Volckmann trasllada el seu suport a Pablo Roca | Sports de ca Nostra\nVolckmann trasllada el seu suport a Pablo Roca\nEscrito por lorenzo el 01/10/15 • En la Categoría Fútbol Regional\nIngo Volckmann, President i Xavi König, Conseller Delegat del Consell d’Administració del CD Atlètic Balears han traslladat el seu suport a Pablo Roca, entrenador de porters del primer equip qui dissabte passat, patia un esvaniment amb fortes conseqüències i havia de ser ingressat a la UCI. Els dirigents del Club li feien arribar un missatge d’ànim en el primer moment en què Pablo podia rebre visites al centre hospitalari a través de Lluc Martorell, Gerent de l’entitat ja que el Sr. Volckmann es troba a Alemanya.\nTot i estar diversos dies a l’UCI, en el dematí següent a l’accident que patia gravant un partit de futbol per al club blanc-i-blau, ja es trobava conscient i estable. Després de diversos dies de proves es descartava qualsevol lesió neurològica o cardiovascular pel que el seu ingrés continuarà fins conèixer les causes del succeït.\nLluc Martorell acudia a l’hospital acompanyat per diversos empleats com són el Cap d’Administració José Antonio Gómez; el delegat del primer equip José Luís Gómez Sabido i l’encarregat de material Manuel Vázquez. Els quatre li entregaven una sèrie de detalls del club per desitjar-li una ràpida recuperació de part de Volckmann i König, així com traslladar-li els centenars de mostres d’afecte que ha rebut el Club al conèixer-se la notícia.\nCal destacar que tant Gustavo Siviero com la resta de cos tècnic format per Horacio Melgarejo i Daniel Tremonti, acudien a l’hospital dimarts, abans de viatjar a Eivissa i disputar el partit de Copa RFEF.\nUna vegada més, directius, jugadors, empleats, aficionats i entorn de l’Atlètic Balears desitgem enviar-li la major de les abraçades a Pablo i animar-lo a que segueixi amb una lluita que segur tendrà aviat el seu final.


Dissabte passat Tàrrega es va convertir per una nit en la capital de l’Havanera | Tàrrega Televisió\nEls targarins i targarines es van acostar dissabte al Teatre Ateneu de Tàrrega per gaudir del Concert d’havaneres que commemorava el 50è aniversari de la Cantada de Calella de Palafrugell.\nEl recital que va ser únic a la demarcació de Lleida, va reunir les veus dels grups Port Bo, Arjau, dels targarins Boira i de la solista Neus Mar. Una acció conjunta de les quatre diputacions de Catalunya i en què Tàrrega va ser l’amfitriona.\nA l’Ateneu s’hi van poder escolar les havaneres més tradicionals, els boleros i les cançons de taverna més populars. El punt i final el van posar totes les formacions entontant “La vella Lola”. La cita que va estar organitzada per la Diputació de Lleida, va comptar amb el suport de la regidoria de Cultura.\nEtiquetes ArjauAteneuBoiraCalella de PalafrugellDiputació de LleidahavaneresNeus MarPort Bo\nSense resposta per “Dissabte passat Tàrrega es va convertir per una nit en la capital de l’Havanera”


Article d’opinió: Estic a favor de la vaga | atuTMBetretallen\nAntonio Baños, Estic a favor de la vaga, article publicat al diari Público, 14 de febrer de 2012.\nEl cas és que, una vegada més, l’argument turístic ha estat utilitzat com a punta de llança contra el dret de vaga. Un dret que, consumada la reforma laboral, es troba ara en el punt de mira de la legislació de caire servil que s’implantarà a Espanya. No pot ser, diuen les autoritats, que la vaga perjudiqui els interessos col·lectius quan és precisament aquesta interrupció dels serveis col·lectius la raó i la força mateixa de la idea de vaga. És un argument, aquest que la vaga dels uns fa perdre la feina dels altres, que sona prou bé en un context de por generalitzada i que farà que, de ben segur, s’enfrontin treballadors contra treballadors.\nPotser per les nostres autoritats la imatge de la nova Barcelona ha de ser aquesta barreja de xiringuito i escenari gaudinesc que s’han tret de la màniga. Però, si per la falta de flexibilitat de l’alcalde, la vaga es tira endavant, la imatge que donarà Barcelona serà exactament la que ha donat al llarg dels segles. Aquella ciutat que mai s’ha rendit davant els amos. La vella rosa de foc, la dels rebomboris, la de la vaga de la Canadiense. Barcelona serà més ella, donarà una millor imatge d’ella mateixa i del seu esperit com més protesti, com més mobilitzacions aculli davant de l’ofensiva terrible que els defensors de la servitud han desllorigat.\nOne comment on “Article d’opinió: Estic a favor de la vaga”\nBrillant! Que vagin amb el bicing o sino que facin servir les limousines com a improvitzat transport col·lectiu…! Juas, juas…\nThis entry was posted on 16 febrer 2012 by atutmbetretallen in Uncategorized.


Consolidar la millora | Ferran Correas | praga (enviat especial) | Barça | L'Esportiu de Catalunya\nConsolidar la millora Consolidar la millora Consolidar la millora Consolidar la millora + Consolidar la millora E-mail\npraga (enviat especial) - 23 octubre 2019 2.00 h\nConsolidar la millora ..\nMessi en l'entrenament d'ahir EFE.\nConsolidar la millora Consolidar la millora Consolidar la millora Consolidar la millora Consolidar la millora E-mail\nFerran Correas - praga (enviat especial)\nDesprés d’aconseguir el lideratge en la lliga i acumular cinc victòries consecutives, el Barça d’Ernesto Valverde vol donar continuïtat a la seva millora de joc i resultats a Praga, on aquesta nit s’enfronta amb l’Slavia. Els blaugrana tenen una bona oportunitat, en el doble enfrontament que tindran amb l’equip txec en aquestes dues setmanes, per deixar enllestida la classificació per als vuitens de final de la lliga de campions, després de l’empat miraculós aconseguit a Dortmund i la remuntada al Camp Nou contra l’Inter. El Barça té l’obligació d’aconseguir una victòria a Europa com a visitant després d’haver guanyat només quatre dels últims catorze partits que ha disputat lluny del Camp Nou en la màxima competició continental. És una bona oportunitat per aconseguir-ho, contra un equip que teòricament és el més fluix del grup i en un escenari que Leo Messi coneix bé. El Barça va visitar l’Eden Arena de Praga en la fase de grups del curs 2011/12, tot i que per jugar contra el Viktoria Plzen. Va guanyar l’equip que en aquell moment entrenava Pep Guardiola per un contundent 0-4, amb hat-trick de Messi.\nEl retorn de l’argentí és una de les claus de la millora del grup de Valverde en les últimes setmanes. Els tres membres del nou trident blaugrana cada vegada s’entenen millor i han trobat al darrere un mig del camp, el que formen Sergio Busquets, Arthur i De Jong, capaç de tenir més la pilota i controlar millor els partits. Tots sis, tot i que Valverde pot disposar de Dembélé, s’entreveuen avui com a titulars tenint en compte que el Barça descansarà el cap de setmana per la suspensió del clàssic. També perquè van saber superar molt bé la pressió i la defensa avançada de l’Eibar el cap de setmana passat i l’Slavia que dirigeix Jindrich Trpisovsky té una manera de jugar molt semblant a la de l’equip basc. Una altra de les claus de la millora blaugrana en els darrers partits és haver encaixat només dos gols en els últims cinc enfrontaments. En la línia defensiva sí que es preveuen canvis respecte al partit del cap de setmana. Piqué, sancionat a Eibar, recuperarà la titularitat, i Semedo entrarà al lateral per la lesió al genoll esquerre de Sergi Roberto.\nEl Barça té garanties més que suficients per superar un equip que, si bé va trencar tots els pronòstics en la primera jornada empatant a Milà contra l’Inter un duel que guanyava fins al minut 92, va caure a casa contra el Borussia Dortmund en la segona jornada (0-2). Fins a aquell partit, l’equip txec s’havia mostrat fort com a local. Aquella derrota va trencar una ratxa de 24 partits consecutius sense perdre a casa. A Europa, ha perdut només dos dels últims nou partits que ha disputat com a local. De fet, el líder de la lliga txeca, amb onze victòries i dos empats, 28 gols a favor i només tres en contra, guanyador de dues de les tres últimes lligues del seu país i del seu primer doblet el curs passat, va ser una de les revelacions a Europa de la temporada. Després de ser eliminat pel Dinamo de Kíev en la fase prèvia de la Champions, va disputar la fase de grups de l’Europa League, i va ser capaç d’eliminar el Sevilla i arribar als quarts de final. Va ser eliminat pel futur campió, el Chelsea. Aquest curs fa la seva segona aparició en la lliga de campions. L’anterior va ser fa dotze anys: va quedar tercer de grup, per sota de l’Arsenal i el Sevilla.\nEl migcampista Tomas Soucek és la seva gran estrella. Amb un gran físic (1,92 d’alçada), però també bon toc de pilota, és el far del conjunt de Praga, que té altres futbolistes destacats, com el davanter nigerià Peter Olayinka, el talentós romanès Nicolae Stanciu i el migcampista ivorià Ibrahim Traoré. Està en baixa forma, però, qui ha estat el referent de l’equip com a davanter en els últims anys, Milan Skoda, suplent en molts partits aquesta temporada.\nAquests són alguns dels noms destacats d’un equip inferior a un Barça que espera que Luis Suárez, el gran protagonista de la remuntada contra l’Inter de Milà, amb dos gols, trenqui per fi la seva mala ratxa a Europa lluny del Camp Nou. No marca des de fa més de quatre anys, a Roma. Com a curiositat, val a dir que l’uruguaià sap el que és marcar contra l’Slavia a Praga. Ho va fer amb l’Ajax l’any 2007 en una prèvia europea. Els d’Amsterdam, però, van quedar eliminats.\nVa recuperant la forma i coneix bé l’estadi. Hi va fer tres gols l’any 2011 amb el Barça\nAmb cinc gols en els últims quatre duels, vol posar fi a la sequera a Europa com a visitant\nPerillós a casa, abans de caure contra el Dortmund acumulava 24 partits sense perdre\nL'Esportiu. Nacional 23-10-2019, Pàgina 2\nL'Esportiu. Girona 23-10-2019, Pàgina 6


