Sortir de la crisi: un “trencaclosques” | les4fonts\nThis entry was posted on 5 Març 2012 by les4fonts, in Arxius and tagged ajuntament, crisi, reestructuració, trencaclosques. Bookmark the permalink.\t25 comentaris\nEls temps han canviat i ha quedat suficientment demostrat que el nivell de vida que hem portat fins ara és insostenible. Ara, però, ens correspon pagar les conseqüències de la mala racionalització dels recursos, de la construcció indiscriminada, de la gestió ineficient de moltes polítiques publiques i d’haver-se assumit competències “no obligatòries” que avui s’han traduït en una “càrrega més” a la que no s’hi pot renunciar sense ficar-se en contra l’opinió pública. Com no podria ser d’una altra manera, hem acabat fent honor a aquella frase de “pan para hoy, hambre para mañana”.\nSi més no, siguin quines siguin les causes d’aquesta crisi, el cas és que la situació actual es presenta com un trencaclosques en el que cal aconseguir encaixar mesures pertanyents a sectors diferents i, sovint, adoptades per agents diversos, sense deixar de banda els interessos dels col·lectius implicats. El “moment” temporal en què s’adopten decisions i s’emprenen noves polítiques també sembla ser un factor crucial per aconseguir el que es busca: “gestionar bé la crisi per sortir de la crisi”. Ara bé, per aconseguir-ho, cal ser conscients de fins a quin punt les decisions que es prenen en una matèria concreta poden afectar el conjunt d’una població i de la impossibilitat de què tothom surti beneficiat de tots aquests canvis.\nRealment, si ens ho parem a pensar, tota decisió que s’adopti a qualsevol nivell de l’administració, pot tenir efectes considerables. Fa pocs dies el Govern Central va aprovar un Reial Decret pel qual es determinen obligacions d’informació i procediments orientats a establir mecanismes de finançament per a poder fer front al pagament als proveïdors de les entitats locals (Ajuntaments, Consells, Diputacions…). Probablement, aquesta normativa donarà resultat, però a costa de què? L’Ajuntament pagarà al seus proveïdors o comptarà amb mecanismes que li facilitaran aquest pagament… però, d’on traurà aquests recursos? S’eliminarà l’endeutament?\nA partir d’això, sembla inevitable plantejar-se, primer, si per tirar endavant cal prioritzar l’ ajuda a l’administració per autofinançar-se, com pretén el Reial Decret, o si, per exemple, potser el problema que “a priori” caldria solucionar és que l’Administració està sobredimensionada… Tenim Ajuntaments, Consells Comarcals, Diputacions, mancomunitats i (algun dia) Vegueries, administracions que, en alguna ocasió, fins i tot, “dupliquen” funcions. És necessari facilitar que totes aquestes Administracions paguin els seus proveïdors? Evidentment que sí, però, ja d’entrada, cal tanta “estructura administrativa”? Convindria suprimir Consells Comarcals i fomentar les mancomunitats o esperar a la implantació de les Vegueries? O seria millor redefinir els Consells Comarcals i dotar-los de més competències? Perquè les competències en medi ambient o urbanisme, per exemple, no les assumeixen Consells Comarcals o Mancomunitats? Seria convenient apostar per l”especialització” dels municipis com una via per guanyar en eficiència, competitivitat i atraure inversors? Cal prestar serveis que, per nombre d’habitants, el municipi “no té l’obligació” de prestar? D’altra banda, estaríem disposats a una supressió d’aquests serveis públics “no obligatoris”? Cal que existeixin municipis de menys de 100 habitants? I, el més important de tot: quines serien les conseqüències de tot plegat? Quin “encaix” tindria a nivell social? I econòmic?\nAquest Reial Decret aprovat des de l’Administració Estatal, igual que totes les retallades i plans d’ajust aprovats pel Govern Central, la Generalitat, els Ajuntaments i la resta d’organismes locals, afecten l’estil de vida de les persones i de la societat en general. De fet, sense anar més lluny, una simple decisió que s’adopta en el sí d’una Comissió d’un Ajuntament pot incidir significativament en el funcionament de tot un municipi i, fins i tot, de les localitats veïnes, la modificació del preu d’un contracte adjudicat per un Ajuntament pot provocar desajustos interns en el funcionament de l’empresa concessionària i l’acomiadament de part important de la seva plantilla de personal, canviar l’ordenança de civisme, preveure una nova regulació de la taxa de guals, decidir si implantem un centre logístic a la Comarca o no, apostar per una reestructuració de l’administració local o constituir-nos o no en Vegueria Penedès, són decisions amb un impacte polític, econòmic i social considerable que podria dir-se, fins i tot, que van més enllà de les fronteres del territori penedesenc.\nEl moviment d’una “peça”, l’adopció d’una decisió, l’aprovació d’una nova norma o ordenança, o fins i tot, la manca de decisions en àmbits concrets, pot tenir efectes importantíssims a nivell social, econòmic i cultural. Tota mesura que pretengui alterar el que fins ara constituïa la nostra “forma de vida” provocarà descontentaments i desajustos, fins i tot, en àmbits aparentment no relacionats, al mateix temps que s’afavoriran uns interessos i se’n perjudicaran d’altres. Davant d’un escenari tant complex, què hem de fer? El més ideal seria aconseguir un equilibri, una situació quasi “utòpica” en què el benefici d’un col•lectiu “compensés” d’alguna manera el perjudici d’altres, un nou escenari en el que encaixessin de nou totes les peces i en el què totes les mesures es dotessin de sentit… Però és factible això? O estem davant d’un impossible? Potser la solució passa per arriscar-nos, permetre, “tolerar” un “moviment” que, tot i semblar perjudicial, reverteixi en una millora global a llarg termini… Ara bé, quin “preu” estem disposats a pagar per això?\n25 thoughts on “Sortir de la crisi: un “trencaclosques””\nJaume Domingo Planas ha dit:\n5 Març 2012 a les 19:23\nM Carme, ben be es així, com ho expliques. Son temps de desicions difícils, gens fàcils, però malgratot s’han de pendre decisions. Espero que, entre tots, siguin les encertades.\n6 Març 2012 a les 13:46\nPrendre decisions i assumir responsabilitats!\n6 Març 2012 a les 19:06\ngran tasca aquesta.\nJ. Palau ha dit:\n7 Març 2012 a les 17:38\nUs imagineu el Jaume Domingo dient que se suprimeixi el Consell Comarcal?? O que se suprimeixi la Diputació de Tarragona de la que ha estat diputat??. No es carregaran la seva gallina dels ous d’or oi?? I més ara que governen a les 4 diputacions, festa major tu!!\nMontse del Cintoi ha dit:\n7 Març 2012 a les 20:42\nDoncs jo sempre espero que deixi tuits, missatges i demés en aquest mode hooligan que s’encomana per tots els dirigents i joventuts dels tots els partits i es comencin a veure crítiques i autocrítiques constructives… Segur que milloraria la cosa.\n5 Març 2012 a les 22:04\nSense dubte son moments on prendre decisions es molt complicat i més a nivell polític, on moltes mesures necessàries suposen la pèrdua massiva de vots.\nPerò també es temps d’oportunitats. Oportunitats per arranjar una administració pública sobredimensionada e ineficient. Oportunitats per reclamar amb més força el que Catalunya mereix. Oportunitat per iniciar un canvi cultural profund cap a la cultura de la qualificació professional, el treball i l’esforç, i deixar de banda la cultura del subsidi. Oportunitats per formar-se, especialitzar-se i emprendre nous rumbs professionals. Oportunitats per emprendre. Oportunitats per anar a treballar a l’estranger i continuar creixent professional i personalment.\n7 Març 2012 a les 13:03\nTotalment d’acord amb tú Raúl. Cal que comencem a veure aquesta crisi com una oportunitat per millorar i canviar tot el que hem fet malament fins ara. Eñl primer pas per sortir d’aquesta crisi és creure que ho podem fer.\n7 Març 2012 a les 23:15\naixò es veriat del tot. HI ha gent que ja han montat botigues de segones oportunitats i bocatas a un euro. anar fent sobre la marxa i mirant el futur.\nEncara no tenim aquí una consciència de crisi. L’altre dia un regidor del Vendrell ens venia la moto que l’Estat pagarà les factures pendents dels proveïdors que puja a unes 20 milions d’euro. La cosa serà a partir del maig. Potser si que alguna cosa pagarà però és que després s’ho cobrarà amb o sense escreix però s’ho cobrarà. El pla d’austeritat que vindrà serà “cagate lorito”. Això que venim d’una mena de superàvit que fa quatre dies era un tema estrella de la nostra política econòmica. Hem de fer una política de cap i peus. Un altre tema fashion power és el logis penedès. No sé pas qui hi anirà allí perquè estem en rescessió i encara que gràcies que tenim el que tenim, almenys no perdem més. Els polítics, banquers, gent remena les cireres ens han portat a aquesta situació que mereix donar la cara i explicar el que hi ha i no només de rodes de premsa presentant festa viu l’home. Hem de ser realistes i la gent ho entèn, però s’ha d’explicar amb les coses bones i les dolentes i no a mitges tintes perquè al cap de no res es descobreix la realitat de tot plegat. Com diu el poeta: si no vols o no t’interessar arreglar una cosa crea una comissió de com més gent millor o fes una ordenança ambigua que queda bé i la gent en parla, però de resultats ben pocs. Si Catalunya fos independent no variaria gaire, han de canviar el sistema i la mentalitat dels qui manen. La gent del carrer ja ho saben, ara falta que els altres se n’enterin del que es cou al carrer..\n9 Març 2012 a les 17:03\nAra resulta que tot això que l’Estat aportarà als pobres ajuntaments endeutats s’ha de retornar en un termini de deu anys, amb una carència de dos anys i un 5% d’interès. En resum. Un futur negre molt negre per a totes les administracions endeutades.\n6 Març 2012 a les 23:14\nPotser que ens “mullem” en allò que comenta l’article. Crec, personalment, que els consells comarcals es poden suprimir en moltes comarques, sobretot les de població elevada. Caldria veure si els consells comarcals es poden reformular en mancomunitats de municipis… però per les competències que disposa i que ofereix el CCBP tot és assumible, almenys en gran part, pel Vendrell.\nEls Consells Comarcals són, a més d’una despesa, una pèrdua de pes específic per les capitals de comarca, que poden desenvolupar les tasques que duu a terme sense haver de repartir i tenir duplicitats. Pels temes de comarca, més generals, podem tenir una mancomunitat sense pressupost específic, només de criteris de gestió si volem dir-ho així… però no amb aquest model que, com s’ha vist últimament, en temps de crisi es posa encara més en dubte. Si es duen a terme polítiques de joventut a nivell comarcal, de salut per als joves perquè no es reparteixen entre municipis de forma anual i es destina un pressupost concret partint de la base que cada municipi col·laborarà hi aportarà el seu granet de sorra? Tampoc cal tenir aquesta infraestructura administrativa muntada perquè, repeteixo, perd “poder” la capital i, a més, aquesta en pot desenvolupar les tasques que fa el CCBP.\nSubvencions del CCBP? Perquè no les dóna cada municipi, o es reparteixen entre varis si és que l’activitat a subvencionar només es destina a certs municipis? Així els altres municipis tindrien els diners per altres partides dins del seu pressupost, havent de justificar, si més no, que no s’utilitzen per altres finalitats.\nPer no allargar-me més… Potser el servei d’escombraries és el punt més “conflictiu” i pot ser mancomunat com ja ho és ara amb EcoBP; és tan fàcil com establir quin és el % de despesa de cada municipi respecte el total, tenint cada un un % de participació d’aquesta empresa de capital mixt.\n7 Març 2012 a les 17:34\nFrede, els consells comarcals penso que sí que calen, el que seria fàcilment prescindible és que en un mateix nivell geogràfic hi hagi més d’un càrrec, per exemple: Les diputacions estic d’acord que hi siguin però aleshores que no hi hagi delegació del govern de la Generalitat ni subdelegació del govern central.\nUNA DIVISIO TERRITORIAL -> UNA ADMINISTRACIÓ\nI potser el que caldria amb els consells comarcals és una reducció de despesa de dietes i sous polítics, és a dir si els consellers comarcals cobren de regidors al seu ajuntament i formen part del ple pel fet de ser regidors perquè tenen ingressos d’assistències? Els CC no han de servir per acabar de completar sous dietes…\nUN POLITIC -> UNA FONT D’INGRESSOS! (no només una nòmina)\n(independentment dels càrrecs que tingui)\n7 Març 2012 a les 17:59\nels politics nomes haurien de cobrar d’un sol lloc i que no es poguessin escaquejar facilment de les cites de la feina. Aquests sous que tenen adaptats als que cobrem la majoria de personesque encara tenim la fortuna d’estar a l’atur, però no pas aquestes burrades actuals que es passen tres pobles. La idea del consell comarcal es bona, pero aplicant una política d’austeriat i que no serveixi de parquing per alguns polítcs que els partits no saben com treure’ls de sobre.