Literatura catalana contemporània | Antifeixisme - La batalla de Moscou: la primera gran derrota de Hitler - Blog de l'escriptor López Crespí\nAntifeixisme - La batalla de Moscou: la primera gran derrota de Hitler - Blog de l'escriptor López Crespí\nTurmeda | 29 Desembre, 2008 19:01 | Compartir:\nLa Batalla de Moscou és normalment considerada com una de les batalles més importants entre les Potències de l'Eix i la URSS, primer perquè els soviètics van ser capaços de preveure amb èxit l'intent més seriós de capturar la seva capital. La batalla també va ser una de les més llargues de la guerra, amb més d'un milió de baixes. Marcà un punt d'incidència, donat que des que la Wehrmacht inicià la seva guerra de conquesta al 1939 era la primera vegada que es veia obligada a retrocedir en gran escala: la Wehrmacht ja havia estat obligada a retrocedir a l'Ofensiva de Yelnia al setembre de 1941 i a la Batalla de Rostov (1941) (que portà la destitució de Gerd von Rundstedt), però aquestes retirades van ser menors, comparades amb la de Moscou.\nLa Batalla de Moscou\nLa Batalla de Moscou (rus: Битва за Москву; transliterat: Bitva za Moskvu; alemany:Schlacht um Moskau) va ser la defensa soviètica de Moscou i la conseqüent contraofensiva soviètica que tingué lloc entre octubre de 1941 i gener de 1942 al Front Oriental de la Segona Guerra Mundial contra les forces de l'Alemanya Nazi. Adolf Hitler considerava que Moscou, capital de la Unió Soviètica i la ciutat més gran del país, havia de ser un objectiu primari tant des d'un punt de vista militar com polític per a les forces de l'Eix a l'invasió de la Unió Soviètica. Un pla alternatiu alemany rebia el nom d'Operació Wotan.\nEl pla original d'invasió, que els membres de l'Eix van anomenar Operació Barbarroja, preveia la captura de Moscou en tres o quatre mesos. Tanmateix, tot i als grans avenços territorials inicials, la Wehrmacht es veié aviat alentida per la resistència soviètica (en particular durant la Batalla de Smolensk, que s'estengué entre juliol i setembre de 1941 i retardà durant 2 mesos l'ofensiva alemanya vers Moscou). Havent assegurat Smolensk, la Wehrmacht va ser obligada a consolidar les seves línies al voltant de Leningrad i Kíev, retardant encara més l'avanç cap a Moscou. L'avanç de les forces de l'Eix finalment arrencà el 30 de setembre de 1941, amb una ofensiva amb nom clau "Operació Tifó", l'objectiu de la qual era la conquesta de Moscou abans que caigués l'hivern.\nDesprés d'un inici d'èxit que aconseguí encerclar i destruir diversos exèrcits soviètics, l'ofensiva alemanya va ser detinguda a la línia defensiva de Mozhaisk, a prou feines 120km de la capital. Havent penetrat a les defenses soviètiques, l'ofensiva de la Wehrmacht va ser alentida per les condicions atmosfèriques, amb les pluges de tardor convertint les carreteres i camps en fangars, que impossibilitaven el pas dels vehicles, cavalls i soldats de l'Eix. Tot i que l'inici del temps de fred i la congelació del terra permetés prosseguir l'avanç a l'Eix, la lluita continuà davant el fred sever i la dura resistència soviètica.\nA inicis de desembre, els grups panzer d'avantguarda s'aturaren a menys de 30km del Kremlin, i els oficials de la Wehrmacht podien veure els edificis de Moscou amb els binocles, però donat el fred i l'extenuació de les tropes, l'Eix no pogué avançar més. El 5 de desembre de 1941, tropes siberianes de refresc, preparades per la lluita d'hivern, van atacar a les tropes alemanyes davant de Moscou; al gener de 1942, la Wehrmacht s'havia vist obligada a retrocedir entre 100 i 250km, amb la qual cosa va concloure l'amenaça sobre Moscou i sent la màxima aproximació que va fer l'Eix per capturar la capital soviètica.\nWeb Ixent (Esquerra Alternativa i Anticapitalista de les Illes)


Bed & Breakfast De Tuinkamer Harlingen Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 31 allotjaments a Harlingen.\nHoogstraat 3, Binnenstad, Harlingen, Països Baixos - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Bed & Breakfast De Tuinkamer\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Harlingen, no busqui més enllà de Bed & Breakfast De Tuinkamer. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Harlingen. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa, Zones públiques amb Wi-Fi, instal.lacions per a minusvàl.lids.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Bed & Breakfast De Tuinkamer és una selecció idònia per a la vostra estada a Harlingen.\nAllotjaments a Harlingen


Carta de resposta dels Reis per donar el 6 de gener o després » Reis d'Orient 🤴🏻🤴🏻🤴🏻\nCarta de resposta dels Reis per donar el 6 de gener o després\nCartes de resposta dels Reis\nA causa de la pandèmia de la COVID-19, i la incertesa sobre si es podran fer les cavalcades de Reis el 5 de gener del 2021, estem preparant nous models de carta que no esmentin les cavalcades.\nVoleu rebre l’autèntica carta dels Reis d’Orient personalitzada per als vostres fills, nebots o néts i que estigui escrita en català?\nUs imagineu la cara dels infants quan vegin que els ha arribat una carta de resposta dels Reis d’Orient al seu nom? I quan obrin el sobre i llegeixin la carta? Els Reis d’Orient saben com es diuen, si es porten bé o malament, com els ha anat a l’escola, quin és el patge d’allà on viuen, on aniran a veure la cavalcada de Reis…\nCom demanar la carta de resposta?\nNormalment els Reis no responem les cartes a tota la canalla, així doncs, cal que ens feu arribar una sol·licitud especial. En aquesta sol·licitud us demanem que escolliu un model de text i que ens confirmeu algunes dades dels infants als quals vagi adreçada la carta, per contrastar-les amb les cartes que ens han enviat i amb els informes que ens fan arribar els patges de tota la mainada, hi ha molts nens i nenes al món i no voldríem enviar-los la resposta equivocada…\nAl text de la carta hi apareixerà el nom de l’infant, la població i també podeu indicar el nom del vostre patge, si a la vostra zona teniu un patge característic (més informació sobre els patges).\nAl sobre artesà hi sortiran el nom i els cognoms, amb l’adreça i la població de l’infant. Aquesta adreça no té perquè coincidir amb l’adreça d’enviament real, que es comunicarà en el moment de formalitzar la comanda i fer el pagament.\nEls encàrrecs rebuts després del 23 de desembre no podem garantir que arribin abans del 6 de gener, però la carta està redactada per tal que pugui ser llegida tant el mateix 6 de gener com uns dies després d’aquesta data.\nPersonalitza la carta\nSi encarregueu diverses cartes, procureu escollir diferents models de text i que estiguin escrites per Reis diferents. Així fareu que les cartes tinguin més diferències entre elles.\nVegeu els models: Text A, Text B i Text C.\nAquest producte està esgotat i no disponible actualment.\nDiferents models de text de la carta per escollir\nCadascun dels tres Reis té el seu propi tipus de lletra i la seva signatura\nCarta personalitzada feta amb paper artesà de gran qualitat\nAmb lacrat autèntic, fent servir el segell reial\nCartes signades pels Reis Melcior, Gaspar o Baltasar\nSobre de paper artesà a nom de l’infant\nMata-segells del servei postal reial d’Orient\nRebreu la carta, amb el sobre artesà, dins d’un sobre blanc convencional, a nom de qui hagi fet l’encàrrec, per reservar la sorpresa pel moment escollit\nQuan s’enviaran les cartes?\nSi us voleu assegurar que la carta arriba abans del 6 de gener cal que feu el vostre encàrrec abans del 23 de desembre, si l’encàrrec arriba després d’aquesta data no podem garantir que la carta arribi abans del 6 de gener, però la carta està redactada per tal que pugui ser llegida tant el 6 de gener com uns dies després d’aquesta data.\nQuan se li ha de donar la carta a l’infant?\nEl moment adequat per donar aquesta carta de resposta dels Reis a l’infant és el dia 6 de gener o després.\nCarta de resposta dels Reis per donar amb els regals\nUn web nadalenc produït per: ConsulTIC.catTheme by SiteOrigin


L'Olot ja té rival a la primera ronda de la Copa del Rei - Ràdio Olot\nL'Olot ja té rival a la primera ronda de la Copa del Rei\nJugarà al camp del Poblenc. L’equip olotí haurà de viatjar a Mallorca el 16 de desembre. El director esportiu, Sergi Raset, diu que s’hauria estimat més jugar a casa, però valora que el desplaçament és curt i en avió i que el rival no és dels més potents de Segona B. El Poblenc, com l’Olot, encara no ha guanyat cap partit del seu subgrup.\nÉs el director esportiu de l’Olot, Sergi Raset, en declaracions a Ràdio Olot. Reconeix que està preocupat per la situació de l’equip a la lliga, on encara no ha guanyat i on ha sumat només dos punts de dotze possibles, però no per això, diu, la Copa ha de fer nosa.\nD’aquesta manera es prendrà l’Olot la Copa del Rei 2020-2021, que arrencarà d’aquí a un mes, el 16 de desembre, a Sa Pobla, a l’illa de Mallorca. Allà, el conjunt de Raúl Garrido s’enfrontarà amb el Poblenc. Així ho va determinar el sorteig fet ahir i així ho valorava el mateix Sergi Raset.\nEl Poblenc és novè de deu equips al subgrup A del grup 5 de Segona B. Només ha sumat tres punts (tres empats, una derrota i cap victòria) en quatre jornades disputades. És un equip modest, però amb algun nom conegut a les seves files. Destaca Dani Benítez, amb passat a la Primera Divisió amb el Granada. El Poblenc-Olot de la primera ronda de la Copa es jugarà a partit únic, al Nou Camp de Sa Pobla, el 16 de desembre.\nRecupera el ‘Tercer Temps’ amb el sorteig de la Copa i l’entrevista a Sergi Raset\nTotes les eliminatòries de la primera ronda\nDestaquen el Llagostera-Espanyol, el Terrassa-València i el Gimnàstica Segoviana-Girona.\n237 queries in 0,985 seconds.


La PACH denuncia que l'Ajuntament només ha gastat el 61% del pressupost d'Habitatge - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa PACH denuncia que l'Ajuntament només ha gastat el 61% del pressupost d'Habitatge\nLa plataforma manifesta la seva queixa per no haver exhaurit algunes partides del 2020 malgrat la crisi econòmica causada per la pandèmia\nlaura serrat. manresa 15.04.2021 | 23:17\nEls membres de la PACH en la roda de premsa d'ahir davant de Fòrum, a la plaça Immaculada l.s.\nEls membres de la PACH en la roda de premsa d'ahir davant de Fòrum, a la plaça Immaculada\nLa PACH Bages posa de manifest que la regidoria d'Habitatge de l'Ajuntament de Manresa va deixar de gastar el 39% de les partides que tenia pressupostades durant l'exercici del 2020. En aquest sentit, els membres de la plataforma lamenten que no es vagin exhaurir algunes de les partides en un context de crisi econòmica generada per la pandèmia de la covid-19. També apunten que els 500.000 euros aproximats que no es van gastar s'haurien pogut destinar a incrementar els pisos de lloguer social.\nDe fet, aquest desequilibri entre els pressupostos i la seva posterior liquidació ja va ser denunciat pel portaveu del grup del PSC a Manresa, Felip González, en el ple del mes de març. González va afirmar que al darrere del superàvit de l'Ajuntament de Manresa del 2020 hi ha «problemes de gestió» i, alhora, va manifestar que els diferents departaments han vist agreujada la seva necessitat de despesa a causa de les conseqüències de la covid.\nDavant l'acusació per part del portaveu del PSC, la PACH Bages va iniciar una investigació per analitzar de quina forma es van gastar els pressupostos destinats a habitatge durant l'any 2020 i els resultats es van presentar ahir en una roda de premsa davant de Fòrum, a la plaça Immaculada de Manresa. Durant l'acte, la plataforma va afirmar que l'any 2020 l'Ajuntament comptava amb un pressupost d'aproximadament 1.345.000 euros en matèria d'habitatge. No obstant, «durant l'últim exercici, la regidoria d'Habitatge només va cobrir les partides dels sous dels treballadors municipals i de les quotes a la Seguretat Social. Per tant, ens preguntem: Quins avenços ha fet la regidoria d'Habitatge aquest any?», ressaltava un dels portaveus de la plataforma, Bernat Sorinas.\nEls membres de la PACH lamentaven que, durant l'any 2020, l'Ajuntament va deixar d'invertir en àrees que consideren bàsiques per afrontar la crisi econòmica derivada de la pandèmia. «Les partides destinades a la realització d'estudis tècnics sobre la situació d'habitatge a la ciutat, al material d'oficina o a les ajudes al lloguer social no es van gastar», posava de relleu Sorinas.\nRespecte el tema del lloguer social, puntualitzava que «a la ciutat la necessitat d'habitatge és greu i, quan acabi l'estat d'alarma, ens trobarem davant d'un tsunami de desnonaments». En aquest sentit, instava al consistori a «fer polítiques serioses» en matèria d'habitatge social i recordava que el parc públic d'habitatge a la ciutat «solament és d'un 0,7% aproximadament».\nEls membres de la plataforma van cloure la roda de premsa afirmant que la seva voluntat és «donar a conèixer a la població la forma amb què l'Ajuntament es gasta uns pressupostos que han de servir per millorar la qualitat de vida de la gent». Per aquest motiu, van reclamar «transparència i autocrítica» al consistori.\nDavant d'aquesta dada, un dels portaveus de la plataforma, Bernat Sorinas, alertava, durant la roda de premsa, que l'any 2021 «els problemes vinculats a l'habitatge s'agreujaran, ja que un cop s'acabi l'estat d'alarma els\nLa plataforma demana autocrítica als Serveis Socials de Manresa\nEls membres de la PACH Bages també van aprofitar la roda de premsa per donar resposta al comunicat que les professionals de Serveis Socials de l'Ajuntament de Manresa van difondre per les xarxes socials per mostrar el seu rebuig a les acusacions sobre presumptes actituds racistes llançades per part de la plataforma. Els integrants de la PACH van defensar el seu dret a fiscalitzar la feina de les institucions i van demanar autocrítica al departament de Serveis Socials de la ciutat.\nEl conflicte va començar quan els membres de la plataforma van tallar la carretera de Vic a finals de març per denunciar «les traves» que els posa l'Ajuntament de Manresa a l'hora d'acompanyar els usuaris de Serveis Socials a les reunions i, alhora, per alertar sobre «casos puntuals d'actituds racistes» per part d'algunes treballadores del departament. Després d'aquest acte de protesta i d'una entrevista que els membres de la plataforma van fer a Ràdio4 per explicar la situació, les professionals de Serveis Socials van demanar al comunicat difós per les xarxes socials «prou als atacs gratuïts, a les mentides i a la manipulació».\nEn aquest sentit, els integrants de la plataforma van reivindicar el seu dret a poder criticar la feina feta per part dels càrrecs públics. «La majoria de treballadores socials fan una feina impecable, però l'Ajuntament hauria d'estudiar els casos de racisme que denuncien algunes usuàries, encara que siguin puntuals», considerava un dels portaveus de la PACH, Jesús Moreno.\nEls activistes lamenten que la regidoria disposi de 135.000 euros menys que el 2020\nLa PACH Bages assegura que el pressupost de la regidoria d'Habitatge d'aquest 2021 ha baixat en 135.000 euros respecte a l'any 2020, quan es va comptar amb un pressupost d'1.345.000 euros aproximadament en matèria d'habitatge.\nDavant d'aquesta dada, un dels portaveus de la plataforma, Bernat Sorinas, alertava, durant la roda de premsa, que l'any 2021 «els problemes vinculats a l'habitatge s'agreujaran, ja que un cop s'acabi l'estat d'alarma els desnonaments incrementaran i caldrà afrontar la situació».