Una exposició a la plaça Verdaguer mostra el drama dels refugiats sirians\nEl Circ Cultura i patrimoni dilluns, 02 de maig de 2016\nLa plaça Verdaguer ha estat l'espai escollit per instal·lar lar l'exposició fotogràfica “Síria, camí de l’exili”, del fotoperiodista David González. La mostra es podrà veure des del dimarts 3 de maig fins el 19 de juny i està formada per 24 imatges realitzades pel fotoperiodista al llarg de l’anomenada ruta del Balcans en companyia de persones exiliades.\n“Síria, camí de l’exili” és un treball que pretén acostar el testimoni de persones refugiades que descriuen el seu camí cap a una nova vida a Europa. Les paraules de diverses persones refugiades en àrab i català i en diferents trams i moments d’aquest viatge, construeixen de manera conjunta amb les fotografies un relat sobre aquest camí, agrupat en quatre àmbits: la por, el camí, l’espera i el futur. L’exposició és la continuació de “Síria, la paraula de l’exili” centrada en la situació de les persones refugiades als països veïns a Síria durant els primers anys del conflicte.\nLa mostra està produïda íntegrament pel Departament de Cooperació de l’Ajuntament de Tarragona i organitzada junt amb el Comitè Català de l’ACNUR.\nEn relació a la crisi dels refugiats, l’Ajuntament ha impulsat tres línies de treball: prioritzar les subvencions per a projectes destinats a les persones afectades pel conflicte; establir el Pla d’Acollida per reforçar les capacitats locals i el treball coordinat amb les entitats de la ciutat per millorar els processos d’acollida i, en tercer lloc, orgnitzar accions de sensibilització sobre la situació que pateixen les persones, entre les que es troben les dues exposicions “Síria, camí de l’exili” i “Síria, la paraula de l’exili”.\nEl Comitè Català per als Refugiats, Catalunya amb l’ACNUR es va crear el 2001 per donar suport a les tasques de l’Alt Comissionat de les Nacions Unides per als refugiats (ACNUR-UNHCR) arreu del territori català\nL'escalada repressora de l'Estat torna al ple de TGN


Tal dia com hui del 1861 Narcís Monturiol va provar el primer submarí al port d’Alacant - Nosaltres La Veu\nTal dia com hui del 1861 Narcís Monturiol va provar el primer submarí al port d’Alacant\nDilluns, 7 de març de 2022 - 06:00h\nL'«Ictineu I», de Narcís Monturiol\nEl 7 de març del 1861, Narcís Monturiol i Estarriol (Figueres, 1819 - Sant Martí de Provençals, 1885) va provar l'Ictineu, el primer submarí, al port d'Alacant.\nAbans que el visionari de Jules Verne escrivira la seua famosa novel·la d'aventures Vint mil llegües de viatge submarí, el català Narcís Monturiol va dissenyar i construir els submarins Ictineu I i Ictineu II. «El silenci…, la manca gradual de llum solar…, el color lívid de les fisonomies…, els peixos en els vidres…, el manòmetre que indica la profunditat de la davallada, suau al principi i ràpid després... En arribar a certa profunditat…, cessa tot soroll, tot moviment. Sembla que la natura ha mort». Aquesta crònica no pertany a la coneguda ficció de Jules Verne, sinó al testimoni històric del doctor Josep de Letamendi. La nau, un estrany peix de fusta de 7 metres d'eslora, era l'Ictineu i el patró no fou el cèlebre capità Nemo sinó Monturiol.\nNarcís Monturiol serà recordat per la seua faceta d'inventor, que va compaginar amb les tasques de periodista i de polític. D'activista republicà a propagador del comunisme social, el jove Monturiol va viure plenament la febre revolucionària del seu temps. Cap de la Milícia Nacional, va prendre part activa en les Bullangues de Barcelona i en les sublevacions avortades pel general Prim. Convençut del periodisme com una potent eina de formació i transformació, va contribuir a la difusió, a través de diferents publicacions, dels idearis comunitaris i va conèixer les multes, la repressió i, en més d'una ocasió, l'exili a França.\nRamon Martí i Alsina, «Retrat de Narcís Monturiol», 1852. Museu de l'Empordà, Figueres\nFederalisme, socialització, abolició de la pena capital, formació de les dones… Els seus articles són un bon exemple d'un dels moments daurats del periodisme i alhora una mostra de l'entusiasme amb què el seu autor s'implicà en tot de causes amb visió de futur.\nQuan Monturiol vivia a Cadaqués la visió dels bussos coralers al cap de Creus el va impressionar especialment. Com és sabut, els efectes nocius del nitrogen a la sang són les conseqüències nefastes d'una feina ja per si arriscada. Monturiol va veure morir ofegat un pescador de corall. Això va fer que es dedidira a fabricar un aparell d'immersió, un submarí que evitara la immersió a pulmó lliure. Calien bons constructors navals i mecenes. Però l'entusiasme és un estat que es transmet per contagi. Josep Missé i Joan Monjo es posaren ràpidament en els plànols i els amics van respondre amb capital.\nL’Ictineu o la «nau-peix» (del grec ichtys o peix, i naûs o nau) es va començar a construir als tallers El Nuevo Vulcano de la Barceloneta. I Monturiol, procedint amb una lògica netament empirista, va observar els amfibis. Va fixar-se en els girs, el sistema respiratori i la forma encertada dels peixos, que els permet de desplaçar-se en un element líquid. La seua nau va ser, doncs, ictiforme, i part de les solucions tècniques adoptades reproduïen estratègies apreses del món natural. Va ser només l'inici d'una aventura de molta més volada. La idea d'una nau que navegara sota l'aigua creixia amb rapidesa. «La nau existeix», li confià a Martí Carlé —amic i futur soci— tot assenyalant el seu front. Tanmateix, per a fer tangible una empresa d'aquestes dimensions es requeria molta tenacitat, enginy i aplicació. Qualitats, les tres, que Monturiol tenia.\nL'«Ictineu», de Narcís Monturiol\nEl 28 de juny del 1859, va provar el seu primer Ictineu al port de Barcelona, amb èxit i amb un gran entusiasme popular. Era un petit submarí de set metres d'eslora, tot de fusta, i en forma de peix. La durada de la immersió va ser de 3 hores i es va assolir una profunditat de 20 metres. La tripulació estava formada per Monturiol, el mestre d'aixa Josep Missé i el mariner Josep Oliu. Era una nau de dos bucs feta de fusta d'olivera —llavors barata— i folrada amb coure: una cambra de pressió podia encabir 7 homes i una cambra externa en forma de peix n'assegurava l'estabilitat. S'accionava amb la força humana —calien 4 homes per a moure l'hèlix— i era guiada per un timoner. El fons marí ja no era un somni.\nFinalment, el 7 de març del 1861 es van fer les proves oficials al port d’Alacant, amb la presència d’autoritats de la Marina. Les grans onades i l'intens vent no van impedir que la prova fora un èxit. El quadern de bitàcola del primer Ictineu va enregistrar més de 50 immersions, no sempre amb èxit, a Barcelona i Alacant. Ja es podia parlar de continuïtat en la navegació submarina. Per primera vegada, un enginyós sistema facilitava un dels punts més delicats de la tècnica submarina: la immersió i l'emersió. Unes veixigues de flotació —així les va batejar el seu inventor— semblants a les dels amfibis permetien igualar la densitat de l'aigua i la de la nau amb el simple accionament d'unes aixetes. Uns dipòsits a babord i a estribord s'omplien o es buidaven d'aigua i d'aire a pressió segons si es volia submergir la nau o tornar a la superfície. La inventiva de Monturiol aviat va ser celebrada. Hi hagueren promeses, però els ajuts no arribaren mai. Una hipòtesi indica que certes pressions exteriors s'oposaven a l'arma submarina —la reivindicació de Gibraltar no agradava als anglesos.\nÉs just recordar que l'Ictineu no va nàixer amb una finalitat bèl·lica. Un privilegi, aquest, estrany en la història de la conquesta marina. Per al seu inventor, l'enginy era perfectament comercialitzable, ja que havia de contribuir a facilitar el treball humà en la pesca del corall i en l'exploració científica. Tot i així, quan després de successius intents d'aconseguir el finançament necessari per a millorar la nau, va anar a oferir-la al Govern espanyol, va presentar un vaixell de guerra que podia incorporar canons.\nPerò la tenacitat de Monturiol no es rendia fàcilment. Hi va haver un segon Ictineu, més voluminós i més capaç. Aquest segon submarí de 17 metres d'eslora i 72 tones en immersió va ser el primer que va utilitzar un sistema de propulsió no animal, ja que s’hi va instal·lar un motor de vapor per a la navegació en superfície i un altre per a la navegació en immersió. Això va suposar una gran innovació en la navegació submarina perquè Monturiol va ser el primer a resoldre tots els problemes que suposava la integració d'un motor a vapor, l'únic motor existent al moment, en una cambra hermètica, un medi aïllat de l'atmosfera. Amb aquesta solució integrava la resolució d'un dels problemes cabdals de la navegació submarina: l'atmosfera artificial. Els gasos resultants de la combustió del motor d'immersió eren oxigen, que després purificava per tal de fer-lo transparent. També es va adonar de la toxicitat del gas carbònic i va fer un aparell per tal d'eliminar-lo. En les cambres dels Ictineus de Monturiol s'hi podia perllongar l'estança respirant com en el món exterior. El desenvolupament d’aquest projecte des d'un punt de vista científic va garantíir que no hi haguera cap mena de perill en les proves d'immersions i navegació submarina. Cap dels dos Ictineus va patir mai ni un sol accident.\nLa vida de l'Ictineu II és una crònica de dificultats d'ordre tècnic i econòmic. Va avarar-se l'octubre del 1864 i va navegar durant quatre anys escassos. L'embargament va arribar al febrer del 1868. Malalt i arruïnat, els últims anys de Monturiol van ser una carrera d'obstacles que no va impedir la maquinació de nous invents. Amb el colp d'estat del general Pavia del 1874, va perdre el lloc de director de la Fábrica Nacional del Sello a Madrid i, és clar, el de diputat a les Corts republicanes. Era la fi del trajecte. Corrector, oficinista, malalt i insolvent són els adjectius que clausuren la vida de l'inventor. Celebrat i oblidat en vida, silenciat després per una historiografia parcial que va confondre les fites tècniques amb les identitats nacionals, i recuperat posteriorment. A la navegació submarina li faltaven uns anys.\nEn concret, li mancava l'ús de l'energia elèctrica —Isaac Peral va disposar-ne poc després— per a poder clausurar el llarg capítol de l'experimentació. A Monturiol, se'l sol titllar de romàntic. Una llarga cabellera i una mirada escrutadora semblen confirmar-ho. Però l'enginyer polifacètic va beure en aquell racionalisme il·lustrat que utilitza la raó per a dominar la natura i endreçar els afers humans. Periodista, tècnic inventor, retratista a l'oli, diputat republicà... un trajecte dispers en aparença però que, mirat amb el filtre del progrés, mostra una profunda unitat.\nMonturiol construí uns dels primers submarins de la història, i va ser el primer que ho va fer sota criteris científics, com ho demostra el seu llibre Assaig sobre l'art de navegar per dessota de l'aigua, un extens treball científic publicat per primera vegada l'any 1891. Convé ressaltar que els enginys de Monturiol s'avançaren un segle a l’evolució de la ciència i la tècnica dels aparells submergibles, ja que el sistema de propulsió anaeròbica és el principi que utilitzen els submarins a propulsió nuclear que van aparèixer durant la guerra freda.\nEl 6 de setembre del 1885, el vell motor de l'Ictineu movia les aspes d'un molí fariner a Sant Martí de Provençals, ara un barri de Barcelona. Unes cases més avall, moria Monturiol oblidat i arruïnat.\nFonts: Cristina Masanés, «Viatgem amb l'Ictineu, el submarí de Monturiol», Sàpiens / «El dia que Narcís Monturiol va provar el primer submarí», Nació Digital, 2017 / «1859 Immersió amb èxit del submarí Ictineu de Narcís Monturiol», Llibertat.cat / «Narcís Monturiol i el projecte de l'Ictineu», TV3, CCMA, 2106


