PINYA BLAVA - 01 by Xiquets del Serrallo - Issuu\nREVISTA N 9 1 Juliol 1990\nEQUIP DE REDACCIÓ - Carme Alujas ¡ Pons - Xavier Fort i Subirats - Jordi Franqueza i Budesca - Maties Leandro ¡ Garcia -Jordi Mallol i Vicens - Lluís Marsal i Roig - Josep M. Sabaté i Bosch COL·LABORADORS - Joan Anton Garcia i Garcia -José de Molina-Martell Domènech - Pere Joan Solà PORTADA Pilar de Quatre caminant, La Mercè (Foto Güell) D.L.T. 2963-1989 COMPOSICIÓ I IMPRESSIÓ Impremta C. BOU Rambla Nova, 66 - TARRAGONA Tallers: C/ Barcelona. 2 - TARRAGONA\nINSTITUTO SOCIAL DE LA MARINA (Casa del Mar)\nINDEX Es fa camí caminant Editorial Crònica de la colla Entrevista a Josep Anton Gual Sortida Castellerà a Madrid 1er. Premi "Pinya Blava" Sant Jordi-90. Concurs de dibuix Gralles i Grallers Castellers agermanats: "20 anys més dels Xiquets de Tarragona" Fil per rància Dones castelleres Butlletí oficial El nostre Serrallo Colla de Diables "Voramar" Els Gegants del Serrallo Opinions de la colla Els contes de l'àvia Entreteniments Entitats serrallenques Agrupació "Coral Serrallo", Xe Aniversari\n3 3 ...A i 5 ....6 i 7 8 9 10 11 12 14 15 17 18 18 19 20 21 22\nES FA CAMÍ CAMINANT Crec que és un bon lema i que intentem fer-lo realitat. Hi ha qui creu que el camí es fa per altre mitjans, nosaltres som dels que creiem que el camí es fa caminant, com també creiem que es camina fent un pas darrera un altre. I amb tot això, què vull dir? Simplement que constatem amb alegria que la Colla Xiquets del Serrallo ha recorregut un bon tros de camí i que ho ha fet pas a pas. Aquest número de PIXYA BLAVA és un nou pas. No ens importa no anar depressa. El que realment ens importa és no aturar-nos i menys encara retrocedir.\nEditorial LA PARAULA, UNA SENYA DE FORMALITAT Donar la paraula ha estat sempre, junt amb una bona encaixada de mans, una senya de formalitat. Tractes i contractes han estat signats durant molt de temps senzillament amb aquest ritual. I nosaltres, en obrir les pàgines de la nostra revista, no fem sinó donar la paraula i encaixar la mà de tots els bons castellers del Serrallo. Certament, "Pinya Blava" accepta totes les opinions dels seus col·laboradors perquè, entre d'altres raons, cadascú té aquí la seva paraula. Els "Xiquets del Serrallo" som gent de paraula i complim amb la paraula donada, malgrat que, de vegades, algú ens poguí donar l'esquena per ser fidels a una paraula d'amistat i de confiança. Parlant la gent s'entén i el silenci, o com diu la lletra de la coneguda havanera, la calma és mare del temporal. Per això nosaltres trenquem el silenci, esventem a l'aire les paraules dels que tenen quelcom a dir, esquincem la calma perquè no volem el temporal, escoltem les crítiques, informem amb cordial parcialitat i deixem que la imaginació ens faci somniar diades de glòria i germanor. "Pinya Blava" es consolidarà en la mesura que els "Xiquets del Serrallo" sentin la revista com una prolongació del fet casteller del barri, vehicle de comunicació i d'opinió entre tots, i en la mesura que sigui la seva esperada revista castellerà. Nosaltres, els que, per ara, la fem, us donem la paraula de servei amb esperit serrallenc i casteller per damunt de tot.\nEstem convençuts que pas a pas es pot anar molt lluny. Per altra part el pas a pas ens dóna la possibilitat de fer amistat amb els companys de camí. Corrent no hi ha temps de res, i el córrer inclou el greu perill dels accidents. Per tant, nosaltres volem anar fent camí pas a pas. Sabem que es triga més.però tenim més certesa d'arribar-hi, i a més s'hi arriba amb el goig d'haver fet amistats pel camí. PINYA BLAVA vol ser un bon company de camí pels castellers i per tots els nostres amics. Desitjo que PINYA BLAVA sigui com un casteller més que no falta mai als assajos i a les sortides i que sempre fa PINYA encara que ningú li mani. XAVIER FORT President\nPilar de Quatre. Sant Pere-89 (Foto Vallvé)\nCRONICA DE LA COLLA En el moment en que vàrem tancar l'edició del nùmero "O" d'aquesta revista, poca cosa més ens restava a dir de l'activitat dels "Xiquets del Serrallo", puix que pràcticament teníem ja acabada la tem-, porada; de fet només restava alguna sortida d'aquelles en les que s'ha de cobrir l'expedient, com en el cas de Terrassa, convidats per la segona colla de la ciutat, en la que el fred i el vent van deslluir l'actuació i férem llenya per a donar i vendre, nosaltres, els de Reus i els mateixos amfitrions; per sort, l'únic que va resultar ferit fou "Calorro" que ha estat de baixa algun temps i la petita Soraya Huete, que només ens a donar un ensurt. Després vingué la diada de l'aniversari i el repico de les dones amb els seus castells, per a encetar unes ben merescudes vacances d'hivern en un dia plujós que obligà fer els castells dins l'ermita del Loreto en la ja tradicional celebració anual, un dia molt esperat pels "Amics del Loreto" i també pel "Papereta" a qui agraden molt uns "dàtils" que ens ofereixen a l'hora de l'aperitiu. La festa del primer aniversari tingué com un dels actes més destacats la inauguració del local de la Colla, —cedit per la "Confraria de Pescadors"-, amb la presència de les principals autoritats locals i provincials que palesaren llurs sentiments vers la nostra colla signant en el Llibre d'Or unes dedicatòries, algunes de les quals reproduim literalment perquè en tingueu coneixement. El primer en signar va ser l'alcalde Joan Miquel Nadal i Male, que tot i vestir la nostra camisa blava no va ser massa original, repetint aquella frase d'un altre avantpassat seu en el càrrec: "Endavant Tarragona. Endavant Serrallo. Endavant Colla". El governador civil, Ramón Sánchez Ramón, en castellà, ens parlà de la colla com un vehicle d'unió entre el Port i la ciutat.\nJosep Maldonado i Gili, Delegat de Govern de la Generalitat, ens desitjà "equilibri, força i seny" i no esmentà el valor, talment com a la "mili" en que ja es suposa. Potser la dedicatòria més llarga i amb més missatge -almenys més directe- és la del President de la Comissió cie Cultura de la Diputació de Tarragona i alcalde de Cambrils, Josep Ma. Panicello: "El dia de l'Aniversari és una jornada per a reflexionaria tascafeta fins ara, i a la vegada per empènyer els projectes pel futur. Avui per la vostra Colla comença una nova etapa amb la inauguració d'aquestes instai.lacions. Felicitats per aquesta iniciativa que us permetrà encara més, reforçar les autèntiques tradicions de Catalunya'. Antoni Pujol i Niubó. en clonarnos l'enhorabona pel primer any de la Colla afirmà "Sempre tindreu, comfinsara. la col.laborado de la Junta del Porf. El Director Provincial de l'Institut Social de la Marina -Casa del Mar-, Luís Vega, feu un veritable poema: "Desde el corazón de un marino, para todo el barrio del sen-allo. sus marinos, el deseo de que el éxito les acompañe en este viaje largo y azaroso, el de mantenerse\nunidos en el trabajo diario, el necesariopara conseguir que los "castells" se levanten día a día con fuerza y alegría*. I per acabar, el darrer, el nostre conegut Comandant de Marina, que amb un laconisme esparta, propi de l'exèrcit i dels militars ens dona la floreta: "Enhorabuena a la colla mejor y mas simpatica de Cataluña. Un fuerte abrazo". De moment el nostre "Llibre d'Or" no guanyarà, segurament, cap premi literari, puix ens hem encarregat, a més, de corregir totes les faltes d'ortografia que les autoritats hi han deixat impreses, perquè no és la nostra intenció avergonyir a ningú. Un bon berenar-sopar amb repartiment d'obsequis entre els castellers fou el pròleg de la revetlla de la nit del dissabte 25 de novembre de 1989, just en el tinglado num. 3, el nostre marc hivernal de l'assaig i l'esforç de cada dimarts i cada dijous; l'orquestra feu contents a la joventut i als "carrosses" amb els balls de moda, dels que destacà la popular "lambada". I ja l'endemà al matí, una missa castellerà oficiada pel nostre president, mossèn Xavier Fort, amb un pilar de cinc aixecat al bell mig cle l'al-\nPilars de Cinc de comiat a Terrassa, amb els castellers c/e Terrassa i Xiquets de Reus.\ntar major de Sant Pere. La pluja deslluí l'actuació que les dones ens tenien preparada, però el diumenge vinent, 3 de desembre, tinguérem ocasió per a comprovar la seva habilitat castellerà, aixecant uns castells iguals als que un any abans serviren per la nostra presentació en públic. Les vacances duraren poc menys de dos mesos, perquè el 30 de gener de 1990 reempreníem l'assaig amb la il·lusió d'una nova temporada pel davant que conduirà el Concurs de la plaça de braus. Abans, el dimarts 9 de gener d'enguany s'havia fet la presentació de la Revista "Pinya Blava", en el seu número "pilot", el "O", acte que protagonitzà Antoni Coll i Gilabert, director del "Diari de Tarragona" i persona que sempre ha vist amb molts bons ulls totes les notícies referides a castells i al nostre barri. Pel que fa a la nova temporada, la primera sortida oficial va ser a Cambrils, el diumenge 18 de febrer, amb motiu del pregó del "Carnestoltes 90". on férem tota la gama dels castells de sis. -un dos, un tres i un quatre-, finalitzant l'actuació amb un pilar cie quatre. L'assaig va patir, com tot el barri, l'anomenada "vaga del popet", de manera que la segona quinzena de març va passar amb més pena que glòria. Per Sant Jordi s'organitzà un concurs de dibuix de temàtica castellerà i "la canalla" del pom de dalt s'ho passà "pipa" fent el dibuix, però, sobre tot, amb la "xocolatada" i el repartiment de premis -vegeu-ne la informació corresponent en aquest mateix número- i a la Rambla els "Xiquets del Serrallo, juntament amb les altres colles tarragonines, participàrem de la festa en honor del patró de Catalunya: el dos de sis. un quatre de set. el tres de sis aixecat per sota i un pilar de cinc també aixecat per sota. amb la propina d'un pilar de quatre davant la parada de llibres cíe Cal Matías. De pel·lícula qualificaríem la\nsortida a Madrid, durant la Setmana Catalana, que organitza el Cercle Català i que apadrinà la Diputació de Tarragona, puix dels autocars i de l'hotel ens enrecordarem tota la vida; els castells al bell mig eie la plaça d'Espanya, les sardanes, la senyera i les gralles tocant "Els Segadors" arrodoniren un cap de setmana força bonic (28-29 d'abril). I sentimental fou el detall cl'aixecar per sorpresa un pilar de quatre a l'església el dia de la Primera Comunió de la pubilleta del nostre cap cle colla, Josep Anton Gual i Palau, que no pogué aturar l'emoció i plorà "com un nen". Darrerament hem fet una sortida d'agermanament a Castellde-\nfels, el matí del diumenge 27 de maig, amb castells de sis. El temps ens obliga a tancar aquesta crònica amb la perspectiva del mes cle juny a La Pineda, a la font cle Maginet, a la Fira del Peix blau de Tarragona, a Torreforta, a la presentació de la nova colla de Sant Pere i Sant Pau, a l'arribada de la Flama del Canigó al barri d'Els Camps, el bateig dels diables serrallencs "Voramar" i la diada de Sant Joan, deixant de banda la Festa Major del Serrallo que també és la nostra. Déu n'hi clo el que ens espera i Déu n'hi do el que ja portem a l'esquena. REDACCIÓ\nENTREVISTA al Cap de Colla dels "Xiquets del Serrallo" La colla de Castells Xiquets del Serrallo enceta la seva segona temporada amb la il.lusió de consolidar-se definitivament com a colla de 7. Des d'aquell 27 de novembre de 1988, dia de la presentació oficial de la colla, fins ara, ha plogut molt, i els Xiquets del Serrallo estan ben orgullosos d'haver aconseguit en tan sols un any, castells de 7. Una fita molt important, ja que dins del món casteller hi ha poques colles que ho hagin assolit. Durant aquest període de temps, dins del grup de sortides importants (diades castelleres a Tarragona i al Serrallo) hem d'incloure la que es va realitzar a Madrid els dies 28 i 29 d'abril, per la seva trascendencia dins la colla. Josep Anton Gual, Cap de Colla dels Xiquets del Serrallo, és un home amb les idees molt clares. Amb ell, continuem aquesta sèrie d'entrevistes als caps de colla.