\n7 Març 2012 a les 21:24\nRoger, entenc el que dius, però no ho puc compartir. Perquè necessites un Consell Comarcal que l’únic que fa és tenir unes competències que poden ser assumides pels municipis? No doblem competències en certs àmbits, però doblem despesa de gestió i alhora de publicitat, branding, etc. La relació entre el municipi, o mancomunitat de municipis (sense despesa addicional, o no hauria de ser el més normal reclamar el millor per la comarca perquè és de sentit comú?) hauria de ser directa amb la Diputació, la Vegueria, el que vulguem. I com he dit: crec que es poden suprimir en moltes comarques, on incloc la nostra, que per massa crítica de població i de serveis que s’ofereixen (no entrem en si són bons o dolents) pot ser prescindible. No cal que et digui, doncs, que estic d’acord amb tu que si es planteja al comentari anterior una “organització, mancomunitat, cooperativa” com se li vulgui dir, no ha de tenir cost extra: això també inclou sous, consellers de consell comarcal de dubtosa capacitat de treball, gerents que cobren sous d’altres èpoques, etc.\nIgualment et dono la raó amb la resta d’exemples que has donat.\n7 Març 2012 a les 14:38\nEl que exposaré tot seguit és molt impopular i segur que rebré moltes crítiquies, però crec que s’han de prendre mesures dràstiques per abaixar el deficit públic, en aquest cas de l’ajuntament.\nJo crec, i més en els temps que corren, que la ciutadania hem de pagar pels serveis que s’en ofereixen allò que valen, ni més ni menys. No és assumible que l’ajuntament subbencioni, practicament regali en alguns casos serveis que no són essencials. Posaré uns quants exemples: cal que es subbencioni el transport escolar, o el transport públic per segons quins grups d’edat ? el Vendrell té una mida en que els nens i nenes poden anar caminant, o en bici, com s’ha fet sempre.(deute de l’ajuntament a autocars penedès, enorme) No trobeu que per fer servir el Patronat d’Esports hem de pagar el que realment val ? (el patronat d’esports és un dels més, sino el que més, deficitari per l’ajuntament) si jo no puc pagar un gimnàs, aniré a córre per la via verda i llestos. Trobeu admissible que el Museu Déu tingui unes pèrdues del tot escandaloses, mentre hi ha matèires de primera necessitat que no es poder realitzar. Ja he dit que el que diria és molt impopular, però com diu aquell “algú ho havia de dir”.Exemples com els que jo he exposat segur que en trobariem molts més, només és que els nostres governants s’atreveixin a fer-ho.\n7 Març 2012 a les 22:21\nParticularment soc partidari d’abaixar impostos i serveis. Sempre m’he preguntat perquè l’administració es pensa que gestionarà millor que jo els meus calers. També soc partidari que molts d’aquests equipaments, com els museus, hagin de ser econòmicament autosuficients.\nDit això, donat que no sembla probable una baixada d’impostos, diria que com a mínim haurien de servir per subvencionar certs serveis, no? Perquè si no, on van a parar els calers dels impostos?\n7 Març 2012 a les 23:02\nSubvencionar certs serveis si, però no tots i encara menys els que no són imprescindibles, com per anar a la piscina o al gimnàs (que consti que jo sóc usuari, per això poso aquest exemple, per tant jo seria un dels “perjudicats” si es pagués per l’ús que s’en fa). Aquests diners es podrien destinar a serveis essencials, com serveis socials, potenciar l’Eina (i gestionar-la molt millor que ara), millorar l’educació (podriem tenir la sisena hora), …. Per cert els teus impostos, igual que els meus, ara mateix serveixen per pagar els interessos que ha hagut de demanar l’ajuntament per la mala gestió de les últimes legislatures,\n7 Març 2012 a les 17:30\nUs deixo aquest comunicat de la gallina dels ous d’or, altrament coneguda com ACM, sobre el tema del RD famòs: http://www.acm.cat/noticia/264/amb/aplicacio/reial/decret/febrer/alcaldes/regidors/perden/capacitat/decisio/gestio/minima/mesures/economiques/afectaran/seus/municipis\nAl respecte, només m’agradaria dir que estic segura que aquest RD ha fet obrir una ampolla de cava a algun proveïdor d’alguna administració pública, perquè com a mínim, comença a ser una garantia de què en un futur (llunyà o no) podrà cobrar aquelles factures que fa un, dos o tres anys que es deuen. El principi d’autonomia local està molt bé, el trobo perfecte, però quan un ajuntament deu 20 milions (o 25 milions com el de Moià) és que per molt principi d’autonomia local que hi hagi també cal que s’articuli amb una fiscalització d’un ens superior per a garantir el correcte funcionament i pagament de tresoreria, que alhora garanteix l’expectativa de pagament d’uns proveïdors que veuen com l’Ajuntament com a deutor paga pagues extres a tothom, contracta gent en categories funcionarials superiors o desemborsa diners per esdeveniments lúdicofestius, però té les factures en l’últim calaix de l’últim despatx de la última planta.\nSeguint la línia del què comentava en Jan Huguet, dir que hi estic força d’acord. En general, estem molt mal acostumats a què se’ns paguin o se’ns subvencionin la majoria de coses, algunes d’absurdes si ens posem a reflexionar sobre l’Administració Pública i el què cal o no garantir i cal o no pagar. Un exemple pot ser l’ajuda d’esterilització d’animals domèstics que paga el Consell Comarcal del Baix Penedès: http://www.ccbp.cat/index.php/serveis/serveis-al-ciutada/subvencions. Segurament aquesta ajuda no deu ser demanada per massa gent (espero) i que tampoc forma una gran partida dins el pressupost, però serveix per reflexionar fins a quin punt l’Administració a de pagar o no pagar determinades coses.\n8 Març 2012 a les 15:22\nLiliana, en aquest exemple concret que has posat, dir que potenciar l’esterilització d’animals domèstics evita tenir colònies de gats al carrer, o haver de mantenir gosseres perquè la gent no pot tenir a casa les cries de les seves gosses… vaja, jo crec que són coses que a primer cop d’ull no s’entenen però eviten despeses més altes després…\n8 Març 2012 a les 22:15\nAri, amb aquest exemple em referia a que les administracions públiques (i nosaltres) hem de canviar el xip. Premiar per un comportament “correcte” s’ha d’acabar, ja no estem en èpoques de vaques grasses. És necessari pagar l’esterilització o poden establir-se mecanismes de control juntament amb els veterinaris, com per exemple quan portis el teu animal a posar-li el xip ha d’estar, obligatoriament, esterilitzat, eliminant doncs aquesta subvenció?\nRoger Saperas ha dit:\n7 Març 2012 a les 17:55\nImpopular? no sé exactament què vols dir amb això, és la teva opinió i no té res d’impopular. El que si que diré és que hi ha molts serveis i projectes en funcionament que estàn costant molts diners i suposen una pèrdua segura de fons econòmics. Però la solució ha de passar necessàriament per “suprimir” allò que molesta? Eliminar serveis “a la brava” per culpa d’una mala gestió, penso, no és i no ha de ser una solució en primera instància. Jo en tot cas proposaria impulsar aquests serveis fent-ne ressò als medis locals i públics així com fora de la vila per tal de promocionar el turisme i visites als nostres museus i serveis. Potser ha faltat inversió aquests anys en fer ressò d’allò de què disposem, de promocionar-nos com a vila atractiva al turisme, d’ensenyar a la resta del món el que tenim aquí d’interessant… i potser no està tot perdut. Invertir en promoció dels serveis (com pot ser el patronat d’esports) pot aportar diners extra per al manteniment d’aquest servei o inclús aportar beneficis. Per això deia que retallar “a la brava” no penso que s’hagi de considerar una opció apriorística, sinó com a última opció. A mi em van ensenyar que havia de lluitar pel que volia, i el que ha passat fins ara és que ens ho han donat tot “mastegat” i ens toca guanyar-nos-ho… Doncs intentem guanyar-nos-ho, no?\nPer altre banda, dir que totes aquestes “institucions” superposades que dónen resposta a necessitats locals (consells comarcals, diputacions…) s’haurien de regular degudament i optimitzar-ne el funcionament. Com? No ho sé, perquè per començar no sé com funcionen, però des de fora es veuen desorganitzats, opacs (poca transparència) i en molts casos semblen inútils (no dic pas que ho siguin). Posar una mica d’ordre quan van maldades no ve mai malament, és com “posar els punts sobre les i’s” quan el nen que estem cuidant perd el control de sí mateix.\nPerdoneu l’exemple! 😉\n7 Març 2012 a les 21:42\nVoldria fer una mica d’advocat del diable…\nEstic d’acord en part amb el què planteja el Jan Huguet. Tots hem fet servir els serveis municipals en major o menor mesura (particularment no he agafat mai l’autobus, ni tampoc he anat a la guarderia municipal, però sóc usuari de les intal·lacions esportives i vaig a l’escola de música). Està bé que l’Ajuntament ofereixi un servei, que el tingui i el pugui aportar als ciutadans, perquè això també afecta la qualitat de vida de la gent. Però no a preus que afectin tant la capacitat econòmica de l’Ajuntament: de la mateixa manera que no pot ser que la taxa d’escombraries fos ultra deficitària, però és que també ho era quan la cosa anava bé!!! Sóc partidari que hi hagi una part de subvenció (90-10%, per exemple, aplicant aquest 10% a la gent a l’atur, famílies nombroses, menors de X anys… és a dir, per fins concrets).\nImaginem si enlloc d’haver hagut de pujar les taxes tant de cop hagués estat progressiu i amb una altra cosa, amb informació! El ciutadà ha de saber què costen les coses, sinó no s’acaba tenint cap consciència de res i sentim la típica frase de: “és que jo ja pago els meus impostos, on els poseu?!”\nEl tema del bus…és que, vist des de fora, no sé perquè circula pel centre un bus igual que molts de Barcelona, amb quatre gats. Això també val diners, i potser tampoc és culpa només de l’Ajuntament, sinó de l’empresa que es contracta i què contractes perquè és l’única oferta? No ho sé, però un bus més petit, menys despesa…\nLa cultura és sempre deficitària, i alhora és cara: potser ens hem de plantejar que moltes coses no poden ser gratuïtes… i em remeto a l’article de les festes, per posar un exemple. Igualment és una qüestió, crec, de mentalitat. Volem museus? tinguem-los, però amb decència, amb calers invertits. Creiem-nos la cultura del poble i invertim-hi (article dels personatges il·lustres…). Llavors podrem estirar bé el turisme no només de dos mesos com diu el Roger. El que no podem és voler-ho tot i a més sense posar-hi un duro, o quatre “xavos”\n8 Març 2012 a les 16:10\nFrede, comparteixo moltes coses que comentes. Falta INFORMACIÓ! La gent no és conscient del que val tenir línies d’autobús, tres piscines, recollir la brossa que nosaltres generem,… és increíble que amb la taxa que hi havia fins ara es cobrís una petita part del que val la recollida d’escombraries… És una mostra molt clara de com de malament s’han fet les coses fins ara i les rectificacions a marxes forçades que s’han de fer ara. Un altre exemple són els guals… Fins ara ningú s’havia preocupat de que moltes entrades de vehicle no pagaven la taxa corresponent i ara correm-hi tots! Com pot ser que cap tècnic o responsable municipal se n’hagués adonat??? (o fessin la vista grossa, vaja…).\nUn altre tema és la duplicitat d’administracions… Jo no sé si cal o no que tinguem Consell Comarcal, però sí que estic d’acord en què si un regidor és també conseller no ha de cobrar dels dos llocs (com tampoc si ho és de la Diputació o del Parlament…). Sé que no tenen dues nòmines, però el que cobren per dietes, en molts casos (com és el de ser regidor del Vendrell cobrant dietes i assistències) és gairebé tenir un altre sou. El Consell Comarcal hauria de ser un espai de trobada entre regidors amb competències semblants dels diversos municipis de la comarca, no tenir un govern paral·lel. Algú em pot explicar què fa el conseller comarcal de turisme cobrant amb el 100% de dedicació, per exemple???\n7 Març 2012 a les 18:01\nJa em diras que pinta un conseller comarcal amb competències de seguretat ciutadana és com si andorra tingues conseller de ports.\n7 Març 2012 a les 22:24\nCom tantes altres competències duplicades o triplicades. Com per exemple ministeris amb totes les competències traspassades a les autonomies.\n« Què fem?\nAutodestrucció eclesiàstica »