Superporra – Fórmula 1 en Català\nPosted on 23 de març de 2021 by Jordi DomènechCategories:General\nEtiquetat2021Fórmula 1 en CatalàSuperporra\tDeixa un comentari a La Superporra ja és aquí!\nEtiquetat2019Fórmula 1 en CatalàLa preguntaSuperporra\tDeixa un comentari a La Pregunta: Torna la Superporra!\nPosted on 19 de març de 2018 Updated on 12 de febrer de 2021 by F1 en CatalàCategories:General\nCom cada any, tornem amb el nostre joc propi, la SuperPorra de Fórmula 1 en Català! superporra.formula1encatala.cat Pels que no hi heu jugat mai, la SuperPorra és un joc exclusiu “de la casa” on els usuaris podeu pronosticar les 10 primeres posicions de cada gran premi. A mesura que aneu encertant anireu sumant punts, i …\nEtiquetat2018Fórmula 1 en CatalàSuperporra\tDeixa un comentari a Torna la Superporra!\nPosted on 25 d'octubre de 2017 Updated on 12 de febrer de 2021 by F1 en CatalàCategories:General\nAvui fem aquesta entrada per anunciar un petit però important canvi a la Superporra. Des d’avui, l’enllaç on podreu trobar la Superporra, on podreu fer la vostra predicció i on podreu veure les classificacions és el següent: superporra.formula1encatala.cat Com veureu, l’aspecte és exactament el mateix, així que no patiu pel funcionament. És possible que us …\nLlegir-ne més ATENCIÓ: Canvis a la Superporra!\nEtiquetatFórmula 1 en CatalàSuperporra\tDeixa un comentari a ATENCIÓ: Canvis a la Superporra!\nPosted on 14 de març de 2016 Updated on 12 de febrer de 2021 by F1 en CatalàCategories:General\nLlegir-ne més Torna la SuperPorra de Fórmula 1 en Català\nEtiquetatFórmula 1 en CatalàSuperporra\tDeixa un comentari a Torna la SuperPorra de Fórmula 1 en Català\nPosted on 13 de març de 2015 Updated on 12 de febrer de 2021 by F1 en CatalàCategories:General\nEtiquetat2015Fórmula 1Fórmula 1 en CatalàSuperporra\tDeixa un comentari a Comença la temporada, Comença la Superporra !\nPosted on 8 de març de 2014 Updated on 12 de febrer de 2021 by F1 en CatalàCategories:General\nLlegir-ne més Ja tenim aquí la Superporra 2014!\nEtiquetat2014Fórmula 1 en CatalàSuperporra\tDeixa un comentari a Ja tenim aquí la Superporra 2014!\n161.000 minuts, 2688 hores haurem hagut d’esperar des de que Sebastian Vettel es va coronar Campió del Món per tercera vegada consecutiva en aquella fantàstica carrera del Brasil. 161.000 minuts d’impaciència, però demà els monoplaces ja marcaran l’asfalt d’Albert Park i diumenge tindrem la primera cursa d’una temporada que s’anticipa la mar d’interessant. Tot i …\nLlegir-ne més Prèvia del Gran Premi d’Austràlia: 161.000 minuts després\nEtiquetatAustràliaPrèvia GPSuperporra\tDeixa un comentari a Prèvia del Gran Premi d’Austràlia: 161.000 minuts després