La innombrable: Visions del límit - Teatre Barcelona\nLa innombrable: Visions del límit\nDos indígenes enfront de l’abisme. Una frontera que separa el món real de l’utòpic. Una vella fortalesa enclaustrada en el temps. Una píndola capaç d’alliberar els cossos. Un passat confrontat en el present. Tres veus que es busquen. La Innombrable us convida a endinsar-vos en sis universos que franquegen diversos límits.\nLectura dramatitzada i posada en escena de peces sorgides del laboratori de dramatúrgia Utopia, desenvolupat pel grup d’investigació i escriptura teatral La Innombrable amb el suport de la Sala Beckett.\nLa Innombrable inicia el seu viatge per les utopies a principis d’octubre de 2014. Durant aquests mesos ha anat passant per diferents etapes. Va començar amb la lectura i l’anàlisi de textos que qüestionaven el concepte d’utopia i les seves diferents realitzacions, per explorar més tard, mitjançant la creació de petites peces, les seves possibilitats dramàtiques. En aquest procés, La Innombrable es va topar amb elements com “frontera”, “límit” i “territori”, inherents a la proposta utòpica. El resultat que aquí presentem és fruit d’aquesta exploració: un joc constant entre endins, enfora i el límit que els separa.\nText: Aida Rivas Moreno\nDirecció: Sandra Amade\nIntèrprets: Aida Rivas Moreno, Antonio Carrasco i Dídac Rodríguez\nEl Pablo ha perdut un company. La Lucía fa temps que va perdre un pare. El Luis va perdre diverses batalles. Tres veus que ens parlen de la lluita, de l’amor i de l’absència. Tres personatges que conflueixen en l’orbayu. Aquella fina pluja que ens va mullant lentament dins i fora dels cossos.\nIntèrprets: María Ramírez, Nico Bassó, Paulina Fariza i Antonio Carrasco\nLa fortalesa és l’últim reducte d’una guerra antiga en la qual van cremar tots els palaus. En el seu jardí exterior, una parella de vells menja eternament sobre una taula parada per sopar. En el seu interior, dos joves servents esperen amb impaciència el compliment del seu futur.\nText i direcció: Roger Danès\nIntèrprets: Albert Rodon i Xesco Palacín\nDos indígenes es refugien en una cova tot fugint de la seva lluita contra els posseïts pels polls. Allà dins, en la obscuritat, un d’ells comença a veure un món més enllà del que coneixen, un món que a ell li sembla increïble. L’altre, en canvi, tan sols hi veu un barranc insondable… i comença a sospitar que el seu company ha estat posseït pels polls.\nText i direcció: Laura Mihon\nIntèrprets: Aida Rivas Moreno, Laura Alejandro i Ferran Lahoz\nEl desembre de 1989 un aixecament popular va acabar amb una de les dictadures més dures d’Europa de l’Est. 25 anys després, dues històries parlen de la memòria, la identitat i els somnis: una jove relata un esdeveniment que mai va viure; una parella tem endinsar-se en el relat del seu passat.\nText i direcció: Oscar Segura Estrella\nIntèrprets: Neus Planagumà i Oscar Segura Estrella\nA vegades, la por fa de nosaltres alguna cosa que no som; a vegades, els sentits ens enceguen; a vegades, el cos és presoner de la terra. Una dosi de FANTOME t’alleuja; dues t’alliberen per sempre.\nText: Helena López\nDirecció: Sandra Amade i Helena López\nIntèrprets: Alfons Nieto, Dídac Rodríguez, Marc Joy, Joan Scufesis i Montse Barcon\nUna frontera separa el món que coneixem de la utopia. Enmig, els “eslabons” fronterers cerquen respostes i un sentit a la realitat que els envolta. Hi ha horitzons utòpics cap on avançar o hem perdut la capacitat d’imaginar i crear mons millors?


Sota la tranquil·litat del Camp de Golf Panoràmica, trobem el Restaurant Panoràmica Golf « Mira que bo!\nSota la tranquil·litat del Camp de Golf Panoràmica, trobem el Restaurant Panoràmica Golf\ndimarts octubre 18, 2011\t[vimeo id="28662500" width="615" height="340"]\nEnmig del Camp de Golf Panoràmica, i en una majestuosa tranquil·litat, s’aixeca el Restaurant Panoràmica Golf. Un restaurant accessible per a tothom, i no només per a socis del Camp de Golf, en un entorn únic, que no hi ha cap en la comarca.\nA part del menú diari des de 11€, i també els menús degustació, és un lloc perfecte per a realitzar celebracions i esdeveniments: bodes, comunions, batejos, tant a dins del restaurant com a fora, ja que s’instal·len carpes i les oliveres i garrofers del costat, queden dins de la mateixa, d’aquesta manera, estem enmig de la natura i amb un gran espai per realitzar qualsevol tipus d’esdeveniment.\nEl restaurant compta amb dos menjadors, el Sant Jordi i Panoràmica, amb capacitat per a 200 persones, i dona la curiositat, i el que més crida l’atenció son les meravelloses vistes que hi ha al Camp de Golf, on podem veure als golfistes jugant.\nA més, també està molt ambientat amb el món del golf, com així podem veure al saló social, un lloc de reunió perfecte, i la seua cafeteria, on serveixen entrepans, plats combinats, esmorzars, tapes i compta amb el menú cafeteria.\nI un lloc idíl·lic per prendre la una cervesa o un aperitiu, és la terrassa, tant de la cafeteria, o del menjador, on també es pot dinar a la mateix, mentre tranquil·lament, enmig del Camp de Golf Panoràmica, contemplem tot el camp, i els mateixos golfistes.\nI en aquest programa, aprofitant les Jornades de l’Arròs, Tom, que ja el vam veure al Restaurant Font de Sant Pere, ens prepara un arròs melós amb crancs i galeres, el plat que es cuinarà durant les Jornades de l’Arròs de Vinaròs, del 20 d’octubre al 11 de novembre, i ja ens el va deixar tastar el passat diumenge a la Festa de l’Arròs de Vinaròs, on quasi no va arribar ni al plat degut al seu gust tan saborós!\nUn restaurant de tipus mariner, on a part dels gustosos arrossos, també destaca la qualitat del seu peix, que situat enmig del camp de golf, es ideal per a qualsevol tipus de celebració, o un bon menjar amb la màxima tranquil·litat possible.


Més de 250 ferits en el desallotjament de nou cases il·legals a la colònia jueva d'Amona\nMés de 250 persones, entre colons i simpatitzants de l'extrema dreta, han resultat ferides en un enfrontament sense precedents amb la policia israeliana per l'enderrocament de nou cases construïdes il·legalment a la colònia d'Amona. Entre els ferits, n'hi ha dos de greus: un policia de fronteres i un adolescent de 15 anys. La resta presenten ferides lleus. La policia ha detingut 45 colons que s'oposaven a l'enderroc.\n01/02/2006 - 00.00 Actualitzat 01/02/2006 - 22.00\nL'evacuació d'Amona ha estat una prova més que el primer ministre en funcions israelià, Ehud Olmert, es mostra disposat a actuar amb determinació contra qualsevol assentament que violi la llei.\nEl fet és que l'evacuació d'Amona, decidida pel govern israelià fa uns dies i ratificada pel Tribunal Suprem d'Israel, ha donat lloc a una onada de disturbis a la zona, on en els últims dies s'havien atrinxerat entre 2.000 i 3.000 colons ultranacionalistes.\nEn l'operació, que ha suposat ferides a més de 250 persones, hi han participat uns 6.000 policies i soldats. Entre les persones que han resultat ferides, hi ha un policia que es troba en estat greu, després de l'impacte d'un bloc de ciment que els colons li han llançat des d'una teulada, i un adolescent de 15 anys, que també està greu.\nTambé han patit contusions dos diputats de l'extremadreta, Efi Aitam i Arie Eldad. Aquest últim ha estat ingressat en un centre mèdic amb fractures en un braç.\nUn dels manifestants desallotjats, mentre era conduït a la zona on la policia concentra els evacuats, entre dos cordons policials, ha exclamat: "Aquesta terra és del poble jueu, perquè així està escrit a la Bíblia." La majoria dels manifestants, d'entre 14 i 20 anys, ni tan sols eren colons, sinó que han arribat a l'assentament en resposta a una crida dels líders nacionalistes per impedir l'evacuació.\nEntre aquests manifestants, Yosi Feinbeim, de 20 anys i que ha arribat a Amona des de Jerusalem amb cinc amics més, s'ha mostrat crític amb el govern israelià i ha afirmat: "Olmert segueix el camí de Sharon i l'únic que vol amb l'evacuació és guanyar les pròximes eleccions."\nD'altra banda, a la franja de Gaza, un artefacte ha esclatat a la ciutat de Khan Yunis, davant de la casa del màxim responsable de la seguretat palestina a la zona. L'explosió no ha causat ferits, però sí destrosses importants.\nFonts de la seguretat palestina han responsabilitzat de l'acció els militants de Hamas, la formació que en les últimes eleccions legislatives va derrotar Al-Fatah, la força que nodria fins ara els serveis de seguretat palestins.