NINOTS PER A UNA NO FALLA\nAquest any els nostres ninots no formaran part d’una falla. Un virus s’ha colat dins les nostres vides i ara no toquen aglomeracions. No obstant això, hem pogut gaudir del treball desenvolupat per tal de crear aquestes figuretes tan divertides.\nHi havia ganes de festa. Ganes de pólvora, ganes de foc, ganes de música de banda, ganes de carrer… Ens hem quedat amb les ganes!\nNº Visites: 7257651


Així i tot: A la platja de Chesil\nIan McEwan (1958) és un novel.lista britànic rebatejat per alguns com a Ian Macabre degut a la naturalesa de les seves primeres obres. És un autor força controvertit ja que sovint parla de sexe, mort o perversions. La temàtica de les seves creacions, el seu talent narratiu i el seu original sentit de l'humor l'han convertit en un dels autors més respetactats de la narrativa anglesa actual. El 2002, McEwan va descobrir que tenia un germà que havia estat donat en adopció durant la 2a Guerra Mundial. Aquest fet es va fer públic el 2007. Ian McEwan i David Sharp (6 anys més gran que Ian) mantenen contacte regular.\nA la platja de Chesil és la seva desena i més recent novel.la, escrita el 2008. Una història tendra, però molt depriment. Principis dels anys 60 a Oxford. Una parella de joves cultes s'acaba de casar, tots dos són verges, tots dos s'estimen i es preparen per a viure la seva nit de noces. No poden imaginar com una sola nit arribarà a marcar els seus destins.\nEl relat és breu, reposat i subtil però molt tens. No hi sobra cap frase, ni cap adjectiu. Tot suma. Tot fa avançar la història i ens destapa les personalitats complicades de l'Edward i la Florence, un llicenciat en història que organitza concerts de rock i la violinista líder d'un d'un quartet de cordes.\nEncara no sé si m'agrada o no. Tinc la sensació que és boníssim i que està magistralment escrit però costa avançar pàgines. Alguna cosa semblant m'ha passat amb altres llibres com Camí de sirga, per exemple. Penso que, com a lector, no estic al nivell per assaborir segons quina literatura. Així i tot, A la platja de Chesil i Ian McEwan en general ofereixen prou al.licients per tenir una oportunitat.\nEls neguits de la Florence eren més greus, i hi va haver moments durant el viatge des d'Oxford en què va tenir la sensació que estava a punt d'armar-se de prou coratge per dir el que pensava. Però el que l'atribolava era inenarrable, i amb prou feines podia verbalitzar-ho per a si mateixa.


El món del present — Creació filosòfica\n← La filosofia i el món segons J. Ferrater Mora\nEl món del present\nNovembre 2nd, 2005 | General |\nJim Jarmush en la seva última pel·lícula “Flores rotas” ens envia un missatge filosòfic: S’ha de viure el present, perquè el passat ja ha passat i el futur encara no és, per tant no paga la pena pensar-hi perquè no sabem el que pot passar. S’ha de reconèixer que, més sovint del que es voldria, oblidar el passat i viure només el present no és gens fàcil. Ens resistim a oblidar, no volem adonar-nos que ja no podem fer res per arreglar el que ja ha passat, sigui bo o dolent. El protagonista de la pel·lícula rep una carta d’una suposada antiga amant informant-lo que té un fill de 19 anys. A partir d’aleshores inicia una recerca, no gaire entusiasta, que el conduirà a reviure el passat. La pregunta que es pot plantejar a partir de la pel·lícula de Jarmush és: es pot retornar al passat? S’ha de reviure el passat? No val més viure el present?\nUn nen d’entre 10 i 13 anys s’immola a Kirkuk en protesta de la presència nord-americana a Iraq. A Madrid segueixen discutint per la proposta de reforma de l’Estatut. L’exercit d’Israel mata a dos dirigents palestins. La grip del pollastre es va estenen i amenaça a tot l’aviram amb un globalitzat virus mortal, que “in extremis” pot acabar per afectar també als humans encara que sigui indirectament. La cuinera de Sils potser va ser assassinada pel seu marit. Aquest és el món del present.\n“Qui vivim en aquest temps, ens trobem davant determinats fets i esdeveniments que són el nostre mitjà. Però això no vol dir que els acceptem o que ens sentim a gust davant ells. És el cas de la invasió tecnològica que ens domina, del refinament de les guerres i els conflictes que ens envolten, de la riquesa (falsament igualitària) en la qual semblem viure, etc. Vivim en aquest entorn, que és la nostra pròpia habitació. Però haurem de realitzar l’esforç de construir, amb els materials d’aquest mitjà, un estatge i una llar pròpia.” I. Izuzquiza: Filosofía del presente. Pàg. 23\n# Myrddin on 11.10.05 at 23:12\nÉs una realitat que no ens pot afectar ara, però ves a saber en un futur. A França fa dues setmanes hi havia una realitat que molta gent possiblement no coneixia, la de la marginació social dels immigrants. Ara resulta que sí la coneixen, i molts l’han tastada quan els han cremat el cotxe.\nLa realitat del present la formen moltes coses bones, petites i grans, i d’altres nefastes com les que ha citat l’anna. És innegable.


Confessions d'un artista de merda – Philip K. Dick / Stroligut\nKalandraka ha editat, per primer cop en català, Confessions d’un artista de merda, l’única novel·la fora de la ciència-ficció que Philip K. Dick va publicar en vida. L’ha traduïda Martí Sales.\nEn aquesta novel·la escrita el 1959, Dick hi fa una sàtira de la societat estatunidenca dels cinquanta tot seguint els tràfecs de Jack Isidore, un baliga-balaga que veu conspiracions pertot arreu. A Stroligut podeu llegir-ne el primer capítol.\nSoc fet d’aigua. Ningú no ho diria, perquè la retinc. Els meus amics també són fets d’aigua. Tots. El problema que tenim és que hem de caminar sense que la terra ens absorbeixi i a més a més ens hem de guanyar la vida.\nDe fet, encara hi ha un problema més gros. No ens sentim a casa enlloc. Per què?\nLa resposta és la Segona Guerra Mundial.\nLa Segona Guerra Mundial va començar el 7 de desembre del 1941. Aleshores jo tenia setze anys i anava a l’institut de Seville. De seguida que vaig sentir la notícia a la ràdio vaig decidir que jo hi seria, que ara el nostre president tindria l’ocasió de fuetejar els japos i els alemanys i que caldria que hi ajudéssim tots plegats. La ràdio l’havia feta jo mateix. Em passava el dia muntant receptors heterodins de cinc tubs. La meva habitació vessava d’auriculars, cables i condensadors, i de tota mena de material tècnic.\nA la ràdio, la notícia va interrompre un anunci de pa que deia: «Homer! Passa’t a pa Homestead!»\nOdiava aquell anunci i vaig fer un bot per canviar d’emissora, però de cop la veu de la dona es va tallar. Naturalment, me’n vaig adonar: no vaig haver-hi de pensar dues vegades per veure que en passava alguna. Tenia els segells de les colònies alemanyes —en els quals es veia el iot del kàiser, el Hohenzollern— escampats molt a prop de la llum del sol i havia de desar-los abans que es fessin malbé. Però em vaig quedar dret al mig de la meva habitació sense fer absolutament res excepte respirar, i, per descomptat, mantenir altres processos normals en marxa. Deixava la part física funcionant però tenia la ment concentrada en la ràdio.\nMa germana, la mare i el pare havien anat a passar la tarda fora, és clar, o sigui que no tenia ningú a qui explicar-ho. Això em va fer enrabiar fins a empal·lidir. Després de sentir la notícia dels avions japos llançant-nos bombes, vaig començar a córrer amunt i avall, pensant a qui podia trucar. Al final vaig baixar rabent a la sala i vaig trucar a en Hermann Hauck, company de l’institut de Seville que seia al meu costat a la classe de física 2A. Li vaig donar la notícia i va venir de seguida a casa amb bicicleta. Vam seure a esperar més notícies i parlar del que passava.\nVam fumar un parell de Camels mentre parlàvem.\n—Això vol dir que Alemanya i Itàlia s’hi ficaran —li vaig dir a en Hauck—. Això vol dir guerra amb l’Eix, no només amb els japos. Per descomptat, primer haurem de derrotar els japos i després ja ens ocuparem d’Europa.\n—Estic segur que ara és la nostra per esclafar els japos —va dir en Hauck. Tots dos hi estàvem d’acord—. Em moro de ganes de ser-hi —va dir. Fèiem voltes per l’habitació, fumant i pendents de la ràdio. —Petits panxes grogues fastigosos —va dir en Hermann—. No tenen cultura pròpia, ho saps? Tota la seva civilització la van robar als xinesos. Saps?, en realitat venen més aviat dels micos, no són autèntics éssers humans. No és com lluitar contra humans reals.\n—És veritat —vaig dir.\nNaturalment, això passava el 1941 i ningú posava en dubte una afirmació acientífica com aquella. Avui sabem que els xinesos tampoc tenen cap cultura. Es van passar als rojos com la massa de formigues que són. Per a ells és natural. En qualsevol cas, no hi fa res, perquè estem destinats a tenir-hi problemes tard o d’hora. Els haurem d’esclafar algun dia, tal com vam esclafar els japos. I quan arribi el moment ho farem.\nNo gaire després del 7 de desembre les autoritats militars van posar anuncis als pals de telèfon que deien als japos que tal dia haurien d’haver marxat de California. A Seville —que és a uns seixanta quilòmetres al sud de San Francisco teníem uns quants japos amb els seus negocis: un tenia un viver de flors, un altre tenia un colmado…, portaven botigues petites, treien cèntims d’aquí i d’allà, tenien deu criatures que els feien tota la feina i en general vivien amb un bol d’arròs al dia. Cap blanc pot competir amb ells perquè estan encantats de treballar per no res. En qualsevol cas, ara havien de fotre el camp els agradés o no. Crec que era pel seu bé, perquè a molts de nosaltres ens neguitejava la possibilitat que els japos poguessin sabotejar i espiar. A l’institut de Seville, uns quants vam empaitar un nen japo i li vam pegar una mica, perquè veiés com anava la cosa. El seu pare era dentista, si no ho recordo malament.\nL’únic japo que jo coneixia de veritat era un que vivia davant nostre, un venedor d’assegurances. Com tots, tenia un jardí gran als costats i al darrere de casa, i els vespres i els caps de setmana apareixia sovint vestit amb pantalons de color caqui, samarreta i bambes, i arrossegant una mànega, un sac de fertilitzant, un rasclet i una pala. Hi tenia una pila de verdures japos que no vaig reconèixer mai, algunes mongetes, carabassons i melons, a més de les habituals remolatxes, pastanagues i carabasses. El veia quan collia les llavors de les carabasses i sempre li deia:\n—Aquí teniu altre cop en Jack Capdecarabassa al seu jardí, tot buscant un cap nou.\nDe fet s’assemblava a en Jack Capdecarabassa, tenia el coll prim i el cap rodó; duia la closca afaitada, com la porten ara els estudiants universitaris, i sempre somreia. Tenia unes dents enormes que els llavis no cobrien mai del tot.\nEls dies abans de l’expulsió dels japos de Califòrnia, la imatge d’aquest japo passejant amb el cap podrit, a la recerca d’un cap nou i fresc, m’obsessionava. Feia tan mala cara —sobretot perquè era molt alt, prim i corbat— que jo feia conjectures sobre la malaltia que devia patir. Em semblava que potser era tuberculosi. Durant un temps vaig tenir por —em va trasbalsar durant setmanes— que un dia seria al jardí, o baixant pel camí cap al cotxe, i el coll se li trencaria, el cap li sortiria de les espatlles i li rodaria fins als peus. Em feia por que això passés, però no podia evitar observar-lo quan el sentia. I sempre que corria per allà el sentia, perquè contínuament estossegava i escopia. La seva dona també escopia, i era molt petita i maca. Semblava gairebé una estrella de cinema. Però el seu anglès era tan dolent, segons ma mare, que no servia de res intentar parlar-hi; només reia com una ximpleta.\nLa idea que el senyor Watanaba s’assemblava a en Jack Capdecarabassa no se m’hauria acudit mai si no hagués llegit els llibres d’Oz de petit. De fet, durant la Segona Guerra Mundial encara en tenia uns quants a l’habitació. Els guardava amb les revistes de ciència-ficció, el microscopi vell, les col·leccions de pedres i la maqueta del sistema solar que havia fet a la classe de ciències de l’institut. Quan es van escriure els llibres d’Oz, cap al 1900, tothom els va considerar una fantasia total, com els de Jules Verne o els d’H. G. Wells. Però ara comencem a veure que tot i que els personatges concrets, com l’Ozma, el Mag o la Dorothy, són creacions de la ment de Baum, la idea d’una civilització a l’interior del món no és una cosa fantàstica. Fa poc, Richard Shaver ha fet una descripció detallada d’una civilització dintre del món, i altres exploradors estan alerta per si hi ha troballes semblants. També pot ser que es descobreixi que els continents perduts de Mu i l’Atlàntida formen part d’una cultura antiga en què els territoris interiors tenien un paper important.\nAvui, a la dècada del 1950, tothom mira enlaire, cap al cel. A la gent li interessa la vida en altres mons. Però en qualsevol moment, el terra es pot obrir sota nostre i en sorgiran races estranyes i misterioses que viuran entre nosaltres. Val la pena pensar-hi, i aquí a Califòrnia, amb els terratrèmols, la situació és especialment angoixant. Cada vegada que hi ha un terratrèmol em pregunto: obrirà un esvoranc que revelarà finalment el món interior? Serà el bo, aquest?\nDe vegades, al descans del dinar, n’he parlat amb els companys de feina, fins i tot amb el senyor Poity, l’amo. Pel que he vist, si bé n’hi ha que creuen que hi ha races extraterrestres, els interessen només els ovnis i les races que venen, sense que ho sapiguem, del cel. D’això jo en diria intolerància, fins i tot prejudici, però cal molt temps, fins i tot avui en dia, per tal que els fets científics arribin a ser de coneixement general. La majoria dels mateixos científics canvien a poc a poc, així que depèn de nosaltres, el públic científicament preparat, ser l’avantguarda. Però m’he trobat que, també entre nosaltres, n’hi ha molts a qui els importa un rave. Ma germana, per exemple. Des de fa uns anys, ella i el marit viuen a la zona nord-oest de Marin County, i tot el que sembla interessar-los allà dalt és el budisme zen. Aquest és un exemple, tret de la meva pròpia família, d’algú que ha passat de la curiositat científica a una religió asiàtica que amenaça d’ofegar la facultat racional de qüestionar-nos coses, igual com ho fa el cristianisme. En qualsevol cas, el senyor Poity s’hi ha interessat, i li he deixat alguns dels llibres del coronel Churchward sobre Mu.\nLa feina al servei de neumàtics One-Day Dealers és interessant, i em permet posar en pràctica una part de les meves habilitats amb les eines, encara que molt poca de la meva preparació científica. Soc recuperador de neumàtics. El que fem és agafar els gastats, és a dir, els neumàtics que de tant fets servir no els queda dibuix, i llavors jo i els altres recuperadors, amb un punxó calent, marquem els solcs fins a la coberta seguint les marques velles, de manera que sembla que el neumàtic encara tingui goma… quan en realitat només queda el teixit de la coberta. Llavors pintem el neumàtic recuperat amb pintura negra per a goma, i així té la pinta d’un neumàtic prou bo. És clar que si el poses al cotxe, només que passis per sobre d’un misto encès, bum! Has punxat. Però normalment un neumàtic recuperat pot durar més o menys un mes. Per cert, no podeu comprar els neumàtics que faig. Treballem només a l’engròs, per a empreses de cotxes usats.\nNo hi guanyo gaire, en aquesta feina, però m’ho passo prou bé, destriant les marques velles; de vegades amb prou feines les pots veure. De fet, de vegades només un expert, un tècnic preparat com jo, pot veure-les i refer-les. I les has de traçar perfectament, perquè si t’apartes del dibuix antic, queda una marca de gúbia enorme que fins i tot un idiota veuria que no l’ha fet la màquina original. Quan acabo de recuperar un neumàtic, no sembla fet a mà de cap manera. Sembla exactament igual que si l’hagués fet una màquina i, per a un recuperador, aquesta és la sensació més satisfactòria del món.\n© de la traducció, Martí Sales i Sariola\n© de l’edició, Kalandraka Catalunya\nEstats UnitsFragmentsKalandrakaLiteratura anglesa