República i ecologia. Tot el que havia d'explicar en un llibre\nDesprés d'anys de fein finalment ho hem pogut plasmar en un llibre. A República i ecologia, avançant cap a un país i un món més ecològic, just i respectuós amb l'entorn, hi he combinat reflexions personals amb analisi de la realitat. Les idees i propostes recollides en aquest llibre son fruit de l'anàlisi de molts anys de lluita per part del moviment ecologista però també de l'esquerra alternativa i l'independentisme republicà i anticapitalista.\nEl llibre no pretén ser sectari sinó que s'adreça a tot un ampli ventall de ciutadania amb qui l'autor pretén dialogar i intercanviar coneixements i reflexions. La natura, l'entorn, el clima, el paisatge, el territori...formen part de nosaltres, d'una manera o altra i tothom hi estableix una relació que pot ser més intensa o més lax, però al capdavall tots i totes estem marcats per aquest entorn i per com ens hi relacionem.\nTinc moltes ganes d'esperar les vostres aportacions, crítiques i impressions.\nJudici de Molt Alta Tensió. Anys de presó per oposar-me a la MAT.\nLa lluita contra la línia de Molt Alta Tensió ( MAT) ve de lluny ( hi ha mobilitzacions des de l'any 2004) . Les mobilitzacions massives, organitzades per la Plataforma No a la MAT, ja alertaven llavors de l'enorme impacte ambiental que suposaria pel territori la construcció de la MAT. Eren anys d'expansió econòmica i el discurs ecologista era criminalitzat i estigmatitzat pel poder econòmic i polític, que l'acusava d'estar instal·lat en la cultura del No. Aquest discurs acusatori era sostingut per la dreta i l'esquerra política, però també pel món empresarial.\nAmb l'esclat de la crisi i de la bombolla immobiliaria van aflorar moltes de les contradiccions del discurs dominant d'aleshores. El discurs economic i polític que idolatrava el creixement il·limitat es va estevallar contra la realitat i poc a poc van aflorar noves contradiccions vinculades a aquest model. Fenomens com la pobresa energètica o les portes giratòries deixaven malparat el loby energètic. Un entramat d'empreses vinculades al gran capital financer plenament connectat amb el món polític, és la teranyina d'interessos que especula amb el territori, amb els drets de les persones, amb el clima.\nEl model energètic centralitzat, amb energia d'origen fòssil i responsable del canvi climàtic era i és insostenible. Així ho denuncia la mateixa ONU i el moviment ecologista, que a les comarques gironines va reorganitzar-se al voltant de nous col·lectius sensibles a la defensa del territori. La MAT es va combatre per moltes vies. Xerrades informatives, manifestacions, accions de denúncia, articles de premsa...activisme i batalla ideològica a tots els nivells possibles. També la via judicial va ser una de les trinxeres on es va lliurar una dura batalla amb la poderosa REE.\nFinalment, la MAT es va construir i totes les promeses que ens havien fet els seus promotors no s'han complert. L'energia no ha baixat de preu, tot lo contrari, hi ha hagut un increment constant des de la construcció de la MAT. I el territori ha patit una profunda ganivetada que ha deixat una empremta inesborrable en indrets d'un gran valor ecològic i paisatgístic. Les Guilleries, la Vall del Llémena, la plana empordanesa...malmesa per moltes generacions.\nLa Plataforma No a la MAT va estar activa durant anys. Però l'aposta decidida de la Generalitat i l'Estat per la MAT va infringir una dura derrota al moviment ecologista i la MAT es va construir. Després d'intensos anys de lluita la Plataforma va centrar-se exclusivament en la batalla judicial contra la MAT, mentre que nous col·lectius van lliurar batalla en d'altres fronts. Quan la línia es construira va aflorar un nou col·lectiu que va aglutinar sectors del món llibertari i l'esquerra independentista.\nLa famosa acció de Fellines ( Gener de 2014) , on un militant va enterrar-se viu dins un cotxe sota terra on havia de construir-se la torre 66 va desembocar en una manifestació de suport i un contundent operatiu policial que es va saldar amb dures càrregues policials i 6 persones imputades. Posteriorment es va constituir el col·lectiu "Desmuntem la MAT", que feia actes i xerrades arreu del territori, per divulgar els efectes paisatgístics, ecològics i socials de la infraestructura.\nFinalment el poder judicial no va arxivar la causa i va notificar als activistes que serien jutjats, amb acusacions molt greus per part de la fiscalia, la Generalitat i REE. Va constituir-se un nou col·lectiu: T66, una amplia plataforma que engloba la CUP, el col·lectiu No MAT i diverses organitzacions ecologistes. Durant més d'un any s'han realitzat xerrades explicatives arreu del territori, actes populars i molta difussió a les xarxes socials.\nEls dies 27 i 28 de febrer, 1 i 2 de març, m'enfronto a un judici en que se'm demanen 3 anys i 4 mesos de presó. I fins a 5 companys i companyes estan acusats amb càrrecs que van dels 18 mesos a 6 anys de presó. Les acusacions son per desordres públics, desobediència i atemptat a l'autoritat. En d'altres paraules, manifestar-se contra una infraestructura energètica com la MAT és delicte i l'estat i el poder econòmic ho castiga de forma exemplar.\nEl context de repressió política que patim a Catalunya arran del procés d'independència és molt singular, i els casos de repressió cap a d'altres col·lectius estan sovintejant. Si fins fa poc la naturalesa de l'estat ( amb el suport incondicional de la Generalitat, no ho oblidem) ja era asfixiant, ara ens trobem amb l'agreujant afegit de que l'estat està mutant a un estat totalitari i repressor que no accepta cap dissidència. Amb aquests ingredients ens enfrontem a unes peticions de fiscalia, Red Eléctrica de España i la Generalitat amb una intencionalitat molt clara: destruir la dissidència política i que l'exemple de la repressió s'estengui.\nNo em fa por el poder judicial. No em fa por el poder de l'Estat, però la meva no és una actitud de fatxenderia; sóc ben conscient que m'enfronto a un gegant de poder, però tinc la consciència molt tranquil·la perquè tota la meva vida he defensat els meus principis de forma no violenta. I ho seguiré fent, per la terra, el territori, seguirem dient No a la MAT i Si a un nou model energètic no fòssil, descentralitzat, renovable i que respecti el territori i les persones.\nCensura, atacs contra la llibertat d'expressió, prohibicions, violència desermada, amenaces, repressió, empresonaments, exili...la violència i brutalitat del 155. Hem arribat a un punt de no retorn on no hi ha alternativa a la República. Les amenaces de l'estat a través de tots els seus braços ( judicial, executiu, legislatiu, policial) i del feixisme al carrer han anat pujant d'intensitat i ja hem vist del què son capaços de fer.\nL'ús de la violència legal i al·legal és la seva arma; han intentat atiar els enfrontaments i que s'estengui la guspira de la confrontació. Una estratègia ordida pels aparells de l'estat i les seves clavegueres, amb l'objectiu de liquidar l'autonomia i iniciar un procés de recentralització que ens condemni a ser un territori folclòric durant els propers 40 anys. Podem dir-ho sense embuts: el retorn del franquisme és ja una realitat.\nDavant d'aquest escenari només hi cap la República i un potent moviment per la pau i la democràcia, que pugui aturar la violència de l'estat i que restableixi la convivència pacífica entre totes i tots. Som en plena campanya electoral, d'unes eleccions il·legítimes imposades per un estat embogit que ha cessat un govern democràtic sorgit de les urnes. Però hem de ser conscients que la construcció de la República va més enllà d'uns comicis. La República interpel·la a tothom, tant a independentistes com a no independentistes i en aquest sentit fora bo que des de la societat civil aflori un moviment per la pau i la cohesió.\nEls CDR poden ser la llavor d'aquest moviment. La Defensa de la República ha d'anar lligada a la defensa de la igualtat, de la pau, del respecte a la natura. I la República ens ha d'igualar a totes i tots, visqui on visqui i vingui d'on vingui. Això implica molta feina i un coratge immens perquè caldrà plantar cara a la repressió de l'estat espanyol i a la vegada al feixisme que campa lliure pels carrers.\nPerò no hi ha alternativa. La República proclamada ha de caminar i només el poble mobilitzat pot fer que esdevingui realitat. El procés constituent ha de ser l'instrument que planti cara a l'oligarquia i l'estat capitalista i apuntali els valors republicans usurpats durant tant de temps per una dictadura franquista que continua ben viva al règim del 78.\nRepública o barbàrie!\nRepública o República!\nL'acció del col·lectiu ARRAN de fer una pintada en un bus turístic i punxar un parell de rodes ha desfermat tota una tempesta mediàtica i política a Catalunya. Els mitjans de comunicació han propagat la idea de la violència i els governs municipal de BCN, autonòmic de la Generalitat i central espanyol s'han afanyat a condemnar els fets i a anunciar mesures legals contra ARRAN.\nTambé determinades associacions de veïns i altres sectors de la dreta veïnal s'han afanyat a dir que la violència no resol les coses i ara mateix tots els punts de mira , inclosa l'opinió pública, estan criminalitzant ARRAN i a la mateixa CUP, tot acusant a aquestes organitzacions de violentes.\nTot plegat em sembla un despropòsit i em recorda una vegada més el servil i lamentable paper dels mitjans de comunicació. Difondre notícies magnificades i abocar benzina en comptes de fomentar el debat i la reflexió. I és clar, en tot això qui hi surt guanyant és el loby turístic, que únicament vol facturar i seguir inflant el balanç de visitants.\nDes del meu punt de vista l'acció d'ARRAN és necessària perquè ajuda a focalitzar un problema molt greu que hi ha al país: la bombolla turística. Es pot discrepar més o menys de les formes d'ARRAN o com és el meu cas es pot discrepar sobre el fons del missatge polític, però em sembla que apostar per criminalitzar cegament i girar full sense voler veure que aquí hi ha un problema nacional , és un flac favor al mateix país. Cal també aclarir que els membres d'ARRAN en cap moment han atacat persones ni fet mal a ningú com contràriament estan difonent alguns mitjans de comunicació i sectors polítics, que aprofiten per barrejar coses i criminalitzar el procés d'independència de Catalunya.\nLa bombolla turística és una realitat, com ho era la bombolla immobiliària que va esclatar ara fa uns 10 anys. Venècia, Amsterdam, Berlín, Londres, Balears..són també destins banalitzats i sobreocupats, i aquesta afluència massiva i caòtica de turistes genera problemes ecològics, socials i econòmics. I en el cas català amb l'agreujant que el sector turístic genera ocupació precària i mal pagada, expulsió de població dels barris i contaminació desmesurada amb els creuers. El turisme en termes globals genera contaminació i consum de recursos. Consumeix molta aigua, genera molts residus, consumeix molta energia i desplaça població local.\nCal per tant denunciar la bombolla turística i els sectors empresarials irreflexius i cobdiciosos que la generen. I cal reivindicar nous models de turisme, que respectin el clima, el territori i la població local. Un turisme més conscient i respectuós, que generi riquesa i la distribueixi equitativament, que prohibeixi els salaris baixos i la precarietat, pot ser perfectament compatible amb l'ecologia i la cohesió social.\nLa força salarial, cap a un salari universal?\n" De cadascú segons les seves capacitats, a cadascú segons les seves necessitats". És una frase històrica encunyada per Karl Marx que es va publicar l'any 1891 i que feia referència a una formula de repartiment de la riquesa. Marx afirmava que en una fase superior del comunisme en la qual la riquesa generada assolís cotes més elevades, es podria redistribuir més eficaçment la riquesa, i el treball deixaria de ser font d'explotació. Mentrestant i atesa la diversitat humana i les pròpies capacitats, caldria que la retribució salarial seguís el principi de "a cadascú segons la seva aportació".\nL'evolució posterior de l'economia i de la societat va desbordar completament aquests principis i el capitalisme triomfant ha imposat un principi que ha normalitzat la precarietat i premiat el despotisme, l'especulació i la depredació. Avui la precarietat és un dels motors de l'economia i la competència ferotge entre empreses i treballadors és un dels estímuls sobre el qual pivota l'economia mundial.\nLa crisi de 2008-2017 ha servit per e fer reformes laborals que normalitzen la precarietat i els baixos salaris, la temporalitat i la competència ferotge. Les reserves de ma d'obra barata són immenses i la patronal i els jerarques de l'economia ho saben, per això impulsen una legislació cada cop més laxa que permeti estendre i normalitzar la precarietat. El que veiem cada dia als hivernacles d'Almeria, als camps de Lleida, al sector turístic, a la construcció...és una creixent i normalitzada precarietat. Salaris que no arriben als 800 euros, eliminació de pagues extres, vacances sense pagar, increment d'hores extraordinàries, llargues jornades, pressió, jerarquia creixent, figures il·legals com la del fals autònom....\nAra mateix conviu una doble xarxa laboral on per un cantó hi ha la gent que té contracte indefinit i un lloc de treball més o menys normalitzat, i una immensa massa precaritzada formada per joves, dones, majors de 45 anys, aturats i aturades, treballadors temporals...que han de competir amb una ma d'obra immigrada cada cop més esclavitzada i amb les lesgislacions laxes de molts països del sud. El fenomen ja és a escala global i la tendència apunta a una major competència i precaritzaci i a un anivellament per baix de les condicions laborals.\nEls sindicats es limiten a exigir millores en el millor dels casos però la realitat és que cada col·lectiu lluita per mantenir o millorar les seves pròpies condicions, sense perspectiva global de classe i evidentment sense tenir en compte l'impacte ecològic de les activitats econòmiques. Som davant de reivindicacions sectorialitzades i sovint classistes i antiecològiques.\nEnfront d'aquesta situació, tolerada i fomentada per l'Organització Internacional del Treball, cal reivindicar mesures dràstiques i radicals que aturin d'una vegada per totes la precarietat. Per això seria interessant la proposta d'implantar un salari mínim interprofessional universal de 1500 euros o l'equivalent en les diverses monedes mundials, i a la vegada prohibir per llei la degradació ecològica que permet a empresaris globals contaminar i operar a escala global.\nHo resistiria el capitalisme? Resistiria el capitalisme l'abolició de la precarietat i el maltracte humà? Ho resistiria la producció? És a dir, es desincentivaria la producció de bens i serveis a escala global? Aniriem a un escenari d'hiperinflació i de reducció dràstica de la producció? Són interrogants sense resposta simple, però és cada cop més evident que l'assimetria salarial global ens porta al caos, la violència i l'explotació, i alguna cosa cal fer al respecte. La història és dinàmica i els qui havien predit la fi de la història avui han quedat totalment desplaçats.\nProbablement la instauració d'un salari universal faria trontollar els fonaments del capitalisme però tampoc seria cap tragèdia que durant un temps les desigualtats desapareixessin. La proposta s'hauria de combinar amb una major democratització de l'economia mitjançant l'impuls del cooperativisme, del sector públic i de noves formes de propietat i gestió col·lectiva.