\n- Lluís Marsal: Al Serrallo hi ha molta afecció castellerà? -JosepAnton Gual: Al Serrallo s'ha vingut demostrant darrerament de que la gent s'aboca bastant als Castells. L'afecció va néixer fa un any i en aquest segon any que portem fent castells l'afecció va augmentant, la prova la tenim en que la nostra colla en relació a l'any passat, ha crescut un 25% ó un 30%. - L.M.: Com és aquesta afecció? —J.A.G.: És una classe d'afecció que està molt per la seva colla, ens segueix a la majoria de sortides, ve molta gent vinculada al barri del Serrallo que et demostren que si bé no tenen molta afecció als castells en general, si que la tenen per seguir i fer castells amb la seva colla. - L.M.: Com s'organitza aquesta colla? —J.A.G.: S'organitza gairebé com totes les colles, té una junta directiva i un equip tècnic. La Junta Directiva està formada per un President i dos Vice-presidents, el Cap de colla, un Secretari, un Tresorer i un Vocal. Després hi ha un equip de gent, que han començat aquest any a treballar, a col·laborar amb la junta, i en total són 7 persones. L'equip tècnic està format per un Cap de colla, un segon Cap de colla, un Encarregat de pinyes i sobretot el que m'ha agradat molt és introduir aquest any una sèrie de persones que estan única i exclusivament encarregades de la "canalla" de la colla. - L.M.: El número ideal de camises per la colla, quin seria? —J.A.G.: Jo crec que el número ideal, ja que ara les nostres aspiracions són arribar a fer castells de 7 i mig, podria ser al voltant d'uns 200/250 castellers i ens podríem defensar molt bé; en aquests moments passem de les 150 camises. - L.M.: Tres colles en una ciutat es poden mantenir? —J.A.G.: S'ha demostrat que aquesta és la segona temporada castellerà que Tarragona tindrà tres colles. El primer any es van mantenir i jo penso positivament que enguany també es mantindran; llavors, crec que si els dos primers anys, que són els més difícils pels fonaments d'una colla, se superen satisfactòriament, aquesta es pot mantenir molts anys i almenys nosaltres així ho esperem. - L.M.: I quatre? -J.A.G.: Bé. quatre colles ja queda en la incògnita; jo no sé si ha hagut alguna plaça castellerà que hagi tingut quatre colles i hagin sobreviscut les quatre molt de temps. De totes maneres això ho veurem el dia que estiguem les quatre, si som capaços de mantenir -les o no mantenir-les. Jo crec que tot això és intentar enlairar el fet casteller i a Tarragona, darrerament, ha pujat molt l'afecció als castells. Suspito que la colla nova a que et refereixes és la de Sant Pere i Sant Pau; doncs bé, tot dependrà dels ajuts que rebin, del que puguin arribar a fer i principalment del recolzament que tinguin del seu barri; jo el que puc\nJosep Anton Gual, Cap de Colla (Foto Vallvé)\ndir és que nosaltres al nostre barri tenim tot el recolzament que necessitem i molt més. - L.M.: Tantes colles comporten rivalitat; és bona aquesta rivalitat? -J.A.G.: Sí, la rivalitat als castells està demostrat que és bona, sempre i quan sigui en aquest nivell; quan no és gaire bona, és a nivell de males crítiques ja que no fa cap favor dintre del món casteller, sino tot el contrari. - L.\_í.: Com està actualment el món casteller? -J.A.G.: Crec que actualment el món casteller està molt bé; la prova la tenim en que hi han moltes colles arreu de Catalunya i cada colla intenta fer tot el que pot. Penso que hem d'estar orgullosos tota la gent que perteneix a la gran família castellerà, ja que passejem els castells arreu de molts llocs, es queda molt bé i es fan coses que tenen molt de mèrit, tant si són colles de nou, de vuit, de set, com de sis, ja que cada colla aspira cada cop a més, i això fa molt de bé al món casteller. - L.M.: Pot fer un balanç de la primera temporada? -J.A.G.: La primera temporada per nosaltres ha estat força positiva, doncs ens hem consolidat com a colla de set, havent descarregat vàries vegades el 4 i el 3 de 7 i inclus vàrem intentar el 3 de 7 aixecat per sota, cosa que no va ser possible, però si bastant interessant per nosaltres. La gent es va animar molt la passada temporada i esperem que en aquesta les coses ens puguin anar una mica millor que l'any passat. Resumint, per a mi el balanç ha estat molt positiu, ja que dins del món casteller hi han poques colles que hagin assolit en un any consagrar-se com colla de set. - L.M.: Quins són els objectius de la colla de castells "Xiquets del Serrallo" per aquesta temporada? -J.A.G.: Són, per nosaltres, els de continuar en la línia que portem de l'any passat,consolidar-nos definitivament com colla de set i si les coses segueixen com ara, animades i sense fer molta "llenya", intentar d'aconseguir per aquest any algun castell de set i mig. — L.M.: Enguany concurs de castells, què representa això per la colla?\n-J.A.G.: Representa anar al primer concurs de la nostra història, llavors, mirarem de preparar-nos al màxim, per quedar el millor possible. Sabem que ho tenim difícil perquè hi ha moltes colles davant nostre, però podrem fer un paper bastant bo i, si les coses ens van bé, a lo millor podem donar alguna sorpresa. Ara, tampoc ens tenim que plantejar més del que podem fer. L'equip tècnic i la majoria de castellers ho tenim assumit i anirem al concurs dintre les nostres possibilitats. Jo penso que al concurs estarem catalogats dintre de les colles de set. Tot dependrà de com surtin les diades importants que hi ha aquí a Tarragona, per arriscar més o menys al concurs casteller, o sigui algún castell de set i mig. - L.M.: Està d'acord amb aquest-tipus de concurs? -J.A.G.: Ara es plantejava la qüestió de que si concurs o exhibició; penso que si es volen veure castells ha de ser concurs i si es vol veure una cosa més fluixa, doncs podria ser exhibició. Jo, particularment puc dir, que estic completament d'acord que sigui concurs. - L.M.: Parlem-ne de vostè: com es va introduir al món casteller? -J.A. G.: Bé, la meva afecció pels castells venia de petit, a part de que ving d'una família castellerà anomenada dels "Susenus"; el que passa, és que a mi, com a molts fills de castellers, els pares van als castells i no hi deixen anar els fills. Així que mentre vaig estar sota la tutela dels meus pares, doncs, ni parlar d'anar a una colla a fer castells. Llavors arriba un moment que et fas gran i dius que t'agraden els castells, que no t'has perdut una diada a Tarragona, que sempre que has pogut t'has ficat a la pinya i penses, "Bé, ja va sent hora que jo formi part d'una colla"; en aquells moments hi havia els "Xiquets de Tarragona" i la "Jove dels Xiquets de Tarragona", que feia un any que havien sortit. Hi anava en aquesta última un col·lectiu d'amics meus que van fer que m'introduis a la "Jove". Actualment estic a la colla del Serrallo i et puc dir que aquesta colla no la canviava per cap altre. Potser que el càrrec de cap de colla et faci moure una mica més que els altres castellers però l'afecció és la mateixa que la d'un casteller, que pràcticament no et falla un assaig en tot l'any. També voldria dir, que potser quan estava a la jove, jo m'havia fet una mala impressió dels "Xiquets de Tarragona" i el que si et puc dir ara que els he tractat, és que són una gent molt maca i que a mi m'han ajudat molt. — L.M.: Com compagina la feina amb els castells? —J.A.G. Això és bastant difícil; compagines la feina amb als castells i si el dia té 24 hores, millor que s'allargui a 28, perquè de vegades no t'arriben les hores. La feina no la pots deixar, però la mires de compaginar el millor possible i si haig de perdre hores per tractar temes de castells, tinc la gran sort que no em mana ningú hi ho puc fer; potser si estigués treballant per un altre, seria una cosa que em resultaria més difícil de fer-ho; en fi, si perds hores de treball pels castells, després les recuperes per la nit. - L.M.: Anem a aventurar-nos en el futur: els Xiquets del Serrallo d'aquí tres anys on els situaria? —J.A.G.: És una mica difícil dir on estarem dintre de tres anys. Si tot anés bé i poguéssim fer tot el que tenim pensat i agaféssim la suficient experiència, a mi m'agradaria molt que els "Xiquets del Serrallo" dintre de tres anys fos una colla consolidada en castells de set i mig i que estiguessin intentant castells de 8. Aquesta seria una fita, que sé que és molt difícil, però com cap de colla m'agradaria assolir-la. - L.M.: AI Serrallo, d'un temps ençà, s'estan fent moltes activitats culturals. El fet que hi hagi gent de la colla ficada en altres activitats, no repercuteix en la marxa d'aquesta? -J.A.G.: Jo crec que la gent quedes compromet amb els castells i amb qualsevol altre activitat ha de ser molt conscient que pot ser compatible una cosa amb l'altre; crec que, ben portat, això pot ser perfectament possible. Cap persona té un contracte firmat ni amb una ni amb altre entitat cultural, llavors són ells qui tenen que decidir què és el que li sembla més important; jo no puc decidir per ells. El que si que es té que posar al cap la gent que està compromesa amb diferents llocs, és que són moltes hores les que ha de perdre, perquè s'ha d'assajar castells, assajar diables, assajar teatre, assajar la coral... Llavors crec que si ells s'ho han plantejat així i ho poden fer, doncs endavant. Endavant perquè totes les agrupacions que estan aquí, al Serrallo, tirin amunt. - L.M.: Què ha representat per la colla la sortida a Madrid? -J.A.G.: Ha representat amb el poc temps que portem de vida, una de les sortides importants com les que tenim aquí a Tarragona i les que tenim al nostre Serrallo, que són Sant Pere, la Mare de Déu del Carme i la diada de la Colla; i aquesta de Madrid ha pogut entrar dins d'aquest col·lectiu; potser no hagi estat important a nivell dels castells que vam assolir, però\nSalutacions del President de la Generalitat a Salou, a l'actuació del mil.lenarí (Foto Vallvé)\nsi important a nivell de que la colla tenia ganes de fer una sortida d'aquesta mena. Va ser molt agradable, vàrem estar molt ben atesos i vàrem deixar el pavelló de Tarragona i del Serrallo el més alt possible; esperem que la propera sortida que