durada entre la reialesa i els organismes catalans. El 1461 fou jurada a Catalunya com a tutora del seu fill Ferran, la qual cosa volia dir que assumia la lloctinència general de... Segueix...\nJoana i Vidal, Gerard (Tossa, Selva, 1769 – Nàpols, Itàlia, 1841) Religiós, farmacèutic i espeleòleg. Benedictí a Montserrat (1789), fou procurador del monestir davant el govern de la Regència (1810) i, més tard, farmacèutic als hospitals de sang fins que acabà la guerra del Francès (1814). Passà a Itàlia, on regí el priorat de Nàpols (1818) i de Palerm (1820). Restà inèdit el seu tractat sobre la muntanya de Montserrat, gràcies al qual és considerat com un dels capdavanters del moviment espeològic.\nJoanantoni, portella de (Encamp, Andorra) Pas (2.650 m alt) de la parròquia, entre les valls de la Valira d'Encamp i de la Llosa (Baixa Cerdanya), entre el pic de la portella d'Engaït (2.773 m alt) i el pic de la portella de Joanantoni (2.772 m alt).\nJoanes, Joan de Veure> Macip i Navarro, Joan.\nJoanes, riu (Foia de Bunyol) (o rambla de Bosna) Curs d'aigua, afluent dretà del riu de Bunyol. Neix al vessant meridional de la serra de Malacara, dins el terme de Bunyol, i desemboca al seu col·lector aigua avall d'aquesta vila, després de travessar un sector del terme de Iàtova, on hi ha un balneari dit els Banys del Riu Joanes.\nJoanet (Arbúcies, Selva) Poble, a la capçalera de la vall de la riera d'Arbúcies. Esmentat ja l'any 866 i el 899, des del 919 consta com a dependent de Sant Hilari Sacalm, i des del 1150 la seva parròquia (Sant Mateu) era filial de la de Sant Hilari. Des del s XIII formà part del terme de Montsoriu. Formà parròquia independent a la fi del s XIV. L'església, bàsicament romànica, fou reformada el 1619 i el 1890.\nJoanetes (la Vall d'en Bas, Garrotxa) Poble (603 m alt), situat a l'esquerra de la riera de Joanetes, és format per un grup de cases (la població és en gran part disseminada) al voltant de l'església parroquial de Sant Romà, que havia estat possessió del monestir de Sant Joan de les Abadesses, de construcció moderna i que conserva alguns capitells romànics. El lloc és esmentat ja al s IX; formà part del vescomtat de Bas. Formava un municipi independent fins el 1968. L'antic terme comprenia, a més, el poble de Falgars d'En Bas, el veïnat de Can Trona i la masia i església de Pujolriu.\nJoaní, Antònia (Catalunya, s XIX – 1895) Actriu. Fou figura ben coneguda del teatre català. Era muller de l'actor Emili Arolas.\nJoanich i March, Francesc (Granollers, Vallès Oriental, 1798 – Barcelona, 1868) Metge. Fou catedràtic de patologia interna a Barcelona i president de l'Acadèmia de Medicina. Tingué una actuació destacada a les epidèmies de febre groga de 1821 i de còlera de 1834 i 1854. Escriví un Tratado elemental de materia médica externa (1836) i un Resumen de clínica médica (1848).\n108 FRANJA PONENT - BIOGRAFIA\nJoaniquet i Extremo, Aureli (Forcat, Alta Ribagorça, 1895 – Barcelona, 1963) Advocat, periodista i polític. Fou redactor en cap d'"El Noticiero Universal", secretari de l'Associació de la Premsa de Barcelona durant la presidència d'Eugeni d'Ors i secretari de la Unión Monárquica Nacional a Catalunya durant la Segona República i de Renovación Española fins al decret d'unificació (1937). A la postguerra, regidor de l'ajuntament de Barcelona, conseller nacional i procurador en corts per designació de Franco, fou destituït per la seva adhesió oberta al comte de Barcelona. Publicà, entre altres obres, La reforma agrària a Catalunya. Defensa de la propietat rústica catalana i disposicions de caràcter agrari que deuen tenir-se en compte (Barcelona, 1933), en defensa del règim de parceria contrària a les iniciatives centralistes, Calvo Sotelo. Una vida fecunda. Un ideario político. Una doctrina económica (Santander, 1939) i Alfonso Sala Argemí, conde Egara (Madrid, 1955), del qual fou secretari.\n109 CATALUNYA NORD - GEOGRAFIA\nJoanpere (Queixàs, Rosselló) Veïnat, entre l'església parroquial i el santuari del Coll.\nJoaquim Maria de Llavaneres Nom de religió del caputxí Joaquim Vives i Tutó.\nJoaquima de Vedruna, santa Veure> Vedruna i Vidal, Joaquima.\nJoaritzi i Lasarte, Adolf (Barcelona, 1835 – 1871) Polític i escriptor. Fou redactor dels diaris "La Corona de Aragón", de Barcelona, i de "La Discusión", de Madrid, on anà a residir. Participà en la revolta del Cuartel de San Gil (1866) i en la Revolució de Setembre (1868) i fundà el diari "La Igualdad". Tornà a Barcelona, fou diputat per Manresa (1869) i es destacà en la revolució federalista (1869). Després d'un breu exili fou novament diputat (per Terrassa, 1870). Deixà diverses obres, com Los progresistas, los demócratas y los individualistas (1861) i un Viaje dramático alrededor del mundo (1864). Fou germà de Júlia i de Miquel.\nJoaritzi i Lasarte, Júlia (Girona, s XIX) Poetessa. Germana d'Adolf i de Miquel. És autora de poemes diversos i alguna traducció del francès.\nJoaritzi i Lasarte, Miquel (Barcelona, v 1840 – 1910) Fotogravador. Germà d'Adolf i de Júlia. Abandonà la seva carrera d'enginyer per dedicar-se al gravat. Fundà el primer taller d'aquesta especialitat que existí al país.