benvinguda / Marques / Cartri / Cartri presenta tota la seva gamma de palas 2021!\nXan Tafernaberry 12 d’abril de 2021\nPer al 2021, Cartri ofereix 12 pales, destinades a tot tipus de jugadors, ja siguin principiants, confirmats o experts i sigui quin sigui el seu perfil. Com sempre, els palaus ho són artesanal a Espanya, per a un final i un toc de pilota incomparables!\nQuatre models que utilitzen les últimes tecnologies i innovacions com a marcs Carboni Kevlar 6k, per a una resistència sense precedents!\nEl Volcà 2 impressiona des del primer moment amb la seva forma híbrida i el seu disseny atípic. A l’interior trobem una barreja d’escuma EVA negra i escuma blanca FOAM, per a una combinació perfecta de confort, absorció de vibracions i precisió. A les cares, una capa de fibra de vidre, coberta amb dues capes de carboni, l’última de les quals és de 12 k biaxial 3D, per a més potència i gir.\nAl final tenim un molt polivalent amb una sortida de bola gran!\nÉs l’evolució d’un dels pales el que gaudim al màxim el 2020. Més aviat de forma rodona, aquest pala molt ben equilibrat té un toc rígid, gràcies al 24k de carboni que li cobreix la cara. No obstant això, no és una raqueta dura ja que l’escuma EVA Soft proporciona comoditat i bona absorció de vibracions. El programa ofereix una barreja intel·ligent de precisió, potència i comoditat.\nUna vegada més estem davant d’un model molt resistent, encara amb el marc de kevlar de carboni, així com de 3 capes de carboni que cobreixen l’escuma. Una pala a la punta de la tecnologia, que suportarà els èxits més pesats sense cap problema.\nCom totes les raquetes de neu de la gamma Premium, la nova versió del Shield incorpora un marc de carboni de 6 k Kevlar. L’altra novetat és el pont anomenat Air Flow System. En forma gota d'aigua, Maximum Kevlar Shield també és una pala versàtil, amb una sensació més aviat sedosa, que incorpora una escuma Eva Eva negra, la sortida de la pilota ja no està demostrada.\nLes cares estan dins 3k de carboni, cobert amb un nou procés anomenat "Empunyadura de goma", que agafa la pilota perquè pugueu posar-la on vulgueu i maximitzar la rotació.\nEl llop és un nou model que ofereix Cartri. Un pala de forma rodona que mai no ha deixat de sorprendre’ns. Amb la seva escuma UltraSoft EVA, cobert amb tres capes de fibra de vidre i dues de fibra de carboni, garanteix una resistència excel·lent. L’última capa de carboni 12k mat us donarà una bona rigidesa per atacar els vostres oponents.\nEn altres paraules, una gran sortida de pilota, amb una molt bona absorció de vibracions, i prou potència per acabar a la xarxa. Un pala que promet seduir més d’un!\n4 raquetes destinades a jugadors de nivell avançat que busquen models que ofereixen serveis d’alta qualitat.\nDe forma híbrida, el Cartri Hammer és un pal molt versàtil que us oferirà una combinació de confort, potència i maniobrabilitat gràcies a la seva combinació d’escuma EVA Soft 13 i carboni de 18 k als laterals. Un model que hauria de satisfer a molts jugadors que busquen tirs constants.\nEn forma de diamant, el ganivet anuncia el color. Una pala per a jugadors que se sentin còmodes en atac i que vulguin el màxim rendiment dels seus cops. El carboni de 18 k a les cares us permetrà imprimir tota la potència que necessiteu. Gràcies a l’escuma EVA Soft 30, podreu beneficiar-vos d’una gran força d’atac, alhora que us beneficiarà d’una bona absorció de vibracions i d’un confort suficient al final de la pista.\nTambé en forma de diamant, el Fighter és un pala que us donarà un sensació més suau que la del Ganivet. De fet, la seva escuma EVASOFT White 17 us proporcionarà molta comoditat i més suavitat. A les cares hi ha un carbó de 12 k aproximadament que us permetrà posar força a les vostres vagues i fer girar les vostres boles.\nLa Bazooka és una raqueta de forma rodona, perfecta per a jugadors que busquen sobretot maniobrabilitat. L’escuma Black Eva Soft i les cares de carboni 3k us permetran beneficiar-vos d’una bona dosi de confort i absorció de vibracions, tot mantenint un bon poder de punxonat.\nRaquetes per a jugadors en desenvolupament que vulguin un pala de qualitat i durador.\nUna pala de forma rodona per a jugadors de nivell intermedi que busquen sobretot maniobrabilitat i comoditat. Gràcies a la seva escuma EVASOFT 30, el Rocket us garantirà un control excel·lent en els vostres tirs. Els laterals que combinen carboni i fibra de vidre us permetran obtenir un toc suau de la pilota i una absorció òptima de les vibracions.\nEl Cartri Koala és una raqueta de forma rodona, molt còmoda, que us proporciona absorció de vibracions i maniobrabilitat. Perfecte per a jugadors en desenvolupament que busquin un pala fàcil de jugar i que redueixi el risc de lesions gràcies a la combinació d’escuma EVA Soft i fibra de vidre metàl·lica als laterals.\nLa raqueta de neu perfecta per a principiants. Aquest Galaxy 3 està equipat amb una escuma flexible i quatre capes de fibra de vidre als laterals per proporcionar-vos flexibilitat i resistència. El seu gran punt dolç us permetrà cometre menys errors i preservar les articulacions.\nUna pala per a joves jugadors incipients que vulguin divertir-se a les pistes de padel !\nUna raqueta molt flexible i lleugera, perfecta per als júniors que vulguin practicar el seu esport favorit sense arriscar-se a lesionar-se. Com suggereixen la goma EVA i la fibra de vidre, l’absorció de vibracions hi és.


Pelegrí: "la internacionalització i la innov... - Govern.cat\nPelegrí: "la internacionalització i la innovació són les claus de l'èxit empresarial"\nquery_builder 25 gener 2013 14:08\nEl conseller d’Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, Josep Maria Pelegrí, acompanyat del director general d’Alimentació, Qualitat i Indústries Agroalimentàries, Domènec Vila, i del director dels Serveis Territorials del Departament a Tarragona, Anton Ballvé, ha presidit avui la cloenda de l’Assemblea General d’Unió Corporació Alimentària de Reus.\nEn el decurs de la seva intervenció, el conseller ha incidit en el balanç del sector agroalimentari català l’any 2012, fent palès que “en plena incertesa econòmica, el sector agroindustrial s’ha tornat a presentar com una aposta sòlida i de futur, un autèntic motor de l’economia catalana”, com prova el fet que ha crescut moderadament gràcies a l’increment de: les exportacions (+13%. Volum: 6.421,7M€); de la taxa de cobertura (+9%, situant-se al 88% , aproximant-se a l’auto proveïment total i acumulant, des del 2007 un increment del 23%); dels preus percebuts agrícoles i ramaders (+10,5%) gràcies a sectors com el porcí, l’oli, la fruita, els farratges i el vi; i també de la renda agrària (+3,6%), “una bona notícia tenint en compte les caigudes dels últims anys. I tot plegat, ho hem assolit en un any marcat per la climatologia adversa (pedregades, sequera, la virulència del foc,...) un fet, que ens demostra que tot i les adversitats externes, si estem preparats, hi tenim molt a guanyar”.\nPer això, el conseller ha assenyalat, en aquest punt, la necessitat de continuar apostant per la internacionalització, la innovació, la transferència tecnològica i l’empresari agrari; seguir buscant sinèrgies, interrelacions,... no només entre cooperatives, sinó també amb empreses que no són del sector, però que ens poden aportar solucions (un tret que volem potenciar a través del Pla Tractor Alimentació 2020); o en fòrums científics que ens permetin posar en comú idees i projectes per a avançar més ràpid, o amb aquells que ja han assolit algun dels nostres objectius i ens permetin aprofitar-nos de la seva xarxa de contactes o de la seva expertesa”.\nEn aquesta línia, Josep Maria Pelegrí ha reiterat la voluntat del Departament d’acompanyar el sector en aquest procés, ja sigui a través del Pla marc del cooperativisme agrari -que ha de servir per a donar futur i viabilitat al cooperativisme agrari a partir de prioritzar millor els serveis i els recursos que s’hi adrecen o cal adreçar-, o d’altres plans sectorials o transversals. Pelegrí ha afegit que, “a dia d’avui, les claus de l’èxit empresarial són la innovació i la internacionalització. El nostre mercat és, i ha de ser encara més, el món. Europa és el nostre mercat natural i on es concentra la major part de les exportacions, però hem de conquerir els mercats més dinàmics, aquells que marcaran el creixement mundial les properes dècades; Rússia i els seus països limítrofs, Amèrica Llatina, la Xina, l’Índia i l’Orient Mitjà que també està emergint amb força. I la innovació ajuda a obrir nous mercats i a generar avantatges competitius a les empreses. Aquest és el camí que ens tornarà a portar a ser un país líder en creixement a Europa”.


Els vestits onírics dels espectacles de Carles Santos s'exposen al Museu Tèxtil\nUn músic que sempre s'ha destacat per fer propostes trencadores és Carles Santos. I no només per les seves composicions. En els seus espectacles sempre hi ha tingut un gran pes el vestuari i darrere d'aquestes creacions hi ha el nom de Mariaelena Roqué. Ara el Museu Tèxtil ha reunit els vestits que ha fet per a Santos en els últims 20 anys i la mostra és impactant.\n21/06/2006 - 14.50 Actualitzat 21/06/2006 - 15.53\nFa vint anys que la música de Carles Santos pren volum i color gràcies al treball de Mariaelena Roqué. Una artista del patronatge que ha sabut traduir partitures oníriques en creacions sumptuoses, desbocades i contundents com un cop de piano de Carles Santos. Una feina de precisió i artesania, però que sempre es contempla en segon pla i que ara és protagonista d'una exposició al Museu Tèxtil i d'Indumentària.\nEl visitant tindrà ocasió de trobar tots els detalls a uns vestits que només veu com passen fugaços per l'escenari i que es desen quan acaba la funció. Seixanta peces, síntesi d'un treball artístic fet a quatre mans.


La Força del Treballs\n3r Congrés de la Unió Intercomarcal, que se celebrarà a Terrassa el dia 9 d’abril del 2021\nAquest procés congressual ve marcat per una situació de crisi sanitària i econòmica complicada i punyent per a la classe treballadora. La COVID-19 ha trasbalsat el món del treball i, per tant, la vida i la salut de les persones, i ha palesat la importància de les cures i la necessitat de canviar de model per assegurar la sostenibilitat de la vida. A la situació provocada per la pandèmia, hi hem de sumar la feblesa amb què les treballadores i els treballadors del sistema públic i de totes les feines essencials s’hi han hagut d’enfrontar: la precarietat i les retallades maten.\nDes del primer moment de la pandèmia el sindicat es va haver d’adaptar amb celeritat a la nova situació per donar-hi una resposta coral i atendre les urgències de la classe treballadora. CCOO també s’ha preocupat de les necessitats i les condicions laborals i de salut de totes les persones afiliades que no tenien cap referent sindical.\nPerò tot i la situació nefasta que estem patint, CCOO continua tenint una bona base representativa en les eleccions sindicals celebrades als centres de treball. Tenim 3.300 delegats i delegades, que representen un 42 % del total de les persones elegides i que es reforça i es complementa amb la legitimitat que ens donen les 20.700 persones afiliades. Així doncs, tenim la legitimitat necessària per continuar representant i defensant els interessos laborals, econòmics i socials dels treballadors i les treballadores.\nEn aquest procés farem balanç del mandat. I, al mateix temps, concretarem els nostres compromisos i les nostres responsabilitats amb l’afiliació, amb les treballadores i amb els treballadors, i amb la ciutadania per als propers quatre anys.\nEl nostre congrés s’inscriu dintre dels processos congressuals de la CONC i en el marc de la CS de CCOO d’Espanya, i ha de ser un pas més en la consolidació d’un model sindical independent, sociopolític, nacional i de classe.\nTambé ha de ser el resultat del que ha representat el procés de participació, de debat i de reflexió sobre nosaltres mateixos, així com de les propostes d’acció i funcionament que es van donar a l’Assemblea sindical oberta (ASO) i que han de marcar la nostra acció sindical i sociopolítica.\nUn dels objectius, i també el compromís, que tenim en aquest procés congressual és promoure la participació real de totes les persones afiliades. Sabem que el sindicat és una eina valuosa i necessària que augmenta la seva incidència i la seva capacitat transformadora com més gran és la base de participació. I ho farem debatent sobre cinc eixos:\nReforçar la democràcia.\nImpulsar el New Green Deal (Pacte verd europeu).\nAvançar en igualtat.\nDefensar el treball digne i la protecció social.\nEnfortir l’estat del benestar.\nÉs molt important, en aquests moments de crisi sanitària, econòmica, social i política, elaborar un discurs compartit per construir el nostre projecte col·lectiu; per tenir i per gaudir d’un present i d’un futur que estigui al servei de les persones i del territori, i per garantir i guanyar en condicions de treball, de salut, de democràcia, de qualitat i en temps de vida. Perquè cap persona no es quedi enrere.\nDes de la força dels treballs, l’organització, el compromís, la reivindicació, la proposta, la mobilització i la negociació volem i hem de seguir sent la millor eina i el millor instrument per a la classe treballadora.