ens ofereixin, encara el poguem deixar més alt. - L.M.: Quin paper juguen les dones a les colles castelleres i en particular a la nostra del Serrallo? -J.A.G.: L'any passat, elles soles van descarregar un 4 de 6, cosa que em sembla que ha estat el primer castell de dones que s'ha descarregat aquí .1 Tarragona: no l'ho puc assegurar però estic bastant segur que sí: llavors. això les va animar molt a introduir-se dins la nostra colla i ens trobem aquest any, que tenim un col·lectiu bastant important de dones i de que tenen ganes de fer coses dins la colla i tenir els mateixos privilegis; jo et puc dir que elles, a part de poder fer aquests castells, que pràcticament els fem sols en diades de la colla, són un factor molt important dintre de la nostra pinya, ja que es comencen a introduir dones que entren de crosses. Actualment hi ha castells nostres que pujen moltes dones i crec que la tasca que estan fent elles dintre de la colla és molt important i digne d'elogi. - L.M.: Què és el que aporten els castells a la cultura popular catalana? -J.A.G.: És una cosa bastant important, ja que estan en un primer pla dins la nostre cultura, això sense desmerèixer les altres coses, però avui, actualment, crec que el món casteller és una de les activitats que es fan a Catalunya que arrossega el col·lectiu més gran de gent i això significa alguna cosa. Significa la importància que tenen els castells dintre de la cultura popular catalana. - L.M.: Una vegada es va dir: Castells per aixecar un barri, que em pot dir d'això? -J.A.G.: Aquesta va ser una frase que es va fer bastant popular, no tan sols aquí, al Serrallo, sinó per tot Tarragona. Jo et puc dir que fa quatre anys que estic al Serrallo, potser fa més anys que baixava per aquí, però vinculat al barri només aquests quatre anys. El Serrallo era un dels barris més discriminats de Tarragona, no tenia els mateixos privilegis que tenien altres barris, tot i ser un dels més importants de Tarragona, ja que el sector pesquer és una font d'ingressos molt important; llavors les institucions com l'Ajuntament, la Diputació, la Generalitat, crec que no feien suficient i el Serrallo es mereix que el tinguin més ben atès de com el tenien fins ara. La colla és un col·lectiu que pot fer força per aixecar més el nostre barri i de fet és el que intentem. La colla porta el nom del Serrallo i havia molts llocs de Catalunya on no es coneixia; ara es coneix, i es coneix a través dels castells; amb això podem fer força i podem dir que a Tarragona hi ha un barri mariner que es diu "El Serrallo". Penso que el nom és encertat i nosaltres en cap moment no diem que no perteneixem a Tarragona, el que intentem és portar el col·lectiu de castells de Tarragona el més alt possible arreu. — L.M.: Vol afegir alguna cosa més? —J.A.G.i Vull agraïr tots els castellers que avui en dia formen part dels "Xiquets del Serrallo", agraïr els seus esforços, el seu interès per aixecar aquesta colla, el Serrallo i Tarragona. LLUÍS MARSAL ROIG\nSORTIDA CASTELLERÀ A MADRID Cercle Català de Madrid\ndota, ja que allí ningú sabia res de res. sobre una actuació castellerà . Per sort, el local social del Cercle Català de Madrid es trobava en aquella mateixa plaça. Allí s'hi va desplaçar el nostre cap de colla per tal d'esbrinar, quelcom succeia. Finalment es va resoldre el malentès i vàrem poder contactar amb la gent del Cercle Català. L'actuació es faria a l'hora prevista. A les 12 del migdia a la plaça d'Espanya de Madrid, els Xiquets del Serrallo davam d'un nombrós públic, vàrem bastir el tres de sis, quatre de sis. tres cle sis aixecat per sota i dos pilars de quatre simultanis (un alçat per sota i l'altre amb la senyera mentre les gralles sonaven l'himne d'Els Segadors). Aquest va ser un moment emotiu, tant per la gent que es trobava allí -catalans residents a Madrid-, com per nosaltres mateixos, puix sentíem la nostra terra dins el cor. Enmig de l'actuació castellerà es va fer tina ballada de sardanes a càrrec de la Cobla Marabú de Valls. En aquells moments es va produir una altra anècdota, ja que la pubilla d'aquesta festa major del Cercle Català, a més de no parlar català, no sabia ballar sardanes. No sabem si és que es va fiear nerviosa en aquells moments i se li van oblidar els cursos intensius de sardanes, el fet és que no deixa de ser curiós, ja que a Madrid es troben uns 20.000 catalans, i llavors hi ha per poder escollir. Al finalitzar l'actuació es van fer els corresponents intercanvis d'obsequis per part de les dues entitats. Tot seguit tornada a l'hotel, a on ens esperava el dinar. Pels voltants de les 3 de la tarda, preníem el camí de tornada cap LI! nostre Serrallo. Si tenim que fer una valoració global d'aquesta sortida a Madrid, la podríem qualificar de molt positiva per als castellers, en particular, i per a la colla en general. Els Xiquets del Serrallo, no l'oblidaran en temps. LLUÍS MARSAL ROIG\n7'tt« ile Sia. ilivi'iii'ri'fiiit u In /iliiçii il'Kspaiiya\nEls dies 28 i 29 d'abril, la Colla Xiquets del Serrallo, vàrem realitzar una sortida a terres castellanes, ens referim òbviament a la capital de l'estat -Madrid-. Més de 600 quilòmetres es van recórrer per tal d'assistir i fer una bona actuació castellerà a les testes i actes que organitzà el Cercle Català a Madrid, durant la Setmana Catalana del 21 al 29 d'abril. que enguany ha estat apadrinada per la Diputació cle Tarragona, i que el propi Ajuntament de Tarragona ens va convidar a anar a Madrid perquè representéssim a la ciutat i de passada, al barri del Serrallo. A dos quarts de tres de la tarda del dissabte 28, dos autocars, amb 106 camises, sortien del Serrallo per dur-nos. després d'un llarg viatge a Madrid. L'arribada, a dos quarts d'onze de la nit. Això sí. a l'hotel -Hotel Fènix de quatre estrelles- ens esperaven amb el sopar i les habitacions a punt. La nit del dissabte, ens va servir per a la gent que ja havíem estat a Madrid per a conéixer-lo una mica més, i pels qui era la primera vegada que hi anaven, per a descobrir-lo. Alguns, els més joves, es van estimar gaudir dels serveis de l'hotel: habitacions amb televisió via satèl·lit, fil musical, aire condicionat, etc. A l'endemà, un bon esmorzar, ens esperava a tothom, per tal de començar amb forces, aquell diumenge 29 d'abril, que ens portaria als xiquets del Serrallo, a realitzar la primera actuació fora de terres catalanes. El dia va començar un xic gris. Aleshores vàrem agafar els autocars que ens tenien que dur al lloc d'actuació: A les 12 del migdia, a la plaça cl'Espanya cle Madrid. Però vet aquí. que a l'alçada de la Gran Via. una marató va impedir als autocars de seguir amb el seu trajecte. Ens vàrem veure obligats, per tal de poder arribar al lloc i a la hora. de continuar a peu. Es en aquest moment quan es produeixen les primeres anècdotes, ja que la gent ens aturava a cada moment per preguntarnos a quina mena de grup perteneixíem i que fèiem, fins i tot hi havia que ens confonien amb bascos; claurta ser per les faixes. Nosaltres ens afanyàvem a explicar el significat de la paraula castells i de pas convidar-los a veure la nostra actuació uns metres més avall. Per fi arribem a la placa d'Espanya; és en aquest lloc on es produeix una altra ànec-\nPilars de quatre de comiat a Madrid\n7* 1er. PREMI "PINYA BLAVA" Aquesta Revista institueix un premi anual, que serà lliurat amb motiu de la Diada de la Colla "Xiquets del Serrallo", entre tots els nostres castellers, per tal d'esperonar el fet casteller en el nostre barri. Són candidats al premi, i a la vegada electors, tots els "Xiquets del Serrallo". El procediment de l'elecció és ben simple, puix només cal donar el nom de la persona que considereu que ha fet més durant l'any pel bé de la nostra colla, qualsevol dia d'assaig a l'encarregat de passar llista, "Nari" Fuster, que en prendrà nota tant del número del votant -perquè només voti una vegada-, com de la persona votada. El resultat es farà públic durant la festa del segon aniversari i el premi serà sense dubte molt especial i significatiu. REDACCIÓ\nSanta Tecla-89 (foto Vallivi\n10 / PINYA BLAVA\nSANT JORDI-90. CONCURS DE DIBUIX La passada diada de Sant Jordi es va realitzar un concurs de dibuix per a la mainada de la nostra colla; la temàtica ja us la podeu imaginar: "Com veien ells els castells". El concurs va ser un èxit, tant per la participació com per la qualitat dels dibuixos i la prova d'això va ser la dificultat per al jurat, en triar i qualificar les làmines per adjudicar les tres nominacions: d'or, d'argent i de bronze. Però al cap i a la fi se'n van sortir molt bé. A l'hora de l'entrega de premis, tots el nois i noies participants de la colla\nvan tenir una bonica festa, amb xocolata, i un obsequi, consistent en un lot de llaminadures, semarretes, i llibres, a més d'emportar-se cada un d'ells la nominació amb la medalla corresponent. Des d'aquí hem d'agraïr molt l'ajut i col·laboració desinteressada de les senyoretes Carme Alujas i Rosa Ventura, i també de "Caja Madrid", "Caixa Tarragona" i "La Caixa", les quals ens van proporcionar el material necessari. Us hem de recordar a tots els nois i noies que tindreu la sort d'anar a les colònies d'estiu, que us fixeu bé amb tot\nel que us envolti, tot el que fareu, veureu o sentiu, (estigueu molt conscients), de tota aquesta experiència n'escollirem un tema prou animat per fer una bona redacció, i el guanyador del concurs tindrà a més d'un premi, la possibilitat de publicar el seu escrit en la propera edició eie la nostra revista "PINYA BLAVA", d'aquesta manera els grans que encara ens sentim alguna vegada petits, gaudirem de les vostres experiències d'aquestes colònies que amb tanta il·lusió s'han preparat per a vosaltres. JORDI FRANQUEZA I BUDESCA\nPINYA BLAVA /11\nGRALLES l GRALLERS\nLa Gralla — És un instrument de vent amb forma de tub. és troncocònica, de fusta i reforçada amb dues o més argolles i té una llargària d'uns 35 centímetres.\nEls nostres Grallers (Foto Vallvé)\nEl so és produit per una llengüeta de doble canya (que es trenquen bastant) la qual transmet aquest so al tub. n través d'una peça metàl·lica cònica anomenada broquet. Tipologia-En primer lloc la més antiga de les gralles és la seca o curta, la qual té un so sec i set forats melòdics amb dos de sonoritat. La més moderna és la gralla dolça o llarga, que com ja insinua el seu nom té un so més dolç amb dues o més claus i augmenta la tessitura greu o fa les notes alterades. Fabricació i construcció — D'acord amb la il·lustració corresponent, el punt de partença (1er.) és un tronc serrat; després ve el desbast (2n.) i el\nforadament (3er.); la passa següent és la del tornejament de les clues peces (4t) i ja finalment el ferrat i foradament (5è.) El timbal — És el instrument de percussió de les gralles. Els timbals antics eren de cos de fusta, però a final del segle passat o sigui el segle XIX, apareix el de llautó, que té un gruix més estret amb testat cíe palometas amb el fi d'aconseguir un so sec i equilibrat amb el de les gralles.