El jutge tanca el crim de Son Caliu: Cobo matà la seva dona i se suïcidà\n13 abril 2021 12:04\nDos homes han estat detinguts a Palma per amenaçar les esposes\nJ.S. | 28 juliol 2000\nEl jutge ha donat per tancat el cas del crim de Son Caliu. Els investigadors no tenen cap mena de dubte sobre el fet que Francisco Cobo matàs la seva dona i després se suïcidàs penjant-se del cable de la làmpada.\nEl Jutjat d'Instrucció número 7 de Palma, que s'encarregava de la investigació, autoritzà ahir mateix el trasllat de les restes mortals de Francisco Cobo fins a Granada, on serà enterrat. Per alta banda, una altra qüestió calenta és la de la custòdia de la filla del matrimoni finat, de sis anys. De moment la petita es troba en mans d'un germà d'ell. Aquest home va ser el que avisà la Guàrdia Civil després de descobrir els cadàvers a l'apartament el dimarts dematí. Sembla que les famílies dels dos morts, que resideixen a la Península, volen fer-se càrrec de la nina, fet pel qual s'iniciarà una dura pugna.\nEn un altre ordre de coses, la Policia Nacional informà ahir de més casos de violència dins l'àmbit familiar. En concret, un portaveu del 091 assenyalà que en les darreres hores s'havien detingut dos homes amb antecedents delictius per amenaces a la seva parella. Per desgràcia aquests casos omplen diàriament les planes de crònica negra dels diaris de les Illes.\nEn aquesta ocasió els detinguts foren Faustino C.A., de 34 anys i Felipe B.R., de 35. El primer d'ells va ser arrestat després de realitzar telefonades amenaçants a la seva dona, amb la qual ja no viu. L'home ha protagonitzat set fets semblants en els darrers mesos. Per la seva banda, en el segon cas es tracta d'un home que violà una ordre d'allunyament del domicili de l'exdona, amb la qual té una filla en comú. La Policia el trobà aferrat a la finestra de la casa en actitud molt nerviosa.


Ca Bassot: un poble unit, alegre i combatiu : Burjassot republicana, diario republicano de Burjassot\nPosted by Redacción on Viernes, abril 19, 2013 · Leave a Comment\nL’amor d’una associació per la cultura, la llengua i el poble de Burjassot\nCom cada 11 d’abril des de fa 20 anys, Burjassot va recordar el cruel assassinat per part d’un grup de neonazis del nostre veí Guillem Agulló (pel simple fet de ser antifeixista, independentista i d’esquerres). Al capdavant, com sempre, va estar l’associació Ca Bassot, que no deixa d’estar d’actualitat.\nI és que, a més de celebrar la setmana antifeixista amb diferents xerrades sobre la situació a València, Palestina i altres territoris àrabs o les actuacions d’Obrint Pas, Feliu Ventura i Atzembla, ha rebut diversos reconeixements pel seu treball en defensa del valencià.\nPerò, què és exactament Ca Bassot? Santi Gassó, un dels seus membres més actius, ens va obrir les portes del local.\nCa Bassot va nàixer fa 20 anys quan, arran del desgraciat assassinat de Guillem Agulló, es van reunir joves antifeixistes, independentistes i ecologistes. Començà com una organització de caràcter polític, però amb el temps es va centrar mes a la defensa de la llengua, la cultura i a la lluita contra el feixisme. Una de les batalles amb mes repercussió va ser la oposició a la tala d’arbres de l’Eixereta per a construir uns adossats, que demostrà la seua lluita per la defensa del territori des d’uns principis ecològics.\nA més a més, són els encarregats d’organitzar anualment el correllengua, la festa d’Estellés i la concentració en record de Guillem Agulló. Igualment, tots els dijous fan classes de ball valencià al local del carrer Pablo Iglesias.\n“Molts pensen que el ball és només per a persones majors. Però s’equivoquen. Ve gent de totes les edats. La cultura no té edat”,va assenyalar Santi.\nPer descomptat, Ca Bassot no és una societat tancada. Qualsevol persona està convidada a entrar al local i participar en les moltes activitats que ofereixen.\nAltra de les seues funcions és la de donar veu a diferents associacions com Salvem el Cabanyal, el Col·lectiu per l’habitatge digne, la PAH de Burjassot o els col·lectius en suport del poble sahrauí.\nNo obstant això, el més destacable és l’exemple de democràcia que donen a la seua organització. Una vegada al mes, celebren una assemblea on tots els militants tenen el mateix pes i poden aportar les seues idees per a treballar pel poble. Perquè, com va dir el Vicent Andrés Estellés :“No podran res davant d’un poble unit, alegre i combatiu”.\nFiled under Burjassot, Cultura, Portada · Tagged with agullí, antifascismo, antifeixisme, asociaciones, ca bassot, llengua, pah, valencià


Un jutge anul·la una vintena de pagaments de l'Ajuntament del Vendrell per valor de més de 2 MEUR\nLa sentència tomba 19 decrets d'alcaldia amb què el consistori abonava contractes menors\nDimecres, 30 Març 2022 17:14\nUn jutge ha anul·lat un total de 19 decrets d'alcaldia de l'Ajuntament del Vendrell amb els quals s'havien fet pagaments que sumen 2 milions d'euros. Segons ha fet públic el grup municipal Som Poble – ERC, la sentència considera il·legals diversos decrets referents a pagaments de l'any 2016, amb els quals s'abonaven factures corresponents a contractes vençuts o a contractes menors que havien de requerir una licitació. Entre els serveis hi ha la neteja viària, la gestió de les piscines municipals, la grua, vigilància, manteniment d'ascensors o les escoles bressol. La demanda de nul·litat la va presentar la delegació del govern espanyol a Tarragona arran de dos decrets amb informes negatius de l'interventor municipal.\nSom Poble-ERC ha detallat que el Jutjat del Contencios Administratiu 2 de Tarragona va donar la raó a la Delegació en primera instància el maig de 2019. L’Ajuntament va presentar recurs. però el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya va desestimar-lo a l’abril del 2021 i la sentència s'ha considerat ferma des del setembre passat i s'ha condemnat l'Ajuntament a pagar 2.000 euros de despeses judicials.\nEl grup municipal independentista ha reclamat la celebració d'un ple extraordinari per tractar els efectes de la sentència i ha avisat que actualment hi ha pagaments que se segueixen fent amb aquest sistema, ara declarat nul. Segons la formació, els últims dos anys i mig el govern ha pagat amb informes negatius de la intervenció municipal més de 7.000 factures d’uns 500 proveïdors per un valor aproximat de 20 MEUR.\nDes del govern, l'alcalde Kenneth Martínez ressalta a l'ACN que la sentència "anul·la diversos tràmits administratius del 2016", de manera que considera que el cas es limita a "una qüestió de procediments, que ara es corregiran". Respecte la petició del ple extraordinari, diu que aquest se celebrarà properament ja que la sol·licitud l'han presentat el número de regidors mínims.