Biblioteca Municipal Ramon Bosch de Noya: El club de lectura Celler de Lletres comenta el desig i la passió amb "L'olor del desig"\nEl club de lectura Celler de Lletres comenta el desig i la passió amb "L'olor del desig"\nL’olor del desig de David Cirici\n● Tertúlia de divendres 11 de febrer de 2022\nEl Festival Vilapensa, que és el Festival del Pensament del Penedès i que s’organitza des de Vilafranca del Penedès, acull enguany una trobada conduïda per l’escriptora Najat El Hachmi que comptarà amb l’assistència dels clubs de lectura de la comarca. I en el Club de lectura Celler de lletres hem llegit L’olor del desig, de David Cirici, per reflexionar, a partir d’aquest text, al voltant del tema de la trobada: desig i literatura.\nEn una primera ronda de valoracions copsem l’opinió generalitzada sobre la mestria de l’autor per descriure tot un món, tot un seguit d’emocions i de sentiments sense detallar res des del sentit de la vista. L’amalgama de matisos que ens ofereix en base a les olors, la tactilitat, els sons... és digna d’elogi, i totes hem coincidit a ressaltar-ho com un aspecte de la lectura que sedueix al cent per cent i que, alhora, ens ensenya quant ens perdem, de tot allò que ens envolta, encotillats pel sentit de la vista.\nReferent a la història que se’ns mostra, algunes clubaires s’han sentit atretes pel desenvolupament d’aquest amor entre l’adolescent i la professora, i d’altres no han considerat que la trama els aportés especial interès. Amb tot, sí que hem comentat que aquestes relacions entre jove i adult encara estan estigmatitzades, tot considerant que si es tracta d’un home madur amb una noia jove, la situació és relativament acceptable, mentre que si la parella és formada per una dona madura i un noi jove, la situació és criticable. En aquest sentit hem esmentat altres novel·les on es pot trobar aquest darrer tipus de relació, com seria el cas de L’illa d’Arturo, d’Elsa Morante, o El lector, de Bernhard Schlink, per citar dos exemples.\nUn altre aspecte que ha sorgit durant la tertúlia ha estat la figura de Picasso en l’entramat de la novel·la. En alguns casos no han acabat de veure la necessitat d’incloure aquest artista tan conegut en la història de L’olor del desig. I en altres casos han remarcat que el Picasso de ficció que trobem durant la lectura ens aporta amb més exactitud l’època en què està ubicada la narració i també un punt de veridicitat que provoca, de cara al lector, entrar de ple en la història narrada. Totes, això sí, hem convingut que les converses al voltant de l’art i les seves manifestacions entre el protagonista, André, i el pintor, són enriquidores i aporten intensitat al context d’aquest món dels sentits en el qual es mou André. Alhora que, hem remarcat, l’època en què es desenvolupen els fets Picasso estava especialment interessat en la ceguesa a causa de la malaltia del seu propi pare.\nDels personatges, deixant de banda l’esmentat Picasso i el protagonista, hem remarcat la figura de la mare, omnipresent a la novel·la, i del pare, un personatge rodó, que evoluciona pàgina rere pàgina. També, evidentment, hem comentat la funció que desenvolupa Céline en la vida i creixement d’André.\nEns ha cridat l’atenció un cert canvi de ritme narratiu cap a la meitat de la novel·la. Si bé en un principi caminem al costat d’André per un món bàsicament sensorial i l’estil narratiu és d’una gran bellesa per aquestes descripcions esmentades més amunt, quan els fets es precipiten sembla que aquest món sensorial desaparegui, si més no en part, i entrem en una dinàmica d’accions ben diferent quant a ritme i també quant a semàntica de la història. Hem debatut sobre aquest aspecte i n’hem entès la necessitat, però ens ha sorprès.\nSón molts altres els comentaris que han anat sorgint al llarg de la sessió, com seria el tracte que rep André per part dels seus companys, la intensitat dels capítols on trobem les primeres cites entre l’alumne i la professora, la tria i encert de la veu narradora col·locada en aquesta primera persona que és el mateix André... Són molts, com dic, els comentaris compartits, perquè la nostra ha estat una rica trobada de club de lectura.\nMés enllà de tot el que s’ha constatat fins ara, també hem valorat la relació entre la novel·la i el tema de la trobada de clubs de lectura, i hem discutit sobre el desig sexual versus el desig sensual, considerant que André, en un principi, tenia necessitat d’aquest segon però es llença ben convençut al primer. Amb tot, aquests aspectes són els que esperem escoltar a la xerrada del Festival Vilapensa.\nDavid Cirici (Barcelona, 1954), és escriptor, guionista i publicitari. Va estudiar filologia catalana i ha exercit com a professor de llengua i literatura catalanes. També ha treballat per a ràdio i televisió en diverses sèries i programes, i encara en el món del guionatge ha col·laborat amb diversos espectacles musicals.\nEn el camp de la literatura la seva obra comprèn narrativa infantil i juvenil, teatre musical i novel·les per al públic adult, i quant a les seves temàtiques cal assenyalar que les trames i els personatges ben sovint es mouen a cavall entre la quotidianitat i el fantàstic.\nHa rebut alguns dels guardons més importants de casa nostra, i entre ells podem destacar el Premi Ramon Muntaner de literatura juvenil per L'esquelet de la balena (1986), una lectura habitual a les escoles on es planteja una societat futura; el Marian Vayreda de narrativa per La fàbrica de mentides (1995), obra amb la qual l’any següent va obtenir el premi de la Crítica Serra d'Or i on ens parla dels efectes de la Virtuala, una mena d’espectacle que alimenta moltes fantasies per mitjà d’una màquina de somnis; el Premi Prudenci Bertrana de novel·la per I el món gira (2011), inspirada en el cas Millet; el Premi Edebé de literatura infantil per Molsa (2012), el nom del gos protagonista de la història; el Premi Ramon Muntaner de literatura juvenil per Zona prohibida (2013), on una catàstrofe natural provoca que un grup de noies s’hagi d’enfrontar al món real; el Premi de literatura infantil El Vaixell de Vapor per El vol de l'oreneta (2015), una novel·la sobre l’amistat; i per esmentar-ne un darrer el Premi Sant Jordi de novel·la per El setè àngel (2016), que ens parla de la fragilitat de la vida i el lligam entre pares i fills.\nÉs membre del col·lectiu Germans Miranda.\nLlegim a la coberta del llibre: “L’André s’enamora de la Céline, la seva professora d’història. Vint anys més gran, és l’única persona capaç de comprendre la sensibilitat de l’André, que és cec.” La remarca de la ceguesa del protagonista no és cap espòiler, perquè es tracta d’una dada que trobem ja a les primeres pàgines. Amb tot, precisament aquestes primeres pàgines s’eleven com una bella descripció en base a les olors, els sons, el tacte, les emocions... I seria recomanable intentar llegir-ho simulant que ignorem aquesta característica de l’André: que és cec. En gaudirem molt més.\nMés enllà d’aquesta recomanació de lectura la narració de L’olor del desig es mou en dues grans línies temàtiques ubicades en un mateix marc cronològic. Per una banda tenim aquest amor esmentat més amunt, un enamorament entre la professora i l’alumne. Per l’altra banda tenim les confidències que André fa a un personatge ben concret, l’únic que fa referència a una persona real: Picasso. Perquè l’època en què té lloc aquesta història es correspon amb l’etapa durant la qual l’artista va viure al castell de Vauvenarga (1959-61) i, en la ficció, el pare d’André hi treballa com a jardiner.\nDes d’aquest plantejament i des d’aquesta tria de punt de vista narratiu la novel·la, tal com ha declarat en alguna ocasió el mateix autor, representa “una exploració dels sentits”. Una exploració vers l’amor, el sexe i la sensualitat. Però també l’exploració que li interessava a Picasso, que entremig de les converses que manté amb el protagonista es planteja “Qui ho sap com són les coses?”