La colònia tèxtil: la revolució industrial total\n30 de gener de 1809\nTarragona. Dilluns, 30 de gener de 2017\nTal dia com avui de l'any 1809, fa 208 anys, va néixer a Sallent (Bages) Tomàs Viladomiu i Bertran, promotor de les colònies industrials Viladomiu Vell i Viladomiu Nou, situades a Gironella (Berguedà) i fundades el 1871 i el 1880, respectivament. Membre d'una família d'industrials del tèxtil, va ser un dels pioners en la introducció i en l'expansió del model de les colònies, fenòmens socials, econòmics i urbanístics que van canviar per sempre la fesomia de la Catalunya interior. Les Viladomiu formaven part d'un cinturó de 75 colònies bastides en els cursos mitjans i alts dels rius Llobregat, Cardener, Ter, Calders, Anoia, Freser, Segre i Brugent.\nCap al 1850 el pla de Barcelona –territori pioner de la industrialització catalana– ja estava saturat. A la manca d'espai i a la conflictivitat social –causada per les pèssimes condicions laborals dels treballadors– s'hi havia sumat la dependència creixent respecte als territoris productors de carbó. A Osona, Bages i Berguedà van desenvolupar tallers de producció amb una energia alternativa a través d'antics molins –ferrers i fariners– hidràulics. La construcció de la colònia –l'establiment de la força motriu del treball– seria el pas següent. Les colònies industrials catalanes es van inspirar en el model que havia estat creat i impulsat 50 anys abans a la Gran Bretanya.\nObrers de la colònia Viladomiu de filatura, l'any 1889\nLes colònies –construïdes en espais deshabitats– es convertien en petites ciutats on la vida girava al voltant de l'activitat de la fàbrica. La distribució urbanística de la colònia ho evidenciava: l'espai productiu –que ocupava la centralitat del conjunt– destinat als tallers de fabricació; l'espai residencial, als habitatges dels treballadors i les seves famílies; l'espai comercial, els serveis bàsics dels residents (economat, farmàcia); l'espai d'oci, als equipaments culturals, esportius i religiosos dels residents (escola, biblioteca, cinema, camp de futbol, església); i finalment l'espai de domini, que era allà on “l'amo” bastia el seu palauet. La Revolució Industrial total.\nHistòria Ibèria, Hispània...Catalònia? La nació dels 3.000 anys Marc Pons\nHistòria Els catalans del Far-West Marc Pons


Entrevista a Adrià Gómez – Fundació SETBA\nPosted on 26 gen. a les 11:36\nEntrevistem a Adrià Gómez de la Fundació Aspronis, guanyador del Premi Setba 2021 organitzat per la Fundació Setba, dins del projecte Magistrals. Gómez va guanyar el primer premi gràcies a la seva obra Blanc i negre.\nJa hem vist que t’agrada molt dibuixar, des de quan? Ho vas descobrir a la Fundació o ja pintaves des de petit?\nSí, m’agrada molt. Des de ben petit que dibuixo.\nConsideres que la teva tècnica és el dibuix? O també pintes?\nSempre he dibuixat amb bolígraf. Amb els anys he pogut provar diferents tècniques i quan ho faig amb bolígraf és quan em sento més còmode.\nCom et sents quan pintes?\nEm tranquil·litza, em fa sentir molt bé.\nÉs la primera vegada que et presentes al certamen de pintura del Premi Setba? Com vas saber que hi havia aquest premi?\nSí, és la primera vegada que m’hi presento. Des del SOI – Servei d’Inserció Laboral – ens ho van proposar a uns quants companys i a mi. Tinc amics que s’hi havien presentat en altres edicions. Era el primer cop que feia un dibuix tan gran. Sempre faig dibuixos més petits a la meva llibreta.\nT’esperaves guanyar el primer premi? Com et vas sentir quan vas escoltar el teu nom?\nSí, estava convençut que amb l’obra de Blanc i Negre podria arribar a guanyar el premi. Quan van dir el meu nom per pujar a l’escenari em vaig sentir molt content, alegre i orgullós del meu dibuix.\nEn què et vas inspirar per fer l’obra Blanc i Negre?\nL’obra està inspirada en pel·lícules que m’agraden com Pirates del Carib, Jack el Caça gegants, Cròniques de Nàrnia… I també em fixo en pintors com Velázquez per poder-me inspirar i començar els meus dibuixos.\nQuè has après presentant-te al Premi Setba?\nHe après a dibuixar en una mida molt més gran del que estic acostumat. Normalment faig dibuixos més petits.\nT’ha agradat participar a la Sessió Creativa a La Casa de Carlota? Per què?\nSí, em va agradar molt aprendre noves tècniques que no havia fet servir abans.\nJa has fet servir el lot de pintures que vas guanyar al concurs? En què?\nNo, el lot de pintures encara no l’he fet servir. Però amb el xec dels diners per a la Fundació vam decidir anar tot el SOI a passar un dia a Port Aventura. Estic molt content que el premi hagi servit per passar un bon dia amb tots els companys.\nI ara què faràs? Vols continuar dibuixant?\nSí, de fet no deixo de dibuixar mai i intento fer-ho cada dia!\nObra guanyadora 2021 – Blanc i negre d’Adrià Gómez\nAdrià Gòmez recollint el primer premi amb el president de la Fundació Setba, durant la gala dels Premis Setba celebrada al CaixaFòrum\nWad-Ras dona la benvinguda al projecte de fotografia Traspassant l’objectiu\nLa Fundació Setba entra a formar part de la Taula de Participació Social del Departament de Justícia


Va lluitar a la guerra, va patir l'exili, va unir-se a la resistència i va estar 16 anys a la presó\n3 min. Barcelona 16/11/2020 22:34\n260x366 Maria Salvo / Universitat de Barcelona Maria Salvo / Universitat de Barcelona\nLa lluitadora antifranquista, presa política i activista Maria Salvo (Sabadell, 1920) ha mort als 100 anys, segons ha comunicat per Twitter l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau. Salvo havia tancat la llista de Barcelona en Comú el 2015 juntament amb Josep Fontana i era una de les protagonistes de les fotografies que Colau té penjades al seu despatx des que va entrar al consistori. Al maig va ser motiu d'homenatge pels seus 100 anys.\nMaria Salvo va lluitar a la Guerra Civil, va viure l'exili i va passar pels camps francesos de la Bretanya. Va ser repatriada a Espanya el novembre del 1939 però va continuar lluitant contra el règim de Franco durant dos anys i mig. El 1941, quan feia d'enllaç per a la resistència antifranquista a Madrid, va ser arrestada. Tenia tan sols 21 anys i no va sortir de la presó fins que en va fer 37.\nFilla d'un ebenista i una minyona, als tretze anys treballava de portera de l'edifici de les Corts on vivien. Quan va esclatar la guerra era militant del PSUC i va treballar en un taller col·lectivitzat. Va ser secretària de propaganda del comitè de Barcelona de les Joventuts Socialistes Unificades de Catalunya el 1938.\nVa estar a les presons de les Corts, Saragossa, Ventas, Alcalá de Henares (on la van sotmetre a un consell de guerra en què la van condemnar a 30 anys de presó) i, sobretot, Segòvia. Quan en va sortir, el 1957, el món era dels que havien guanyat la guerra i a ella la van desterrar a Santander. Malgrat això, va tornar clandestinament a Barcelona.\nVa militar al PSUC i al moviment feminista. Passada la dictadura va seguir treballant perquè el passat no caigués en l'oblit. Als 70 va participar en la fundació de l'Associació Catalana d'Ex-presos Polítics. Va treballar per fer visible el record de la presó de les Corts, on les dones van ser víctimes d'una repressió ferotge: ella no va poder ser mare a causa de les tortures patides. Salvo era un dels últims testimonis vius, si no l'últim que quedava, de Les Dones del 36, associació que va néixer el 1997 i es va extingir el 2006.


Cartografía resultante del proceso de exploración del grupo de Orriols.\n«¡Atencióooon, exposicióooon, gratiiiis!!!\nPublicado en julio 1, 2021 septiembre 10, 2021 Por Mediadorasdebarrio2020Comentario\nÉs el dia de la mostra. Ens reunim a les 10h a la seu d’Orriols Convive.Des d’allísortim amb la pancarta i el megàfon per anunciar pels carrers que a les 12h s’inaugura la nostra exposició al Centre Municipal de Joventut d’Orriols. Només F. i A. , les dues components femenines Seguir leyendo\nPublicado en julio 1, 2021 julio 1, 2021 Por Mediadorasdebarrio2020Comentario\nS’acosta el dia de la mostra final «Team Exploradores». Ens han cedit una sala al Centre Municipal de Joventut i hem de pensar quines coses volem mostrar al públic que vinga a visitar-nos. La primera idea que ens ve al cap son quadres. «¡Nos podemos llevar los cuadros de aquí, Seguir leyendo\n«Quiero ser alcalde»\nDesprés de tants dissabtes coneixent llocs, col·lectius i persones del barri sentiem que teniem moltes coses a dir.Les persones que trepitgem els carrers cada dia som qui millor coneixem les seues virtuts i les seues mancances, però no sempre ens parem a reflexionar-ho. Moltes de nosaltres sortim poc del nostre Seguir leyendo\nDissabte passat vam seguir fent entrevistes a gent del barri que ens anàvem trobant pel carrer. No totes les persones han volgut contestar a les nostres preguntes, però hem conegut un poquet a gent amb qui ens creuem moltes voltes i amb qui mai haviem parlat. Prompte farem una mostra Seguir leyendo\nQuan es jugava al canut al carrer\nDissabte passat va ser M.C. d’Orriols Convive i lluitadora de totes les batalles del barri, qui ens va acompanyar. Com que ella va nàixer al barri ja fa molts anys, ens porta per la part antiga i ens explica com era Orriols quan ella era petita, quan quasi tot era Seguir leyendo


Pressió perquè Puigdemont faci un pas al costat\nLa 'casella lingüística' afegeix pressió perquè Puigdemont s'aparti\nEl PDECat i ERC insten a formar Govern després de l'"amenaça" sobre la immersió a l'escola\nEls postconvergents reclamen que el nou Executiu estigui "dins de la legalitat"\nD. G. Sastre / G. Robles / J. Ruiz Sierra\nBarcelona / Madrid - Dijous, 15/02/2018 | Actualitzada 16/02/2018 - 18:00\nCarles Puigdemont ha estat aquest dijous al centre d'una tempesta perfecta. Les escomesescontra ell s'han intensificat des de totes bandes, des de la trinxera enemiga i la que en teoria és amiga. La conclusió que es deriva de les novetats del dia, en principi de naturalesa diferent i auspiciades des de sectors antagònics, és la mateixa en tots els casos: que l'expresident hauria de considerar fer un 'pas al costat' per evitar mals pitjors.\nLa sensació que els partits independentistes estan buscant que Puigdemont assumeixi 'motu proprio' que no podrà ser president de la Generalitat s'ha instal·lat ben d'hora. Així que ha transcendit que Marta Pascal, coordinadora general del PDECat, prioritzava a 'La Vanguardia' la creació d'un "Govern estable dins de la legalitat" que marquen "l'Estatut i la Constitució" s'ha fet evident que era difícil que l'expresident quadrés dins d'aquest esquema. La líder del partit al qual Puigdemont pertany el convidava, a més, a obrir la porta a un altre aspirant a president: "Aquest escenari només el pot plantejar ell. No hi ha plans b ni c fins que ell digui el contrari".\nArtadi defensa l'expresident\nElsa Artadi ha sortit al cap de poc al pas de les declaracions de Pascal. La portaveu del grup parlamentari de Junts per Catalunya, una de les principals col·laboradores del líder deposat, ha sigut clara: ha afirmat que Puigdemont, el "president legítim", és qui ha de liderar el Govern.\nEn una entrevista a l'ACN, Artadi sí que ha estat d'acord amb Pascal que el més aconsellable és que es formi un Govern estable, que és "el que desitja i defensa tothom". Però per ella és l'actuació "antidemocràtica" de l'Estat la que pertorba l'estabilitat, i que el que s'ha de fer és "restituir les institucions", en què engloba el president destituït, el Govern i el Parlament.\nJxCat també ha intentat tranquil·litzar els que volen que Puigdemont torni a ser president reprenent les negociacions amb Esquerra per a la investidura. La bretxa oberta els últims dies entre els dos partits, provocada precisament per les reticències dels republicans a assumir nous riscos legals amb la investidura sense la seguretat d'obtenir algun rèdit a canvi, també ha semblat que minvava amb la notícia que el president del Parlament, Roger Torrent, i Puigdemont han parlat per telèfon per llimar les diferències.\nLes proclames del PDECat i ERC\nPerò a primera hora de la tarda la situació s'ha capgirat. Quan s'ha sabut que el Govern estudia incloure una casella en el formulari de preinscripció perquè el castellà també pugui ser llengua vehicular a les escoles, el PDECat i ERC han reprès les seves proclames que s'ha de formar com més aviat millor un nou Executiu a Catalunya.\nDes dels dos partits s'ha interpretat l'anunci com un esperó en aquest sentit. I el delegat del Govern central a Catalunya, Enric Millo, ha semblat que els donava la raó quan ha assegurat que, si la situació actual al Parlament s'allarga, l'obligació dels responsables de l'Executiu central --que regeixen Catalunya des de l'aplicació de l'article 155-- "a més de garantir la prestació de serveis", és adoptar decisions "que hauria de prendre el nou Govern". Entre elles, ha especificat, l'eventual inclusió de la casella lingüística en els fullets de preinscripció.\nEl diputat del PDECat Xordi Xuclà ha subratllat des de Madrid que urgeix tenir de seguida un govern a Catalunya com demostra, segons ell, que l'Executiu central s'estigui plantejant "modificar" el sistema d'ensenyament català aprofitant el paraigua de l'article 155 de la Constitució.\n"Això ens diu que és urgent que tinguem un Govern les pròximes setmanes", ha subratllat Xuclà al Congrés. Segons el seu parer, per prendre una mesura semblant que suposa, de facto, canviar el sistema educatiu català es necessita "legitimitat" aconseguida a les urnes, de manera que ha retret als populars que s'atreveixin a adoptar iniciatives semblants tenint una representació mínima al Parlament. A més, ha esmentat que l'actual model d'integració és recolzat per partits com el PSC i En Comú Podem, així que la seva defensa va més enllà de les fronteres del sobiranisme.\n"El Govern no té legitimitat per canviar el nostre model educatiu. El marc competencial no ho permet [...]. Demanem al Govern que sigui respectuós amb aquest marc competencial i que deixi que sigui el nou govern de la Generalitat el que dissenyi el pròxim curs escolar", ha apuntat.\nPer la seva banda, Teresa Jordà, d'ERC, ha assenyalat que el que passa és que els populars han "comprat" la pretensió que sempre ha tingut Ciutadans en aquest terreny. "Si el Govern decideix carregar-se la immersió lingüística és una demostració de mala fe i de voler fer mal a Catalunya i a la majoria dels seus ciutadans", ha etzibat.\nDit això, Jordà s'ha sumat a la crida a accelerar les negociacions perquè com més aviat millor hi pugui haver un Govern a Catalunya que faci impossibles els plans dels conservadors. "La llengua no està en venda. Per aquí no passarem. La nostra obligació és fer un Govern de seguida i deixar aquesta llosa [en al·lusió al 155] que tenim a sobre", ha sentenciat. Joan Tardà, també diputat d'ERC, s'ha expressat en la mateixa línia a les xarxes socials: "El simple fet de l'existència d'una amenaça tan evident a la immersió lingüística hauria de comportar que demà hi hagués Govern republicà. ¡Govern ja!".\nRajoy estudia recórrer al 155 per torpedinar la immersió lingüística\nEl món educatiu català carrega contra l'opció lingüística en la preinscripció escolar\nTemes: Català Castellà Immersió lingüística Elsa Artadi Junts per Catalunya Marta Pascal PDECat Política lingüística Investidura Carles Puigdemont Preinscripció escolar ERC