Dit en Martell | Estètica del Peu | Clínica Planas Barcelona\nEls peus són una part molt important del nostre cos ja que sostenen el nostre pes i cal prestar-los l'atenció que es mereixen, doncs són els que més es ressenten al caminar, fer servir un calçat ajustat, anar descalços, fer exercici, etc.\nLes deformitats en els peus provoquen dolor, a més de representar un problema estètic que ens pot arribar a condicionar la nostra vida quotidiana.\nEl dit en martell o dit en urpa, és una deformitat estètica fàcilment apreciable que es caracteritza per una flexió progressiva del dit que produeix forts dolors i irritació en el lloc on entra en contacte amb les sabates i en la punta de l'última falange.\nEn molts casos, resulta gairebé impossible trobar sabates adequades i molts pacients es compren sabates més grans del que necessiten o es veuen obligats a utilitzar tiretes protectores.\nLa cirurgia, que es practica mitjançant anestèsia local, consisteix en una tècnica percutània sense fixació interna, que permet garantir una correcció eficaç sense deixar cicatrius, aconseguint així una rehabilitació més ràpida i el mínim mal estètic.\nA través d´1 ó 2 orificis d'accés d'un mil·límetre, en només 5 minuts d'operació i amb anestèsia local, es fa la correcció actuant sobre els teixits tous (tenotomia de l'extensor comú o del flexor llarg) i sobre l'estructura òssia (osteotomia de reducció).\nTècnica quirúrgica mínimament invasiva\nLa cirurgia no deixa cap cicatriu ja que es treballa amb petites incisions d'1 mm mitjançant una tècnica que permet corregir les deformacions del peu alineant l'os completament sense practicar osteotomies innecessàries. El respecte als teixits i a la integritat òssia queda reflectit en la restauració de la forma i funció del peu i en una recuperació immediata amb mínimes molèsties postoperatòries.\nLa cirurgia es practica mitjançant anestèsia local\nSense dolor postoperatori\nSense l’ús de crosses\nSense sabates ortopèdiques\nSense ingrés hospitalari\nIncorporació immediata a la vida social i laboral\nPodrà practicar esport 2 mesos després de la cirurgia\nResultat permanent i definitiu\nCirurgia ambulatòria indolora\nPossibilitat de realitzar cirurgies combinades del peu o altres patologies del peu com dits en urpa o martell, neuroma de Morton, metatarsàlgia, etc\nRehabilitació més ràpida\nRehabilitació més ràpida perquè podrà caminar immediatament amb sabates normals obertes, sense necessitat de calçat ortopèdic ni de crosses.\nPerquè l'operació és més senzilla\nMenor durada de la intervenció, (30 min)\nMenys invasiva, no deixa cicatrius\nMenor risc d'infecció\nMenor risc de pseudoartrosi\nMenys dolor, l'os no es talla, es desplaça\nEn una primera visita de valoració i després d'una acurada recopilació de dades clíniques, un minuciós examen del peu i proves diagnòstiques, podem realitzar un diagnòstic definitiu per poder abordar cada patologia amb les millors garanties.\nEl postoperatori pot variar en funció del tipus i gravetat de la deformació. En aquells casos en què només s’intervingui sobre les parts toves dels dits, el pacient podrà utilitzar el seu calçat normal immediatament després de la intervenció.\nEn deformitats severes, en que cal practicar més d'una osteotomia, és necessari l'ús de sabatilles i plantilles rígides durant 3 setmanes abans de tornar a utilitzar el calçat habitual.\nQuins factors faciliten l'aparició dels dits en martell?\nLes principals causes de l'aparició de la patologia dels dits en martell o dits en urpa, és l'ús de calçats en punta o bé, per la presència d'un galindó, que obliga a doblegar els dits formant aquesta deformitat.\nQuan podré caminar?\nÉs possible caminar immediatament després de la intervenció.\nQuant de temps he d'esperar per poder practicar esport?\nNormalment es necessita un mes de recuperació per començar a realitzar activitats suaus.\nQuan podré tornar a fer servir calçat amb talons?\nDe forma preventiva es podrà utilitzar calçat amb talons dos mesos després de la intervenció.\nLa correcció percutània dels dits en martell és un procediment poc dolorós, que permet una correcció immediata de la deformitat.\nNo s'utilitzen les agulles metàl·liques com se sol fer en la cirurgia tradicional, per tant, hi ha molt menys dolor i menys risc d'infecció.


Girona 10 es reafirma com a gran esdeveniment turístic de la ciutat - Ajuntament de Girona\nEl conjunt de consultes ateses als punts d'informació, i els índex d'ocupació hotelera i de restauració confirmen l'èxit del cap de setmana del 25 i 26 de gener\nLa tercera edició de Girona 10, que enguany presentava la seva versió més solidària amb un recapte pel Banc dels Aliments, ha situat aquesta innovadora proposta com a un dels grans esdeveniments turístics de la ciutat. Les dades que ho confirmen són: l’augment d’un 47,38% de consultes ateses respecte de l’any passat als diferent punts d’informació turístics de la ciutat (oficina de turisme de la Rambla, Punt de Benvinguda i els dos punts informatius de l’estació de tren); el 90% - 95% d’ocupació de les 1.200 places d’hotel sortejades per Girona 10 i també el 90% - 95% d’ocupació d’aquells hotels que no varen sortejar les places però sí que es varen adherir a la iniciativa. Pel que fa al sector de la restauració (avui encara no s’havia tancat el recompte total) s’han servit 10.500 menús i s’estima arribar als 13.000.\ndocument pdf Dades del cap de setmana\nEnllaç web Descarregueu-vos les fotos que us van fer el cap de setmana del 25 i 26 de gener


On: 29/06/15 14:41\nEl cos de Policia ha procedit a la detenció de vuit persones durant aquesta darrera setmana, del 22 al 28 de juny.\nLes detencions s’han dut a terme per presumptes delictes contra la salut pública (2), contra el patrimoni (2), contra la seguretat col·lectiva (3) i altres delictes (1).\n– El 28/06/2015 a les 04:05 hores a Pal, La Massana, un portuguès de 26 anys i un xilè de 21 anys, tots dos no residents, en possessió de 0,5 grams de cocaïna que es disposaven a consumir.\n– El 25/06/2015 a les 15:22 hores a Escaldes-Engordany, un resident portuguès de 21 anys, com a presumpte autor de la sostracció de diverses joies en un domicili aliè al que tenia accés, joies que hauria venut posteriorment en un comerç de compra d’or de la capital.\n– El 25/06/2015 a les 17:20 hores a Escaldes-Engordany, un andorrà no resident de 26 anys, com a implicat en sostracció d’unes joies a Espanya, joies que hauria venut posteriorment a una joieria d’Andorra la Vella. L’interessat es trobava en recerca per aquests fets des del juliol de l’any passat.\n– El 28/06/2015 a les 04:18, un resident peruà de 51 anys, per conducció amb una taxa d’alcohol de 1,09 g/l.\n– El 28/06/2015 a les 06:58 hores, un andorrà de 20 anys, per conducció amb una taxa d’alcohol de 1,19 g/l., després de tenir un accident de circulació amb ferits a La Margineda (veure comunicat d’accident d’ahir).\n– El 27/06/2015 a les 04:35 hores, un resident portuguès de 28 anys, per conducció amb una taxa d’alcohol de 1,15 g/l., després de tenir un accident de circulació de danys materials a Andorra la Vella.\n– El 24/06/2015 a les 22:15 hores a Andorra la Vella, una resident espanyola de 39 anys, com a presumpte autora d’injúries, amenaces i resistència als agents de policia, arran del seu control per una alteració de l’ordre en un domicili aliè.\nPrevious Post: El 97,6% dels alumnes de l’Institut Joan Brudieu de la Seu aprova la selectivitat\nNext Post: Torna el Mercat de les Oportunitats al Pas de la Casa\nA veure si es controla més els energúmens que van en quad pel gran soroll que fan fins i tot durant la matínada. Ara són gairebé la una i estic sentint un per la finestra. Semblen que es riuen de la resta de ciutadans. I el mateix amb algunes motocicletes. A veure si se’ls acaba ja tanta permissivitat o potser cal reformar la llei.


APARTUR inicia els tràmits per aconseguir el certificat Biosphere i es convertirà en referència mundial de gestió responsable d’apartaments turístics\nCada pis s’haurà de sotmetre a auditories per avaluar els requisits de sostenibilitat, però el parc d’apartaments ja està preparat per assumir el repte. La patronal reafirma així el seu compromís amb la ciutat i es proposa que Barcelona se senti orgullosa, 15/12/2015\nL’associació d’apartaments turístics de la ciutat de Barcelona (APARTUR) ha iniciat formalment els tràmits per aconseguir el certificat Biosphere de turisme responsable i sostenible. La ciutat de Barcelona ja ostenta aquest guardó i ara la patronal dels apartaments vol convertir-se en la primera associació d’habitatges d’ús turístic al món que rep aquest reconeixement.\nA partir del mes de gener, cada pis de lloguer turístic se sotmetrà a auditories per assegurar que es compleixen els requisits mediambientals que estableix l’Institut de Turisme Responsable, un tràmit que segons el president d’APARTUR, Enrique Alcántara, serà ràpid: “El parc d’apartaments està preparat i hi ha moltes iniciatives que es poden fer no suposen un cost important. Són petites accions però amb un retorn molt gran en termes mediambientals. Hem de ser capaços de fer-les”\nL’obtenció del certificat Biosphere seria per a la patronal una de les passes més importants que fa l’associació en els darrers temps: “En depèn el futur de la nostra ciutat i entre tots hem de fer que sigui sostenible. El seny català i la sensibilitat vers aquests aspectes ens fa liderar iniciatives tan potents com el Biosphere”, ha explicat Enrique Alcántara.\nTurisme de Barcelona i l’ITR han aplaudit la iniciativa. El director de Turisme de Barcelona, Jordi William, assegura que es tracta d’un repte i augura que l’aposta d’un actor com APARTUR per la responsabilitat i la sostenibilitat obrirà les portes de nous mercats, com els països nòrdics, escandinaus o asiàtics. William ha felicitat la patronal per la seva “aposta per prestigiar el sector i la marca Barcelona”. També el president de l’IRT, Tomás Azcárate, felicita APARTUR per “l’aposta decidida per un model sostenible”.\nLluita contra l’incivisme i l’economia submergida\nI és que per APARTUR, el compromís amb la sostenibilitat i la ciutat de Barcelona és imprescindible i l’objectiu de l’entitat per al pròxim any 2016 és que la ciutat se senti orgullosa dels apartaments turístics. En aquest sentit, Alcántara recorda que la polèmica sobre l’incivisme és interessada i desproporcionada i assegura que les dades ho avalen: “Aquest any hi ha hagut 50 trucades al més per molèsties a veïns, el que suposa un 0,02% de les pernoctacions. L’objectiu és baixar-ho a zero”.\nEn aquest sentit, el regidor d’Empresa, Ocupació i Turisme, Agustí Colom, ha aplaudit la posada en marxa de l’Oficina d’Atenció al Veí impulsada aquest any per APARTUR i proposa que sigui l’Administració qui tuteli el servei.