\nAl costat de tots dos és important destacar el personatge de la mare, una dona que procura sempre una educació inclusiva per al seu fill; el pare, poc expressiu però sempre al costat d’André; i l’amiga d’infantesa, l’única que comprèn la singularitat del noi.\nUna novel·la emotiva, sensual, on podem aprendre a descobrir un món més enllà del que estem acostumats a veure.\n● Blog de David Cirici: http://davidcirici.blogspot.com/\n● David Cirici a la Viquipèdia: https://ca.wikipedia.org/wiki/David_Cirici_i_Alomar\n● Ressenya a L’illa dels llibres: https://www.illadelsllibres.com/lolor-del-desig-de-david-cirici-narra-la-passio-entre-una-professora-i-un-alumne-cec-fill-del-jardiner-de-picasso/\n● Ressenya a Núvol: https://www.nuvol.com/llibres/david-cirici-el-perfum-dun-amor-prohibit-58498\n● Entrevista a David Cirici: https://youtu.be/VNRyVudh3dQ\n● David Cirici al Catàleg Aladí: https://aladi.diba.cat/search*cat/?searchtype=a&searcharg=cirici%2C+david&searchscope=171&submit=Cercar\na de febrer 17, 2022


El FS Ripollet retroba el camí de la victòria a Terrassa amb un gol a 15” del final ·\nEl gol del triomf que anota Yeyo // JL\nEn l’anterior jornada, la setena, el FS Ripollet va veure com se li van escapar els tres punts quasi en l’últim sospir davant el Manlleu al Pavelló Joan Creus. Doncs, en aquesta, els pupils de Nico Seoane van fer el mateix a la pista del FS Bonaire Aquanet (2-3). Tanmateix, als egarencs se’ls van posar les coses de cara amb una diana als dos minuts. Gol que va contrarestar Héctor al minut deu.\nFins a la segona part, amb un joc més intens, els ripolletencs no van posar-se per davant al marcador. Busta va anotar l’1-2 a falta de vuit minuts per acabar l’enfrontament. El local Pol dins ja els últims 60 segons va igualar, però va aparèixer Yeyo i va veure porteria, aprofitant una errada defensiva a falta de 15 segons per a la botzina final. Tres punts per recuperar les dues posicions perdudes davant els osonencs i d’aquesta manera retallar punts amb un rival directe de la part alta.\nPrevious: El CPA convida a gaudir del patinatge als amics dels seus esportistes\nNext: Un efectiu CF Ripollet revifa a Peralada i aconsegueix la primera victòria a domicili\nRedacció 13 Juliol 2020 93


Real Sociedad 1 : 9 Barcelona | Futfem.cat\nReal Sociedad 1:9 Barcelona\nZubieta - 09.02.2022 17:00\nEmma Ramírez (89')\nOshoala (10' 45')\nJenni Hermoso (87')\nEl Barça i Oshoala ajusticien la innocència de la Real Sociedad\nNatalia Arroyo: «És una derrota molt dura, la segona part ha estat una agonia»\nMés enllà de la contundència del marcador (1-9), l'entrenadora de la Real Sociedad ha posat en valor una primera part en què han incomodat al Barça\nEmma Ramírez 72' 89'\n59' 72' Paredes\n56' 72' Rolfö\n60' Graham Hansen\n10' 45' 60' Oshoala\n60' 87' Jenni Hermoso\n61' 83' Pina\nUna gran cita viciada per l'abisme de la classificació\nEls 16 punts que separen a Barça i Real Sociedad, els dos primers classificats, marca un dels partits més esperats de la temporada\nPunts 66 90\nVictòries 21 30\nGols a favor 67 159\nGols en contra 38 11\n09-02-2022 || 07:11\n09.02.2022 || 07:11\nTothom vol ser el primer en derrotar al conjunt blaugrana. Però fins ara ningú no ho ha aconseguit. Ni en Lliga, ni en Champions ni en Supercopa. D'aquest anhel pel que sembla impossible s'alimenten les prèvies dels rivals del Barça. També la de l'entrenadora de la Real Sociedad, Natalia Arroyo, que ha instal·lat al seu equip en una segona posició que ningú preveia. Sobretot, tenint present que el conjunt guipuscoà venia d'un estiu infernal, en què va quedar despullat de les seves principals figures.\nEls duels entre el primer i el segon classificat acostumen a generar una gran expectació. Més encara quan els dos equips, Barça i Real Sociedad, practiquen un futbol valent i posen el talent al servei de l'espectacle. Però resulta que l'equip blaugrana, indomable a Espanya i a Europa, treu 16 punts al seu immediat perseguidor. Els mateixos que l'equip de San Sebastià treu al setè classificat, el Sevilla, per exemple.\nD'aquesta manera, s'espera una cita més cosmètica que transcendent a Zubieta. Un escenari que podria semblar desfavorable, però que va com anell al dit a un Barça que mana en totes les facetes. També en els precedents històrics: només hi ha perdut una vegada, en la primera temporada en què es van enfrontar (2006/07) per 2 a 1. Les últimes nou visites, per cert, amb triomf per les blaugranes.\nA la malastrugança com a local davant el Barça, l'equip 'txuri-urdin' hi afegeix un mal moment de forma. Una derrota contra el Real Madrid (1-3) i un empat contra l'Atlético de Madrid (2-2), dos dels ogres de la Lliga, han interromput l'harmonia en la que es trobava la Real Sociedad. I el tercer encontre a casa, contra el Barça, no sembla el millor escenari per esvair els dubtes.\nMenys encara quan les barcelonines segueixen recuperant efectius per a la causa. Si la setmana passada es va celebrar el retorn d'Aitana, aquesta ha estat el torn de Paredes i, especialment, de Mariona. Totes dues incloses dins d'una convocatòria temible, en la que ja només falten per recuperar Jana Fernàndez i Crnogorčević.\nEl que sembla inalterable és la manca d'organització dels ens rectors del futbol femení. En una cita de màxim nivell entre el primer i el segon classificat, es va fixar l'horari del partit a les 12 d'un dimecres. Diumenge passat, poc després que el Barça superés l'Eibar (7-0), el club guipuscoà va comunicar que l'encontre finalment s'acabaria disputant a les 17.00 hores. A només tres dies vista.\nSi la Real Sociedad està travessant el seu particular 'via crucis', amb l'encadenament de partits de màxima exigència, el Barça es troba immers en la ruta basca. Ve de l'Eibar i després de Zubieta visitarà l'Athletic Club i l'Alavés. Els quatre partits del País Basc de Primera Divisió, col·locats en fila índia.\nEl partit, que es recupera després de no jugar-se en el seu moment per positius a l'equip 'txuri-urdin', es podrà seguir per Esport 3 i per Barça TV. Zubieta acollirà una cita més cosmètica que transcendent. Un gran partit de futbol, un dels més esperats d'aquesta Lliga. Això sí, viciat per l'abisme de 16 punts que separen ambdós aspirants.\nLa nigeriana marca un doblet el dia del seu centenari en un partit en què el Barça ha acabat atropellant a la segona part\n09-02-2022 || 18:57\n09.02.2022 || 18:57\nDes que arribés al mercat d'hivern del 2019, Oshoala s'ha revelat com una futbolista d'extrems. Elogiada per la seva potència infernal i els seus gols. Criticada per la seva manca d'efectivitat, per errar dianes que semblaven predestinades a la xarxa. Enguany, però, la nigeriana està acumulant unes xifres que ressonen amb tanta força que parlen per si soles. En el seu partit número 100, amb un rival de luxe com la Real Sociedad, la davantera del Barça ha marcat un doblet amb efectes múltiples: ella es col·loca 'pixtitxi' en solitari (18), s'apunta la diana número 79 el dia del seu centenari i el Barça dona l'enèsim cop d'autoritat a una Lliga de vigència efímera.\nLa festa d'Oshoala s'ha emmarcat en un partit a l'alçada de les expectatives. Més enllà de l'abisme en la classificació, també de l'abisme del marcador final (1-9), la Real Sociedad ha estat l'equip que més problemes ha posat al colós blaugrana aquesta temporada. Especialment en la primera part, en què les de Natalia Arroyo han discutit la possessió de l'esfèrica, un dels manaments del rosari blaugrana, i han trepitjat amb assiduïtat els dominis de Cata Coll.