Capítol 12 - Oficis - Les cinc llunes\nagost 20, 2021 Capítols complets\nQualsevol obra de teatre suposa un exercici col·lectiu únic i irrepetible. Un moment màgic en què actors, públic i treballadors participen tots junts en un procés de comunicació que mai més tornarà a succeir. Per això cada funció és tan important, perquè cada detall compta a l’hora de convertir cada escena en un record inesborrable.\nPerò la de seduir el públic no és una tasca senzilla. Perquè tinga èxit cal el treball de moltes persones que, entre bambolines, s’ocupen de fer que cada funció siga única i inigualable. Els de la tècnica, la regidoria, la venda d’entrades, o l’atenció en la sala, són només alguns dels oficis del teatre que moltes vegades passen desapercebuts, però que resulten imprescindibles perquè la funció puga tindre lloc. Cal parar l’atenció necessària a tots aquests professionals del teatre, ja que, al cap i a la fi, el seu treball condiciona l’experiència de l’espectador des de l’instant mateix en què posa un peu en el teatre…\nCada visita a un teatre comença pel mateix lloc, per la taquilla. Carmen Garcia fa dècades que atén els espectadors del Teatre Talia de València, un tracte que de vegades ha acabat donant lloc a una bonica amistat.\nHui la feina de les taquilleres abraça també la venda en línia i l’atenció telefònica, un fet que demostra la seua implicació en tot el que afecta la relació amb el públic. I clar, després de tants anys, Carmen n’ha viscut de tots els colors, però la seua anècdota preferida està relacionada amb un actor de la talla de Josep Maria Pou.\nL’entrada al teatre és un fet carregat de simbolisme. Un camí que et transporta a un món ple d’imaginació, on cada detall compta a l’hora de portar-te a dins mateix de la dramatúrgia que proposa l’obra. En aquest laberint, les persones que treballen a la sala són capaces de guiar-te quasi a cegues entre les fileres i fileres de butaques fins a trobar la finestra corresponent des d’on contemplar tot el món que creix a l’escenari. Al Talia, Martín i María Ángeles són els qui s’encarreguen d’atendre totes les necessitats que s’hi puguen presentar.\nLa taquillera i el personal de sala són els encarregats d’atendre totes les qüestions prèvies a l’inici de l’obra. Un preàmbul que acaba en el moment mateix en què s’alça el teló. És en eixe moment quan els tècnics prenen les rendes de la funció. El maquinista, el tècnic de llums i el tècnic de so s’encarreguen, walkie-talkie en mà, que tot a l’escenari passe segons estava previst. En aquest viatge a les interioritats del Talia, Iván és qui està als comandaments.\nSi els tècnics són els qui s’encarreguen que tot passe com marca el guió, i els actors són els encarregats d’interpretar l’acció, un regidor o regidora és la persona encarregada de garantir la comunicació entre aquestes dues potes fonamentals per a qualsevol obra de teatre. Entrades, eixides, marques, instruccions, un bon regidor sempre està a l’aguait per a donar solució a qualsevol imprevist que puga sorgir. Una feina invisible però que tant actors com tècnics agraeixen molt. Yolanda Garcia és una de les qui sap de què va aquest ofici.\nEn una obra teatral es necessiten artilugis i maquinàries de tota classe. Alguns es poden trobar al carrer, altres es compren a una tenda qualsevol, i alguns cal buscar-los en llocs més especialitzats. Però n’hi ha de molt especials que cal construir-los, fer-los a mà, de forma que s’adapten a la perfecció a la utilitat que el director haja dissenyat per a ells. En aquests casos cal fer els productes a mà, modelar-los perquè s’ajusten a la realitat de cada escena. I és l’attrezzista qui s’ocupa de donar-los, de construir el que fins al moment només existia en la ment de l’autor. Per això la seua tasca és tan important, perquè només l’experiència ens ensenya què ens cal per a cada situació particular i on trobar el que ens fa falta. Toni Carpi és una de les persones que li ha dedicat bona part de la seua vida a aquesta disciplina.\nSi l’attrezzo és una part fonamental en algunes produccions de teatre, la dels encarregats del vestuari no ho és menys. El seu treball és fonamental perquè cada actor vista d’acord amb els gustos del personatge a qui interpreta. Lluny de ser una feina fàcil, en cada producció hi ha moltes peces de roba i elements dels quals cal tindre cura. Una dedicació contínua que requereix una vertadera passió pel que fas. Ana Gómez, més coneguda com Anita, és una de les persones que més ha treballat en aquest món i després de tants anys de dedicació, té un fum d’anècdotes per contar.\nEls encarregats de sala, els de la taquilla, tècnics, attrezzo, regidoria, sastreria… tots ells són imprescindibles per tal que els actors puguen fer la seua feina; això és donar vida a personatges de tota mena que quan baixa el teló, comencen una segona vida en la ment dels espectadors.\nPer a conèixer en profunditat el Talia podeu fer una visita virtual al Teatre i recórrer el pati de butaques en la imatge tridimensional següent. O millor encara, podeu anar al teatre i veure en directe alguna de les obres que hi programen.\nParlem del present i el futur. Des de les noves promeses del jazz valencià. Els protagonistes ens conten quins han sigut els seus mentors i recorden els seus inicis.\nChevi Martínez, programador del prestigiós club de jazz Jimmy Glass, destaca el gran paper que juga la formació en el desenvolupament de l’escena valenciana. Tant és així que una de les escoles de música més prestigioses del món, la Berklee College of Music, va obrir una seu a València, i va multiplicar així el creixement internacional de la nostra escena.\nEscoltem a la cantant d’origen lituà Viktorija Pilatovic, professora de cant de Berklee València.\nPerò el principal punt de trobada i formació del jazz a València es va crear molt abans que la Berklee Valencia. Des de fa ara trenta anys, el col·lectiu de músics Sedajazz ha estat el gran impulsor de la formació jazzística no reglada a València. Un dels seus projectes estrela és la Sedajazz Big Band, que compta amb una sel·lecció de músics de luxe, entre els quals destaquen noms com el de David Pastor a la trompeta, Jesús Santandreu i Perico Sambeat al saxo o Francisco Blanco Latino al saxo baríton i la flauta.\nEl col·lectiu Sedajazz s’ha convertit en una empresa de gestió musical que compta amb una oferta de més d’un centenar de músics professionals. Una de les grans referents vocals del jazz d’esta fornada és Eva Romero, a qui escoltem interpretant el bolero Algo contigo de Chico Novarro. La cantant està acompanyada de Moisés Olcina al saxo, Lucas Ibáñez a la guitarra, René Dossin al contrabaix i Miquel Lluch a la conga. Gravat en directe a casa de René Dossin, a Alcoi, el 19 de febrer de 2017, per al projecte Som Bolero.\nVíctor Jiménez és un altre dels talents valencians emergents com a saxofonista. Considerat per la crítica especialitzada com la gran promesa del jazz espanyol podem veure un fragment del seu concert al Jimmy Glass Jazz Bar.


Taller formatiu: "Apropa't al model cooperatiu" - Coopsetània\n« Presentació del documental “Treu la teva bèstia” i taula rodona “Economia social i cooperativisme en l’àmbit cultural”\nANUL·LADA-Jornada “Als treballs de camp cooperem. Més dignitat, més felicitat”, a càrrec de Montserratí Cooperativa i Coopsetània »\nFormació gratuïta sobre els fonaments de l’Economia Social i Solidària (ESS). Es posarà l’accent en el model cooperatiu i en diferents tipus de cooperatives que existeixen. Els continguts que s’abordaran aniran des d’una introducció al concepte ESS, fins als models de cooperatives existents, passant per explicar què és una cooperativa, quins principis la regeixen o els marc jurídic en el qual es mouen.\nLa formació va a càrrec de l’equip tècnic de Coopsetània.\nAdreçat a emprenedores o empreses que volen canviar la seva forma jurídica i vulguin conèixer els avantatges del model cooperatiu. També a totes aquelles persones que volen conèixer els fomanents del model d’ESS i cooperativa.\n📆DIA: Divendres 4 d’octubre


Algunes de les crítiques que ha rebut Els fantasmes de Dalí (Columna, 2013) | dalisalvadorgenius\nImage October 16, 2013 by dalisalvadorgenius\nAlgunes de les crítiques que ha rebut Els fantasmes de Dalí (Columna, 2013)\nLa història va enredant-se i aclarint-se poc a poc, passant pel paisatges mítics de l’artista. Figueres, Púbol, Cadaqués, Port-Lligat i la Gala són part fonamental d’aquesta novel•la original i sorprenent.\nTres anys és el temps que ha trigat el Filòleg Xavier Gual (Barcelona, 1973) per documentar i estar preparat per a l’escriptura del seu últim llibre: “Els fantasmes de Dalí”, un thriller psicològic on la realitat i la ficció caminen de la mà. I això es nota i molt.\nParal•lelament a aquests fets, uns anys més tard, apareixen els veritables protagonistes de la novel•la, Guillem, Héctor i Vicky, però com si fossin els nous Dalí, Gala i Paul Éluard, poeta i primer marit de Gala.\nTota la novel•la és una petita quimera, un somni entre boires, una petita mentida, un engany, un truc de màgia.\nÉs veritat que aquesta història, un triangle amorós, capta més la nostra atenció que el que passa a la cambra del mateix Dalí, i són en aquest moment quan la novel•la creix, però sens dubte la veracitat de totes les anècdotes de la vida del geni de Figueres, a més de sorprendre’ns ens alliçonen en la nostra cultura personal. I és que, qui no a visitat el Teatre-Museu Dalí de Figueres? El mateix que va veure, quan encara era teatre, les dues primeres obres del pintor en una mostra de pintura de l’any 1918.\nDestacar també les petites paranoies critiques del geni entre els capítols del llibre, que ens acosten encara més a la mania d’un autèntic geni. No cert que tots els genis amb bipolars encara que no tos el bipolars arriben a ser genis? Dalí, Van Gogh, Woolf, Kerouac, Nijinski, Shumman, tots ells autèntics genis amb trastorns bipolars, amb el mateix Guillem el protagonista de la novel•la.\nUS RECOMANO, per Sílvia Cantos\nAvui us recomano una lectura apassionant, un thriller psicològic que ens arrossegarà com un espiral dins el fascinant món de Salvador Dalí. Una novel•la addictiva i excitant, tal com va ser la vida i obra del geni de Figueres.\nUna nit, un vell i decrèpit Dalí rep una misteriosa visita. Alguns anys més tard, en Guillem, amb el pretext de documentar-se sobre la bogeria del pintor, viatjarà a Figueres i Portlligat, on compartirà estada amb un antic company d’estudis, l’Hèctor, i la seva parella, la Vicky. En Guillem està obsessionat per Dalí, amb qui creu que té més coses en comú a part del deliri. De mica en mica s’aniran descobrint els seus foscos motius.\nXavier Gual és professor de secundària i periodista, té diversos títols publicats per nens, joves i adults. Amb «Els fantasmes de Dalí» ens convida a capbussar-nos en l’univers surrealista del mestre, composant un relat de ficció sobre el declivi dels últims temps de la que, possiblement sigui, la figura més destacada de la història de l’art català fins a la data, l’eclipsi d’un geni que va viure entre llums brillants i agonitzà entre ombres tenebroses.\n«Tot artista ensopega després d’assaborir la glòria. El món s’encarrega de ser cruel amb els genis. Només els millors reneixen de les seves cendres i tornen a triomfar abans de morir. Alguns gràcies a la seva mort.»\nAmb aquesta novel•la, l’autor teixeix hàbilment una teranyina en la qual desgrana dues històries que tot i ser, d’entrada, fils independents, acaben trobant-se per abraçar-se sorprenent del lector. Una història amb un nucli de personatges misteriosos, que amaguen secrets i fosques intencions que estimulen la imaginació de qui vola per les seves pàgines i que desgrana una col•lecció de paranoies crítiques que et transporten a l’univers de Dalí.\n«Els fantasmes de Dalí» és una magnífica oportunitat per descobrir la obra d’un dels més grans genis que ha donat la història, un recorregut per els punts clau de la seva vida: La torre Galatea del seu Museu de Figueres, el Cap de Creus, el castell de Púbol, Portlligat, tot un seguit d’indrets i paisatges que irremeiablement desitjareu visitar un cop finalitzada la lectura d’aquesta novel•la. D’aquestes pàgines es desprèn que Xavier Gual s’ha documentat a consciència abans de posar-se a escriure, la que crec, hauria de ser una lectura obligatòria per a qualsevol persona interessada en Salvador Dalí, que tot i mitjançant la ficció, estableix una diferència entre la persona i el personatge.\n«S’havien acabat les festes, les aventures, els viatges.\nSe li havia acabat l’art i la capacitat de treballar en condicions.»\nAbsorbent, excitant, descarat i apassionant, un llibre dali-ciós!! 😉\nThis entry was tagged Columna, crítiques Dalí, Dalí, Dalí Salvador, dalisalvadorgenius, Gual, Salvador Dalí, thriller, thriller psicològic, Xavier Gual.