MónTerrassa | Nuria Pagès: "La ciutadania ha tingut la millor atenció que li podíem donar" | Societat\nNuria Pagès: "La ciutadania ha tingut la millor atenció que li podíem donar"\nÉs la directora de Gestió de Pacients i Atenció al Ciutadà del Consorci Sanitari de Terrassa\nper Joan Manel Oller dissabte, 23 de maig 2020 - 06:24h\nNuria Pagès és la directora de Gestió de Pacients i Atenció al Ciutadà, | CST\nNuria Pagès és la directora de Gestió de Pacients i Atenció al Ciutadà, de qui depenen tots els administratius de l'Hospital i dels centres d'atenció primària del Consorci Sanitari de Terrassa.\nHan estat dos mesos diferents, complicats, de canvis, de nervis, d'enfrontar-se a situacions desconegudes. Com els ha viscut la directora de gestió de pacients i atenció al ciutadà (GPAC)?\nDoncs els he viscut amb molta intensitat, com la resta de professionals del CST. Hem hagut d’adaptar-nos a les necessitats d’una manera vertiginosa, fent canvis estructurals i organitzatius de manera molt ràpida.\nHa estat una de les experiències més dures de la seva vida professional i personal?\nCrec que ha estat una de les experiències que recordaré sempre a nivell professional. Actualment fa 30 anys que treballo al CST, vaig començar a treballar mentre estudiava, cobrint els caps de setmana. Durant aquest temps, he viscut moltes situacions, però se’ns dubte aquesta ha estat la que m’ha posat més a prova, a mi i crec que puc dir també a la resta de professionals.\nEl més difícil ha estat poder avançar-nos al que podíem necessitar per donar resposta als pacients.\nCom han reaccionat els professionals que depenen de vostè i com ha respost la ciutadania?\nEls professionals de GPAC han estat a l’alçada i no tenia cap dubte que així seria. S’han canviat torns, s’ha fet teletreball, s’ha atès molt telèfon, s’han ampliat les franges horàries de dilluns a diumenge per estar a la disposició de la ciutadania. La malaltia ha generat molta angoixa a familiars i coneguts dels pacients i els professionals de GPAC i treball social han estat el nexe entre pacients i professionals assistencials fent la primera atenció telefònica. Als centres de primària també es va reordenar tota l’activitat de dalt a baix i tot el personal administratiu va estar a peu de taulell fent el que fes falta per donar resposta a la població. La ciutadania ha respost com s’esperava, adaptant-se a la situació i fent confiança a la nostra organització. Hem rebut moltíssimes mostres de suport de les famílies, que tot i vivint moment molt difícils, han respectat les nostres recomanacions i actuacions.\nL’activitat programada que tenien els pacients, visites, proves, etc., s’ha pogut fer?\nL’activitat programada s’ha anul·lat i només s’ha realitzat aquella activitat que s’ha considerat inajornable, tant de visites, proves, tractaments com intervencions.\nMalgrat tot, els drets de la ciutadania s'han respectat en el sistema sanitari?\nEn una situació com la que hem viscut, crec que hem fet el màxim tenint en compte el marc en que hem hagut de treballar. Crec que la ciutadania ha tingut la millor atenció que li podíem donar en cada moment, hem treballat amb tota la intensitat que hem pogut per poder adaptar-nos a les necessitats dels pacients i les famílies.\nEn moments de desescalada, de tornada a una relativa normalitat, cap a quin nou model d'atenció es va?\nEl CST és una organització sanitària integrada que té tots els nivells d’atenció. Ens proposem definir un nou model d’atenció que es basi en el mínim contacte presencial imprescindible, en aquest objectiu ens ajudaran les eines tecnològiques que ens permetran desplegar l’atenció no presencial definitivament. Durant la pandèmia, ja hem fet molta activitat de manera no presencial (sobretot telefònica) i creiem que cal avançar cap aquest model. Caldrà també treballar per realitzar visites el màxim de resolutives , concentrant activitats de proves i visites en un únic acte, per exemple.\nMenys assistència presencial i més telefònica?\nSens dubte farem més atenció telefònica i treballarem per implantar altres canals de comunicació que estan al nostre abast com per exemple la videoconsulta (que tindrem disponible ben aviat). Des del CST utilitzarem el canal de La Meva Salut per desplegar nous canals de comunicació d’una manera segura entre pacients i professionals. Caldrà fer molta difusió a la ciutadania, per donar a conèixer els canals de comunicació i quin canal és el més adequat pel pacient i pel tipus d’atenció que s’ha de fer en cada moment.\nEs tardarà molt a tornar a la normalitat?\nAnirem incrementant l’activitat (amb les mesures de control que cal) de manera progressiva. Els dispositius del CST ja han anat programant visites presencials i no presencials, tenint en compte la gestió de les sales d’espera. Actualment estem prioritzant les activitats que s’han anul·lat i també revisant el que tenim programat per tal d’ajustar les agendes al nou model d’atenció que incorporarà l’activitat presencial i no presencial.\nContempla un nou brot?\nSe suposa que ja se sabrà com actuar. Hem d’estar preparats per actuar en cas d’un nou brot i tot el que planifiquem contempla aquesta possibilitat. Ja tenim l’experiència viscuda i treballem per poder de disposar dels recursos necessaris per fer front a les necessitats que vagin sorgint.


Jornada de portes obertes a l’ Ecoparc 4 de l'Àrea Metropolitana de Barcelona\nEl passat dissabte 17 d'octubre va tenir lloc una jornada de portes obertes de l'Ecoparc 4 de l'Àrea Metropolitana de Barcelona la quarta planta de tractament integral dels residus municipals de l'àrea metropolitana de Barcelona gestionada pel Consorci Ecop4rc format per l'Agència Catalana de Residus, l'Entitat del Medi Ambient i l'Ajuntament dels Hostalets de Pierola.\nEls ciutadans dels municipis del voltant van tenir l'oportunitat de conèixer de primera ma la instal·lació, recentment inaugurada – el 2 de setembre-, a través de visites guiades. És tracta d'una planta amb una capacitat per tractar fins a 400.000 t/any de fracció resta i de fracció orgànica recollida selectivament que té una superfície de 10.61 ha i que crearà en la fase d'explotació 70 llocs de treball directes i 105 d'indirectes. Unes 300 persones de totes les edats van rebre les explicacions dels treballadors de la planta mentre feien un circuit i coneixien les parts més rellevants del procés de tractament que rebran la fracció resta i l'orgànica.\nEl tractament dels residus que no es recullen selectivament, el que es coneix com fracció resta, permet recuperar materials que tornen al cicle productiu, minimitzant els residus que van a destinació final i estalviant recursos materials i energètics a través d'un tractament mecanicobiològic. Mentre el tractament de la fracció orgànica permet obtenir adob apte per a usos agrícoles o de jardineria a través del procés de compostatge.\nLa instal·lació es pot visitar a partir del mes de maig de 2011 per informar-se'n i realitzar reserves es pot fer trucant al telf. 93 851 51 58 .


El sac de gemecs: Antics sacs de gemecs. Instruments (II)\n- Grall de Pere Areny, de principis dels anys 80 del segle XX. Andorrà, feia els gralls sense torn. Col·lecció de Jordi Tomàs, cedit per al Museu Casteller de Valls.\nPere Areny Moliné, el Moixellaire, feia gralls sense torn, manualment. A 90 anys (edat que tenia a principis dels anys 80 del segle XX) encara en feia algun, molt excepcionalment, per encàrrec. Feia els seus gralls a partir d’un model de grall tornejat que li van donar quan va haver de fer de pastor als dotze anys. Emprava eines com la triba, l’aixa, la raspa i el tribi.\n- Grall de boix de Pere Areny, de principis dels anys 80 del segle XX. Col·lecció de Xavier Bayer.\n- Grall d’Andorra, adquirit per Pere Areny quan era jove. És un grall molt semblant als Reig primitius.\nFotografia de Jordi Tomàs\nPere Areny amb aquest grall a les mans. Fotografia de Jordi Tomàs\n- Grall de l’obrador Reig. Col·lecció del luthier Antonio Martínez, lo Chaparro.\nTé un tudell afinador i va ser localitzat el 2007 al Mas de l’Espona, a Torelló. Era utilitzat per l’Esteve Morera, de 73 anys, que el tocava des dels 8, quan l’hi va comprar el seu avi. El grall està perfecte i se’n conserven dues inxes com noves.\n- Grall adquirit a Reig per Violant i Simorra el 1945. Col·lecció del Museu de les Arts, Oficis i Tradicions Populars de Barcelona. Conserva l’inxa.\nConstruït probablement a la segona meitat del s. XIX, fou donat al Museu el 1972 per A. Martí i Basté. Presenta decoració gravada al torn i té vuit forats oberts i tres més de ressonància. Les mides del grall són: 40 x 293 mm.\n- Grall conservat a la col·lecció del Musée de la Cornemuse du Massif Central (Vines, Cantoin).\n- Grall procedent d’Ordal, a l’Alt Penedès. Col·lecció particular. Pertanyia al mateix sacaire desconegut que el sac Pedrosa que conserva Jordi Tomàs a la seva col·lecció.\n- Grall procedent de Fraga, a la Franja. Col·lecció particular. El va fotografiar en Jordi Tomàs de la persona que el posseïa, un músic de la Franja amb domicili a Barcelona que tocava el tambor.\n- Grall de boix procedent de Vilanova de Segrià. Col·lecció particular. Es va salvar d'anar a la brossa.\n- Un bordó de Reig, de Torelló, recollit al despoblat de Santa Justa, al municipi de Puértolas (Sobrarb, Aragó). La fusta és d’arbre fruiter, potser perera, i conserva els tres cossos, tornejats sòbriament. Les dues parts mòbils tenen amples reforços de coure superposats a l’extrem inferior. El tram mòbil final conserva un tros de pell d’escurçó, diverses reparacions amb filferro i un orifici obert posteriorment sota la copa (forat potser provocat per una inxa simple massa gran). Formava part d’una gaita de boto aragonesa però és pròpiament un bordó de sac de gemecs català, amb totes les característiques pròpies del model català. Té la marca de Reig i va pertànyer al gaiter de Santa Justa Juan Puértolas (1856-1929). Els seus instruments (dues gaites de boto) van ser localitzats per una partida de caçadors a les ruïnes de la casa on vivia i actualment es conserven al poble de Binacua, prop de Jaca.\n- DE LA TORRE, Álvaro. “Gaitas y gaiteros del país de Sobrarbe (II)”. Revista de Folklore, núm. 182. Obra Social y Cultural de Caja España. Valladolid. 1996.\n- DIVERSOS AUTORS. Web http://es.msnusers.com/sacdegemecs/shoebox.msnw. 5.12.2008 [Actualment, inexistent].\n- Informacions orals obtingudes de Francesc Sans i Bonet i Jordi Tomàs i Cucurull.\n- Web del catàleg del Museu de la Música de Barcelona. https://cataleg.museumusica.bcn.cat/.\nEntrada modificada el 7.3.2021\nPublicat per Jordi Guilera a 21:13\nPresència del sac de gemecs en la documentació (8.4.2021)\nPer què "sac de gemecs"? La cosa fa el nom (I) (8.4.2021)\nBibliografia sobre el sac de gemecs (8.4.2021)\nPresència del sac de gemecs en la literatura. Obres literàries (6.4.2021)


Serveis d'informació i gestió • Aipc\nInici / Serveis / Serveis d’informació i gestió\nEn AIPC sabem que per a la gestió diària de les empreses és important tenir una informació veraç en tot moment dels aspectes de l’entorn legal i econòmic. En aquest sentit oferim als nostres associats eines que els permetin adaptar-se amb rapidesa a el marc canviant de la mateixa.\nCercador de Convenis col·lectius laborals, revisions salarials i estatut dels treballadors.\nComunicacions electròniques certificades\nCecot ha firmat un conveni amb l’empresa Lleida.net per facilitar a les empreses associades a la Cecot els serveis de certificació de comunicacions electròniques, amb condicions avantatjoses.\nReclamació de deutes nacionals i internacionals\nAquest servei t’ofereix contacte amb bufets especialitzats en serveis de recobrament aplicat a les empreses.\nCertificat d’empresa associada\nTruca al 937 361 108 per sol·licitar el teu certificat.\nUn nou model d’emprenedoria que fomenta la continuïtat de les empreses que son viables econòmicament i que cerquen un relleu en la propietat i direcció\nDirectori d’empreses associades i altres bases de dades\nOfereix un llistat d’empreses per activitat o població. Facilita la realització d’accions comercials, mailings, televenda, etc.\nServei d’assessorament en productes financers\nNecessites finançament per fer front a un projecte o inversió? Vols exportar el teu negoci? Cecot t’apropa el crèdit que necessites!\nAquests informes et permet contrastar les principals dades econòmic-financeres de la teva empresa amb les de qualsevol altra empresa.\nPosa a la teva disposició diverses sales de reunions, la sala de juntes, sala de conferències per a 200 persones i l’Aula Magna equipada amb els recursos tecnològics més innovadors.\nEls Certificats Digitals doten de validesa legal la realització de tràmits amb la administració pública i la signatura de documents electrònics.


UOB Ensenyament: Prou atacs feixistes!\nProu atacs feixistes!\nDes d'UOB Ensenyament ens solidaritzam una vegada més amb les entitats i persones que pateixen els atacs feixistes que en els darrers temps es produeixen arreu amb una impunitat inadmissible.\nAvui dematí Palma s'ha aixecat amb tres nous atacs perpetrats a les façanes de Can Alcover (seu de l'OCB), i de la seu de l'STEI i a l'exposició "Presos polítics" de l'artista Santiago Sierra, ubicada a la plaça Espanya de Palma i que ja fou censurada oficialment a la Fira d'Arco de Madrid d'enguany.\nEls col·lectius feixistes, ja sia a nivell particular, d'organitzacions civils o de partits polítics, continuen mostrant el seu vertader tarannà dirigint les manifestacions d'odi contra qualsevol pensament, acció o expressió d'opinió contraris a la seva ideologia.\nReiteram el nostre compromís amb dels Drets Humans, la democràcia i els drets fonamentals de totes les persones, sigui quina sigui la seva raça, color, sexe, idioma, religió, opinió política o de qualsevol altra mena, origen nacional o social, posició econòmica, naixement o qualsevol altra condició.