Harlem, Nova York: el canviant barri afroamericà - NewYork60 Blog\nYou are here: Home > Harlem, Nova York: el canviant barri afroamericà\nErica Starks Cannarozzi | 19 November 2013 | Coses per a fer, Quant a Nova York 0\nHarlem: Geografia i Història\nHarlem és un barri al Nord de Manhattan. Està delimitat pel riu Harlem al Nord, el Central Park al Sud, la Cinquena Avinguda a l’Est i Morningside i St Nicholas a l’Oest. Conegut arreu del món pel seus clubs de jazz i les esglésies evangèliques, Harlem originalment era un assentament holandès, tot i que els immigrants escandinaus, alemanys, irlandesos, jueus i italians van tenir períodes de molta immigració a la zona . Els immigrants afroamericans van començar a arribar l’any 1905. Eren part de la “gran migració” dels sis milions des del Sud cap la resta dels Estats Units durant el Segle XX. En Tenir prohibida la compra o el lloguer de propietats en altres llocs de la ciutat, molts d’aquests afroamericans es van establir a Harlem. A la dècada de 1920, Harlem era majoritàriament una comunitat negra, considerada un important centre de vida cultural i de comerç afroamericà. El renaixement de Harlem era en el seu punt més alt i el resultat va ser un flux creatiu de la música, la literatura i l’art sense precedent a l’Amèrica negra.\nEl Renaixement de Harlem\nEl Renaixement d’Harlem va durar fins a la Gran Depressió i, des d’aleshores, Harlem ha experimentat períodes alterns d’auge i caiguda. Les últimes dues dècades hi ha hagut un gran aburgesament a la zona. Mostra d’això són els nous condominis que han anat apareixent, les cases de pedra restaurades i elegants restaurants i bars que segueixen obrint al barri. No obstant això, aquest desenvolupament és més lent que en altres zones de la ciutat. Harlem encara pateix molts problemes socials com la pobresa, el crim i les drogues. Tot això, però no hauria d’aturar un turista, si és que vol conèixer el millor de Nova York. La missa Gospel i el menjar del sud són dos dels atractius del barri que cap visitant s’hauria de perdre. El barri té molt a oferir, només és qüestió saber on anar. Per això, el millor és reservar un tour (o contactar amb un amic autòcton) que us pugui ensenyar la zona.\nI, és que Harlem és el lloc de diversos locals de música en viu de primer nivell, com el Teatre Apolo, Supper Club de Ginny, Showman i El Santuari. També hi ha més de 400 esglésies. Algunes, ofereixen l’oportunitat als turistes d’assistir als serveis i gaudir de la música Gospel que ha influït en gran part del que avui escoltem a la ràdio o a internet. A més Harlem té un nombre de restaurants de menjar soul que atrauen vilatans i turistes per igual. Sylvia, per exemple, és una institució en el barri que s’ha expandit a la seva pròpia línia de productes de queviures. Charles ‘Marcus Samuelsson s Xarxa Rooster és un altre restaurant de menjar soul respectat, tot i que molt més recent que alguns altres – i un altre exemple de l’aburgesament de la zona.\nActivitats en família, Barris, Harlem @ca, Manhattan @ca, Què fer, Restaurants @ca, Vida Nocturna @ca


Llibres i alguna cosa més... Libros y algo más...: La cosina Rachel\nEl Philip Ashley és un jove de vint-i-pocs anys que viu amb el seu cosí Ambrose a la mansió que aquest té a Cornualla. L'Ambrose l'ha fet de pare, ja que el Philip va perdre els seus pares de ben petit. La convivència entre tots dos és com una bassa d'oli, viuen ben tranquils sense dones ni les necessiten a casa seva, tot organitzant les feines que s'han de fer en una propietat tan gran com la seva amb la colla d'homes que fan totes les tasques incloent-hi les considerades més femenines, com la cuina i la neteja. L'únic problema és la salut de l'Ambrose, el clima humit de la zona no li prova últimament i el metge l'aconsella passar l'hivern a la zona mediterrània. Així ho fa, i durant el tercer hivern fora, concretament a Florència, l'Ambrose coneix a una parenta llunyana vídua, la Rachel, per qui queda fascinat fins al punt de deixar de banda la seva recalcitrant solteria. L'Ambrose comunica per carta els fets al Philip, i a la casa queden a l'espera que el senyor torni amb la nova senyora Ashley, retorn que es va dilatant en el temps per diferents motius, a la vegada que les cartes de l'Ambrose deixen d'arribar. Preocupat, el Philip viatjarà a Florència, on es trobarà amb la trista notícia de la sobtada mort de l'Ambrose després d'una ràpida malaltia.\nFa uns anys vaig llegir Rebeca de Daphne du Maurier, de fet fins fa poc desconeixia que l'autora hagués escrit més llibres. Em venia de gust tornar-hi, i l'edició tan maca de l'editorial Viena i les bones crítiques m'han decidit a escollir aquesta lectura, que puc qualificar de molt bona. No és un llibre d'acció però tampoc es fa lent, és una narració en primera persona del Philip, a qui puc entendre perfectament el seu punt de vista sobre els esdeveniments que van passant des que l'Ambrose marxa cap a Itàlia, potser jo pensaria el mateix si fos ell, com va canviant d'opinió sobre la cosina Rachel a mesura que la va coneixent i va sabent coses de la seva vida anterior. És un llibre molt ben escrit i que ha aconseguit capficar-me en la lectura, cosa que últimament em costa una mica.\nPublicat per Botika a 11:04\nEtiquetes de comentaris: 4 estrelles, Daphne du Maurier, Llibres\nNúria Martínez (Bruixeta) 15 de febrer de 2021, a les 12:34\nFa dies que el veig a vaires ressenyes i fotos d'Instagram...acabarà caient :)\nBotika 16 de febrer de 2021, a les 16:39\nNúria, segur que t'agradarà, ja em diràs ;)\nXeXu 15 de febrer de 2021, a les 15:23\nCoincidim! I tant que et capfiques en la lectura, i et fa ballar el cap de valent. Al final ja no saps de quin cantó posar-te. De moment, el millor llibre que he llegit enguany. Pel que he vist, l'autora en té una pila, de llibres. Ens falta 'Rebecca', que també és més coneguda per la pel·li que en van fer. Potser em decidiré a llegir-lo algun dia, després de les bones sensacions d'aquest.\nXexu, disculpa'm, el llibre que vaig llegir fa anys és Rebeca! Ja ho he corregit. Los pájaros el tinc a casa donant voltes des de fa una pila d'anys i encara no m'he decidit però crec que no li queda gaire temps d'espera. I Rebeca està també molt bé.\nLlibres (312) 4 estrelles (139) 3 estrelles (106) Novel·la negra (84) 2 estrelles (25) 5 estrelles (24) Inacabat (16) Coses diverses (13) Fotografia (10) Novel·la històrica (10) Lectures escolars (7) Senderisme (6) No ficció (5) Inqualificable (3) Còmics (2)\nAgatha Christie (1) Agustí Pons (1) Agustí Vehí (1) Alba Dedeu (1) Albert Espinosa (1) Albert Villaró (7) Alberto Guerrero (2) Alexis Ravelo (1) Alfonso del Río (1) Almudena Grandes (5) Amélie Nothomb (1) Amy Tan (1) Andrea Camilleri (2) Andrei Kurkov (1) Andreu Martin (4) Anjali Banerjee (1) Ann Patchett (1) Anna Gavaldà (2) Anna Maria Villalonga (1) Annabel Pitcher (1) Annalena McAfee (1) Antoni Pladevall (1) Antonio Muñoz Molina (3) Ardalnur Indridason (1) Armando Lucas Correa (1) Arturo Pérez-Reverte (2) Asa Larsson (1) Benito Pérez Galdós (4) Bernand MacLaverty (1) Blanca Busquets (2) Care Santos (3) Carles Mentuy (1) Carles Quílez (1) Carlos Ruiz-Zafón (1) Carlos Zanón (4) Carmen Laforet (1) Carolina Pobla (1) Carolina Solé (1) Charlotte Brontë (1) Chris Stewart (1) Christian Gailly (1) Clara Sánchez (1) Claudia Piñeiro (4) Clàudia Pujol (1) Claudio Stassi - Eduardo Mendoza (1) Cristina Campos (1) Daniel Hernández (1) Daphne du Maurier (2) David Leavitt (1) David Safier (1) Dolores Redondo (5) Domingo Villar (3) Dory Sontheimer (1) E. L. James (1) Eduard Palomares (1) Eduardo Mendoza (2) Eider Rodríguez (1) Elena Ferrante (4) Elif Shafak (1) Elizabeth Gilbert (1) Eloy Moreno (1) Emili Bayo (1) Emily Brontë (1) Ernesto Mallo (1) Esperança Camps (1) Eva Baltasar (2) Eva García Sáenz de Urturi (1) Federico Axat (1) Fernando Aramburu (2) Ferran Torrent (2) Flavia Company (1) Gemma Ruiz (2) Gemma Vilanova (1) George Orwell (1) Helene Hanff (1) Henning Mankell (1) Herman Koch (1) Ian McEwan (2) Imma Monsó (2) Irène Némirovsky (2) Irene Solà (1) Isaac Asimov (2) Isabel-Clara Simó (2) Isak Dinesen (1) Ivan Llambí (1) Jane Austen (2) Jaume Cabré (3) Javier Castillo (1) Javier Cercas (1) Javier Marías (1) Javier Reverte (1) Jeroni Marin Surroca (2) Jesús Moncada (1) Jo Nesbo (2) Joan F. Mira (1) Joan Sales (1) Joël Dicker (1) John Irving (2) John Lanchester (1) Jonas Jonasson (3) Jordi de Manuel (1) Jordi Llavina (1) Jordi Llobregat (1) Jordi Morell (1) José María Guelbenzu (1) José Ovejero (1) Josep Torrent (1) Juan Eslava Galán (1) Juan Marsé (3) Katherine Pancol (1) Ken Follet (2) Laia Aguilar (1) Laura Norton (1) Llort (3) Lluís Llach (1) Lorenzo Silva (9) Lorenzo Silva i Noemí Trujillo (1) Lucia Berlin (3) Luis del Val (1) Luis Landero (1) Luís Martín-Santos (1) M. Dolors Millat (1) Maggie O'Farrell (2) Manuel de Pedrolo (1) Manuel Rivas (1) Manuel Vázquez Montalbán (1) Manuel Vicent (1) Marc Pastor (1) Margaret Atwood (1) Margarida Aritzeta (1) Marguerite Duras (1) Maria Climent (1) Maria de la Pau Janer (1) Maria Merçè Roca (1) María Oruña (1) Maria Vilanova i Vila-Abadal (2) Màrius Carol (1) Marta Cardona (1) Marta Orriols (1) Marta Rojals (3) Mary Ann Shaffer i Annie Barrows (1) Mary Lavin (1) Mary Shelley (1) Maurizio de Giovanni (1) Mercè Rodoreda (2) Michele Serra (1) Miguel Delibes (1) Mikel Santiago (1) Miquel Aguirre (1) Miquel Fañanàs (1) Mireia Llinàs (1) Núria Esponellà (2) Núria Martinez (1) Núria Perpinyà (1) Olga Merino (1) Olga Xirinacs (1) Pau Vidal (3) Paul Auster (1) Paula Fox (1) Paula Hawkins (1) Pedro Zarraluqui (1) Penelope Fitzgerald (1) Pep Coll (4) Pere Calders (1) Pierre Lemaitre (1) Pío Baroja (1) Quim Aranda (1) Rafa Melero Rojo (5) Rafael Reig (1) Rafael Vallbona (3) Rafel Nadal (2) Ramiro Pinilla (1) Ramon Solsona (2) Ramona Solé (1) Rosa Ribas (3) Rosa Ribas i Sabine Hofmann (1) Roser Caminals (1) Sally Rooney (1) Salvador Macip (1) Sandro Veronesi (1) Sayaka Murata (1) Sebastià Bennasar (2) Sílvia Soler (2) Sir Arthur Conan Doyle (2) Siri Hustvedt (1) Sonia Fernández-Vidal (1) Stef Penney (1) Stefan Zweig (1) Stephen King (1) Teresa Solana (3) Terry McMillan (2) Tim O'Brien (1) Tina Vallès (1) Toni Hill (4) Varis autors (2) Vasili Grossman (1) Vicenç Pagès (3) Víctor del Árbol (2) Víctor Sabaté (1) Vladimir Nobokov (1) W. Somerset Maugham (1) Xabier Gutiérrez (1) Xavier Bosch (1)\nLES MEVES LECTURES DEL MES DE FEBRER