\nEls grallers dels "Xiquets del Serrallo" — Els nostres grallers viuen un bon moment pel que fa la formació i l'ensenyament entre els mateixos. Ara són prou capaços d'assumir tots els papers en l'estructura d'una festa, eles de matinades, cercaviles, acompanyament de gegants, castells, etc.; però, sens dubte és amb els castells on la gralla i el timbal esdevenen instruments indispensables que acompanyen els nostres castells, torres i pilars; per això la música del toc de gralles té el do d'estimular els castellers en la construcció i coronació dels nostres castells. La meva enhorabona als nostres grallers i evidentment a tota la nostra colla. "Visca els Xiquets del Serrallo!". UN CASTELLER (P J.S.)\n12 / PINYA BLAVA\nCASTELLERS AGERMANATS: "20 ANYS MÉS DELS XIQUETS DE TARRAGONA Cal conèixer la Història per parlar assenyadament, però si aquesta història no resta escrita, sovint l'oblit i. de vegades, una molt mala intencionada interpretació dels fets, trastoquen la realitat; per això dediquem aquest article a la colla castellerà dels "Xiquets de Tarragona" per dos motius de prou pes i consideració: en primer lloc pel bon agermanament i després per la commemoració que enguany celebren amb aquests "20 anys més", sols comprensibles per aquells que avantposen els sentiments a les matemàtiques. D'antuvi hem de parlar de germanor, perquè d'ençà les nostres primeres passes, en tot moment, institucionalment, aquelles portes del carrer Santa Anna han estat obertes de bat a bat pels "Xiquets del Serrallo", que trobaren en els estimats "matalassers" l'ajut tan necessari en molts aspectes, des de la col·laboració en la redacció dels "Estatuts", el bon funcionament d'una colla, la problemàtica de les sortides -sempre una qüestió conflictiva-, alguns aspectes tècnics, fins l'escola de grallers on afinaren l'olla de grills que no hi havia manera d'harmonitzar. A les primeres sortides la germanor es palesà, participant en tristors i alegries, i compartint la pinya que feia falta; sense dubte el primer castell de germanor -aquell dos de sis de l'avinguda Maria Cristina- marcà ja tot un estil, puix aquells dos segons -els "xocolata"- han acabat portant la mateixa camisa blava, i això no ha minvat gens ni mica l'entesa amb els de la camisa ratllada; un estil de respecte i llibertat, que no ha d'ènterbolir-se ni el dia -esperat amb delit per nosaltres- en que una sana rivalitat ens enfronti. I aquests "Xiquets de Tarragona" compleixen ara 20 anys des de la unió de dues colles tarragonines -la "vella" i la "nova de Sant Magí"- quan decidiren encertadament una fusió pel bé dels castells a la ciutat; la unitat només va durar deu anys, puix pels voltants de 1980 es produí una, si més no llavors, complicada escissió, amb l'aparició d'una colla més "jove", i. darrerament, quasi també coincidint amb l'atre decenni vàrem aparèixer\nnosaltres, els "Xiquets del Serrallo", fent així de Tarragona l'única ciutat amb tres XIQUETS (fe colles castelleres en activitat i progressió. TARRAGONA Els "Xiquets de Tarragona" han preparat un programa ple d'actes festius i seriosos que encetaren el dimarts 17 d'abril amb la presentació d'una exposició fotogràfica retrospectiva dels castells a Tarragona, a la "rotonda" de l'Ajuntament de la ciutat; tot seguit i en el mateix saló de plens tingué lloc una taula rodona -que no va ser amb taula, sinó amb taulells i tampoc eren rodons- on s'analitzà la importància de Tarragona com plaça castellerà; hi van intervenir sota la moderació del "xiquet" Jaume Vilanova, el Dr. Josep Ma. Sabaté i Bosch -historiador-, Eloi Miralles, "Rabassó", -cronista casteller- Jordi Bertran -folklorista-, Josep Bargalló -autor de la monografia "La Colla Xiquets de Tarragona i la tradició castellerà de la ciutat"- i el periodista Joan Barril, havent excusat l'assistència per motius de salut el vallenc Miquel Trenchs, encara que la presència entre el públic de l'amic Pinas va suplir amb escreix aquesta absència. Les diferents intervencions es desenvoluparen amb normalitat i totes refermaren la importància de la plaça castellerà tarragonina. Dos dies després i en el mateix marc es presentà al públic l'esmentat llibre del professor Josep Bargalló. A nivell més festiu, el dissabte 26 de maig intentaren i ho aconseguiren baixar un pilar des del pla de la Seu fins la plaça dels Carros i encara tenen prevista una gran diada castellerà amb la presència de les colles més importants de Valls. \_osaltres ens en fem ressò de tota la festa, participem del seu goig i desitgem de cor que l'aniversari esperoni el fet casteller. En nom dels "Xiquets del Serrallo", per molts anys "Xiquets de Tarragona" i que nosaltres ho poguem veure. Moltes felicitats!.\nDos de Sis de germanor amb els Xiquets de Tarragona a l'avinguda Ma. Cristina (28-1-89). (Foto Vallvé)\nEl pilar de quatre caminant dels Xiquets de Tarragona, en el moment d'arribarà la plaça dels Carros (Foto Olivé-Abelló-Diari de Tarragona)\nPINYA BLAVA /13\nAmb motiu de la festa de Sant Pere, la Junta del Port de Tarragona felicita al barri del Serrallo i a la seva colla castellerà «Xiquets del Serrallo»\nPORT DE TARRAGONA 1 7 9 0 - 1 9 9 0 B I C E N T E N A R I D E L P O R T\nFIL PER RANDA Les relacions amb les colles locals no sols és el títol d'un article signat per Joan Ramon Macias i Solé publicat en el núm. 20 de l'Esperidio (Butlletí de la Colla Jove dels Xiquets de Tarragona), en el qual s'exposa "la visió personal de l'autor, amb la finalitat de reflexionar", sinó que les relacions entre les colles locals és quelcom no tan simple i evidentment més complexe; tal vegada ens seria necessari un sociòleg experimentat -i no un aprenent de tot- per a establir-ne les causes, raons i motius de simpaties i tibantors. Hom, que ha escoltat molts cops la cançoneta del "així s'escriu la Història", sap. per ofici i per experiència viscuda en pròpia carn, com s'orquestra una llegenda negra; en primer lloc cal fer senyera del "calumnia, que sempre en resta alguna cosa", després s'ha de pecar per omissió en tot allò que pugui afavorir i, per acabar, convé engrandir mancances i deficiències fins l'exageració; barrejant tots aquests ingredients fàcilment aixecarem opinions llegendàries que, cle no rectificar-les a temps, podran arribar a ser història, una història petiteta, però història al capdavall. A més, no sempre el lector és prou eixerit -no n'hi ha prou en saber llegirper a distingir entre el rigor científic d'una seriosa investigació ben documentada, la fina ironia del comentari divertit i la respectuosa opinió personal. De les opinions personals no en tinc res a dir, d'acord amb la dita popular "tants caps, tants barrets". La ironia ens portaria a recordar Manolo Escobar -que és del Barça, malgrat els seus orígens "almeriencs"-: "el cariño verdadero ni se compra ni se vende; no hay en el mundo dinero para comprar los quereres, que el cariño verdadero ni se compra ni se vende". I el rigor científic obligaria a una anàlisi fil per randa de "les relacions amb les colles locals": calúmnies, omissions i exageracions. Per començar és significatiu afirmar que l'any 1989 passi a la història local dels castells primer pel desè aniversari d'una colla i en segon lloc. o sia en un grau inferior, per l'existència de tres colles tarragonines, quan si bé colles amb deti anys ja n'hi ha llagut d'altres a la ciutat, mai en la història dels castells de Tarragona havia pogut presentar tres colles a plaça, totes filles de la ciutat, i el que és més important amb la més novella, quasi neòfita i no pas adolescent, fent castells de set. Parcial manera d'encetar, un article sobre les "relacions", més encara quan gosa fer referència a la història per a "comprendre" actituds o esdeveniments. Les omissions a l'hora d'explicar les "vicisituds" en la gestació de la Colla Jove dels Xiquets de Tarragona omplirien tot un llarg capítol d'aquesta història, en el qual els Xiquets cle Tarragona aportarien versions prou diferents que, si més no, engruixirien l'apèndix documental, a banda la imprecisió en delimitar on acaba el color lila i esdevé morat. Pel que fa al Patronat Municipal de Castells on "les relacions són molt problemàtiques" -pel que es veu-, si no recordo malament a la reunió del 14 de setembre, no varen ser els Xiquets de Tarragona els que plantejaren arguments "sense fonament històric o lògic", sinó que jo mateix vaig dir la meva, puix encara no he entès ara el significat d'un "pilar de comiat", perquè en els meus coneixements semàntics, el comiat és l'hora dels adéus i no l'hora abans, mentre no ens referim a les illes Canàries que. com tothom sap, van una hora endarrerits (aquí se m'ha escapat la ironia); com membre del Patronat vaig estar present en aquella reunió i podria testificar-ho; altra cosa seria admetre que "per part del Patronat Municipal de castells i de les colles existents no es formulà cap objecció" almenys a la incorporació dels Xiquets del Serrallo en el si del Patronat: fins que no hi entrarem amb tots els drets, alguns papers, instàncies i certificats semblaven tocats per una ma negra -o vàries- i el mateix dia de la "benvinguda" ens passarem més d'una hora fent "avant-sala". Tornem a la precisió de les dades rigoroses: l'apadrinament dels Xiquets del Serrallo per decisió expressa de tota la Junta va recaure en els caps de colla de les altres dues de la ciutat, entenent que eren representatius del fet casteller i deslligats d'interessos "polítics". No entraré en la valoració de la "mala acollida" donada a uns membres de la Junta Directiva de la Colla Jove dels Xiquets de Tarragona, que. segons diu el Sr. Macias, venien a "aclarir una qüestió"; el cert és que irrompiren en el Tinglado núm. 3 del Moll de Costa, on estàvem assajant, amb acusacions i exigències, i. de fet, no creiem que aquesta sigui la millor manera d'entrar a la casa dels altres; també és cert que aquell capvespre de tardor els membres d'aquella Junta es varen lliurar d'una bona, perquè, tot i que ningú els hi va llençar els gossos —ningú!- els ànims estaven encesos i l'exaltació -lògica exaltació- arran de pell. Encara no creiem avui que la mesura emprada pel mateix President de la Colla Jove dels Xiquets de Tarragona, llavors el Sr. Pau Ricomà, fos la més encertada. (Això ja és una opinió personal). El grup de grallers que va participar en els actes de la presentació i col·laborà en l'aprenentatge dels nostres grallers ho feu sempre a títol personal i per vinculacions familiars, mai com entitat oficial, i les lliçons i classes foren degudament pagades, puix es destinà tot el import d'una subvenció "municipal". El procés d'aparició dels Xiquets del Serrallo no es pot comparar amb el naixement de la Colla Jove dels Xiquets de Tarragona: un part natural no ha estat mai igual que una cesàrea, doncs la ciència mèdica ha tingut que avançar força per tal que la vida del neòfit no suposés la mort de la 'mare en el cas de la cesàrea. Resulta una apreciació de valor de difícil comptabilització l'afavoriment de 1' "aliança" entre els Xiquets de Tarragona i els Xiquets del Serrallo, de la qual en foren autors efectius i materials els castellers, perquè si el 28 de gener de 1989. a l'avinguda Maria Cristina, aquestes colles feren\nun castell de germanor.