\nAmb una vaselina perversa ho ha intentat la finesa Franssi, immersa en un duel de poder a poder amb Mapi León. També l'exblaugrana Gemma Gili, amb una rematada dins l'àrea negada pels reflexos de Cata. Nerea Eizaguirre, amb el talent caient-se-li de les butxaques, s'ha fet un tip de traçar conduccions i sembrar el caos en la rereguarda blaugrana.\nPerò les bones intencions de l'equip 'txuri-urdin' s'han estimbat contra la realpolitik del Barça. Amb la justiciera Oshoala com a artífex, les de Jonatan Giráldez han penalitzat la innocència del seu rival per començant manant al marcador. A la portera Nanclares, que en l'anada ja va patir el bombardeig culer (8-1), se li ha esmunyit una pilota d'entre les cames al minut 10 i la nigeriana, a plaer, ha acariciat l'esfèrica per apuntar-se el primer.\nA les portes de l'equador, qui ha agafat el relleu de Nanclares ha estat Vanegas. L'ex de l'Espanyol, coneguda per la seva contundència i manca de romanços, s'ha adormit davant la pressió de Patri, que ha recuperat la pilota i l'ha cedit ràpidament perquè Oshoala enfilés encara més a la taula de màximes golejadores. I anotés la diana número 79 en 100 partits amb l'elàstica blaugrana.\nLa bonaventura de la nigeriana ha contrastat amb l'embruix del travesser de Nanclares. En els primers 45 minuts, el Barça hi ha estavellat fins a quatre vegades la pilota: Martens per partida doble, Hansen amb el cap i Vanegas en un rebuig enverinat.\nEn la represa, la Real no s'ha arronsat. Amb l'entrada d'Amaiur, l'altre enfant terrible de l'equip guipuscoà, la societat amb Nerea Eizaguirre ha afegit encara més pólvora. Però, de nou, no ha aprofitat el vent a favor i el Barça, aleshores, s'ha muntat a la piconadora per acabar superant el marcador del partit d'anada.\nHa començat fent sang Rolfö, amb un cacau des de l'esquerra que ha besat les malles amb violència. L'ha seguit Paredes, el dia del seu retorn amb el Barça i a Guipúscoa, amb un cop de cap en un córner. Després ha desembarcat Martens, assistida per una Mariona que tot just tocava la seva primera pilota. La capitana Alexia ha seguit l'estela, el dia que ha igualat a Vicky Losada com la segona jugadora amb més partits amb el Barça. Pina, sortida des de la banqueta, ha calcat la diana que va marcar en la passada jornada contra l'Eibar amb el cap. Jenni, també des de la banqueta, ha col·leccionat una diana terapèutica. I Torrejón, en un moment dolç a nivell realitzador, ha fet amb el cap el novè gol de la tarda.\nAbans que la barcelonina tanqués el marcador, Emma Ramírez, la blaugrana cedida aquest curs a la Real, ha fet el gol de l'honor a les acaballes. El temps de vida de l'equip 'txuri-urdin' ha estat de 45 minuts. Un patró similar al partit d'anada. Després, el guio l'ha escrit a plaer un Barça que podria celebrar la Lliga el proper més de març, abans de l'arribada de la primavera.\n11-02-2022 || 07:02\n11.02.2022 || 07:02\nEn la rutina celestial del Barça, sempre hi ha un episodi més per al record. Fa unes setmanes, va ser la final de la Supercopa davant l'Atlético de Madrid (7-0). Aquesta vegada ha estat una golejada escandalosa al camp del segon classificat (1-9), la Real Sociedad, gràcies a un segon temps d'èxtasi en què l'equip blaugrana ha anotat fins a set gols. Un segon temps que l'entrenadora de l'equip guipuscoà, la catalana Natalia Arroyo, ha titllat d'«agonia» per resumir-la: «Fa mal, és una derrota molt dura. El marcador és amplíssim, la segona part ha estat una agonia».\nEl seu homòleg a la banqueta blaugrana, Jonatan Giráldez, vells amics des que coincidissin a les categories inferiors de la selecció catalana, ha resumit així la història: «Marcar nou gols al camp del segon classificat crec que té molt mèrit». El marcador sempre és l'encarregat d'explicar el relat oficial. Però més enllà de la contundència del resultat, en la primera part s'ha vist al Barça més vulnerable de la temporada: privat de la sagrada possessió en diversos trams i amb una Cata Coll més activa que mai, quan sovint la porteria blaugrana és un mer element decoratiu.\n«Hem sortit amb personalitat, elles [el Barça] han tingut dificultats per prendre'ns la pilota, crec que les hem pogut superar en més d'una jugada que ens han vingut a pressionar, ens hem plantat davant de Cata quatre o cinc vegades amb opció de gol...», ha analitzat Arroyo, que en una de les seves tardes més difícils des que dirigeix l'equip guipuscoà també ha sabut trobar espurnes d'esperança: «Ens hem de quedar amb què el primer temps torna a ser d'aquesta personalitat de creure'ns a prop d'un monstre que està marcant el ritme a tot arreu, a Europa i a la Lliga. El nostre camí no és aquest, aquesta no és la nostra competició encara que ens haguem posat darrera d'elles».\nLes bones maneres de l'equip 'txuri-urdin' al primer temps han conviscut amb un Barça que ha estavellat fins a quatre pilotes al travesser maleït de Nanclares i que ha sabut ajusticiar la innocència del seu rival. La instigadora ha estat Oshoala, el dia del seu centenari amb el Barça, que primer ha rematat a porteria una pilota que se li ha esmunyit a la portera local i després ha tret profit d'una pèrdua prohibitiva de la defensora Vanegas. «El segon gol, amb un error just abans del descans, ens ha posat massa lluny del partit», ha afegit Arroyo.\n«La Real ens ha plantat cara a la primera part, a estones ens ha tret la pilota i, inclús, han tingut les seves ocasions. Però l'equip ha seguit insistint en la mateixa idea, els gols han anat entrant, hem imposat el nostre joc i estem molt contentes», ha sintetitzat la central blaugrana, Irene Paredes, que ha anotat el quart gol amb el cap en el seu retorn després de passar el covid.\nEn aquest sentit, Giráldez també ha dibuixat un partit de dues meitats ben diferents. «Potser a la primera part no hem tingut tot l'encert en els últims metres, sobretot en situacions de centrada lateral. I en la segona part sí que hem arribat amb més gent, hem posat millors centrades i d'allà han vingut els gols», ha explicat el de Vigo.\nPer part de la Real també ha donat la cara un dels seus millors actius, la jove Amaiur Sarriegi, que ha sortit al segon temps i, en els primers 10 minuts, ha sembrat el caos en l'àrea barcelonista amb la complicitat de Nerea Eizaguirre. «Ha estat una derrota dolorosa. El resultat és massa ampli per tota la feina que ha fet l'equip. En la primera part estàvem en el nostre millor moment, elles han marcat el segon just abans del descans i ha estat una pena, perquè el marge de dos gols et deixa amb aquesta distància més gran per encarar la segona part».\nD'altra banda, també ha elogiat a les futbolistes del Barça, amb moltes de les quals coincidirà properament a la selecció espanyola l'Arnold Clark Cup: «Contra aquesta gent que és molt bona, si concedeixes massa no les fallen. I si tu falles les que tens, et castiguen molt. És un marcador molt ampli, però poc a poc hem d'anar apropant-nos a equips com el Barça».\nAmaiur també es trobarà a la selecció amb Alexia Putellas, que a banda d'anotar el sisè gol de la tarda, ha fet història al convertir-se en la segona futbolista amb més partits (376) amb l'elàstica blaugrana, igualant a una altra llegenda com Vicky Losada. L'única que li queda per davant és la longeva Melanie Serrano, que precisament en la passada jornada davant l'Eibar era homenatjada pels seus 500 encontres amb el club.\nAmb aquest triomf, el Barça ja treu 16 punts a la Real Sociedad, que ha recuperat els tres punts pels que va ser sancionada per no lluir a la samarreta el logotip de la Federació Espanyola. Si l'equip blaugrana guanya els propers quatre partits, davant Athletic Club, Alavés, Real Madrid i Madrid, es proclamaria campió de Lliga. Just enmig de l'eliminatòria de Champions contra l'equip 'merengue'. Si l'equip 'txuri-urdin' punxés abans, la celebració s'avançaria sempre que el Barça complís amb la seva part.