Celler Masroig - DO Montsant\nHome / Cellers / Celler Masroig\nAmb més de 100 anys d’història, Celler Masroig manté l’essència i la personalitat del primer dia i l’acompanya amb els coneixements i la innovació del present. Fundat l’any 1917 és actualment un dels referents de la Denominació d’Origen Montsant.\nEl seu objectiu és elaborar un bon producte sense deixar al marge el respecte per la tradició i mostrar el caràcter propi que el defineix. Treballen amb persistència i convicció sobre l’argila vermella per transmetre els valors sobre els quals es basa la personalitat del celler. Aquest sòl, predominant a la seva zona, influeix en la qualitat del raïm. La llum reflectida per la terra vermella sobre els raïms contribueix de manera efectiva en el procés de maduració del fruit.\nLa garnatxa i la carinyena són les varietats de raïm autòctones de la zona. Encara que les dues són protagonistes del seu territori, en Celler Masroig entenen la carinyena com la base dels seus vins. A la carinyena els anys li senten bé, i com més gran es fa, més esperit l’acompanya. A mesura que envelleix, comprèn que ser ambiciós és de joves, i amb la saviesa aprèn a concentrar-se millor en els petits detalls. I és que el que és bo, es fa esperar.\nLa voluntat de l’equip del Celler Masroig és compartir aquestes sensacions que els fan sentir tan plens i compromesos amb el territori, amb qui sempre han establert un vincle emocional que es reflecteix en la feina feta.\nC/ Passeig de l'arbre, 3, 43736, El Masroig


Trapero... to-re-ro! – El Republicà\nQui em coneix potser trobarà curiós aquest títol, perquè sap com de contrari soc a les curses de braus -incloses les activitats de maltractament d’aquests animals a Catalunya- i a qualsevol acte cruel o degradant per a les altres bestioles i exemplars més grans. Però m’ha sortit de manera espontània -a banda que rima tan bé- per a expressar com celebro, i celebra tanta gent, l’absolució de qui ha estat el major dels Mossos d’Esquadra i de l’excúpula d’Interior, tot i que la sentència encara no sigui definitiva.\nJosep Lluís Trapero, que no és independentista a nivell personal, va demostrar, durant l’eclosió del procés sobiranista, la seva capacitat com a servidor públic i les seves conviccions democràtiques. Per això, el president Carles Puigdemont i el seu govern li podien tenir confiança, tot i que sabien que el major, forçosament, havia de nedar entre dues aigües. Una contradicció, ara com ara inevitable, doncs, i un risc important, que Trapero va saber afrontar amb una habilitat proverbial. D’aquí que la seva absolució no solament sigui justa, sinó que faci encara més evident la injustícia de les condemnes relacionades amb el dret que té Catalunya a la seva autodeterminació i, si la majoria ho vol, a la independència.\nParlava ara de nedar entre dues aigües, i això no és el so de la guitarra màgica, fluent i enjogassada del gran Paco de Lucía, sinó la dificultat, sempre problemàtica, de servir dos amos. Aquest era el repte de Trapero i dels seus comandaments, i aquesta ha estat, habitualment, la contradicció del cos de Mossos d’Esquadra com a policia de Catalunya, juntament amb les policies locals. És a dir, d’una banda, són agents de l’ordre al servei del Govern de la Generalitat, i de l’altra, actuen com a policia judicial… d’una justícia tan equànime, progressista i, sobretot, gens venjativa com és l’espanyola.\nSón circumstàncies que, si no disposem d’Estat propi o, almenys, si l’actual Regne d’Espanya no es transformés en una República de model confederal -cosa tant o més difícil que l’opció anterior- són molt difícils d’eludir. Per tant, quan Trapero i les defenses de la cúpula dels Mossos argumenten que, si hagués calgut, disposaven d’un pla per a detenir Puigdemont i el seu govern, això és perfectament plausible. De la mateixa manera, que la Policia de Catalunya va possibilitar, el mític 1 d’octubre, que el referèndum pogués tenir lloc d’una manera poc o molt acceptable. Requisant urnes prèviament, sí, però també no impedint que la ciutadania anés a votar -a favor o en contra de la independència- ni, encara menys, repartint llenya a dojo, a diferència dels cossos policials amatents a la consigna del “¡a por ellos!”\nTal com recordava en una entrevista recent qui fou el primer conseller d’Interior de la Generalitat restaurada, Joan Vidal i Gayolà, a l’article “La transició ha resultat molt diferent de com havíem pensat”, el cos de Mossos d’Esquadra, que durant el franquisme tenia ben poques competències i depenia de la Diputació, es va decidir que es transformés en la policia de la Generalitat, a partir de la tradició històrica. Com diu l’expolític gironí, no tothom ho volia, perquè hi havia qui era partidari de crear un cos policial ex novo. Finalment, no fou així.\nPerò és igual. Mentre els Mossos, a més de policia integral, no siguin un cos amb totes les competències normals de la policia de qualsevol Estat europeu, malament rai. Sempre hauran de nedar entre dues aigües… Per tant, millor que tinguin comandaments hàbils i de mentalitat democràtica com Trapero, i amb el savoir faire que ja vaig intuint en el nou conseller d’Interior, el terrassenc Miquel Sàmper, que no pas al contrari. Per la resta, i en una qüestió sempre complexa com és l’ordre públic dins d’una societat poc o molt lliure, es farà el que es podrà…\n← Fer dèficit per sobreviure\nEl que podem fer i no podrem fer →\nOne thought on “Trapero… to-re-ro!”\noctubre 27, 2020 a les 11:29 pm\nSí, Trapero se n’ha sortit prou bé… Però la seva llibertat hauria de ser també la de tots els presos, preses, exilitats i exiliades catalans a partir de l’1 O, i és evident que no és així. Per tant, com també és obvi, continua la lluita per la llibertat i contra la repressió. Ho tornarem a fer, doncs, i procurarem que sigui de la millor manera possible…


Berlusconi anuncia que es presenta a les eleccions europees - Diari de Girona\nL'ex-primer ministre pronostica que l'aliança entre la Lliga i el Moviment Cinc Estrelles fracassarà aviat\nSilvio Berlusconi, durant un míting del seu partit en una foto d'arxiu. Stefano Rellandini/reuters\nSilvio Berlusconi, durant un míting del seu partit en una foto d'arxiu.\nL'ex-primer ministre italià Silvio Berlusconi va anunciar que es presentarà com a candidat a les properes eleccions al Parlament Europeu, que se celebraran el 26 de maig, i va augurar que el centredreta italià tornarà a unir-se «molt aviat» perquè fracassarà l'aliança entre la Lliga i el Moviment Cinc Estrelles. «Em presentaré com a candidat a les eleccions europees. Intentaré aturar aquest Govern, de la mateixa manera que el 1994, quan vaig decidir aturar els comunistes», va afirmar l'excap del Govern, segons va informar Il Corriere della Sera.\n«Veuran que aviat el centredreta tornarà a estar unit perquè aquesta aliança entre la Lliga i el Moviment Cinc Estrelles és innatural», va assenyalar l'excap del Govern en declaracions a la premsa a Sardenya. «No crec que aquesta aliança tingui molt de recorregut. Només el poder ha fet que es posin d'acord», va assegurar.\nL'ex-primer ministre italià va viatjar a Sardenya, l'illa italiana que ha definit com la seva «segona casa», per a la celebració d'unes eleccions parcials per elegir el successor del diputat Andrea Mura, del Moviment Cinc Estrelles. «Els del Moviment Cinc Estrelles són els fugats de casa, com el diputat que ha estat elegit aquí, que ha preferit el seu vaixell i el mar a la feina al Parlament», va explicar.\nBerlusconi va seguir el camí marcat dimecres a Sardenya pel vice-primer ministre i titular d'Interior, Matteo Salvini, en criticar el candidat del Moviment Cinc Estrelles que ha renunciat al seu escó.\nL'ex-primer ministre va ser rehabilitat per a la vida política al maig després que la Justícia italiana li prohibís ocupar càrrecs públics fins a aquest any després de ser condemnat per frau fiscal en la compravenda de drets televisius en una de les seves empreses. La inhabilitació li va impedir presentar-se a les eleccions generals celebrades al març.


Ahir, #trinxat amb @saulgordillo. Algunes pistes de la ràdio pública – Edunomia\nAhir vam tenir un nou #trinxat, aquest cop amb Saül Gordillo, director de Catalunya Ràdio. Després del darrer sopar amb l’Esther Vera, directora de l’Ara, la trobada amb el director de CatRàdio va ser un magnífic complement. Entre tots dos he pogut conèixer una mica les pistes comunicatives d’un diari (privat) i d’una ràdio (pública). Hi ha aspectes comuns, i aspectes que els diferencien, és clar.\nAhir en @saulgordillo ens va fer una doble exposició: per un cantó, ens va relatar el procés del seu nomenament (fa exactament un any) i dels canvis en l’estructura de personal que ha introduït; per un altre cantó, ens va proporcionar pistes de com millorar CatRàdio, de com posar-la millor al servei públic en un moment polític especialment apassionant.\nEn Saül és una persona propera, que ha sortit “de sota”, del Maresme, passant per la direcció de l’Agència Catalana de Notícias. Ens va explicar la seva visió de les notícies aparegudes als mitjans de comunicació sobre el seu nomenament, i ens va voler donar una visió optimista del futur.\nAl sopar vaig tenir l’oportunitat de conèixer gent de ràdio, comunicadors professionals. No l’escolto pas gaire, la ràdio, sobretot perquè no faig gaire desplaçaments per anar a treballar en cotxe, i amb el TAV a Barcelona tampoc tinc temps. Reconec però que per a molta gent representa una font important d’energia i d’informació.\nEn el relat del ponent, moltes vegades etiquetat “off the record”, hi vaig veure problemes (i solucions) comuns als de la Universitat. La seva competència amb la ràdio privada (en particular, RAC1), té semblances amb la competència que per a la universitat pública té la privada i d’altres entorns de formació superior que no tenen la cotilla de la universitat pública. La seva estratègia per impulsar l’audiència i el servei públic de CatRàdio també em van semblar paral·leles a l’estratègia de servei d’una universitat com la meva.\nMoltes gràcies a l’equip organitzador i a en @saulgordillo per una trobada molt interessant.\nVaig fer fotos: https://www.flickr.com/gp/miquelduran/o15P3W