-i l'elecció dels segons "Xocolatas" n'és una prova-, entre d'altres raons fou degut a que allí ja no hi havia cap més amb qui agermanar-se. Els grups de grallers respectius, per si no se sap encara, han fet quelcom més que unes matinacies conjuntes: de l'aprenentatge al carrer de Santa Anna, crec que els Xiquets del Serrallo n'han sortit bastant afavorits i no s'ha emprat cap partida econòmica. S'ha de dir tot. No hi ha hagut mai "reunions conjuntes" de les duesjuntes Directives, sinó sols una trobada al local dels Xiquets cle Tarragona on ens convidaren a veure "el piset". L'ajuda mútua, que no sempre és total per ambdues parts, a l'hora de fer pinyes surt del cor dels castellers i no pas d'uns hipotètics pactes sig-. nats "a priori". Cadascú escolleix els convidats i entra a la plaça com vol o pot, ja que la tradició també parla d'un pilar de "comiat" portat al balcó, sense l'entreteniment del pilar de sis enmig: tradició pel clavant i pel darrera. Com se m'acusa de conscient provocador del distanciament entre "els serrallencs" i "els joves", crec que hauria de posar-me altre cop a somniar -com vaig fer en el "Novatxer"—, encara que possiblement tampoc serviria de res, perquè sempre et desperta l'ensurt d'un nou article de L'Esperidio, algun "Flirt" o una Carta" al Director del "Diari de Tarragona". Amb tot, he d'esclarir i rebutjar el qualificatiu de "destacat membre de la Junta Directiva dels Xiquets del Serrallo": a la nostra colla tots som castellers i els protagonismes "destacats" els acostumem a cleixar-los per l'escenari de la Sala Parroquial quan fem "comèdia" i prou. La pela és la pela, i algunes de les comissions de treball del Patronat Municipal de Castells si han estat aturades era perquè, o bé el canvi de govern cle l'equip municipal comportà un parèntesi administratiu, o bé perquè a hores d'ara encara no comptem amb un pressupost efectiu: cle propostes n'hi ha vàries i distintes i d'idees suara ens en sobren, almenys pel que fa a la comissió en la que m'he vist President per un procediment normalment democràtic: em tocà a mi perquè no hi era present en el moment de l'elecció. De tota aquesta llarga col·laboració és evident que, a tall d'exemple, fins ara les relacions entre les colles locals, o més exactament, la d'una colla amb les altres dues o la d'aquestes dues amb aquella - així l'ordre no altera el producte-, resta recluida a la lletra impresa. Per això. crec que, d'una banda seria molt interessant dedicar amb motiu de qualsevol commemoració -ara que ho commemorem quasi tot— una taula rodona sobre aquesta temàtica -"luces y taquígrafos"-, per a, poc a poc i una passa darrera l'altra, esclarir d'una vegada per totes tant de malentès, i d'altra part, potser hauríem d'aixecar un monument a Gutemberg que fins ara és qui més ha fet per les relacions entre les colles locals. JOSEP Ma SABATÉ i BOSCH\nPilar de Cinc a l'Ermita del Llorito\nPINYA BLAVA /15\nDONES CASTELLERES D'un temps ençà, les dones posem els nassos a tot arreu, i, perquè no? Som éssers humans, amb virtuts i defectes, il·lusions, esperances i afeccions com qualsevol altre. La iclea que una dona s'ha de dedicar a la casa i a la família és molt vàlida i respectable, però més enllà de la clona o l'home, està la "persona" i el seu clret a desenvolupar-se com tal, disfrutar del que la vida l'hi ofereixi. Això no pretén ser un manifest feminista,... sols que, cl e vegades captes mirades que semblen dir: ''Però què fan aquestes aquí? "Doncs senzillament satisfem una afecció, "la afecció als castells", com possiblement ho fagis tu, que m'estàs llegint. Per lògica, no tenim tanta força com els homes, però si gaudim del mateix seny, equilibri i coratge, i pel damunt de tot, del mateix entusiasme que ens mou a fer pinya allà on calgui, sense pensar en qui tenim clavant o darrera, sinó amb el cap acotxat o guaitant cap dalt cle reüll, de tant en tant. Ens sentim molt orgulloses de pertànyer als "Xiquets del Serrallo", volem ser útils a la Colla, i en aquest sentit, ens agrada que se'ns tingui en compte, com tot el qui s'ho mereixi. Recordo el primer castell que vàrem fer pel novembre, era dels petits, però anava carregat d'il.lusió; he de reconèixer que li teníem ganes. Ens ho vam prendre com un repte, un repte que les dones d'altres colles no havien superat, un repte que et feia pensar fins on series capaç d'arribar. La primera vegada que vaig pujar a una pinya, hem sentia com si fos la "supermujer". encara que per fora tremolés com una fulla. La Rosa diu que abans d'entrar a la Colla no es pensava que aquest món la pogués atraure tant, se sent totalment integrada, i encara s'emociona ara. recordant eldia que va fer el primer castell, va de soferta per la vida i diu que el que li va és aguantar pes -una il.lusió secreta: Fer un pilar per les festes del barri-. La Paqui està . contenta, doncs la Colla l'hi ha permès conèixer a molta gent, a més de fer excursions pels indrets de Tarragona, i també més enllà: què poc es pensava ella temps enrera que faria el que fa.... i és que sembla tant fràgil, tant poca cosa... però allà dalt es creix, és ferma i soferta com pocs. Uns quants més com ella. i els de Valls tremolarien... La Roser voldria tornar assajar amb les dones com abans, doncs l'hi agraden més les altures que les pinyes. La "Isa", en pla filosòfic, afirma que els castells milloren la imatge del Serrallo, que bona falta l'hi fa. i també considera molt bo que la dona sorti fora de la "closca". I per acabar la més petita, la Soraya. amb una simpatia que et desborda m'explica que se sent ben tractada, encara que s'hi sentiria millor si caigués algun regalet de tant en tant. doncs puja a tots els castells sense rexistar. i això s'ha de valorar... Les xocolatades estan molt bé! cliu. se la veu feliç menjant xocolata, -això ho he comprovat—... i per concloure, diu que prefereix pujar d'enxaneta "porque así no tengo que cargar peso, je, je,je".\nQuatre de sis cle les clones. Diciclci cle Ici Colici (Foto \_ 'allrél\nHeus aquí una petita mostra cle com sentim i pensem les dones cle la Colla. Homes, dones, castellers tots, compartin una mateixa afecció, un mateix amor a un escut i uns colors, un atípic orgull "serrallenc", el d'un barri que també sap fer castells. CARME ALUJAS\nMoll de Costa, s/n.2 Tarragona - Port\nTel. 21 00 13\n16 / PINYABLAVA\nAGRU PESCA TARRAGONA\nAMB ELS CASTELLERS DEL SERRALLO\nAssociació de Comerciants de Peixos i Marisc fresc i congelats, de la província de Tarragona\nC/. Callao, 19, l 2 B Tel. 23 1116 43004 - TARRAGONA\nPINYA BLAVA / 1 7\nBUTLLETÍ OFICIAL L'experiència del primer any de vida de la nostra Colla, ens ha demostrat, entre moltes coses, que, per tal de portar el pes administratiu i executiu de la Junta, no n'hi ha prou amb => ó 6 persones. I no és perquè no hagin estat prou vàlides, sinó perquè el pes que es repartien cadascuna d'elles era massa gran. Per aquest motiu, al encetar el segon any, vàrem modificar la Junta Directiva en l'Assemblea General del desembre passat, en la qual es va ratificar en el càrrec al nostre President, En Xavier Fort i Subirats. Dintre de les potestats estatutàries que té el President, hi ha la de canviar les persones o el nombre de components de la Junta Directiva que ell presideix. I així es va fer. Llavors, el problema principal era la Secretaria, ja que estava vacant des de feia messos, i hi havia un suplent. La qüestió es va sol.lucionar satisfactòriament i es va formar una nova Junta, amb algunes baixes i dues incorporacions, la del Secretari, i un nou Vice-president, per tal de que fes un paper més executiu i pogués substituir al President quan ell no hi fossi. Així la Junta va quedar constituida: PRESIDENT: Xavier Fort i Subirats VICE-PRESIDENT 1er.: Xavier Vizcarro i Llambrich VICE-PRESIDENT 2n.: Joan Anton García i García SECRETARI: Matías Leandro i García TRESORER: Salvador Navarro i Martí RELACIONS PÚBLIQUES: Josep M" Sabaté i Bosch CAP DE COLLA: Josep Anton Gual i Palau Però aquí no s'acaba, perquè sinó estaríem com l'any passat. A banda de descarregar al President de tasques executives, també vàrem reduir molt la feina a la persona que l'any passat va portar la majoria dels temes de la colla : "Furiilo", o Salvador Navarro. A més de les set persones que composen la Junta, al darrera d'ells. però no per això menys importants, hi ha ara tot un seguit de col·laboradors que ajuden en diverses tasques a desenvolupar. Per posar un exemple, una sortida qualsevol s'ha de treballar devaient molt abans de que s'hi vagi. Primer hi han unes relacions públiques, que fan que ens coneguin arreu: aquest tema el porten entre Lluís Marsal i Josep Ms Sabaté. El Cap de colla ha de donar la seva aprovació a la sortida, o en cas contrari exposar els problemes. Si s'ha d'anar en autocar. el tema és d'en Joan Anton Aguiló "chato", amb la col·laboració cle Xavier Vizcarro Del tema de l'assegurança se'n encarrega Joan Anton Garcia i Salvador Navarro. El nostre botiquinista es l'Ignasi Fusté, que a més passa llista a cada assaig, amb una memòria increíble. Dels grallers l'encarregat és en Pere Joan, que també ajuda a les tasques de comptabilitat. Ara tenim també una secció de Relacions Internes, que la tonnen els dos vice-presidents. És a ells a qui hem d'expressar la vostra opinió, demanar qualsevol cosa a la Colla, formular queixes, etc.... Són el pont entre els components de la Colla i els components de la Junta. Del tema de la roba dels castellers se'n cuiden en Matias Leandro i el Cap de Colla, qui dóna el vist-i-plau. Al nostre local social en tenim dos d'encarregats: del bar n'és Papeleta dit també Joan Gallardo, i del local n'és Ángel Español. Jordi Franqueza és per ara l'encarregat d'organitzar actes i tot tipus d'activitats culturals relacionades amb els castells, com el concurs cle dibuix que es va fer per Sant Jordi entre els menuts de la Colla. Dels serveis administratius (Secretariat) l'estem portant entre Matias Leandro, José de Molina-Martell i Anna Español. A la revista "Pinya Blava" també hi ha molts col·laboradors, com són Carme Alujas. Jordi Franqueza. Jordi Mallol. Xavier Fort, Josep M3 Sabaté, Pere Joan. Joan Anton García. Matias Leandro, i d'altres anònims amb les cartes al director. El coordinador n'és en Lluís Marsal i Roig. Per fi, l'equip tècnic també s'ha ampliat. I déu n'hi do. Com a segon cap de colla tenim un serrallenc, Josep Ma Torné Aguiló (Pataquet). A les.pinyes col.laboren Ramon alujas (pare) i Enric Borelles (Xocolata). Per la canalla treballen junts, el Valentín Huete. Josep Caparrós (José de la Santamaría), Carme Alujas, Jordi Mallol i Daniel Domingo (Dani). Com podeu veure, en són molls els qui formen la Junla i els col·laboradors. Ara bé. la llisia no és lançada i qui vulgui s'hi pol afegir. Tothom n'està convidai. MATIAS LEANDRO GARCIA JOSE DE MOLINA-MARTELL DOMÈNECH\nQuilín' í/c si·l. .