Joan Domènech és reelegit president de la UEA\nJoan Domènech és reelegit president de la Unió Empresarial de l’Anoia\nLa nova Junta Directiva de l'Entitat estarà formada per un equip de 14 persones\nRedacció VIA Empresa Barcelona. 28 de novembre de 2019 22:25\nNova Junta Directiva de la UEA | Cedida\nLa Unió Empresarial de l'Anoia (UEA) ha celebrat aquest dijous l'Assemblea General Extraordinària oberta als socis de la patronal per escollir el nou president i membres de la Junta. Joan Domènech ha estat l'únic en presentar candidatura i per tant ha estat reelegit sense necessitat de celebrar cap votació, segons ha informat l'entitat en un comunicat.\nDomènech ha estat durant un any al capdavant de l'entitat seguint el projecte iniciat pel seu antecessor, Blai Paco. En el seu discurs Domènech ha subratllat que tot i començar una nova etapa, "seguirem la línia estratègica entomada per la Junta anterior, perquè ha funcionat molt bé, i sumarem altres accions que permetin el creixement i el posicionament de l'entitat i la competitivitat de les empreses".\nEn el seu discurs també ha assegurat que la UEA "és un referent entre les patronals catalanes" i l'objectiu és seguir "el bon camí iniciat" i reforçar aquest posicionament "amb l'impuls d'una plataforma de notícies, dades i estadístiques d'interès empresarial".


'Wolfwalkers': Les amigues de sempre | El Cinèfil\n‘Wolfwalkers’: Les amigues de sempre\nPer Maria Garau\nAnimacióCríticaCrítica de pel·lícules\nRobyn, una jove aventurera de les que tant escauen a aquest tipus de relats, arriba a Kilkenny amb el seu pare, Bill Goodfellowe (amb la potentíssima veu de Sean Bean), el seu únic familiar i total ídol. Amb una força interior que no la deixa quedar dins la seguretat de les murades, Robyn, convençuda del seu talent heretat, es decideix a participar activa -i secretament- de la caça de llops per la que Bill ha sigut reclutat. Per esdeveniments dels quals no cal fer esmena aquí, Robyn acaba trobant-se amb la jove llop Mebh. Com és fàcil preveure, les dues joves s’adonaran que tenen més en comú que no pas diferències, i uniran forces per acabar amb la guerra oberta que els humans han declarat als llops. No cal entretenir-se en espòilers ni explicacions innecessàries de la trama, però com ja t’avisa un sisè sentit quan comences la pel·lícula, la història acaba amb un final feliç.\nTots hem vist Wolfwalkers, i segurament més d’una vegada. La història de les dues noies rebels, valentes, les escollides, que salven la seva gent. Això no és obstacle perquè sigui una bona pel·lícula. La seva personalitat passa per agafar el que, en el fons, és un conte popular, i retornar-ho a la seva condició de folklore. La construcció del món i el disseny de tots els elements conformen un conjunt amb una personalitat fortament marcada, però que en cap moment se’ns fa llunyana; la identitat irlandesa es fa palpable i accessible per una espectadora qualsevol de Barcelona. El conte juga la seva millor carta amb la proposta de l’animació, a què no es pot retreure cap però, i que pren la condició conscient d’allunyar-se del preciosisme pictòric, paradoxalment, aconseguint-ne un sòlid resultat.\nPotser Wolfwalkers ens recorda perillosament a altres títols infantils molt més grans, com Hermano Oso o Brave (ambdós de la factoria Disney), però depèn de l’enfocament que aquesta semblança sigui una ferida o una virtut. Per als acompanyants adults del públic objectiu, aquesta inevitable relació entre pel·lícules, un cop se supera la mandra inicial, dispara la nostàlgia. La Robyn i la Mebh viuen aventures que recordem, que han pogut canviar en aparença però no en essència. Potser és per aquesta circumstància que nosaltres, que en aquestes sales som l’acompanyant, gaudim més que els espectadors: per uns moments, recuperem la infantesa quan ens trobem mirant una pel·lícula de la qual coneixem el final i tot el que ens hi portarà, però seguim atents a cada nova sorpresa i gir que pugui venir.\nAls més petits, o bé els és igual veure una història semblant, o bé gaudeixen la sort de trobar-se amb una animació diferent i renovada. Que el públic objectiu segueixi a la primària no és cap raó per a no invertir un cert esforç a renovar les formes d’unes narratives que, vulguem o no, són elàstiques només fins a un punt –ben igual que amb el cinema “d’adults”. I amb això no vull dir que Disney hagi de perdre la idiosincràsia de la seva estètica, amb els colors més brillants de tota la cartellera, però tot és bo en la idea de mostrar als més petites mirades que surtin del prisma Disney i, en conseqüència, Hollywood. A més, Wolfwalkers, com tantes altres que passen silenciosament pel nostre costat, ens mostren l’essència d’altres cultures essent-ne part, i no amb el regust agredolç que no ens deixa oblidar que Disney les aprofita més que no pas reivindica.\nAl final, però, no puc deixar-me d’assenyalar un petit detall que em desperta certa molèstia, però ho faig dissimuladament quan estic acabant, igual que el mateix detall. No calia implicar, acabant-se la pel·lícula, que el pare de la Robyn i la mare de la Mebh tenen una relació, o formen una família més “tradicional”. Potser és una qüestió d’interpretació purament personal, però és una resolució que se’ns ha repetit tantes vegades que ara costa no interpretar-la precisament així. Ja havia quedat clar que els bàndols es reconciliaven, i ja estava bé formar una camada, i no la típica estructuradíssima i establerta família tradicional.\nCom més penso en aquesta pel·lícula, més a favor hi estic. Al final, posats a escollir com vols que t’expliquin una història que ja t’han repetit cent vegades, agafa l’opció indie, que per trobar-se amb Disney ja hi haurà temps.\nAgradarà: a tota la família, que és pel que estan dissenyades des d’un principi.\nNo agradarà: als que, amb una fe cega en el perfil B del cinema, s’esperin una subversió de les formes i en el gènere en un espai on no ho trobaran, i que tampoc està obligat a fer-ho.\nWolfwalkers és la tercera pel·lícula, i tancament, de la trilogia sobre el folklore irlandès de Tomm Moore; que en aquest cas ha dirigit també amb Ross Stweart. Estrenada el 2020 al Festival de Toronto, aquest film infantil ha rebut un consens general de bones crítiques.\nArticle anteriorEl dret de viure… d’una intel·ligència artificial\nArticle següent‘Tros’: el sometent al segle XXI\nEstudiant de Comunicació Audiovisual i apassionada de les ficcions de qualsevol classe, les gaudeix per igual al sofà de casa amb amigues o a les sales de cinema. Li interessa profundament el cinema i les sèries en totes les seves formes, però res igualarà mai 'Shrek 2', diu.