Crida a una nova manifestació per la llengua occitana - Communiqués du Parti de la Nation Occitane\nCrida a una nova manifestació per la llengua occitana\nDe 2005-2012 4 manifestacions "Anem Òc! Per la lenga occitana!" (Carcassonne, el 2005 i 2009, Béziers en 2007 i Tolosa en 2012), van mobilitzar un creixent nombre de participants fins arribar a 30.000 a Tolosa.\nEl 31 de març 2012, per primera vegada, els nostres amics alsacians, bascos, bretons i catalans, es van coordinar amb els occitans i van conduir el mateix dia manifestacions similars pels nostres idiomes.\nDes de 2012, els organitzadors d'aquestes manifestacions proposen cridar de nou a protestar, perquè les reivindicacions encara queden insatisfetes.\nDesprés dels successius ajornaments de les eleccions departamentals i regionals, ara sembla que el moment adequat per a aquest tipus d'accions seria a la tardor de 2015, abans de les eleccions regionals. Com en 2012, no hi ha unanimitat sobre la forma i la ubicació d'aquestes accions: una gran manifestació pan-occitana o múltiples accions locals.\nAquestes diferències no van impedir el 2012 a l'IEO i a la >Calandreta dirigir una coordinació que va organitzar la manifestació de Tolosa, en la qual fins i tot aquells que la van refusar finalment van participar.\nFins ara, el I.E.O. i la Calandreta serien favorables a una nova manifestació pan-occitana en coordinació amb els altres pobles de l'Estat francès. El Partit de la Nació Occitana és favorable a això i diu que és hora de preparar-la concretament, en la més àmplia unitat possible.\nTot i que la responsabilitat d'aquests esdeveniments habitualment incumbeixi a les organitzacions culturals, el Partit de la Nació Occitana crida els altres partits polítics i organitzacions occitanistes a unir-se a aquest procés, a participar en les iniciatives locals i pan-occitanes en aquest sentit i a sostenir-les.\nLlamamiento a una nueva manifestación por la lengua occitana Un gran giorno per Aran e per tutta la nazione occitana


ORDRE ENS/149/2018, de 28 d'agost, per la qual s'estableixen les bases reguladores dels Premis del Consell Català de Formació Professional a les bones pràctiques desenvolupades en l'àmbit de la formació professional, i es convoca la cinquena edició. - DOGC. Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya - Legislació - VLEX 737673453\nEl Decret 21/1999, de 9 de febrer, va crear el Consell Català de Formació Professional com a òrgan de consulta i assessorament, amb caràcter no vinculant, del Govern de la Generalitat, amb la participació de les organitzacions empresarials, sindicals i entitats públiques implicades, respecte de tota la formació professional, adscrit al Departament d'Ensenyament.\nDes de la seva creació s'han convocat quatre edicions dels Premis, les quals han tingut una àmplia participació i un reconeixement ja consolidat, i han servit d'estímul a comportaments professionals i actuacions envers la millora de la formació professional. Tanmateix, l'experiència adquirida durant aquest període, la realitat dinàmica de la formació professional que mereix més pluralitat i diversitat, així com la imminent celebració del 20è aniversari del Consell Català de Formació Professional, aconsellen introduir alguns canvis en la seva regulació.\nPer això, aquesta Ordre dóna una dimensió més àmplia als Premis en el sentit que aquests esdevenen el reconeixement a les bones pràctiques en l'àmbit de la formació professional. D'altra banda, amplia el reconeixement de l'esforç i la dedicació a altres col·lectius que excedeixen el de les persones físiques, fent extensius els premis a empreses, centres formatius i altres entitats públiques i privades que realitzen actuacions significatives que enalteixen la formació professional. Així mateix, a demanda dels membres Consell Català de Formació Professional, les bases incorporen la possibilitat que una entitat presenti més d'una candidatura.\nFinalment, aquesta Ordre tot i que deroga l'Ordre ENS/26/2014, de 15 de gener, manté la continuïtat de les altres convocatòries i obre la cinquena convocatòria pública dels Premis del Consell Català de Formació Professional a les bones pràctiques desenvolupades en l'àmbit de la formació professional.\nPer tot això, a proposta del president del Consell Català de Formació Professional,\n1.1 Aprovar les bases reguladores dels Premis del Consell Català de Formació Professional a les bones pràctiques desenvolupades en l'àmbit de la formació Professional, que es publiquen a l'annex.\n1.2 Fer pública la convocatòria de la cinquena edició dels Premis del Consell Català de Formació Professional a les bones pràctiques desenvolupades en l'àmbit de la formació professional.\n2.1 El termini de presentació de candidatures s'inicia l'endemà de la publicació d'aquesta Ordre al DOGC i finalitza el 30 de novembre de 2018.\n2.2 Les sol·licituds s'han de presentar als llocs i pels mitjans que especifica la base 4 de l'annex.\nEn aquesta convocatòria s'atorgarà un màxim de 9 premis, 3 per a cada categoria.\n4.1 Els criteris de valoració de les bones pràctiques desenvolupades en l'àmbit de la formació professional per a la cinquena edició dels Premis són els següents:\nFins a 70 punts es valoren aspectes com la innovació, la millora, la transferibilitat, l'impacte positiu, la planificació, l'eficiència, el grau de transformació, la projecció, l'avaluació, la flexibilitat, la progressivitat, la consolidació, la cohesió, la participació dels alumnes de la formació...\nORDEN 915/2018, de 20 de abril, de la Consejería de Medio Ambiente, Administración Local y Ordenación del Territorio, por la que se acuerda el inicio del procedimiento de revisión de oficio de las Órdenes 3127/2016, de 24 de noviembre, y 1731/2017, de 30 de junio, de la Consejería de Medio Ambiente, Administración Local y Ordenación del Territorio, relativas a la aprobación definitiva de la Modificación Puntual número 2 del Plan General de Ordenación Urbana de Meco.


El PSC ha estat la força més votada a Lloret de Mar per les eleccions europees | Nova Ràdio Lloret\nActualitat Destacat Eleccions Europees Política\nImatge: Eleccions municipals d'ahir | Font: NRLL\nArxiu de so: Francisco Pastor, Jaume Dulsat, Jordi Orobitg, Jordi Hernández, Miguel Gracia i Miguel Moreno\nPodcast: Download (Duration: 0:30 — 232.5KB)\nEl PSC ha guanyat les eleccions europees a Lloret de Mar. La formació ha obtingut 3.002 vots, un 26’52% del total. El segueix de prop Junts per Catalunya, amb 2.792 vots, el 24’67%.\nMés lluny hi ha ERC, amb 1.838 vots, un 16’24%; Ciutadans ha obtingut 1.451 vots, un 12’82%; Catalunya En Comú – Podemos amb 829 vots, un 7’32%; PP amb 545 vots, un 4’82%; VOX amb 282 vots, un 2’49% i el PACMA amb 204 vots, un 1’80%. La resta de vots són residuals en diferents partits.\nEl representant del PSC a Lloret, Francisco Pastor, està molt satisfet dels resultats, tot i que creu que cal estar alerta amb l’extrema dreta. La candidatura de Carles Puigdemont, que ha guanyat en el conjunt de Catalunya, ha quedat en segon lloc a Lloret. Tot i així, el representant del partit a la vila, Jaume Dulsat, creu que és un bon resultat tenint en compte els resultats de les generals fa poques setmanes. I destaca, també, que els lloretencs han sabut distingir el vot a les europees del vot a les municipals, on Junts per Lloret ha obtingut 30 vots més.\nLa tercera força que ha rebut més suport a les eleccions europees a Lloret de Mar és ERC, on fins i tot la formació ha obtingut 250 vots més que a les municipals. En aquest sentit el portaveu, Jordi Orobitg, creu que cal fer autocrítica per saber com poden millorar per arribar a aquests electors.\nCiutadans també presentava candidatura a les europees. A Lloret han estat els quarts més votats i Jordi Hernández creu que és un bon resultat, tot i que està satisfet que en l’àmbit local hagin rebut 75 vots més.\nDes dels comuns, Miguel Gracia no està satisfet amb els 829 vots de les europees i creu que la coalició amb Podem no acaba de funcionar.\nEl PP ha estat la sisena força a Lloret de Mar pel que fa a les europees. El candidat a la vila, Miguel Moreno, però, insisteix en què ell només se centra en el municipi.\nEn el conjunt de Catalunya, Junts per Catalunya-Lliures per Europa s’ha imposat a les quatre províncies, amb més de 987.000 vots, i, comptant els sufragis arreu de l’estat, supera el milió de vots. De fet, tant Carles Puigdemont com l’exconseller de Salut Toni Comín han obtingut escó a l’Eurocambra.\nTambé cal destacar que, en el conjunt de l’Estat, la llista d’ERC, Bildu i el BNG ha obtingut un eurodiputat més que JxCat, tres. D’aquesta manera, seran eurodiputats els republicans Oriol Junqueras i Diana Riba i el representant d’EH Bildu Pernando Barrena.\nPel que fa al global de l’Estat, el PSOE s’ha imposat amb claredat, seguit del PP, Ciutadans, Podem i VOX.\nEtiquetes: EE 2019EleccionsEleccions europeesPolítica


Les metes del Palau de les Arts: arribar a Alacant, sumar institucions i augmentar els ingressos - Diari La Veu\nEscriba el número 528603\nLes metes del Palau de les Arts: arribar a Alacant, sumar institucions i augmentar els ingressos\nEl canvi de color polític en les diputacions serà determinant perquè alguns projectes operístics arriben a tot el territori\n1 juny 2019 06:00h\nEl Patronat del Palau de les Arts es veu amb "força" per a demanar al teixit empresarial més implicació econòmica amb l'òpera. / MIKEL PONCE-PALAU DE LES ARTS\nVALÈNCIA. Un vídeo recopilatori va recordar el naixement de l'òpera a València. El nou director artístic del Palau de les Arts va voler retre una mena d'homenatge al llegat a través d'un audiovisual on apareixien algunes de les cares més famoses de la lírica que han passat pel coliseu de la capital valenciana. Tanmateix, una frase, "13 anys després...", deixava en suspens el que Jesús Iglesias tenia preparat per a la nova temporada operística després d'una programació "de transició", com va recordar la presidenta del Patronat, Susana Lloret.\nEl Palau de les Arts inicia un nova etapa. Aquest divendres, durant la presentació de la temporada 2019-2020, ho van repetir tres dels protagonistes d'aquest nou rumb del coliseu: el conseller de Cultura en funcions, Vicent Marzà; Lloret, i Iglesias. El teatre d'òpera ja té totes les fitxes necessàries per a iniciar la singladura després de fer "un gir de 180 graus", va emfatitzar Lloret. Només queda per solucionar una peça de l'engranatge: la del director musical titular, després que aquest any haja finalitzat la relació contractual entre Roberto Abbado i l'òpera valenciana.\nL'absència de director no preocupa a Jesús Iglesias. "Primer és quina orquestra volem oferir", va insistir el director artístic. De fet, d'entre els molts directors invitats que acudiran el proper curs podria eixir el futur responsable musical, tot i que Iglesias no va concretar i va alertar que hi ha altres noms de possibles candidats que no poden vindre per qüestió d'agenda.\nEl complex és el mateix que va inaugurar Francisco Camps, només que, finalment, s'han marcat noves metes per a oblidar el passat i donar resposta a dos objectius que sempre haurien d'haver estat en l'ideari del teatre d'òpera. Les Arts vol ser "patrimoni de tots els valencians", va dir Susana Lloret, i, perquè tothom entenga el coliseu com a seu, cal que l'òpera estiga present més enllà de la ciutat de València. Les unitats artístiques del teatre públic han actuat en els últims anys al Teatre Principal de Castelló de la Plana, però sempre amb concerts simfònics en espais que gestiona la Generalitat. Aquest any també ho faran, però, a més, es durà fins a la capital de la Plana Alta la producció operística de Les mamelles de Tirésias, de Francis Poulenc, i s'enceta la col·laboració amb el Museu de Belles Arts de la ciutat.\nEl repte és que les Arts arribe també a Alacant. Perquè això passe, el canvi de color polític en la Diputació d'Alacant serà determinant perquè la corporació col·labore amb els projectes operístics del coliseu, com ja fa la Diputació de València amb Les Arts Volant. Iglesias ho va deixar caure aquest divendres: "M'agradaria que se sumaren la Diputació de Castelló i la d'Alacant" perquè l'òpera sobre rodes "s'expandisca" també pels pobles del nord i el sud valencià, com ho farà novament enguany pel centre del territori amb Bastià i Bastiana, de Mozart, i a partir del 2020 amb Il tutore burlato (El tutor burlat), de Martín i Soler.\nLes Arts necessita públic nou i, si és possible, jove. En el cas de l'òpera pesa sobre ella "una mitjana d'edat de 60 anys" i "encara més si pensem en la sarsuela", va lamentar Iglesias. Per això, enguany hi haurà entrades per 10 euros per als menors de 28 anys per a diferents títols a preus populars. Iglesias ho té clar: l'excusa que "l'òpera és cara és una disculpa": "Per 10 euros pots vindre a l'òpera; si no ho fas és perquè no vols".\nEls governs sorgits de les últimes eleccions generals, autonòmiques i municipals seran determinants perquè augmenten els ingressos del Palau de les Arts. Marzà va assegurar que damunt de la taula està l'increment de pressupost en aquesta legislatura. Això no obstant, la Generalitat aporta la principal injecció econòmica i necessita una major implicació del Ministeri de Cultura. L'avançament electoral del 28 d'abril va deixar en pausa la incorporació del departament que encapçala José Guirao en el Patronat, però el conseller es va mostrar segur que la incorporació es produirà prompte després d'anunciar una temporada "ambiciosa" que serveix de credencial. "S'ha redefinit tot el complex buscant l'excel·lència artística i obrint l'edifici a la societat", va emfatitzar Susana Lloret. Ningú no preveu que el govern espanyol no se sume perquè les Arts necessita més liquiditat per a invertir en produccions pròpies de qualitat que tinguen mercat internacional.\n"Estem molt lluny dels nostres germans majors", va recordar Lloret referint-se al pressupost de les Arts respecte als coliseus operístics de Madrid i Barcelona. Del total del pressupost per al 2019, la Generalitat posa 24,4 milions d'euros i el Ministeri 600.000 euros. L'augment concedit pel govern espanyol de fins al milió d'euros per al 2019 està en l'aire perquè els comptes del 2018 estan prorrogats. Així, la programació tindrà un cost de 5,6 milions i el Patronat espera incrementar un 28% els ingressos durant aquests mesos. "Ara tenim la força per a demanar suport al teixit empresarial, igual com el tenen els nostres germans majors", va afegir la presidenta del Patronat.\nPel que fa a la temporada "és un repte" tant per a "l'equip de les Arts com per al públic", va recordar Iglesias. El director artístic ha prescindit de verdis, puccinis i donizettis. Només hi ha un Nabucco i títols que mai s'havien fet a València. Una revolució artística que, per primera vegada, s'obri al sector creatiu valencià amb la producció d'El tutor burlat i d'Atman, el comiat d'Ananda dansa. Els resultats "no es jutgen per un any, sinó per cicles d'almenys quatre anys", va indicar el director artístic d'aquest nou "gran centre cultural" ubicat al llit del Túria.\nEscriba el número 371886