^tiu/ /on/i-'Jt/\n18 / PINYA BLAVA\nEL NOSTRE SERRALLO COLLA DE DIABLES VORAMAR\nFa gairebé dos anys, vam viure tots plegats el naixement de la nostra colla castellerà; retrocedint en la nostra memòria podem recordar encara la joia que tots vam sentir aquell dia. Els nervis i la il.lusió es podien respirar, quasi palpar a l'ambient dels assajos. Escollir la roba, els escuts, superar-nos i esperar les primeres sortides. Tots plegats vam posar el nostre gra cle sorra per a poder arribar a ser una colla de debò. Ara, aquests dies, per Sant Joan, hem tingut un altre naixement d'un grup al barri del Serrallo; un nou germà, la colla de diables Voramar. Aquest grup, format per joves serrallencs els quals agraden els coets, les "bengales" i la pólvora (i no els hi fa por), han volgut fer la seva aparició triomfal en una nit màgica, la "nit cle Sant Joan". En les seves sortides, comptaran amb 11 diables, amb llucifer, la diablesa i un abanderat; a més a més dels timbalers i grallers. Això ve a representar de 25 a 30 persones. S'ha de destacar l'alta participació cle noies en aquesta colla. Des d'aquí voldríem animar-los moltíssim, tan com ens van animar a nosaltres en el seu dia, i que sàpiguen que tenen tot el nostre suport moral. Ànim "Correfocs", que sigueu el terror de les festes, i que el vostre naixement sigui ben sonat. REDACCIÓ\n*p i , |\nf t * fe*:,.\ní n membre de la colla de diables VORAMAR amb el seu tratje\nLa parella de gegants del serrallo desmuntats, PereT i Carme.\nELS GEGANTS DEL SERRALLO\nQuan llegegis aquestes ratlles, farà ja uns dies del bateig de la parella de gegants del serrallo. La idea va sortir fa temps, quan dins de l'Associació de Veïns del Serrallo, es van adonar de que el barri vivia una intensa activitat cultural; hi mancava, però, una peça important dins de la cultura popular catalana: els gegants. Ells es van fer ressò d'aquesta mancança. Aleshores es van trobar, com sempre, amb el problema dels diners, en el moment de fer realitat aquell projecte. Això va fer que es retardés tot durant un temps, fins que gracies a la col·laboració de l'escultor montblanquí Josep Agustí, s'ha fet realitat aquest anhel. Aquest artista s'ha avingut a realitzar els gegants i cobrar el seu import, quan l'associació pugui disposar de diners, cosa que serà possible per Sant Pere. Per cert. Josep Agustí, és el mateix escultor que ha realitzat el "Monument a la Família Pescadora", un altre projecte de l'associació de veïns, i que en aquests moments es troba aturat, també per problemes econòmics. D'això en parlarem en el proper número de Pinya Blava, dins d'aquesta secció dedicada al Nostre Serrallo. Retornant als gegants del Serrallo, hem de dir que les mides són 3 metres, 40 cm. el gegant i 3 metres, 30 cm. la geganta. Estan realitzats en fibra de vidre i aniran vestits de la següent manera: el gegant, como no, de pescador; la geganta, en canvi, no vestirà com el tòpic de la dona del pescador amb el seu devantal negre, sinó una mica més elegant. Aquesta parella té tots els números, per dir-se com els patrons del barri, Pere i Carme. El cap de colla de la parella de gegants és el Gabriel Vasallote, que s'encarregarà d'ells, de buscar les sortides i de cercar les persones que els han de portar. Des d'aquí, els desitjem un futur pictòric i ple de joia. Només resta dir, Endavant el Serrallo amb la cultura popular catalana. REDACCIÓ\nPINYA BLAVA/ 19\n4 - No la conec encara, espero fer-ho ben aviat. MANEL TEIXIDOR ABAD\nOPINIONS DE LA COLLA 1 - Com la veus a la Colla en aquests moments? 2 - Què és el que esperes per aquesta temporada? 3 - Quina és la teva experiència personal dins la colla? 4 - Què en pensas de la revista PINYA BLAVA.? 1 - La Colla en aquests moments està bé. Pel que fa a les actuacions que hem fet fins ara, penso que hem donat un paper força bé i ens estem mantenint en una línia, al igual que l'any passat. 2 - Presentar-nos al concurs de castells, a la plaça de braus, com a colla de set i mig i intentar un castell de 8. 3 - M'agrada molt estar aquí, ja que es respira un ambient de molta camaradería. No dubto de que en altres colles n'hi hagi, però és que aquest, per a mi, és molt especial, molt autèntic. 4 - Està bé; és una revista per a la informació de tots els castellers, a on pots trobar les opinions dels mateixos, les sortides realitzades, la feina que s'ha fet, la que es pensa fer... penso que és la revista de tots els castellers. ALEIX GUAL PALAU 1 - Com la majoria de castellers la veig bé. Hem fet una primera temporada molt bona i això es tradueix ara en bon ambient i amb ganes de fer coses. 2 - Aconseguir arribar a ser colla de set i mig. El que veig més difícil, és intentar un castell de 8. El principal és que vingui la gent als assajos per poder fer la pinya bé, ja que d'aquesta manera, la canalla podrà anar amb més confiança. 3 - És per a mi, la primera experiència que tinc en castells. Abans no havia fet res i tècnicament en sabia molt poc. Xo era gaire afeccionat; però des de que estic a la colla, fa un any, em comencen a agradar i quan més hi vas, més t'agrada.\n1 - Penso que va "tirant", que anem a més. Els ànims estan molt repartits. Hi ha gent que va amb ganes, gent que s'aburreix i gent que no va als assajos, perquè passa molt. En general, però, domina la gent que vol fer coses. 2 - Jo, l'únic que espero és que pujem un esglaó més, respecte a la temporada passada. Això seria per a mi, fer castells de set i mig. 3 - Jo havia estat simpatitzant de la colla "Xiquets de Tarragona", pel meu germà. Però per Sant Magí, aquesta colla em va cridar l'atenció -hi havia una sèrie de persones conegudes— vaig estar allí í al primer assaig després de Sant Magí vaig baixar i em van agafar d'agulla. La meva experiència com a casteller ha estat positiva. 4 - Jo la vaig veure bé, les fotografies potser una mica fosques. Si poguessin ser a color millor, però és clar, si no hi han diners, no es pot fer. En general està molt bé, perquè hi han temes diversos, entrevistes, de tot. FRANCESC MORERA IGLESIAS 1 - La colla està bé, dins de les nostres possibilitats, però no tot el bé que tindria que estar. D'acord que només portem un any, però jo penso que si tota la gent que estem apuntada, vinguéssim als assajos, pot ser faríem castells de vuit ben fets, perquè la força hi és, tan sols manca la gent. 2 - Al menys superar-nos respecte l'any passat. Però em sembla que és una mica díficil. 3 - Jo pensava que no serviria pels castells, pel fet de ser dona. Però m'he quedat molt parada al comprovar que sí, que he pogut. No m'esperava fer un paper tan important dins de la colla. Jo ja feia temps que volia anar amb una colla, però el meu pare no em deixava; llavors vaig aprofitar que estaven de vacances per poder apuntar-me a la colla. 4 - Si es tira endavant, serà una cosa bona per a la colla; ara, que es té que saber portar, sinó pot resultar un fracàs. La primera revista estava molt bé: si se segueix en aquesta línia pot resultar molt beneficiosa per a la colla. ANNA MARIA AGUILÓ ALVAREZ\nCaixa de Sabadell Els nostres serveis són avantatges per a vostè Rambla Nova, 108. Telèfons 22 91 54 / 22 67 38. Tarragona Apodaca, 4. Telèfons 21 44 73 / 21 44 66. Tarragona Ponent, 11. Telèfon 36 46 18. Salou C/ Barques, 6. Cambrils També al seu servei a Reus, Tortosa i Sant Carles de la Ràpita\nELS CONTES DE L'AVIA per la tia cuixa Tot i que en encetar la col·laboració dins aquest món casteller d'infants grans, en escoltar el primer dels nostres contes, molts dels lectors agafaren el són i dormiren com angelets, algú tingué un malson, doncs no sabia ben bé si es tracta d'un conte, d'una pel·lícula de l'oest americà o d'una història real i viscuda. Heu de saber i entendre que la vostra àvia és una dona molt velleta que amb els anys a l'esquena n'ha passat de verdes i de madures i ja barreja els contes a la vora del foc, les pel·lícules de Tom Mix i els fets viscuts en pròpia pell que han omplert d'arrugues el front i han obligat a forçar la mirada fins recobrir-la d'uns vidres cada cop més gruixuts. Però avui ens assaurem a l'eixida, sota el rafal, per a prendre la fresca abans d'anar a dormir en una d'aquestes estelades nits d'estiu en que fa bo d'allargar amb el dia l'hora d'agitarnos. I seguirem amb aquella "història" que deixarem aturada en el número "O" de la nostra "Pinya Blava" esclarint una miqueta la geografia d'aquesta ciutat-país on esdevé el nostre conte. El nord és habitat per gent treballadora que amb l'esforç de les seves mans va aconseguir, si més no, alliberar-se d'una metròpoli castellerà que des cle Valls, Vilafranca o El Vendrell imposava la primacia i el monopoli; un cop lliures i independents, tot i que en cap moment oblidaren l'empremta dels seus orígens, intentaren pel seu compte i sense l'ajut de ningú posar ordre en aquella primera divisió d'estats o colles fins assolir la "unió". Mentrestant, però, més avall, cap el mig -centre-sucl- de la ciutat. els senyorets, hereus i pubilles, acostumats a viure embolquejats pel cotó dels seus servents, no varen acceptar les condicions d'aquella primera unió i es confederaren, resistint la dura opció de les forces del nord, menys "aristocràtiques" i molt més "democràtiques" i "republicanes". Tal vegada aquella guerra de secessió no es va acabar de manera incruenta per les batalles lliurades en diferents camps.