Harry Potter en català -> Fanfictions -> La Crònica dels Tres Germans - 40: Después de las tinieblas, espero la luz\nLa Crònica dels Tres Germans - 40: Después de las tinieblas, espero la luz\nEnviat el dia 16/06/2015 a les 11:35:37\nÚltima modificació 16/06/2015 a les 11:35:37\n40: Después de las tinieblas, espero la luz\nPer enèsima vegada, el James va obrir els ulls sense tenir gens clar on era. Sentia veus distants, algunes familiars i d’altres desconegudes. Semblava que era en una àmplia habitació on tot era blanc, inclosos els llençols del seu llit. Tenia una agulla clavada a l’avantbraç esquerre, de la qual en sortia un tub que venia d’una bossa plena d’un líquid blau que tenia més amunt.\nAh... Sant Mungo, per fi. Per fi una mica de repòs! Tot i que estava sol a la sala en aquells moments, sabia que la seva família era a la vora, perquè distingia la veu del seu pare discutint amb el pobre sanador de torn.\n—Ja li he dit que no ho sé, el que té! Però si el meu fill diu que l’han de posar al sol, posin-lo al sol!\n—Però això no té cap mena de...\n—Em sembla que no li estic demanant pas res tan difícil! No vull que l’operin del cervell, només que li doni el sol, per Merlí!\nAh... l’Albus. Els sanadors no entenien què havien de fer amb ell. Normal. Va decidir prémer el que semblava un botó vermell per cridar les infermeres, i poc després va veure que una noia amb una trena i una bata rosa va treure el cap per la porta.\n—Hola —va saludar el James—. D’això... que li podria dir al meu pare que estic despert? És el qui està escridassant un sanador aquí fora.\nPoc després, el Harry i la Ginny entraven per a porta, tots dos blancs i fent ulleres.\n—James, per fi! —va exclamar la Ginny, que se li va llançar al damunt—. No saps com de preocupats ens has tingut... tu, i l’Albus i tots!\nDesprés d’un munt de petons i abraçades, el James va entendre que el tema de l’Albus devia de córrer una mica de pressa, i va explicar als seus pares el que havia passat amb els vlads i el que havia fet després amb l’Oracle, tot i que va preferir ometre alguns detalls de l’encanteri per fer reviure el seu germà.\n—Li he hagut de donar la pedra, papa —va explicar al final—. Ho sento, però era això o que l’Albus morís.\nEl Harry va sospirar amb pesar, però després va fer un gest amb la mà com per treure-li importància.\n—Bé, millor ella que no els vlads.\n—Sí, això vaig pensar jo.\n—I segur que et va dir que necessitava sol, només? —va demanar, amb cara preocupada—. Perquè ara mateix l’Albus està com vegetal. Només babeja una mica, parpelleja de tant en tant i murmura sons sense sentit. Els sanadors li volen fer mil proves, però són una mica agressives i no els he deixat que el toquin, de moment.\n—Que no facin res —va respondre el James—. L’Oracle em va dir que l’encanteri havia fet efecte, però que la recuperació portaria un temps. Que en uns dies podria parlar i moure’s, i que ens unes setmanes faria vida normal. Però que li toqués el sol per eliminar les restes de toxines de verí dels vlads.\n—Molt bé —va assentir el Harry—. No tinc ni idea de quina mena d’encanteri heu fet, però sembla que ha donat resultat. Ens hauràs d’ensenyar com va.\n—Tenint en compte que es necessita la Pedra de la Resurrecció està difícil, la cosa —va tòrcer el James—, content que allò li donés una excusa per no haver de donar pèls i senyals sobre l’encanteri.\n—Vaja, doncs estem arreglats... —va tornar a sospirar el Harry, frustrat per no poder salvar més vides—. Ginny, vaig a parlar amb els sanadors. Crec que el millor és que li donin l’alta i ens l’enduguem a casa.\nEn aquell moment, un cap pèl-roig va aparèixer per la porta.\n—Hola, James —va saludar-lo el Ron amb un ampli somriure—. Mhan dit que ja has despertat!\nEl Harry, que es va posar molt sec i tibat de cop i volta, va sortir de la sala sense ni tan sols dedicar-li una mirada al Ron.\n—Veig que algú segueix enfadat —va dir ell quan el Harry es va allunyar.\n—Dóna-li una dies, Ron —va sospirar la Ginny—; els nois han pres força mal.\n—Però ha anat tot bé! L’Albus ha estat rescatat i sembla que es posarà bé, no?\n—Hmm —va fer ella, només, i li va fer un petó al James al front—. Torno en una estona. Li diré al Frank que estàs despert, perquè també està com una moto.\n—Com estan? —va saltar el James, culpable de no haver pensat en els seus amics, tan tranquil com estava.\n—Ell i la Geena estan força bé —va explicar la seva mare—, però encara en observació.\n—I l’Alice? —va preguntar el James, amb l’estómac en un puny.\n—L’Alice... físicament està bé. No té res estrictament parlant. Però està en una mena de trànsit. Se n’estan fent càrrec, per això, no et preocupis.\n—Vés a avisar el Frank i la Geena que estic bé, doncs, siusplau.\nLa seva mare va marxar, i el Ron va entre a fer-li companyia, i es va asseure a la butaca del costat del seu llit. El James se sentia de sobte molt i molt malament. El Frank i l’Alice no els haurien hagut d’acompanyar a buscar l’Albus. Allò no anava amb ells, i ni haurien hagut de... Bé, això per començar. Els havia posat en perill. I després, és clar, i havia el tema de les seves “sàvies” decisions preses sota pressió. Havia estat ell qui havia deixat l’Alice en aquella sala, i havia decidit anar a rescatar tothom abans que ella. En aquell moment, tot havia tingut sentit, però com li quedessin seqüeles d’allò, seria culpa seva, només seva, i no s’ho podria perdonar mai.\nEs va adonar que el Ron li parlava sense que ell li prestés la més mínima atenció.\n—Perdona, Ron, com dius?\n—Que tenim el Mirall! —va dir en veu baixa però emocionada—. La missió a Dublín ha estat un èxit!\nEl James va assentir. Almenys una bona notícia. Havien aconseguit fer-se amb el Mirall abans que els vlads. Havien perdut dues relíquies, però se n’havien fet amb una.\n—He de dir que tot i que em sembla que una mica imprudent el que heu fet... estic molt orgullós de com heu manejat la situació, tots plegats.\n—Doncs jo no gaire... —va sospirar el James, pensant en el que havia fet per tornar l’Albus a la vida i patint per com devia estar l’Alice.\n—Has mantingut el cap fred en tot moment, James. No t’has deixat endur pel pànic, i has aconseguit que tothom tornés sa i estalvi a casa.\n—L’Alice no està bé.\n—Ja ho sé, acabo de parlar amb el Neville —va dir el Ron, amb un aspecte força moix—. Diu que ara els sanadors l’ingressaran a psiquiatria i...\n—Què!? —el va tallar el James, que va fer un bot.\n—Que la portaran a psiquiatria, per poder-li fer un millor segui... es pot saber què fas?\nEl James s’acaba d’alçar del llit i s’havia posat a arrencar-se els tubs i agulles que tenia pel cos.\n—On vas? —va exclamar el Ron, alarmat—. Què fas, què...? No t’hauries de treure aix...!\n—L’Alice no pot anar a psiquiatria! —va cridar el James—. Ho sap el Frank? On és? On es l’Alice?\n—Què? —va fer el Ron, que no tenia clar si havia d’aturar el James o ajudar-lo—. Doncs suposo que a l’Alice la deuen estar traslladant...\nCasum tot! El James va sortir corrent per la porta, descalç i vestit només amb una bata de paper de color blau amb la que ensenyava el cul. A quin coi de planta era?\nVa veure un ascensor i s’hi va ficar sense dubtar, abans que el Ron no el pogués atrapar. Psiquiatria era a la quarta planta. Va prémer el botó i va esperar mentre l’ascensor es dirigia cap allà, canviant el pes d’una cama a l’altra amb nerviosisme.\nQuan les portes es van obrir, va veure que havia arribat a temps, però ja hi havia un ciri muntat al passadís, davant de la secció de Psiquiatria. El Frank, també descalç i amb bata, estava plantat davant la porta amb els braços estesos, blocant el pas. Un sanador i una infermera tenia l’Alice en una llitera, estirada amb la mirada perduda. Al costat del Frank, el Neville i la Hannah intentaven apartar el seu fill, que es negava a sortir del mig, i la Geena mirava de fer-los entrar en raó a tots plegats.\nEl James va córrer al costat del Frank sense dubtar-ho.\n—Aquí l’Alice no hi entra —va exclamar.\n—Ei, estàs despert —va exclamar el Frank, sense deixar la seva posició—. Em penso posar a repartir llenya! Aviso!\n—Frank, l’Alice ni tan sols no sap on és —va dir el Neville exasperat—. I l’han de tractar, i ha de ser en aquesta ala de l’hospital, encara que no li agradi. És que no vols que es posi bé?\n—Aquí dins no s’hi posarà mai, de bé! —va cridar el Frank.\n—Està així precisament per haver estat en un lloc semblant! —va exclamar el James.\n—Disculpin —va tallar-los el sanador amb to sec—. Però crec que sabem tractar els nostres pacients.\nAleshores el James es va fixar en la Geena, que s’havia allunyat del grup discretament i els va fer un senyal des de l’ascensor per on havia arribat el James. Ell i el Frank de seguida es van entendre.\n—Ara! —va cridar el Frank i, sense dubtar-ho, el James va empènyer el sanador, el Frank va empènyer els seus pares, que van caure a terra, i entre tots dos van agafar la llitera amb rodetes de l’Alice i se la van endur a tota velocitat. La Geena els esperava dins l’ascensor, preparada, i les pontes es van tancar just quan ells hi van entrar, i van deixar els sanadors i els pares dels Longbottom a fora, palplantats.\n—Estem segrestant ma germana? —va preguntar aleshores el Frank—. Només per tenir-ho clar.\n—Sí —va assentir la Geena, conscient que anaven tots descalços i amb bata—. Però el meu pla arribava fins aquí. Ara què fem?\n—Sortim fora de Sant Mungo —va dir el James—. I desaparetem tan bon punt creuem les portes, que aquí no es pot.\n—A Hogwarts —va respondre—. Podran atendre l’Alice a la infermeria.\nEl Frank i la Geena només van tenir temps d’assentir, perquè les portes de l’ascensor es van tornar a obrir de seguida.\n—Correu! —els va apressar el James.\nPer sort, tenien les portes principals a la vora. Van córrer-hi empenyent la llitera, i tant bon punt van creuar-les, van desaparetre.\nVan aparetre a Hogsmeade tal i com anaven. Descalços, ensenyant el cul, i carregats amb una llitera. El Frank va agafar la manta del llit de l’Alice i li va passar a la Geena.\n—Té, tapa’t amb això.\nLa Geena va agafar la manta, agraïda, i s’hi va embolicar.\n—Merda, quin fred —va comentar el James, que es notava tota la pell de gallina—. Au, anem al castell, abans que ningú lligui caps i se li acudeixi on som.\nTots tres es van posar empènyer l’Alice camí amunt en direcció al castell. El James se l’anava mirant de reüll. De tant en tant, tot el seu cos tremolava amb espasmes, i emetia alguns sons inconnexes.\n—Mireu, ca l’Alfred —va murmurar la Geena quan va passar pel costat dels enderrocs que quedaven de la casa—. Sembla que faci segles que la vam cremar, oi? I només en fa cinc dies...\n—Ja és dimecres? —es va sorprendre el James, que es va adonar en aquell moment que no havia demanat a ningú quin dia era—. Pensava que només havia estat inconscient unes hores.\n—Dos dies sencers —el va corregir el Frank—. Tenies molta febre, estaves delirant...\n—Em sembla que curat del tot no estic —va murmurar el James, pensant que aquella passejada descalç no li podia estar sentant gens bé. Tenia el front bullint i amarat de suor. Però què havia de fer, deixar que s’enduguessin l’Alice a psiquiatria, amb els bojos?\nVan flanquejar les portes amb els porcs senglars alats sense que ningú no els veiés ni intentés aturar-los, i van seguir pels jardins.\n—Normalment es queda gent, per Setmana Santa, a Hogwarts, no? —va preguntar la Geena, estranyada que no hi hagués ningú als terrenys.\n—Ja ens va bé, que no hi hagi ningú... —va dir el Frank—. Ara a veure com fem pujar l’Alice per les escales... algú té vareta?\n—Merda, no —va caure-hi el James—. S’han quedat a Sant Mungo.\n—Bé, en algun moment o altre s’adonaran que som aquí... l’haurem de pujar a coll.\nAixí que una vegada van arribar a l’escalinata de pedra, el James i el Frank van carregar l’Alice i van deixar la llitera allà als jardins. Tot així, el James esperava trobar-se algú al castell, perquè dubtava molt que pogués carregar-la fins a la infermeria. No van haver d’esperar gaire. Justament al vestíbul s’hi van trobar la directora amb la seva neboda, que anava amb una tassa de cafè fumejant a la mà. Totes dues es van quedar de pedra en veure’ls arribar.\n—Professora McGonagall —va dir el Frank, dirigint-se directament a la directora—. Ens ha de deixar que portem la meva germana a l’infermeria. Veurà, està en xoc, i érem tots a Sant Mungo, i la volien ingressar a psiquiatria, però no sé si sap que l’Alice no pot...\n—No anirà a cap psiquiàtric —va dir la directora, que pel que es veia estava perfectament al cas de la por de l’Alice—. Agatha, porta-la tu cap a la infermeria, siusplau. Saben els seus pares que són aquí?\n—No per se —va dir el James, mentre l’Agatha s’enduia el cos de l’Alice levitant escales amunt—, però probablement lligaran caps de seguida...\nTot just havia dit això, que el Harry i el Neville van aparèixer corrent pels jardins en direcció al castell.\n—Ara passaran coses —va augurar el Frank, que coneixia el seu pare i la seva opinió sobre l’Alice i les seves pors.\n—On és la meva filla? —va exigir saber el Nevill, quan va arribar amb el Harry traient el fetge.\n—L’acabem d’enviar a la infermeria, Neville, no pateixi, que és en bones mans —va dir la McGonagall, abans que cap dels altres pogués obrir la boca.\n—No —va dir el Neville—. Me l’he d’endur a Sant Mungo. Amb tots els respectes per Madam Pomfrey, necessita atenció mèdica i no pas d’una infermera! Ha d’estar ingressada!\n—I els altres també —va remugar el Harry—. Els James s’acaba de despertar d’unes febres altíssimes.\n—Molt em temo que la senyoreta Longbottom no voldria estar ingressada a l’ala de psiquiatria —va seguir la McGonagall tranquil·lament—. I ja és major d’edat.\nAh, la legalitat, va pensar el James. L’as a la màniga de la directora.\n—Però està inconscient! —va exclamar el Neville, que no entenia què passava allà—. En aquest cas la família està al càrrec de decidir què és el més convenient!\n—La seva família més directa, sí —va assentir la directora.\n—I jo sóc el seu pare!\n—Ja... el tema és que la senyoreta Longbottom té un germà bessó amb el qual comparteix ADN.\nEl Frank, que sabia perfectament que no tenia el mateix ADN que la seva germana, perquè no eren bessons idèntics, es va quedar mirant la McGonagall amb cara de pòquer. Estava segur que ella ho sabia, també, que només els bessons idèntics comparteixen ADN. La pregunta era, però, si ho sabia el seu pare. I va decidir que no tenia per què informar-lo ell.\n—Què vol dir, amb això de l’ADN? —va preguntar el Neville.\n—Que legalment parlant, el familiar més proper de l’Alice Longbottom és el Frank Longbottom, que també és major d’edat i, per tant, és qui té en realitat l’última paraula.\n—L’Alice no va a psiquiatria —va dir automàticament el Frank—. Si se li han d’administrar medicaments, ho pot fer aquí Madam Pomfrey seguint les instruccions dels sanadors. Però res de medicaments estranys que li facin ballar el cap. Ni de companyies estranyes.\nEn Neville es va fregar la cara, contrariat, però visiblement preocupat, i tant al Frank com al James els va saber molt greu, però...\n—Com no es posi bé per culpa teva, Frank...\n—Es posarà bé —va dir el Frank, que ho tenia molt més clar que el James, pel que semblava—. Es posarà bé, aquí, a Hogwarts, amb nosaltres. Amb tu, papa, amb mi, i amb les seus amics. Físicament està bé. Necessita descansar i sentir-se segura, no estar en un hospital rodejada de desconeguts que li fan pànic.\n—Tu hauries d’anar a Sant Mungo —va sospirar el Neville—. Tots tres esteu en observació.\n—James, siusplau, tornem a l’hospital —va intervenir aleshores el Harry—. La teva mare s’ha endut l’Albus a casa, però tu no estàs bé, encara.\nEl James no podia estar-hi més d’acord. Sentia tot el seu cos amarat de suor freda, estava tremolant, i trobava a faltar el que fos que contenia aquell líquid blau que li estaven injectant per intravenosa.\nPerò no podia deixar l’Alice.\n—Em quedo aquí —va dir el James—. Segur que Madam Pomfrey em pot cuidar. Si empitjoro tornaré a Sant Mungo, t’ho prometo.\nTant el Harry com el Neville se’ls van quedar mirant de braços creuats, impotents. Se’ls veia que allí de la majoria d’edat dels seus fills no els havia fet gaire gràcia.\n—Au, va, papa —es va queixar el Frank—. Si ens tens més controlats aquí que a Sant Mungo!\nEl Neville va fer un sospir, i finalment va cedir.\n—Per què no van a posar-se un pijama en condicions i unes sabatilles i se’n van a infermeria? —va suggerir la McGonagall—. D’aquí a una estona passaré a veure si necessiten res i els faré pujar el dinar.\nTots tres van assentir, i van marxar agraïts a la Sala Comuna, deixant que la directora lidiés amb els seus pares.\nEra ben bé mitjanit, i el James estava llegint un dels còmics que un elf els havia portat. El Frank i la Geena havien pogut sortir de la infermeria aquell mateix vespre, però Madam Pomfrey li havia dit al James que ell s’hi hauria d’estar un o dos dies més.\nVa ser aleshores quan el James va observar com l’Alice començava a donar senyals d’alguna mena. Va començar amb un augment dels murmuris que emetia de tant en tant, però en un moment donat, els ulls se li van enfocar de sobte i es va posar a cridar a ple pulmó.\n—Alice! —va exclamar el James, que es va aixecar del seu llit de seguida—. Alice, no passa res! Ets aquí amb mi! Sóc el James! Sóc el James, no hi ha vlads!\nVa envoltar-la amb els braços, i va sentir que l’Alice s’aferrava fort a ell, amb la cara enfonsada al seu pit. Mica en mica, va deixar de cridar, però sense deixar anar el James. Al cap d’una estona, ell va intentar apartar-se, però l’Alice no el va deixar anar.\n—Alice? —va provar el noi, però ella no va respondre, només seguia aferrada a ell—. Està bé, està bé, em quedo aquí amb tu. Creus que em pots fer una mica de lloc?\nSentint-se una mica alleugerit perquè allò semblava una millora respecte del seu estat anterior, el James es va encabir com va poder al llit de l’Alice.\n—Ja està, Alice, ja està, no passa res, jo et cuido...\nI li va seguir parlant suaument, mentre li amanyegava els cabells, fins que finalment es va quedar adormida, i ell va caure poc després.\nAgatha Black (Moderador/a FF) Enviat el 16/06/2015 a les 11:41:31\n#25822 He escrit 9 fanfics amb un total de 205 capítols\nNo és una capítol gaire llarg, ho sé, en realitat voia posar la recuperació de l'Alice, però vull deixar clar que portarà un temps. Sí que deixo entreveure una mica (només una mica) en què es basarà el tractament que farà que pugui tornar a estar "bé". Encara no he dit exactament el que té, però potser us en podeu començar a fer una idea. El poper capítol anirà sobr ella i sobre la seva... nova vida a partir d'ara.\nEl títol és del Quixot. No sabia ben bé què posar-hi, perquè la veritart és que no hi passa gran cosa, però vaja, necessitava explicar coses sobe com estaven tots, sobre el Mirall, sobre l'Alice...\nRes, doncs, no comento gaire cosa més que tinc feineta per fer! Espero que us hagi agradat uncapíto, de tranquil·litat, que ja sé que els últims... 4 capítols han estat d'infart.\nPrometo que la resta de la fanfic serà més rel·laxada i intentaré que torni a ser divertida i entretinguda. Com diu el títol, després de les tenebres, toca una mica de claredat. Tot i que encara passaran coses importants!\nCassandra Ross Enviat el 16/06/2015 a les 12:30:01\n#25823 He escrit 11 fanfics amb un total de 22 capítols\nDiria que el capítol anterior no te'l vaig comentar... Meh.\nMola molt. La veritat. Començant per l'escena dels sanadors i la discussió de si han de posar l'Albus al sol o què. I el final, amb la fuga de l'Alice... Sobretot el tros en el que el Frank demana si estan segrestant la seva germana o què, per deixar les coses clares xD Ha sigut molt interessant sobretot imaginar-te el James amb el cul al aire.\nTot el tros de la fugida per Hogsmeade i l'arribada al castell. Aquesta McGonagall em cau molt bé, com es nota que és el teu personatge preferit xD Em sobta que no s'hi trobessin cap alumne, o algun habitant a Hogsmeade... No sé, per fer un mica més èpic. Però el cert és que ja necessitavem una mica de tranquil·litat.\nM'ha agradat molt el capítol perquè tu i jo sabem que és el principi per a la futura relació entre l'Alice i el James.\nharry_james_potter Enviat el 16/06/2015 a les 15:09:08\n#25825 He escrit 1 fanfics amb un total de 3 capítols\nAixí que serà el James qui ajudarà l'Alice :) :) :) :D\nNo tinc ni la més remota idea ni sobre malalties mentals ni sobre crisis nervioses o seqüel·les derivades del pànic, així que no m'atreveixo a dir què pot tindre l'Alice...\nPer fi una mica d'amor entre aquests dos!!! (ja ho podré treure de la llista, ara només quedarà l'assumpte de l'Albus i el Scorpius...)\nLaia Weasley Enviat el 16/06/2015 a les 19:48:29\nI els magatotis estan relativament bé! Be l'Alice se que li costara, pero mira potser hi guanya una relacio amb en James ;)\nM'ha encantat quan han fet el segrest de l'Alice jajaa, es que no la podien ingresar a psiquatria !\nM'encanta quan la McGonagall fa aquestes coses, posantse de part dels seus alumnes!\nI ara encara queden temes per resoldre, aixi que espero que torni l'humor dels capitols ( eh pero que consti que aquets m'han agradat) que pasa amb l'Albus, que pasa am b 'Alice...etc\nmarta_ginny (Moderador/a FF) Enviat el 16/06/2015 a les 20:58:00\n#25830 He escrit 11 fanfics amb un total de 168 capítols\nBuaaaaaaaaaaah suposo que l'Alice deu tenir transtorn d'estrès post-traumàtic, no? (Es diu així, em sembla xDD). I la volien ficar allà al mig? No pots posar algú que està malament per una situació en la mateixa situació altre cop per curar-lo, jolín, sembla mentida que només se n'adonin els Magatotis! És el mateix que posar algú amb un vertigen molt bèstia al costat d'un precipici, a ningú no se li acudiria, no? Aaaaaaix. Sort que hi ha els altres tres, que se n'ocupen!\nI sort de la McGo i l'Agatha, també. Quan vas dir que tindria una ajuda caiguda del cel vaig pensar de seguida en l'Agatha. I si no és ella, la que l'ajuda, serà perquè l'ajuda que tindrà li anirà bé, o sigui que estic tranquil·la, en aquest sentit. (Acabo de veure que ja vas dir que no seria l'Agatha. Hmmm... algú inesperat, eh? Anne Boot? Sloan? Elektra?)\nI el que ve ara... dius que serà més tranquil, oi? Pel que fa a les coses importants que han de passar crec que encara hi ha d'haver algun moviment de relíquies, que les estàs situant molt estratègicament. Ha d'avançar l'Alice, amb el tema del trauma i també la seva relació amb el James. I acabo de recordar que la Geena té nòvio xDD També hi ha el mirall, que l'han recuperat (esperem que aquest sigui el bo). Però què en faran, ara? Hi ha cap lloc prou segur?\nEl que també em pregunto és si aquesta profecia que dius que falta (i que està relacionada amb la pròxima vegada que es reviurà algú) serà en aquesta ff o en una altra. Suposo que deu faltar poc, perquè si no no ens ho diries, no? Que saps que no oblidem! Hahahah\nApa doncs, això és tot, em sembla. Continuo pensant en tot el que has deixat a l'aire! També en l'infiltrat de Hogwarts, que no me n'oblido. Veurem qui és en aquesta ff o en una altra?\nAgatha Black (Moderador/a FF) Enviat el 17/06/2015 a les 11:14:05\n#25833 He escrit 9 fanfics amb un total de 205 capítols\nHala, quants comentaris, que guai! ^^\nCassandra Ross: Hola, Cass!\nNo, no em vas comentar l'altre capi, però ja sé que era plena selectivitat, així que no pateixis! XD\nM'alegro que thagia agradat el capítol! Jo diria que és d'aquells fluixets, però ja va bé rebre bones crítiques! Ja he dit que seria una mica més còmic, ja tocava! Hahaha, m'encanten el Frank i el James ensenyant el cul mentre segresten l'Alice! XD\nMcGonagall for president! ^^ Al proper capítol també us agradarà, em sembla molt guai la relació que té amb l'Alice. Sí, ja sé que no es troben cap alumne ni ningú a Hogsmeade, però representa que apareten el més a prop del castell, ja a la sortida del poble, on hi ha Ca l'Alfred i al castell, bé, tampoc passen del vestíbul i és evident que hi ha pocs alumnes durant les vacances, que poden estar perfectament a les sales comunes o així, si a fora hi ha fred. La veritat és que no voli lidiar amb companys, i per això ho he fet així! ^^\nSí, la relació entre l'Alice i el James s'anirà fent forta a partir d'aquí.\nFians aviat i gràcies per comentar!\nPS: I recordem que el James encara NO SAP que l'Alice i el Paris han trencat! XD Ell no hi era i amb tot el que ha passat, ningú no s'ha recordat de dir-li!\nharry_james_potter: Hahaha, no, no és en James. No directament. Sí que està relacionat amb el tema, pe`ro no serà ell qui li donarà idees per sortir-se'n.\nDe l'Alice en arlarem més a fons a proper capítol. I sí, la relació entre el James i l'Alice serà més estreta (i més, i cada vegada més! ^^)\nMerci pel comemntari!\nLaia Weasley: Ohhh, un altre cop tu per aquí, que bé veure't!\nEls Magatotis estan bé, estan bé. L'Alice no, però ho estarà. Mica en mica. El James ajuda ^^\nEvidentment que l'Alice no podia anar a psiquiatria! El que passa és que no entenen del tot el que ha passat. L'escena del segrest és divertida, oi? Especialment perquè ells també estan malalts i van en boles! XD I la McGonagall és la millor! ^^\nVeure l'Albus i l'Alice als propers capítols i haurà molt d'humor i molt d'amor! Que ja toca, home. Sóc dolenta però recompenso.\nmarta_ginny: Quina vergonya que em comentes abans que jo a tu, que has penjat el capítol abans. Sorry, sorry sorry, ara hi aniré, és el primer que llegiré! T.T\nL'Alice, sí, té un transtorn post -raumàtic, però que li ha fet un clic al cervell i ha despertat alguna cosa que hauria hagut d'estar sempre adormida. Crec que en part, la seva por venia perquè ella sabia que... que tenia potencial de psiquiàtric. Ho veurem el proper capítol.\nI els sanadors la volien dur a psiquiatria perquè a) no entenen fins a quin punt li fan pànic els bojos (i a més, en aquest moment, ella no s'adona de res, i mirant-ho objectivament és on haurien de tractar-la) i b) tampoc no acaben d'entendre del tot el que li ha passat. Ni el Frank ni la Geena no l'han vista, recorda-ho, només el James i l'Albus, que estaven inconscients i no ho podien explicar.\nI l'ajuda a l'Alice, no, no serà l'Agatha. He dit algú intel·ligent i has anat a buscar bones possibilitats (L'Anne, l'Sloan, l'Elektra...) Però no. No és cap d'aquestes, però és algu... així. Algú semblant. Algú més adient en el seu cas, i mooolt més secundari, però que ara començarem a veure més, precisament per l'Alice.\nI sí, el que ve ara és més tranquil, els dono un respir (Gee aprieta pero no ahoga! XD). Crec que de moment en aquesta fanfic les relíquies es queden on són (tot i que potser començo a fer ja alguna cosa amb el mirall, encara no sé si ho deixaré per la propera fanfiction o ho encabiré ja aquí). L'Alice avançarà, ja al proper capítol, i seguirà amb el seu "tractament" (o la seva nova vida, com ho vulgueu veure), i la seva relació amb el James, properament en AQUESTA fanfiction! XD\nI sí, la Gee té nòvio, no ens n'oblidem, que és força mono! ^^\nLa profecia que falta no serà en aquesta fanfic. I crec que ni tan sols en la propera. No, serà en l'altra, quan ja estiguin fora de Hogwarts, perquè necessiten que la trobi un personatge que encara no ha sortit (calla, calla, Gee, calla, mossega't la llegua! XD) Ja sé que no oblideu mai res, i ja m'agrada! XD I l'infiltrat de Hogwarts tampoc n sortirà en aquesta fanfic, sinó en la propera, 7è curs a Hogwarts.\nI ja està, merci per comentaaar! Petooons! ^^\nPotter_granger Enviat el 17/06/2015 a les 18:11:37\n#25842 He escrit 9 fanfics amb un total de 161 capítols\nEspero que l'Alice no trigui gaire en recuperar-se. Bé, jo crec que necessita estar amb gent propera: la família, els amics...\nI m'ha sobtat també que no trobessin ningú pels carrers, però si apareten a prop de l'entrada de Hogwarts ja s'entén. Ostres, he rigut tant mentre segrestaven l'Alice amb el cul a l'aire!\nAgatha Black (Moderador/a FF) Enviat el 18/06/2015 a les 14:28:53\n#25847 He escrit 9 fanfics amb un total de 205 capítols\nL'Alice... no, no trigaà gaire en "recuperar-se". Ho poso entre cometes perquè bé, bé, no hi tornarà a estar. Però aprendrà a portar-ho bé aviat ^^ I sí, necessita la família i els amics com també dius.\nI sí, no s'han trobat a ningú perquè no volia que es trobessin més gent pel camí, així que ho he explicat així. A mi també em sembla molt còmica l'escapada de l'hospital amb bata! XD\nharry_james_potter Enviat el 20/06/2015 a les 18:14:53\n#25848 He escrit 1 fanfics amb un total de 3 capítols\n<<[...] PS: I recordem que el James encara NO SAP que l'Alice i el Paris han trencat! XD Ell no hi era i amb tot el que ha passat, ningú no s'ha recordat de dir-li>>\n<<I l'ajuda de l'Alice, no, no serà l'Agatha. He dit algú intel·ligent i has anat a buscar bones possibilitats (L'Anne, l'Sloan, l'Elektra...) Però no. No és cap d'aquestes, però algú... així. Algú semblant. Algú més adient en el seu cas, i mooolt més secundari, però que ara començarem a veure més, precisament per l'Alice>>.\nAixò podria voler dir que qui ajudarà l'Alice serà el Paris? (o la Mcgonagall, però la Minerva...).\nginny loovegod Enviat el 30/06/2015 a les 23:29:24\n#25922 He escrit 1 fanfics amb un total de 8 capítols\nSí, ja ho sé, vaig tardíssim (en dos sentits xd ) pero lo prometido es deuda i aquí va el meu comentari!\n1. Per fiii una miqueta de calma. esperem de veritat que sigui aquesta l'última vegada aquest curs que el james es desperta sense saber on és per culpa de les batalles! em fa molta gràcia que la manera de que l'albus es comenci a curar sigui posant-se al sol xd ala, a fer la fotosíntesi! hahhaah pero ara parlant enserio, espero de veritat que es recuperi aviat!\n2. Brutaaaaaaal l'escena del rescat amb les bates obertes per darrere XD vaig morir de riure quan ho vaig llegir!! de fet m'ha recordat molt a un segment de l'ellen degeneres: https://www.youtube.com/watch?v=wp7Lrsx6A6c\n(ja està, sorry, és que no m'he pogut contenir xd)\nM'ha encantat quan es troben amb les mcgo i la minerva comença a utilitzar els seus discursos legals! i tot i que de vegades cal dir una mentideta, sí que és veritat que era molt i molt necessari. M'encanta la relació entre la Minerva McGonnagall i l'alice, crec que no em canso de dir-ho. Són molt maques hehe ^^\n3. Oiiiiix i l'escena del final! Si no fos perquè l'alice ho està passant fatal, moriria d'amor. No havia caigut en què el james encara no sap res de la ruptura! Aii espero que li expliquin aviat, tot i que ells dos ja no estiguin junts, sí que podria ser que el james perdés la força de voluntat tot pensant que l'alice encara és amb el paris... i tot i que no és enganyar, segur que igualment li sentaria molt malament! Tinc moltes ganes de veure l'alice i com millora, ja que aquestes pors són molt difícils de portar bé... Enviali molts petons de part mevaa!\nAaaaniways, millor ho deixo aquí! Continua molt aviat porfiiiiis *_*