Escola La Sardana | Un espai per créixer, un temps per aprendre i compartir\nAl llarg d’aquest curs hem tingut que modificar i utilitzar noves formes per comunicar-nos, per tal de compartir els moments especials que vivim a l’escola.\nUn d’aquests moments, és el nostre Concert. Per tal que tothom el pugui veure, l’hem reinventat en format virtual … i aquí el teniu. Esperem que gaudiu del concert.\nFestes, General, País Musical, Portada Concerts 0\nJa ha arribat el Nadal i amb ell la il·lusió d’enviar els nostres millors desitjos per aquestes festes. Aquí us deixem la mostra de les postals que els nostres nens i nenes han fet amb molta tendresa i estimació.\nDegut a les circumstàncies actuals han decidit que enguany havien de venir uns de molt preparats per seguir tot el protocol de les mesures de prevenció i seguretat per combatre aquesta pandèmia… Llegeix més»\nUNES FESTES MOLT ESPECIALS!!\nAquests dies l’escola ha estat plena de música, somriures i il.lussió. Ens ho hem passat molt bé mentre apreníem.\nMés que mai, des de l’escola hem treballat perquè els nens i nenes puguin viure aquestes festes com ho han fet sempre. Hem adaptat les activitats a… Llegeix més»\nFestes, Infantil, P5, Portada 0\nEls alumnes de 4t hem preparant unes activitats per fer durant aquesta setmana de Nadal.\nPrimer de tot vam conèixer a Mondrian, un artista que utilitza les formes geomètriques i els colors vius a les seves obres. Per exemple, dibuixa quadrats i rectangles, blaus, grocs, vermells… Llegeix més»\nEstimada gent gran de Badia del Vallès…\nSylvia Blázquez Vila20/12/20\nEstimada gent gran de Badia…\nCada any, en els dies previs de Nadal, els infants de Cicle Inicial us visitem al Centre de dia per compartir nadales i poemes. Aquest any no us hem pogut abraçar en persona, però hem volgut compartir missatges, poemes i cançons amb… Llegeix més»\nEsbrinem els sentiments de Nadal\nIl·lusió, felicitat, amor i alegria. Aquestes podrien ser unes quantes de les emocions que ens transmeten les festes de Nadal; unes dates que a la majoria ens agrada celebrar en companyia dels que estimem i on els bons desitjos són presents a cada racó. Però què passa… Llegeix més»\nAvui ha estat un dia molt especial, quan hem arribat a la classe, el tió no hi era. Els nens/es estaven molt preocupats perquè com ells deien havia desaparegut. Hem quedat que si després d’esmorzar no apareixia o es comunicava amb nosaltres, aniriem a buscar-lo.… Llegeix més»\nSylvia Blázquez Vila18/12/20\nAquestes últimes setmanes hem gaudit del pre-Nadal, uns dies de preparació per les festes que vindran. Però allò que més esperaven els infants de Cicle Inicial ha sigut la visita dels PATGES REIALS, que han arribat des del desert de l’Orient… Llegeix més»\nMercè Rauet Moliner16/12/20\nELS NENS I NENES DE P3 HAN CELEBRAT AVUI LA FESTA DEL GROC, TOTS PORTAVEN UN DETALL GROC I HAN DISFRUTAT DE LES ACTIVITATS DE LA FESTA , SOBRETOT EL BALL\nMercè Rauet Moliner09/12/20\nAVUI ELS NENS/ES DE P3 HAN SORTIT A BUSCAR EL TIÓ AL PATÍ. ENS HA TRUCAT QUE HAVIA ARRIBAT, TENIA FRED I NO SABIA TROBAR LA NOSTRA CLASSE. L’HAN REBUT AMB MOLTA ALEGRIA, LI HAN DONAT D’ESMORZAR, ARA EL CONTINUARAN CUIDANTI PARLANT AMB ELL FINS… Llegeix més»\nL’educació artística i plàstica forma part de l’àrea curricular d’Intercomunicació i llenguatges de l’etapa d’Educació Infantil.\nAquesta àrea, però, ha estat tradicionalment la gran oblidada al món escolar, visió que actualment, ha experimentat un gran canvi. Ara per ara no ens plantegem la plàstica com… Llegeix més»\nGeneral, Infantil, P3, P4, P5, Portada, Visual i plàstica 0\nLLegir a cegues! I tu, t’atreveixes?\nLa biblioteca Vicente Aleixandre ens fa una proposta molt interessant! Voleu que us preparin un lot “sorpresa” de lectura?\nSi la resposta és sí, és molt fàcil. Podeu fer-lis arribar les vostres peticions a través d’aquest formulari.\nAmb les pistes que els hi faciliteu us… Llegeix més»\nBiblioteca, Portada 1\nLa Solidaritat de la comunitat educativa de La Sardana\nUn any més col·laborem amb la recollida d’aliments per omplir el BANC d’ALIMENTS. En un any especialment complicat i difícil per a moltes famílies que han perdut la feina o s’han vist afectades per situacions sobrevingudes, la comunitat educativa de l’escola La Sardana aporta el seu granet de sorra per abastir de productes bàsics als veïns i veïnes de Badia del Vallès que més ho necessiten.\nHO HEM TORNAT A FER!! MOLTES GRÀCIES PER LA VOSTRA COL·LABORACIÓ I SOLIDARITAT AMB ELS MÉS VULNERABLES!!!\nSabem que és impossible fer-vos arribar amb detall aquestes vivències… però, des d’aquí, volem que rebeu algunes de les imatges… Llegeix més»


Mossul, la segona ciutat més important de l'Iraq, cau en mans de partidaris d'Al-Qaeda\nUnes 150.000 persones fugen cap a la veïna regió autònoma del Kurdistan\nRedacció 10/06/2014 - 22.56 Actualitzat 11/06/2014 - 15.23\nLa segona ciutat més important de l'Iraq, Mossul, ha caigut en mans de partidaris d'Al-Qaeda, que han obligat l'exèrcit a retirar-se. Els combats van començar fa cinc dies i els jihadistes de l'Estat Islàmic de l'Iraq i el Llevant (ISIL) han protagonitzat un avenç sense precedents que ha portat el govern, en mans dels xiïtes, a demanar al Parlament que decreti l'estat d'emergència a tot el país.\nLes tropes de l'exèrcit i la policia han fugit o han rebut l'ordre d'abandonar la ciutat. Els islamistes han aconseguit el control de l'aeroport internacional de Mossul i altres localitats de la província petrolera de Kirkuk, al nord del país. Han assaltat presons i comissaries i han alliberat més de 2.700 presoners.\nEn resposta a la progressió islamista ha començat l'èxode de milers d'iraquians. Es calcula que unes 150.000 persones han fugit cap a la veïna regió autònoma del Kurdistan. Alguns expliquen que la ciutat és un infern, plena d'incendis i de morts. A Mossul hi viuen importants minories cristianes, kurdes i turcmanes, que veuen les seves vides amenaçades pels integristes sunnites.\nL'ISIL, que controla les zones veïnes de Síria, ja ocupava àmplies zones de la província d'Al-Anbar, entre les quals Fallujah. Després de la conquesta de la província de Nínive amb Mossul, avancen cap al sud per aconseguit la província de Saladin.\nL'Iraq corre el risc de partició en tres zones, el Kurdistan, semiindependent al nord; un estat sunnita controlat pels jihadistes al centre, i un estat xiïta al sud, amb Bagdad, la capital, com a principal línia del front dels combats.\nMossul cau en mans de partidaris d'Al-Qaeda\nLa ciutat iraquiana de Mossul, sota el control dels islamistes\nAl Qaeda conquereix una part de l'Iraq


Party Fiesta | Finestrelles\n937 064 240\nA la botiga Party Fiesta del Centre Comercial Finestrelles podràs trobar una gran varietat d’articles de festa, decoracions, disfresses, regals personalitzats i molt més!\nNadal, Cap d’any, Hallowen Carnestoltes, noces, acomiadades… Totes aquestes celebracions i més necessiten un toc fester que Party Fiesta Finestrelles Shopping Centre et pot oferir. En Party Fiesta Esplugues de Llobregat trobaràs disfresses, maquillatge, confeti, perruques, màscares i milers de globus perfectes per a amenitzar la teva festa.\nEncara no estàs del tot convençut? Visita la nostra botiga situada en la Planta Baixa del Centre Comercial i descobreix com animar una festa. Descobreix tots els nostres esdeveniments que realitzem en el centre comercial aquí.