\nSense dubte els "confederats" ben aviat feren ús dels seus lligams aristocràtics emparentant amb les famílies de reconeguda nissaga, allistant en les seves files entitats, institucions i personatges de profitós rendiment. La gent del nord no tenia parents rics; llurs amics i coneguts no anaven més enllà d'algun missioner abocat en un apostolat vers els senzills i simples; la gent del nord era només gent treballadora, molts d'ells immigrants que tractaven de refer o encetar llurs vides, integrant-se en els costums tradicionals i arrelant així en la nova terra que els acollia. Els del mig s'aprofitaven dels seus antics esclaus i capitalitzaven tota mostra cultural, social o artística, sota la protecció i el mecenatge dels seus generals i mariscals de camp, estratègicament situats en el lloc de comandament, els millors llocs de la ciutat; segons el que llurs propis cronistes contaven en els seus comunir cats de guerra, ells ho feren tot: recuperaren les bandes de jazz-gralla i posaren de moda concerts i balls de música autòctona, reinventaren un drac màgic i la seva cort de diables, participaven en els ritus religiosos que la superstició dels esclaus havia mantingut i conservat a contrapèl dels mateixos amos. sia pel Carnaval sia per la Setmana Santa, i, fins i tot, amb el temps aconseguiren aixecar l'imperi d'il.lusió dels grans estudis cinematogràfics, encara que només "rodaren" una pel·lícula de video que no s'emportaria cap "Oscar". En la descripció geogràfica del territori ens hem deixat la part més baixa, el sud, un territori gairebé marginat, deixat de la mà de Déu, on des de feia temps s'hi havien imposat règims dictatorials; alguns dels dictadors, també amb perruques empolsades, provenien d'il.lustres famílies aristocràtiques, d'aquells de més amunt, i que havien esclavitzat la població en el propi benefici. Però, vet aquí que esdevingué un dia en el qual un "gringo", de bona fe, sense arribar a la guerra encesa i amb la bondat com senyera, deslliurà el poble de l'abandonament i deixadesa i encetà un redreç revolucionari; és cert que l'aju-\ndaren alguns d'altres, mercenaris, vinguts del nord: amb el cigar "puro" a la boca, la revolució no podia fer fallida, i àdhuc en alguns moments s'escolta el crit de "Viva Zapata", sobretot quan aquells senyorets volgueren interferir la ideologia revolucionària i atacar l'esperit alliberador que sols lluitava per la independència. La lluita es plantejà per tal de defugir un possible colonialisme, cosa que pretenien alguns d'aquells "perruques empolsades" i que, d'aconseguir-ho no faria sinó capgirar el resultat d'aquella guerra de secessió a favor dels "confederats" i en contra dels de la colla de la "unió". Els del sud aviat feren valer el seu humil territori i decidiren, sempre lliurament, amb qui s'havien de veure les cares, de qui es podien refiar i de qui rebrien un ajut sincer, allunyat del colonialisme interessat, per a bastir la seva pròpia identitat. Avui l'àvia us ha explicat un conte i, sense pensar-ho, ha emprat paraules força complicades com "secessió", "colonialisme", "metròpoli", "gringo", etc., mots que no trobareu en el "Lèxic Casteller", però que convé escoltar de petits per tal de pair no sols l'esperit i el concepte de la nostra tradició, sinó també la paraula. Quasi us heu endormiscat i no us heu adonat dels estels que cauen com els meus pensaments en aquesta foscor; l'insistent so dels grills ha estat la música de fons que ha acompanyat aquest conte i el llunyà rancar d'uns gripaus no és estorb perquè torneu a agafar el son. Bona nit i no oblideu les vostres darreres oracions: cal resar per tots, pels bons i pels dolents; aquells, perquè segueixin sent bons i aquests, perquè no siguin tan dolents. Avui heu conegut maneres i formes d'alliberament. La llibertat és un bé preuat pel que cal lluitar encara cada dia.\nPINYA BLAVA / 2 1\nA GALET DEMANDES • El Casal Català de Madrid busca pubilla per la festa de l'any vinent. Indispensable saber ballar la sardana i parlar el català. Es valorarà que sigui un xic maqueta. • Joan "Papeleta" busca un joc de dents. La mida de la dentadura és de 14 cm. L'ultima vegada que les va veure va ser a una àrea de servei d'una autopista però no va poder agafar al delinqüent. Paraules d'en Joan diuen que ja n'està fart de menjar zzzopa. • El grup de la canalla demana el "paraigües pom de dalt" degut a les darreres experiències a les sortides de Sant Jordi i Castelldefels. Degut això els grallers han canviat la música i d'ara en endavant tocaran "cantando bajo la lluvia".\nAl centre de la fotografia podem obserrar ei un "indígena de las mesetas", una espècie en ries d'extinció. Com podeu comprobar, ala fotografía no bi surt el "Papeleta", ja que en aquells moments es trobava cercant, sense èxit. un nou joc de denls.\nTOT \_IOL- tile.\nte «Are i ^\nPau cíe la Calera ha ideat el nou estil de samarretes castelleres pels assajos d'estiu. Garanteixen no tenir calor i el duries et semblarà que la gent t'està mirant. (A lo millor, fins i tot, es fiquen amb tu). JORDI iMALLOL I VICENS\nTota la moda de bany\nME YB A\nTrafalgar, 1 - Gravina, 2 (Front C. Nàutic) EL SERRALLO - TARRAGONA\nTel. 21 0347\n.Yrm/H/i/r I NTE R N A T I O N A L\n$tó>AGRUPACIÓ "CORAL SERRALLO" Xe ANIVERSARI "Sembla que era ahir i ja han passat deu anys": heus ací una frase que de ben segur algun dels cantaires serrallencs haurà, si més no, pensat en el moment de parar compte en aquest Xe. aniversari, No tot han estat alegries en aquesta vida del "Coro" del Serrallo, perquè en tot temps i arreu n'hi ha de verdes i de madures, i d'ençà aquell 4 d'agost de 1980 en que va néixer aquesta coral, quasi amb l'esperit del grup "Salvem el Serrallo", han passat moltes coses. No ens volem posar melangioses, però cal fer una valoració del que han estat aquests deu anys i per això la redacció de "Pinya Blava" ha parlat amb alguns membres actius de la coral, entre els que s'hi troba l'actual president, Josep García i Mallol, "Pepito Rafet". Senyor President, recorda vostè els motius pels quals es fundà la "Coral del Serrallo"? - / tant que ho recordo, perquè ja feia molts anys que cantàvem a la Missa del gall i fèiem les caramelles d'una manera més o menys improvisada, fins que un grup d'aquells cantaires es decidí a formar definitivament la "Coral". D'aquells membres fundadors, encara en resten? - Si i cal dir que han vingut demostrant sempre una molt bona voluntat. Sense dubte el paper del director és important; en aquests deu anys, quants directors han portat la batuta del "Coro"? - El director té un paper molt important, doncs és l'ànima de la nostra coral. Els titulars en el càrrec han estat fins a l'actualitat quatre, cadascú es mereixeria un monument: primer Francesc Font que va ser el fundador; després Amadeu Cortés iJaume Gil-Jaumeha estat un bonpuntal palesant una gran paciència i molta estima a la Coral, portant la direcció en diferents etapes-; itambéelSr. Teli, queha estat el darrer. És evident que els pescadors són cantaires per naturalesa; llavors, com s'explica la manca d'homes, les poques veus masculines a la Coral? - Certament ens agrada cantar, però la feina dels pescadors és molt dura i\nAgrupació coral Serrallo f Foto Vallvé)\nl'assaig i les actuacionsforça unes obligacions que no sempre es poden complir. Un cop més he de dir que s'ha de tenir molta bona voluntat i un esperit de sacrifici. Però els serrallencs estan molt acostumats a fer sacrificis. Creu que un casteller pot ser també cantaire? - Cantaire ho pot ser tothom que li agradi el cant i no tenim cap incompatibilitat amb els castellers: ¡aprova la teniu amb Ramon Alujas -que a més és de l'equip tècnic de la colla i encara té temps i voluntat per participar en les activitats de la Sala Parroquial- i Llorenç Figueras. A l'hora de fer balanç cal igualment fer memòria i recordar d'altres noms i persones... - Podria esmentar una llarga llista i segurament me'n deixaria algun: en el record tenim tots els veterans que en el seu dia foren fundadors i que ara ja estan jubilats fins i tot de la Coral, com per exemple Tomàs Solé o Bruno Canturri, ambdós homenatjats. Sabem que la Coral dóna un tracte molt especial a uns "sofridors" anònims que recolzen la seva activitat des de l'ombra: marits, mullers i germanes han estat recentment objecte també d'un homenatge. Què és això dels "socis d'honor? - La Coral és una gran família i en ella collabora tothom: uns són els cantaires, però darrera hi ha els altres; per aquest motiu i d'acord amb les nostres possibilitats creiem que hem d'agrair aquest ajut de les persones que ens envolten i que evidentment s'ho mereixen, aquests són els nostres "socis d'honor"; els últims han estat Quima Palau, Josepa Aguiló i Enric\nMartí. En el llarg d'aquests deu anys hi deuen haver actuacions i concerts de tota mena. Els nostres lectors estarien interessats en saber quelcom dels més importants, els més sentimentals, els anecdòtics, els de menys públic, els de major auditori, etc. - Un dels concerts que vàrem fer amb molta alegria va ser el delpoble de Pons en homenatge a la Sra. Vídua de Jaume Sorde, compositor de l'havanera "Nineta de ma vida " una de les peces que més hem interpretat. També fou molt sentimental i en un marc incomparable la cantada en l'altar major de la Basílica de Montserrat, als peus de la Moreneta; dirigits per Amadeu Cortés cantàrem "Vell pescador" i la "Nineta", amb Bruno com solista. I, encara que seria millor no recordar-ho, a Bonavista vàrem actuar gairebé sense públic, ja que només hi havia la mestra, el metge, el farmacèutic i el capellà. Les pàgines de "Pinya Blava" volen reflectir no sols el fet casteller sinó, a la menuda i amb humilitat, tota la vida del barri i per tant oferim aquest finestral com pregoner de la Coral. Té alguna cosa més a dir? - Sento que per edat i pel "sinofos" de les cames no sigui un casteller com vosaltres, però el meu sentiment i el de la Coral que represento estan amb els "Xiquets del Serrallo "fent pinya: LA PINYA Pinya Blava és el Mar. Pinya Blava és el Cel. La Pinya dels Serrallencs és per guanyar-nos el Cel. REDACCIÓ\nPINYA BLAVA / 2 3\n/ AL SERVEI DE LES COMARQUES\n~] 1 *n\nS LA DIPUTACIÓ HA DESTINAT DOS MIL MILIONS DE PESSETES AL PLA D'EQUIPAMENTS CULTURALS. AMB AQUEST PLA ES PREVEU QUE TOTS ELS MUNICIPIS\nDE MENYS DE 5.000 HABITANTS PUGUIN DISPOSAR\nD'UNA INFRAESTRUCTURA BÀSICA ON PODER REALITZAR M LES ACTIVITATS CULTURALS IPOTENCIAR-LES. LA GESTIÓ DEL PLA S'HA ENCOMANAT ALS CONSELLS COMARCALS, AMB ELS QUE S'HAN SIGNAT ELS CORRESPONENTS CONVENIS DE COL·LABORACIÓ.\nJa són aquí les festes. Un esclat d'alegria que referma els vincles de germanor entre tots nosaltres. Uns dies en què CAIXA PENEDÈS vol fer costat, més que mai, a tots aquells homes i dones que creuen, com nosaltres, que només des de les més profundes arrels poden créixer els millors fruits. CAIXA PENEDÈS, un símbol de futur que ve de les arrels. „-'.W.\nCadxa w Penedès\nPINYA BLAVA - 01\nRevista dels Xiquets del Serrallo - Any 1990


Com podem treballar el projecte vídeoMAT a la nostra escola? – vídeoMAT\nCom podem treballar el projecte vídeoMAT a la nostra escola?\nDe quines maneres podem organitzar-nos?\nQui dóna el tret de sortida?\nComencem a treballar en l’àmbit matemàtic: ens plantegem una pregunta!\nSom comunicadors: informem-nos sobre comunicació!\nTreballem amb eines matemàtiques per respondre la pregunta\nAvancem en la preproducció\nAnem a la producció\nÚltim tram: la postproducció\nJa tenim el vídeo. I ara què?\nVoleu veure tots els vídeos participants en el projecte? Quin us agrada més?\nEls/Les docents hauran de valorar en quin marc és més convenient participar-hi:\nUna primera manera és fer-ho dins de la classe de matemàtiques.\nTambé es pot fer un projecte en el que hi participin alumnes de diverses classes o de diversos cursos.\nEs pot fer també en el si d’una activitat escolar però fora de l’horari de classe com seria un club de matemàtiques o un taller de resolució de problemes.\nTambé s’haurà de valorar si convé treballar en gran grup o en equips petits, si es fa un sol vídeo o se’n fan més per poder seleccionar, si cal.\nEl vídeoMAT pot ser una bona oportunitat per establir col·laboracions entre les matemàtiques i altres matèries (visual i plàstica, medi, tecnologia, llengües, socials…). Com més complicitats sorgeixin en el centre entorn del projecte, millor.\nSembla natural que sigui el/la docent qui plantegi a l’alumnat la possibilitat de participar en el projecte, expliqui en què consisteix i valori el grau de motivació de l’alumnat per tirar-ho endavant.