La millora dels accessos i l'entorn de les platges de Viladecans ja és una realitat - Komunica.press\nInici Baix Llobregat Viladecans La millora dels accessos i l’entorn de les platges de Viladecans ja...\nLa millora dels accessos i l’entorn de les platges de Viladecans ja és una realitat\nL'AMB ha finalitzat el projecte de millora de l'accés a unes platges envoltades d'espais naturals protegits com el delta del Llobregat\nL’AMB ha finalitzat les obres de transformació dels camins per accedir a les platges de la Pineda i de la Murtra dins del municipi de Viladecans. Es tracta d’uns accessos que presentaven deficiències en el paviment, trams sense elements definits de separació entre els vianants i els vehicles, mobiliari en mal estat i vegetació escassa.\nLa inversió total del projecte és aproximadament de 600.000 € i l’han finançat l’AMB, l’Ajuntament de Viladecans i el Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER).\nAquestes obres han servit per millorar la seguretat i comoditat dels conductors, protegir els vianants, renovar el mobiliari i millorar la qualitat paisatgística de l’accés a unes platges envoltades per la Xarxa Natura 2000, un espai protegit amb un alt valor ecològic.\nMillora de la seguretat i les condicions d’ús\nRegulació dels diferents tipus de circulacions amb priorització de vianants i bicicletes i delimitació dels espais per a vehicles privats, fet que potencia la mobilitat sostenible. S’ha ordenat la circulació de vehicles de motor, bicicletes i vianants, en funció de les característiques de cada tram i de les amplades disponibles de cada calçada. D’aquesta manera, s’ha fet més segura la mobilitat dels vianants.\nCol·locació de mobiliari (bancs, baranes, barreres de seguretat i tanques de fusta) i senyals viaris als camins.\nMillora del paisatge i de l’entorn natural\nEnjardinament dels marges del camí amb espècies adaptades a un ambient mediterrani. Totes les espècies plantades són autòctones i requereixen poca aigua.\nConstrucció de cunetes verdes als marges dels camins, que permeten absorbir l’aigua de la pluja, que alhora es reaprofitarà per regar la vegetació.\nCreació de basses i construcció de pous reomplerts amb grava, que permetran una infiltració de la pluja més ràpida, i això evitarà possibles inundacions i entollaments del camí.\nMillores dels accessos de la Murtra\nConstrucció d’una vorera contínua que separa els vianants dels vehicles i evita que es creui la calçada com fins ara.\nMillora del paviment de la calçada i pavimentació de trams que eren de terra. S’ha corregit el pendent dels camins per evitar l’acumulació d’aigua i els entollaments.\nCreació d’una parada de bus amb bancs i una zona enjardinada.\nReforç de la senyalització, tant la vertical com l’horitzontal.\nAmpliació del parterre de la benzinera per donar més espai a la pineda existent.\nInstal·lació d’una xarxa de reg per garantir el creixement correcte de les plantacions. Un cop estiguin establertes, no caldrà regar-les i només rebran aigua de la pluja.\nMillores dels accessos de la Pineda\nMillora del paviment i correcció de pendents per evitar els entollaments que feien impracticable el camí en períodes de pluja abundant.\nCol·locació de controls de pas per reservar el camí a l’ús de vianants i ciclistes, i així evitar l’accés de vehicles de motor.\nCol·locació d’elements de fusta que marquen el camí cap a la platja.\nCreació d’una zona de plantació a l’eixamplament del final del camí.\nAquest projecte s’emmarca dins del Conveni FEDER que la Generalitat de Catalunya i l‘AMB van signar l’any 2017 per a la gestió de projectes metropolitans dins del programa operatiu d’inversió en creixement i ocupació FEDER Catalunya 2014-2020 per a l’àmbit de recuperació socioambiental dels espais fluvials metropolitans. Altres actuacions d’aquest conveni són les ciutats intel·ligents (smartcities), la mobilitat sostenible, l’eficiència energètica i la recuperació i el foment del patrimoni natural, industrial i cultural.\nArticle anteriorUna avioneta se estrella sobre las vías del tren en Sabadell\nArticle següentSant Just torna a celebrar la Festa de la Pau


Els parcs de Barcelona, 48 hores tancats pel vent | betevé\nEls parcs de Barcelona, 48 hores tancats pel fort vent\nContinua activat el Pla bàsic d’emergència municipal en fase d’alerta pel vent del temporal Justine\nRedacció | dilluns, 1 de febrer del 2021, a les 23.01\nEls parcs de la ciuta han estat 48 hores tancats a causa del fort vent. La borrasca Justine ja va obligar a mantenir-los tancats dilluns, davant l’episodi de ventades que va començar el cap de setmana.\nEl Pla bàsic d’emergència municipal es va activar en fase d’alerta el diumenge. Un cop va minvar, es va desactivar diumenge al vespre, però va tornar-se a activar dilluns al matí, quan les ventades van reaparèixer. Les ratxes s’ha mantingut així fins aquest dimarts.\nTres temporals en menys d’un mes\nNo és la primera borrasca que obliga a tancar parcs i jardins pel risc de caiguda d’arbres. El 22 de gener també es van tancar per la borrasca Hortense , que va fer caure una palmera sobre d’un cotxe a la Diagonal.\nPerò els temporals Horace i Justine no van estrenar el 2021. La primera borrasca de l’any va ser Filomena, que va deixar imatges de ciutats emblanquinades per la neu arreu de la península ibèrica, tot i que no va nevar a Barcelona.\nI tot plegat, tan sols un any després de la borrasca Gloria, que va afectar greument les platges de la ciutat pel fort onatge del temporal de primera categoria del 2020.\n— arbres — parcs — temporal — vent


Marchelo's Wei: Rebobine, por favor (Be kind, rewind)\nRebobine, por favor (Be kind, rewind)\nQuina llàstima que el divendres passat s'estrenés aquesta gran pel·lícula, i només la facin a 4 cines, si arriba, de Barcelona. I més en un cap de setmana que grans estrenes no hi ha hagut. Entenc que no és un film comercial ni convencional, però el tenir el Jack Black com a protagonista hauria de servir per intentar-la colar com una "comèdia tonta", com va succeïr en el seu moment amb "Olvídate de mi!", de Jim Carrey i dirigida, com "Rebobine, por favor", per Michael Gondry.\nL'argument de "Rebobine, por favor", com no podia ser d'una altra manera venint de Michael Gondry, és genial: Jerry (Jack Black) és un paio molt peculiar que, al intentar sabotejar una central elèctrica, es queda "magnetitzat", borrant sense voler totes les cintes VHS del videoclub del seu amic Mike. Quan els ve el primer client i els hi demana "Los cazafantasmas", li diuen que la tindran per la tarda i la graben a lo cutre, fent un remake "estil Youtube" de la peli. A partir d'aquí els arriba l'èxit, la gent del barri prefereix veure les pel·lícules "suecadas"(sweded, així és com li diuen) abans que les versions originals.\n"Rebobine, por favor" és originalitat, imaginació, amor pel cine i nostàlgia freak. Una molt bona comèdia, divertida, vital, encantadora, deliciosa, amb uns personatges freakies a més no poder, però entranyables. Tot i el seu argument "impossible", la història és sencilla, no té grans pretensions filosòfiques i no es fa gens avorrida, com sí passava en algunes parts de "La ciencia del sueño".\nSens dubte el punt fort de la pel·lícula són els remakes que el Jerry i el Mike fan de films tan mítics com: Los Cazafantasmas, 2001 Odisea en el espacio, El Rey León, Paseando Miss Daisy, King Kong, Robocop, entre moltes altres. El millor, sens dubte, el remake de Los Cazafantasmas: no vaig parar de riure en els 5 minuts que dura, i és que veure al Jack Black cantant la típica cançó de "Ghostbusters" constantment no té desperdici. També em vaig riure molt amb la versió de Hora punta 2, amb el Jack Black fent de Jackie Chan (amb esparadrap als ulls inclòs per semblar xino).