PSG 1 - BARÇA 1\nMessi lidera l’equip com en les grans ocasions i l’equip genera joc i oportunitats més que suficients per remuntar, però s’estavella contra un inspirat Keylor i la falta de punteria\nMessi, envoltat de jugadors del PSG // EFE - Yoan Valat\nActualitzada el 11-03-2021 11:09\nLa gesta era més que difícil, però el Barça s’ha plantat a París amb la fe renovada i ha caigut eliminat de la Champions masculina amb honor, bon futbol i arguments per creure en el futur (1-1). Amb un 3-4-3 molt ofensiu de Koeman –i De Jong de central–, els blaugranes ho han provat de totes les maneres i han tingut fins a una vintena d’arribades de perill per ensorrar el PSG en una altra nit màgica. Però els ha faltat aquell punt de sort i encert necessari per completar el miracle.\nPrimera part vertiginosa, amb un Barça elèctric que ha buscat el gol amb insistència. Messi liderava l’equip com en les grans ocasions, i Dembélé, alliberat al davant, amenaçava la defensa francesa amb desmarcades precises. Però Keylor Navas i la falta de punteria li han negat el gol. Dest, molt incisiu per la dreta, ha topat amb el travesser i fins i tot Busquets ha tingut un parell de bones ocasions.\nMbappé fa el primer i Messi respon\nEl PSG esperava al darrere sense gaire consistència, però cada cop que llançava un contraatac, Mbappé feia témer el pitjor. El crac francès ha forçat una targeta groga per Mingueza i Koeman ha decidit substituir-lo per Junior abans que veiés la segona.\nI llavors ha arribat el gol dels parisencs, en un penal purament de VAR. Lenglet trepitja sense voler Icardi i Mbappé no falla des dels 11 metres.\nMbappé ha fet patir el seu marcador, Òscar Mingueza. // EFE - Yoan Valat\nEls blaugranes seguien necessitant quatre gols i Messi ha decidit que no volia renunciar encara al somni. El capità s’inventa un golàs amb un xut descomunal des de molt lluny que entra per l’escaire.\nGol de Messi. PSG 1 - BARÇA 1\nMessi ha fet el gol del Barça amb un xut imparable. // EFE - Yoan Valat\nUn penal que ho podria haver canviat tot\nEncara abans del descans, Kurzawa ha comès penal sobre Griezmann (l’àrbitre li perdona la segona groga), però Messi ha fallat. Pilota als peus de Keylor, al travesser i a córner. Un cop moral important que s’ha notat a la segona part.\nEl partit ha baixat notablement de ritme després d’aquesta primera part frenètica. El Barça no li ha perdut la cara al partit en cap moment i Navas ha tornat a aparèixer per evitar el gol blaugrana. 1-1 i cap a casa, però amb el cap ben alt.\n10-03-2021 19:42 MINUT A MINUT\nSeguiment minut a minut del PSG-Barça (1-1)