\nEstaria bé transmetre als/les alumnes que es tracta d’un projecte col·lectiu en el que participen d’altres centres de manera que, amb les aportacions del diferents equips, s’anirà creant un recull de vídeos on es plantegen preguntes i es donen respostes per tal de mostrar que les matemàtiques s’apliquen o estan presents en àmbits ben diversos.\nPot ser bo subratllar que, en aquest projecte, caldrà ocupar-se tant dels aspectes matemàtics com d’aconseguir que la comunicació sigui atractiva i clara. Haurem de posar atenció, per un costat, a la pregunta i a la recerca per trobar la resposta i, per l’altre, a com ho expliquem a través d’un vídeo de tres minuts. Aquesta dualitat de tipus de tasques que impliquen a tot l’equip pot motivar a alumnes amb diversos perfils de preferències.\nD’entrada convé parlar amb els/les alumnes de diversos temes que prèviament ja hauran estat valorats pels docents:\nCom ens agruparem? Ho farà tot el grup? Es farà en petits grups?\nA quines hores hi treballarem? Dins de classe? Fora de classe?\nQuant de temps hi pensem dedicar?\nQuin calendari ens proposem seguir?\nInicialment s’obren dos àmbits de treball: el matemàtic i el comunicatiu. Naturalment convé que tot l’alumnat participant s’impliqui d’entrada en els dos tipus de tasques. A mesura que avancin els treball les fronteres entre els àmbits s’aniran diluint per què s’observarà que hi ha molta relació entre el que es vol comunicar i el com es vol comunicar. Alhora l’alumnat anirà especialitzant-se i prenent responsabilitats concretes.\nI sobretot cal que tots els/les participants se sentin formar part d’un equip en què tothom pot fer aportacions i es valora la tasca de cadascú/na.\nCaldrà tenir clares les fases del procés que iniciem i que ens ha de conduir a la creació del vídeo:\nLa preproducció. En aquesta fase heu de decidir quina pregunta us proposeu contestar, heu de treballar a fons en cercar la resposta, valorar el suc que podeu treure a la pregunta escollida, quins aspectes us interessen més i què voleu comunicar. Alhora heu d’anar coneixent les tècniques de comunicació en vídeo. Al final de tot aquest procés hauríeu de disposar d’una breu sinopsi i d’un primer esquema del guió a seguir (amb final inclòs!).\nLa producció. En aquesta fase concretareu el guió recollint el treball de cerca que haureu fet en la fase anterior i procurant aclarir al màxim les idees que haureu anat construint. Després establireu un pla de rodatge detallat preveient tots els aspectes i, finalment, portareu a terme el rodatge.\nLa postproducció. En aquesta fase es tractarà de visionar tot el que haureu enregistrat i, d’acord amb el guió, editar el material (posar les seqüències en ordre, tallar i enganxar on calgui, fer canvis si convé, incloure sobre-impressions de títols i esquemes si és necessari, posar els rètols inicials i els crèdits finals…) fins a obtenir el vídeo definitiu.\nD’entrada convé cercar una pregunta que us interessi respondre. A tall d’exemple, podeu veure els models que es presenten a Com han de ser les preguntes?, però no hi ha millor pregunta que la que ha sorgit del grup participant, la que interessa en primera persona!\nEs pot suggerir que cada alumne/a participant (o per parelles) cerqui una possible pregunta de manera que, després, es posin en comú i se n’esculli una entre tot el grup. Es poden donar uns dies per a què els/les alumnes busquin la seva pregunta. Per a l’elecció de la pregunta conjunta es pot convidar als alumnes a què cadascú exposi la seva pregunta i argumenti les raons per les que la troba interessant. Fins i tot, amb sort, pot haver-hi un cert debat. Això permetrà una elecció més conscient i compartida. En aquest procés per arribar a la pregunta ja hi ha molt d’interès didàctic.\nSegons l’etapa educativa i el tipus de grup la intervenció dels/les docents en aquesta elecció haurà de ser més intensa. S’hauria d’intentar que la pregunta sigui significativa per a l’alumnat, que motivi i que permeti un cert abordatge des del nivell dels/les alumnes encara que hagi de ser incomplet.\nNo ens hauria de preocupar massa si, d’entrada, la pregunta no està del tot ben definida. En la cerca de la resposta pot acabar-se de perfilar.\nConvé tenir molta cura en la comunicació de les idees:\nPer un costat cal conèixer bé els concepte per comunicar-los eficientment.\nPer l’altre, preparant la comunicació d’un concepte s’aprèn molt sobre ell.\nCaldrà que ens proposem llegir alguns textos i veure alguns vídeos per informar-nos bé dels aspectes que fan referència a la comunicació científica i a la producció de vídeos. Segons l’etapa educativa això es podrà fer en major o menor mesura.\nSi voleu, podeu consultar les orientacions sobre divulgació i comunicació audiovisualacions d’en Jaume Vilalta, director del programa Quèquicom de TV3, així com el recull de recursos per a la producció i la postproducció del vídeo..\nUn cop formulada la pregunta caldrà emprar tot l’instrumental matemàtic de què disposen els/les alumnes. Es tracta de posar en joc conceptes, eines i estratègies matemàtiques per anar ampliant el coneixement sobre el tema que es tracta i anar enfocant la resposta. Per això caldrà cercar informació, experimentar, recollir, comparar i contrastar dades, raonar, conjecturar, fer entrevistes… El que cada equip consideri més convenient tenint en compte la pregunta que es proposa contestar.\nSeria bo que els/les alumnes visquessin aquesta part del projecte com un recerca en equip per fer front a un repte compartit. Per això cal donar temps per a què cada alumne/a es faci seu el repte i per aconseguir un ambient de treball col·laboratiu que valori possibilitats diverses, que aculli idees alternatives, que respecti els diferents estils personals i que reconegui les aportacions de tothom. En aquest ambient, usant idees matemàtiques i, si cal, eines tecnològiques adients, els/les alumnes aniran apropant-se a una resposta.\nConvé que sigui l’alumnat que vagi construint el seu coneixement, configurant la resposta i elaborant la seva comunicació. Segons les etapes educatives la intervenció dels docents serà més o menys intensa però sempre es procurarà que no passi de ser la necessària per posar en marxa, mantenir, donar eines i obrir camins per al treball de l’alumnat i la suficient per fer possible que arribi a bon fi. No menys, però tampoc més!\nSerà el bon criteri de cada docent (atenent al nivell de l’alumnat, a les característiques específiques dels alumnes, al tema que es tracti…) el que determinarà el seu grau d’intervenció en les tasques que s’aniran desenvolupant. Des de l’organització es té plena confiança en què la intervenció de cada docent s’ajustarà a aquest criteri. És millor una resposta que no sigui completa i precisa en tots els seus aspectes però que hagi estat elaborada per l’alumnat que una resposta perfecte aportada directament pel docent.\nEns hem començat a informar bé sobre la comunicació científica i els aspectes tècnics? Potser ens convé posar-ho en comú!\nHem avançat en la resposta a la pregunta que ens havíem plantejat? Comencem a tenir clar el missatge que volem donar en el vídeo?\nPotser, ara que ja tenim més informació, ens podem repartir tasques: guionistes, tècnics/ques de so, operadors de càmeres, editors/es, presentadors/es…\nAquí començaran a confluir els treballs matemàtics amb els treballs de comunicació per què haurem de començar a preparar el guió i a cercar recursos comunicatius per exposar-ho de manera clara i atractiva. Així, a partir de les idees matemàtiques que configuren la resposta a la pregunta, haurem de dissenyar un pre-guió i la posada en escena per tal d’assegurar una comunicació alhora correcta i motivadora.\nPrimer de tot heu de concretar el guió i planificar el rodatge. Això vol dir tenir molt clars quatre aspectes:\nON voleu anar a rodar\nQUI hi anirà\nQUÈ necessitareu pel rodatge\nQUANT de temps us portarà rodar aquestes seqüències\nEn aquest punt cal tenir en compte que no podeu gravar a tot arreu on vulgueu. Hi ha llocs on us poden dir que necessiteu tenir permís o que directament no es pot gravar (ja sigui perquè està prohibit o perquè no són accessibles). Per tant, assegureu-vos que el que trieu és factible. Així mateix, heu de pensar si hi haurà massa soroll ambient que us molesti o si pot ser que plogui…\nUn cop tingueu clar tot això, que el dia de rodatge li va bé a tothom que hi està implicat i que disposeu de tot el material necessari, ja hi podeu anar. No us oblideu de portar les bateries de la càmera ben carregades!\nJa tenim tots els ingredients però ara hem de cuinar el plat!\nArriba el moment de visionar tot el que hem gravat i, d’acord amb el guió, posar les seqüències en ordre. Hem de decidir segons el que ens hàgim trobat al rodatge si cal variar alguna cosa del guió:\nPotser una entrevista ens havia semblat que seria molt interessant però finalment no ha resultat així o a l’inrevés.\nPotser no havíem donat prou importància a un detall de la resposta i ara ens n’adonem que és essencial.\nPotser hem d’afegir-hi un dibuix, un esquema, una imatge per què s’acabi d’entendre bé el que volem dir.\nHem de veure quines seqüències són les que ens van realment bé per arribar a la idea o missatge que ens havíem proposat transmetre i descartar les que no aportin res.\nCal tenir molt en compte als aspectes tècnics de l’edició. Aquí poden ser útils les explicacions del document “Orientacions sobre aspectes tècnics relacionats amb la gravació” a que ens hem referit abans. També poden buscar-se altres documents de referència depenent del programa d’edició que es faci servir.\nEn aquesta fase haurem d’incloure en el vídeo :\nEls rètols de la portada.\nLes sobreimpressions que hi hagin en el cos del vídeo.\nEl títols de crèdit al final.\nFelicitats! Si heu arribat aquí ben segur que haureu après molt!\nJa tenim ganes de veure el vostre vídeo!\nPer tal que tothom el pugui veure i que s’incorpori al projecte vídeoMAT heu de fer dues coses:\nPujar el vídeo a un canal del YouTube.\nLliurar el treball a través del formulari que trobareu al web del projecte, aportant la informació que s’indica en les bases de participació.\nRecordeu que això ho podeu fer fins el 18 d’abril de 2013.\nAltres centres de Catalunya, com vosaltres, també participen en el vídeoMAT i enviaran el seus vídeos. A partir del dia 11 d’abril de 2013 (l’endemà de la data límit de lliurament) podreu veure’ls tots en aquest bloc.\nPot ser molt interessant anar-los mirant per anar descobrint preguntes i respostes que ens sorprendran, ens faran aprendre coses, ens semblaran simpàtiques… i, sobretot, eixamplaran la nostra idea sobre l’aplicació i la presència de les matemàtiques. Darrera de cadascun d’aquests vídeos s’hi amaga l’esforç d’equips com el vostre.\nI encara us demanem una cosa més: digueu quin és el vídeo que us agrada més! Voteu-lo i animeu a les persones que conegueu (família, amics/gues…) a què també participin en la votació per escollir els dos vídeos que rebran els premis especials atorgats pel públic! Aquesta votació es farà fins a les 11 del matí del dia 3 de maig.