\nMichael Gondry transmet el missatge de que amb imaginació, tot és possible. Que tothom pot fer cine, sense importar els mitjans tècnics dels que disposi, si hi posa una mica de creativitat. I aquest missatge lliga molt amb el tipus de pel·lícules que ha vingut fent fins ara el director, que si algo tenen és precissament originalitat. He llegit en moltes ocasions crítics que titllen de pedant el cine de Michael Gondry, però jo crec que sencillament fa pel·lícules sense limitar la seva imaginació, sense posar barreres: si té una idea, la duu a terme.\nVisualment "Rebobine, por favor" és sorprenent, però potser no tant com "Olvídate de mi" i "La ciencia del sueño", que eren somnis convertits en pel·lícules. Ara bé, estèticament està cuidada al màxim detall (a mi personalment em va encantar el videoclub on té lloc la major part de la pel·lícula).\nPel que fa a les actuacions, gran part del film està monopolitzat per el Jack Black. És un actor que normalment em posa dels nervis, exagera massa, i en aquesta pel·lícula també, però haig de reconèixer que el seu personatge és molt divertit, i protagonitza els millors gags del film, que no són pocs. El seu company, el Mike, l'interpreta el Mos Def, que és un rapero reconvertit a actor. També té un paper destacat el Danny Glover, mític actor de Arma Letal.\nEn definitiva, "Rebobine, por favor" és una molt bona comèdia, que us recomano veure tot i les dificultats (la podeu veure al Icària Yelmo). Si us han agradat les anteriors pelis de Michael Gondry, us agradarà seguríssim, i si no us han agradat és possible que també, perquè no és tan rebuscada com "Olvídate de mi!" i "La ciencia del sueño" (em deixo "Human Nature", la seva opera prima, però és que no l'he vist).\nAh, i us recomano enèrgicament que entreu aquí, http://es.youtube.com/user/BeKindMovie, és la pàgina de la peli a Youtube, i podeu veure a "Favoritos" els remakes de films que han fet gent arreu del món (el de Lord of the Rings és molt bo). Aquí podreu veure com el missatge de Michael Gondry ha despertat la vena artística de bastanta gent, així que si algú vol fer la versió d'alguna pel·lícula, que m'avisi!\nPuntuació filmaffinity: 7,1\nEl millor: una gran idea materialitzada en pel·lícula. El pitjor: el tractament rebut, passarà desaparcebuda per molts.\nRealment la pel·lícula és molt bona i sap greu que se'n parli tan poc i només la facin a 4 cinemes de Barcelona (a Granollers ni de conya la fan!) però bé... si no es pot anar a veure al cinema sempre serà una molt bona opció veure-la en DVD amb els amics!!\nPer mi les millors suecades: Los Cazafantasmas i El Rey Leon! Són boníssimes!!\nPersonalment, "Be kind, rewind" m'ha agradat molt més que la "Ciencia del sueño" (masses paranoies, se'm va fer una mica pesada!), però la millor, sense dubte és "Olvídate de mi!".\n13 d’abril de 2008 a les 21:13\nJose C. ha dit...\nDe cabeza a mi lista de blogs favoritos. Ni te imaginas la ilusión que me hace descubrir mentes tan inquietas en la red.\n15 d’abril de 2008 a les 17:03\nGracias José, a mi me hace ilusión tener lectores a los que les guste mi blog :) Espero poder contar con tus comentarios, saludos!\n15 d’abril de 2008 a les 17:27\nHola, gràcies per la teva visita al meu blog.\namb temps aniré passant per aquí i llegint-te...\ni totalment d'acord amb tú amb el tema de "Rebobine por favor"...gran pel·lícula si senyor.\n15 d’abril de 2008 a les 21:25\nMerci Àngel, ens anem veient per aquí!\n15 d’abril de 2008 a les 21:50\nFrancament veig una expansió del blog brutal marcel,quantes novetats en una setmana i quanta gent nova!\nenfi pel que fa a la peli, vaig riure molt amb algunes suecades, realment la idea de fer les pelis es tan descabellada que mola.\ngenial les pelis de ghostbusters i men in black, em vaig partir.tambe hora punta 2 impresionant, en especial el jack black parlant "anglès axinat".\nel problema es que a part dels gags la peli la vaig trobar fluixa.el que passa es que obviament es millor que moltes altres comèdies "de l'estil".\n19 d’abril de 2008 a les 8:51


Juan Reyes Herreros.\n2009 Món Jurídic, n.º 238\nDins de la nostra pràctica professional resulta indubtable el protagonisme que, a la vista de la conjuntura econòmica actual, han assolit els procediments concursals. És precisament en el marc d’aquests procediments on ha sorgit una certa controvèrsia sobre els efectes que es deriven de les transmissions d’empreses respecte de les relacions laborals existents i altres drets i obligacions relacionats (per exemple, l’assumpció o no dels deutes de la Seguretat Social previs a la transmissió). Així, es discuteix amb freqüència la interpretació i aplicació dels preceptes establerts a la Llei 22/2003, de 9 juliol, Concursal (“LC”) sobre aquestes qüestions, i no són poques les veus que reclamen més flexibilitat en el sentit que a continuació s’exposarà.\nLes referències a la transmissió d’empreses o a les seves unitats productives a favor de tercers, així com els seus efectes associats, es recullen als articles 100.2 i 149.2 de la LC, dins de la fase de conveni i liquidació del concurs, respectivament. En concret, quan es regula el contingut de la proposta de conveni, l’article 100.2 de la LC estableix al seu segon paràgraf que “també es podran incloure a la proposta de conveni proposicions d’alienació, ja sigui del conjunt de béns i drets del concursat afectats a la seva activitat empresarial o professional o de determinades unitats productives a favor d’una persona natural o jurídica determinada. Les proposicions inclouran necessàriament l’assumpció per l’adquirent de la continuïtat de l’activitat empresarial o professional pròpia de les unitats productives afectades i del pagament dels crèdits dels creditors, en els termes expressats a la proposta de conveni. En aquests casos, hauran de ser escoltats els representants dels treballadors”. Per la seva banda, entre les regles supletòries de les operacions de liquidació, l’article 149.2 de la LC disposa que, quan com a conseqüència d’una transmissió “una entitat econòmica mantingui la seva identitat, entesa com un conjunt de mitjans organitzats per tal de dur a terme una activitat econòmica essencial o accessòria, es considerarà, als efectes laborals, que existeix successió d’empresa. En aquest cas, el jutge podrà acordar que l’adquirent no es subrogui en la part de la quantia dels salaris o indemnitzacions pendents de pagament anteriors a l’alienació que sigui assumida pel Fons de Garantia Salarial de conformitat amb l’article 33 de l’Estatut dels Treballadors. Igualment, per assegurar la viabilitat futura de l’activitat i el manteniment de l’ocupació, el cessionari i els representants dels treballadors podran subscriure acords per a la modificació de les condicions col·lectives de treball”.\nD’aquesta manera, una primera aproximació portaria a concloure que la LC es remet de forma general al règim de successió d’empresa establert a l’article 44 de l’Estatut dels Treballadors, essent, per tant, d’aplicació l’obligació general de subrogació en les obligacions laborals que poguessin existir. En tot cas, això serà així en el benentès que l’activitat empresarial estigués encara operativa abans de la transmissió (en la línia establerta per la sentència d’unificació de doctrina del Tribunal Suprem de 25 de setembre de 2008, on també s’atorga una especial protecció a l’assumpció del negoci concursat pels antics treballadors constituïts en societat anònima laboral); i igualment, no hauria d’imposar-se l’obligació de subrogació contractual respecte de contractes de treball prèviament extingits dins del mateix concurs (extinció que requereix la prescriptiva autorització del jutge mercantil segons el procediment de l’article 64 de LC).