juny de 2021 – Josep Sànchez\nEl deure d’un polític és fer allò que es va comprometre a fer, i en aquest sentit el govern d’Arenys de Munt estem treballant per complir amb els compromisos que hem assumit amb el poble, uns reptes que hem millorat escoltant i parlant amb els veïns i les veïnes d’Arenys de Munt, entitats, consells municipals, Consell del Poble i la resta de partits de l’Ajuntament, i que estan recollits en el Pla d’Actuació Municipal 2019-2023 (PAM).\nPortem dos anys de mandat i ens ha tocat viure un context històric gens fàcil de gestionar, però que també ens ha obert noves oportunitats per fer avançar Arenys de Munt amb més força que mai. Estem aprofitant l’oportunitat de disposar d’una capacitat de despesa històrica per endegar les inversions estratègiques i les polítiques d’àmbit social i econòmic, que durant anys s’han anat posposant per les lleis d’austeritat, i que tan necessàries són per consolidar Arenys de Munt com un municipi modern, emprenedor i cohesionat.\nAbans de finalitzar l’any 2021 posarem en marxa les obres tan esperades de la urbanització superficial de la Riera i la nova rotonda, i el 2022 ja estarem acabant de redactar nous projectes, com el de la nova residència geriàtrica, per començar les obres el 2023, i encetar la planificació de les obres integrals de renovació de carrers, que ha d’esdevenir la punta de llança de la política d’inversions els propers anys; i, en paral·lel a les grans obres, continuar avançant en la millora de la neteja, la recollida selectiva i la seguretat ciutadana.\nTenim reptes immensos, perquè som un poble exigent amb nosaltres mateixos. El nostre comerç, les persones emprenedores, el teixit associatiu han demostrat un alt grau de fortalesa i solidaritat en els pitjors moments de la crisi sanitària, social i econòmica que ens ha tocat viure. És el nostre deure posar tota la capacitat econòmica i tècnica per ajudar a enfortir el nostre teixit social i econòmic. Els propers dos anys destacarem per les obres de millora en tots els equipaments municipals –esportius, culturals, gent gran, serveis, etc.–, un salt qualitatiu del qual de ben segur podrem gaudir tots.\nEnguany tornem a portar a terme noves ampliacions del pressupost municipal per posar l’accent en petites intervencions que afecten tots els àmbits de la vida social, cultural, esportiva i econòmica d’Arenys de Munt. Més enllà de les grans obres, no podem oblidar-nos de les petites actuacions, que són molt importants per a la qualitat de vida de cada veí i veïna d’Arenys de Munt.\nEl nostre deure és complir amb allò que ens hem compromès a fer, i som conscients de les dificultats per poder portar-ho a terme, però hem de treballar per fer-ho possible perquè tenim l’oportunitat de fer un salt qualitatiu per fer avançar Arenys de Munt com mai abans.\nPublicat el juny 25, 2021 Categories Pensaments, PobleEtiquetes Arenys de Munt, PAM, política municipal, progrésDeixa un comentari a Arenys de Munt avança amb més força


Excursió per la Mallorca Rural. Ruta hidràulica a Porreres | Nordic Walking Palma\nExcursió per la Mallorca Rural. Ruta hidràulica a Porreres\nAquest diumenge dia 23 durem a terme la primera ruta de l’any. Vos proposam una passejada pels voltants del poble de Porreres. En aquesta ocasió aprofitarem un dels itineraris que ens proposa l’ajuntament i que recorren els camins públics del municipi.\nAmés de visitar diferents bens de naturalesa hidràulica, com són els pous públics, caminarem per una de les zones més rurals de la nostra illa, gaudint d’elements característics d’una època passada, o no tant, de la nostra pagesia i ramaderia.\nEl Camí Reial de Manacor, el Camí de Son Dagueta, el Camí de Son Mainou, el pou de Sa Carrera, la Sínia de Son Jordi, la Possessió de Son Oms… són algunes de les localitzacions que visitarem aquest proper diumenge.\nUna motivació més per la qual hem decidit fer aquesta ruta és que ens servirà per donar la benvinguda al nou grup de Porreres, un nou grup de nordic que s’afegeix a la nostra gran família de NWPalma.\nInstruccions per arribar al punt de trobada:\nArrbibar a la benzinera BP que es troba a l’entrada del poble si venim de Montuïri.\nPassada la benzinera, el següent carrer a l’esquerra. Hi trobareu una creu.\nAl final d’aquest carrer, a la dreta, trobarem lloc per estacionar els nostres cotxes.\nPortar aigua, sabata esportiva o de muntanya.\nJust després de passar la benzinera BP, el primer carrer a l’esquerra.


Vendes a pèrdua - una altra derrota de la petita empresa\nVendes a pèrdua – una altra derrota de la petita empresa\nUna cadena d’alimentació es va oposar a la sanció administrativa imposada per incompliment de la prohibició de venda a pèrdua que estableix la legislació espanyola en matèria de comerç minorista.\nVenda a pèrdua es refereix a aquelles que es fan per sota del preu de cost, és a dir perdent diners, com a tàctica de promoció.\nPer a això va plantejar un “Procediment Prejudicial” al Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE).\nUn Procediment Prejudicial és una consulta sobre com ha d’interpretar una normativa europea, si es pensa que l’Estat en qüestió l’està aplicant erròniament, i és un poderós instrument d’harmonització de la legislació dels Estats membres.\nEl TJUE va sentenciar el 19 d’octubre de 2017 el següent:\nLa Directiva 2005/29 / CE del Parlament Europeu i del Consell, de 11 de maig de 2005, relativa a les pràctiques comercials deslleials de les empreses en les seves relacions amb els consumidors en el mercat interior, que modifica la Directiva 84/450 / CEE del Consell, les Directives 97/7 / CE, 98/27 / CE i 2002/65 / CE del Parlament Europeu i del Consell i el Reglament (CE) núm 2006/2004 del Parlament Europeu i del Consell ( «Directiva sobre les pràctiques comercials deslleials »), s’ha d’interpretar en el sentit que s’oposa a una disposició nacional, com la controvertida en el litigi principal, que conté una prohibició general d’oferir o realitzar vendes de béns amb pèrdua i que estableix excepcions a aquesta prohibició basades en criteris que no figuren en la mateixa Directiva.\nAquesta qüestió va patir un canvi radical, precisament, en ocasió de l’esmentada Directiva de 2005, ja que fins llavors es considerava que la venda a pèrdua era, tret de comptades excepcions, una pràctica deslleial i prohibida.\nAvui la venda a pèrdua no està prohibida -ja ho veiem aquí-, ni deslleial, ja que, perquè sigui deslleial, ha de ser susceptible d’induir a error els consumidors sobre el nivell de preus d’altres productes o serveis del mateix establiment , tingui per efecte desacreditar la imatge d’un producte o d’un establiment aliens o formi part d’una estratègia encaminada a eliminar un competidor o grup de competidors del mercat.\nCom sempre, fins que un jutjat determini que hi ha hagut ‘desacreditació d’un producte’ d’un competidor o ‘estratègia per eliminar un competidor’ (i els jutjats són molt estrictes en el que aquests conceptes signifiquen), el competidor pot haver desaparegut del mercat; sobretot -i com sempre- si és una petita empresa que no pot suportar l’agressió que pateix mentre se substanciï el plet.


Commemoració 500 aniversari naixement de l'arquebisbe Antonio Agustín Albanell. Biblioteca Pública de Tarragona\nCommemoració 500 aniversari ...\nCommemoració 500 aniversari naixement de l'arquebisbe Antonio Agustín Albanell\nData02.05.2017 - 22.06.2017\nHora19.00 h a 20.00 h\nAquest any 2017 es commemora el 500 aniversari del naixement de l'arquebisbe Antoni Agustí Albanell (Saragossa, 26 de febrer de 1517). Estudiós del dret i les humanitats, provinent d'una família que ocupà importants càrrecs en l'administració pública i en la carrera eclesiàstica. Fou auditor de la Rota, nunci papal a Anglaterra i al Sacre Imperi, participà activament al Concili de Trento, i fou bisbe d'Alife, Lleida i finalment a Tarragona des de 1577 fins la seva mort al 1586. Antoni Agustí és enterrat al centre de la capella del Santíssim de la Catedral de Tarragona en un sepulcre dissenyat per l'arquitecte Pere Blai.\nL’objectiu central del cicle es difondre i posar en valor la figura d’Antoni Agustí, destacant i la seva repercussió en el món cultural català en general i en la Tarragona del darrer terç del segle XVI en particular. Per esbossar la seva polièdrica figura combinarem diverses activitats culturals com conferències d’experts en la seva figura i en l’humanisme a Catalunya, visites a indrets com la Catedral i la capella del Santíssim on està enterrat o una ruta per la Tarragona del segle XVI, i exposicions de fons bibliogràfics del propi Antoni Agustí i d'altres exponents del renaixement a Catalunya que formen part dels fons patrimonials de la Biblioteca Pública de Tarragona, de la Biblioteca del Seminari Pontifici de Tarragona, i de diverses col·leccions particulars de col·leccionistes de Tarragona.\nPROGRAMA D'ACTIVITATS A LA BIBLIOTECA:\nDimarts 6 de juny a les 19.00 h. Conferència: "Els primers epigrafistes: Antonio Agustín, Lluís Pons d'Icart i les inscripcions romanes de Tarragona". A càrrec d'Alejandra Guzman Almagro, investigadors i professora de la Universitat de Barcelona, especialitzada en la recepció i transmissió de textos antics a l'Època moderna. Epigrafia i antiquaris dels segles XV al XVIII.\nDimarts 20 de juny a les 19.00 h. Conferència: "Entrar al Renaixement amb calces de fusta: la literatura catalana del segle XVI". A càrrec de Francesc Massip, investigador i professor del Departament de Filologia catalana de la Universitat Rovira i Virgili.\nDijous 22 de juny a les 19.00 h. Club de lectura. Cicle Mirades literàries al Renaixement: Delibes i Mira.\n19.00 h a 20.00\nActivitats gratuites, limitades a l'aforament de la sala.\nBiblioteca del Seminari. Departament de Cultura. Biblioteca Pública de Tarragona. ICAC. Reial societat Arqueològica Tarraconense. Associació de Bibliòfils de Tarragona. Biblioteca - Hemeroteca Municipal. Ajuntament de Tarragona. Departament de Filologia Catalana i CRAI de la Universitat Rovira i Virgili.