Comunicat del president del Consell Escolar de Catalunya, pel tractament mediàtic dels docents de l'Institut El Palau, de Sant Andreu de la Barca. | Diari Català Digital 📋\nComunicat del president del Consell Escolar de Catalunya, pel tractament mediàtic dels docents de l’Institut El Palau, de Sant Andreu de la Barca.\nComunicat del president del CEC pel tractament mediàtic dels docents de l’Institut El Palau, de Sant Andreu de la Barca\nCom a president del Consell Escolar de Catalunya vull manifestar la meva repulsa pel tractament mediàtic i a les xarxes socials, fet per algun mitjà i per algun líder polític, dels professors de Sant Andreu de la Barca. El linxament públic d’uns educadors constitueix una greu irresponsabilitat i atempta contra els seus drets de ciutadans en un sistema democràtic.\nCom a òrgan de representació de la comunitat educativa, el Consell Escolar de Catalunya reafirma la seva confiança en els mestres i professors del país. Catalunya compta amb uns grans professionals de l’educació, els quals sempre han estat a l’alçada dels reptes que havien d’afrontar.\nL’Assemblea de Docents de l’Institut El Palau, de Sant Andreu de la Barca, destaca “l’excel·lent feina que fan aquests professors tots els dies a les aules”. Els atacs, diuen, “suposen un argument més per continuar exercint la seva feina d’educadors amb els valors democràtics de convivència i llibertat”.\nPer la seva banda, familiars de professors denuncien “difamació, calúmnies i injúries” i expliquen que l’endemà del referèndum de l’1-O van donar opció als alumnes de batxillerat a participar en un petit acte al pati, consistent a fer uns minuts de silenci. En cap cas els professors van imposar la seva opinió ni van assenyalar els alumnes fills de guàrdia civils.\nL’escola ha d’estar oberta a l’entorn, tot preservant la pròpia idiosincràsia. Com a institució social, ha d’educar l’esperit crític dels alumnes perquè esdevinguin ciutadans lliures i respectuosos de l’alteritat, en una societat democràtica avançada.\nBarcelona, 30 d’abril de 2018\nFoto:Pintades a favor de la Guàrdia Civil a l’institut El Palau de Sant Andreu de la Barca – INÉS BAUCELLS\nPer altre banda, l’alcalde de Sant Andreu de la Barca, Enric Llorca, ha defensat la tasca que ha fet fins ara l’Institut El Palau i ha donat suport al conjunt dels docents, tot i que reconeix que el consell escolar del centre va descartar publicar un manifest de suport als professors afectats per la denúncia de la fiscalia per delicte d’odi. Llorca també s’ha queixat que el Departament d’Ensenyament no li havia enviat cap informe sobre la situació. De la seva banda, un exalumne de l’Institut, en Sergi, fill també de guàrdia civil, subratlla que mai, ni ell ni cap dels seus companys, van tenir cap problema durant la seva escolarització al centre, i es pregunta per què uns pares que detecten un problema a l’escola, el primer que fan és avisar els mitjans de comunicació.\nTags: CATALUNYA ✅, Institut, Palau\nEl Catalonia America Council recupera la diplomàcia catalana a Washington\nUn vergonyós article d’un periodista espanyol compara la víctima de “La Manada” amb els simis del zoològic


Xarxa de laics: de febrer 2020\nGn 2, 7-9; 1-7\nReservar per Déu l’arbre del coneixement, es reconèixer que sols Ell sap el que es bo o dolent per nosaltres; menjar-ne, es pretendre decidir per nosaltres mateixos el què és bo i el que no, i això pot portar (en realitat porta) molts problemes ... és el mal.\nLes tres respostes de Jesús al temptador, són cites del llibre del Deuteronomi tretes d’un passatge que, precisament, és una meditació sobre les temptacions del poble d’Israel en el desert.\nDiumenge -VII – durant l’any.\nDiumenge -VI – durant l’any.\nAmb la Llei donada a Moisès, s’inicia un treball de conversió del cor de l’home, i Jesús s’adhereix a aquesta progressió, remarcant que no ha pas vingut a abolir la Llei, sinó a complir-la; però els principis que exigeix la Llei, sobrepassen el que diuen i fan els escribes i fariseus. Jesús convida els deixebles a una nova lectura de la Llei, que defuig el formalisme i apunta cap a les relacions amb els altres; més que com una obligació o un deure, convida a actuar per amor.\nNo es poden limitar al “no mataràs” al peu de la lletra, doncs es pot “matar” amb actituds de menyspreu o enfrontament moral; Jesús els vol fer veure que no n’hi ha prou d’actuar externament, i ensenya que Déu no sols mira l’acte exterior, sinó la interna disposició del cor, no es pot reduir la fe a un conjunt de normes que cal complir.\nDiumenge -V – durant l’any.