\nÉs en aquest punt on es planteja la conveniència de si l’anunciada reforma de la LC hauria de mantenir aquesta regulació que exigeix la subrogació laboral o bé introduir un cert marge de flexibilitat. A aquests efectes, no cal oblidar que l’article 5 de la Directiva 2001/23/CE, de 12 de març, sobre aproximació de les legislacions dels estats membres en matèria de successió d’empresa, expressament preveu la possibilitat que, en procediments d’insolvència empresarial degudament tutelats per una autoritat pública, no sigui aplicable l’obligació de subrogació en els contractes de treball. En la transposició d’aquesta Directiva, el nostre legislador va optar per un ús limitat de les facultats que preveia la mateixa Directiva establint, a l’abans transcrit article 149.2 de la LC, que el jutge mercantil podrà eximir l’empresari adquirent de subrogar-se en la part de salaris i indemnitzacions previs a la transmissió i assumits pel FOGASA.\nEs tractaria, en definitiva, de considerar si l’objectiu primer de la LC, consistent en la satisfacció dels deutes dels diferents creditors 'entre els quals es troben els mateixos treballadors', s’acompliria millor si les transmissions de les empreses en concurs poguessin excloure o limitar les obligacions de subrogació laboral (sense perjudici, és clar, que s’indemnitzi adequadament els treballadors respecte dels quals no operés la subrogació empresarial). Cal recordar que diverses resolucions judicials ja mantenen aquesta interpretació amb el redactat actual de la LC.\nUn altre element que s’hauria d’aclarir a fi i efecte d’incentivar ofertes d’adquisició d’empreses en concurs és el tractament que correspon als deutes amb la Seguretat Social previs a la transmissió. En relació amb aquesta qüestió, algunes resolucions judicials (entre d’altres, interlocutòria de la secció 15 de l’Audiència Provincial de Barcelona de 29 de novembre de 2007) confirmen la competència del jutge mercantil per decidir sobre la no subrogació en els deutes de Seguretat Social per part d’aquells que adquireixen empreses en concurs. En concret, es considera que l’article 149.2 de la LC permetria dur a terme aquesta exclusió (la subrogació seria únicament respecte dels “efectes laborals”, no respecte de la Seguretat Social), per davant del règim de responsabilitat solidària general propi dels articles 104 i 127.2 de la Llei General de Seguretat Social per als supòsits generals de successió d’empresa. En tot cas, aportaria claredat que la reforma de la LC considerés una modificació de la normativa de la Seguretat Social, tal com ja va fer la disposició final onzena de la redacció vigent de la LC afegint una previsió a la Llei General Tributària ?actual article 42.1 c) paràgraf quart d’aquesta llei? per tal d’excloure la responsabilitat solidària de l’adquirent envers els deutes tributaris previs a la transmissió.


15 LOGOTIPS AMB SECRETS OCULTS QUE PROBABLEMENT NO CONEIXÍEU - PUBLICITAT\n15 logotips amb secrets ocults que probablement no coneixíeu\nPrincipal Publicitat 15 logotips amb secrets ocults que probablement no coneixíeu\nMira al teu voltant. Si no esteu en algun tipus de desert, és probable que encara ara estigueu veient un munt de logotips de marques disfressats de gairebé tot el que posseïm. Però, mai us heu adonat que també hi ha elements amagats als logotips reals?\nMira al teu voltant. Si no esteu en algun tipus de desert, és probable que encara ara estigueu veient un munt de logotips de marques rascats a tot el que posseïm. Però, mai us heu adonat que també hi ha elements amagats als logotips reals?\nés betty blanc més vell que el pa llescat\nCom passa amb qualsevol obra d’art impressionant, un bon logotip ofereix capes de profunditat. I això és el que obteniu amb aquests famosos logotips de marques que ofereixen més del que sembla.\nNo només és la lletra B d’un cercle vermell, sinó que també porta algú Batecs auriculars.\nEn realitat, és una versió estilitzada de la famosa estampa de xilografia The Great Wave off Kanagawa.\nEls bombons Toblerone provenen de Suïssa i realment fan que es mostrin no només amb el nom de Berna (ciutat on es fabrica Toblerone), sinó també una silueta d’ós situada dins del logotip de la muntanya.\nL’obvietat és la fletxa que connecta de la a a la z, però el que habitualment es perd és que el logotip somriu.\nAquesta és molt interessant perquè el logotip emmagatzema totes les lletres que s’utilitzen al nom de l’empresa.\nFedEx amagava una petita fletxa entre les lletres E i x, que representa l’impuls i l’eficiència cap endavant.\nLa fabricant de gelats és famosa per produir 31 sabors diferents del seu producte. Fins i tot van posar aquest número al seu logotip.\nEl logotip del fabricant de vehicles significa la primera lletra del seu nom, oi? No només això, sinó que també representa un acord reeixit entre un concessionari de vehicles i un client.\n# 9 Tour de França\nPocs s’adonen d’un motorista que s’incorpora sense problemes al títol.\nLa gent sol veure la lletra F separada del número 1. Però, en realitat, el número és blanc, seguit de la bandera vermella.\nLa lletra P del logotip està estilitzada per recordar-nos un pin real.\n# 12 grans magatzems a França 'Galeries Lafayette'\nEl doble T del títol es converteix en el símbol de París: la Torre Eiffel.\n# 13 fabricant italià de vehicles 'Alfa Romeo'\nEl logotip d’Alfa Romeo està ple de coses, essent una serp que menja un home.\nconsum de marihuana abans i després\nAixí és com va sorgir aquella mística bombolla verda.\nEl logotip d’Unilever es compon en realitat d’icones que representen diferents aspectes de la vida sostenible.\nPer 36 logotips més intel·ligents, cap a la dreta aquí .\nConcurs fotogràfic nat geo 2015\ncom fer escultura inflable\nFairy tail 2014 és un remake\nimatges de gent a l'infern\nImatge d'home de 50 anys\nimatges de dones besant dones\nsessió de fotos de noies pin up\nEl fotògraf segueix la seva xicota que el guia arreu del món\nL’artista va utilitzar 100.000 llibres prohibits per recrear un partenó de mida completa a la part superior del lloc de gravació de llibres nazis


Batxillerat Dual – Escola Vedruna Palamós\n(DE 2n d’ESO a BATXILLERAT)\nEn aquests vídeos vídeo 1 – vídeo 2 trobareu més informació.\nAquest enllaç us deixarà accedir a la pàgina web d’Academica.\nEl programa es desenvolupa totalment en llengua anglesa, però va molt més enllà de l’aprenentatge de l’idioma. Els alumnes pensen i treballen en anglès, participen en classes magistrals i es poden comunicar diàriament amb professors nadius, participen en Live Sessions amb d’altres companys i, en definitiva, es defensen autònomament en anglès, la qual cosa augmenta la seva confiança i destresa.\nPrograma fet per a 4 anys\nPrograma fet per a 3 anys\nPrograma fet per a 2 anys\nManual de procediment presentació/informació (diploma dual): famílies nous alumnes 2020/2021\nModel de carta/comunicació del centre escolar a les famílies\nQuotes 2020-2021 batxillerat dual\nProcediment de preparació del “document d’inscripció en el diploma dual”\nBaners d’Academica amb un enllaç al vídeo explicatiu del diploma dual