Parc de Nadal Il·lujoc a Solsona - Socpetit.cat\nEl parc de Nadal Il·lujoc és la principal novetat que presenta enguany l’agenda solsonina per festes. Durant la primera meitat de les vacances nadalenques, entre el 23 i el 31 de desembre, el públic de 0 a 14 anys tindrà una àmplia oferta d’activitats a la Sala Polivalent. És una iniciativa de les regidories d’Educació i Cultura amb la col·laboració de la UBIC Solsona i Associació Amisol que substitueix la pista de gel sintètic dels darrers anys.\n“Enguany hem apostat per un canvi de format per sorprendre els infants i buscar més confort en un espai interior, també guiats per l’excel·lent acollida dels dissabtes amb els patges dels darrers anys”, explica la regidora de Cultura i Educació, Judit Gisbert. Per primera vegada, es confia la gestió d’aquesta activitat a l’empresa especialitzada Players Sport i Gestió.\nL’últim dissabte de l’any l’entrada al parc de Nadal serà gratuïta amb motiu de la visita dels patges reials i els escribes per recollir els desitjos dels nens i nenes solsonins. La ciutat repeteix el format d’”Un dissabte amb els patges”, de deu a una i de quatre a vuit. Durant tota la jornada hi haurà tallers de temàtica nadalenca, un espai de ludoteca, inflables, multiactivitats i la màgica visita d’elfs. Igualment, s’amenitzarà el dia amb cantades de nadales i altres actuacions musicals.


Suprimir els tractaments exagerats - Diari de Girona\nSuprimir els tractaments exagerats\nmatías vallés 14.02.2020 | 00:13\nTenim dret a no esperar massa del Govern socialcomunista de PSOE i Podem, per falta de pressupost. No obstant això, la coalició ha d'abordar amb urgència les reformes de baix cost al seu abast. La més elemental consisteix en la supressió sumària dels tractaments ditiràmbics a determinats personatges de la vida pública. Espanya seria un país molt més habitable sense excel·lentíssims ni il·lustríssims, generalitzant el «Senyor Don» que és el vestit sense corbata dels apel·latius jeràrquics.\nUn il·lustre general de Vox em comentava que un inoblidable Cap d'Estat era conegut a les casernes com «Sa Excremència». És a dir, el poble s'adapta els tractaments als mèrits reals dels seus beneficiaris, de manera que la supressió d'il·lustríssims i excel·lentíssims evitaria la degradació de la seva estima. A part que pot acceptar-se el rang excel·lentíssim dels vocals de la Comissió General de Codificació (?), però sona hiperbòlic per als membres del Consell de Seguretat Nuclear. I si la condició il·lustríssima llasta els machadians directors d'Instituts d'ensenyament mitjà, mereix algun aclariment l'assignació de la jerarquia al responsable de l'Acadèmia Espanyola a Roma (?).\nDel tridu revolucionari que pressuposem en un Govern de PSOE i Podem, la fraternité és l'objectiu més barat, no importa que també sigui el més hipòcrita. La llibertat és un valor caduc excepte per als explotadors de big data, i la igualtat ni tan sols es planteja. Ara bé, l'erradicació dels il·lustríssims i excel·lentíssims sense afectar els seus honoraris podria sortir tan rendible publicitàriament com el trasllat a coll de l'ossada de Franco. Per no parlar del notori estalvi energètic en suprimir els tractaments afectats, en una societat que recomana fins i tot suprimir els punts finals dels WhatsApp pel bé del planeta.


L’escola Seat dóna la benvinguda a la diversitat - Fil a l'agulla\nEl Projecte Benvinguda Diversitat forma part de la convocatòria de subvencions d’Educació per la Justícia Global de l’Ajuntament de Barcelona i de l’Àrea de Drets de Ciutadania, Cultura, Participació i Transparència. Un dels centres educatius on hem treballat ha estat l’Escola Seat.\nEl Projecte Benvinguda Diversitat consisteix en les següents accions:\nFormació al claustre sobre prevenció de la discriminació per racisme i islamofòbia\nAssessorament a Educació Infantil i sessions d’assessorament per Cicles\nIntervenció en algunes de les aules de tercer i cinquè al voltant dels prejudicis i estereotips\nSessió amb l’equip de monitoratge\nXerrades amb les famílies i Espais de Trobada entre les famílies i el professorat\nInvestigació Acció Participativa (IAP) sobre la participació i les relacions\nA l’escola Seat, hem comptat amb la col·laboració de la Fatima Taleb, qui ha co-liderat amb la nostra sòcia Sara Carro la formació a professorat i les intervencions amb alumnat i famílies. D’altra banda, la nostra companya Noemí Canelles ha estat a càrrec de la IAP i ha liderat l’avaluació del projecte.\nEl projecte vol visibilitzar i generar consciència sobre com el racisme i el masclisme són presents a la societat. En especial, sobre com aquests sistemes es reprodueixen en els centres educatius, creant privilegis i opressions. Es vol enfortir les relacions interculturals a tots els àmbits i contribuir a la construcció d’una comunitat educativa cohesionada. Finalment, es vol generar un procés participatiu que faciliti tenir una foto inicial i que promogui la implicació de la comunitat educativa per transformar les dinàmiques discriminatòries.\nA l’escola Seat, gràcies als resultats de l’avaluació, podem constatar que s’han donat alguns canvis. Hi ha més consciència dels privilegis i de les opressions existents en la comunitat educativa (alumnat, professorat, famílies, monitoratge…), en especial en relació amb el racisme. Al centre es donava una situació de partida de repte, perquè hi havia poques relacions interculturals. Ara la comunitat ens ha explicat que s’han produït canvis qualitatius i una major apertura, a més de major curiositat.\nLa Investigació Acció Participativa (IAP) ha estat fructífera i d’aquesta n’han sortit moltes propostes de transformació. Les prioritats pel curs vinent són ampliar el caràcter pràctic del projecte i aprofundir el treball amb les famílies. Sempre és un aprenentatge poder fer aquest tipus de processos a llarg termini. Gràcies per obrir-nos les portes, escola Seat!


Més que tela!: Un altre buff!\nCristina 19 de febrer de 2013, a les 22:20\nMarta!!! Et trobava a faltar!!!! Quin buff tan mono....m'agrada molt la tela i el polar hi queda tan bé!!!! Ja el podràs estrenar ja, diuen que farà mooooolt fred. Un petó guapa! Ja falta poc!!!\nEl racó del Patch 19 de febrer de 2013, a les 22:30\nMarta m agrada molt aquest buff tan la roba com el forro polar i crecq et fara molt de servei perque fara bastant de fred. Una abraçada\nAnna 19 de febrer de 2013, a les 22:31\nT'ha quedat molt maco Marta, i t'anirà molt bé per aquests dies que farà fred..\nMarta 19 de febrer de 2013, a les 22:32\nAquests colls son molt pràctics i ens han solucionat els detallets de Nadal a mes d´una.\nlola 19 de febrer de 2013, a les 22:39\nquina tela més bonica jo la de dins la tinc en lila, m'ha encantat la idea de tm, em va anar molt bé per als regals de Nadal\nOlgaQuilt 20 de febrer de 2013, a les 0:18\nMarta, T'ha quedat divi. Els colors molt alegres!!!!.\nJúlia 20 de febrer de 2013, a les 7:17\nMarta!!! Com m'agrada el teu buff! Ha valgut la pena que sigui l'últim perquè és una monada!\nAquest kit es va esgotar i vaig agafar el blau, q també m'agrada molt eh, però es que aquesta tela és mot xula!! Que te'l veuré posat?! Jejejeje\nsweetpach 20 de febrer de 2013, a les 8:21\nEs beu tant suau que ens venen unes ganes de fer-ne un. La roba es molt bonica.\nLua 20 de febrer de 2013, a les 10:24\nM'encanta!!! A més, la tela és preciosaaaaaa!!!! Ja podras presumir de buff! ;)\nPetons i anims amb els projectes que tens a mitges!\nMontse 20 de febrer de 2013, a les 11:12\nJo en tinc un gairebé igual!!! Podríem fer una desfilada de bufs i donaria per molt!! Són maquíssims i super pràctics segur que el podràs fer servir moltíssim!!\nLucia Prado Ramos 20 de febrer de 2013, a les 16:06\n´Es molt maco!!! m'encanta la roba! i es veu tan calent´o...!!!\nA disfrutar-ho molt.\nANNA 20 de febrer de 2013, a les 17:14\nM'encanta l'aler rua que desprén aquesta roba ;)\ncristina 20 de febrer de 2013, a les 22:39\nQue calentet i còmode deu ser, Marta!\nM'agrada molt la tela que has utilitzat!\nNúria (Els petits retalls) 20 de febrer de 2013, a les 23:15\nÉs xulíssim Marta! Que calentona que aniràs, a més ara que diuen que ve molt de fred!\nAlba-mà 21 de febrer de 2013, a les 17:57\nYolanda 21 de febrer de 2013, a les 19:24\nÉs molt xulo Marta!!\nAnònim 25 de febrer de 2013, a les 17:26\nMolt xulo el teu buff i no el pots haver estrenat en millor moment perquè amb el fred que fa... segur que vas com una reina de tapadeta i tota xula !!


Consejero Matrimonial | Psicólogos Mollet\nEn més d’una ocasió m’han fet aquesta pregunta i avui vull reflexionar amb totes vosaltres de nou sobre això.\nSé i sento que dones i homes volem i, necessitem relacionar-nos per créixer junts en tots els aspectes. Que volem i necessitem enamorar, estimar i ser estimats i que, si això ens passa, ens sentim més segures, més importants … poc a poc aflora el millor de cadascuna, som més sensibles en tots els aspectes, amb més facilitat arribem al compromís amb el nostre entorn allà on estiguem o on ho decidim. Som més receptives a captar, observar, sentir i gaudir de les petites i belles coses que ens envolten però, a hores d’ara de la meva vida, ja sé que això també es pot assolir sense tenir parella.\nEn els meus temps, l’amor ocupava una sola parcel · la-havia de tenir un home al nostre costat i bolcar-lo tot aquí-en cas contrari …, jo mai vaig creure aquesta teoria taxativament però, per descomptat va acudir.\nEm vaig enamorar de l’AMOR,-error garrafal-, el pitjor que ens pot passar. Hi va haver un temps meravellós i després no només no va funcionar sinó que, vaig viure un llarg període de sofriment. Vaig descobrir per mi mateixa que els errors es paguen cars però, també vaig aprendre a distingir que fracàs a la vida no és equivocar sinó, no lluitar per sortir del que ens impedeix estar bé.\nAmb moltes dificultats: (econòmiques,-una casa acabada de comprar que he de seguir pagant jo sola-cobrant l’atur, amb no menys pors a l’esdevenir, etc.) Decideixo quedar-me un any sense treballar per estar al costat dels meus nens (10 i 6 anys) en moments tan delicats però, plantant-li cara a la vida i tractar de reconstruir dia a dia la nova situació, més, amb la força que dóna tenir dos fills a qui estimar, cuidar i veure com creixíem en l’afecte, el respecte , la comprensió, la comunicació, la sinceritat, el compliment de les nostres tasques dins i fora de la casa, la responsabilitat de cada un de nosaltres per seguir mirant a la vida de front. Cada vegada ens sentíem amb més seguretat en aquest nou projecte de vida.\nL’afecte de la meva família d’origen i, les amigues i amics juguen un importantíssim paper en aquest nostre incipient model de família, ens demostren que l’amor segueix present també en la nostra recent etapa i això ens enforteix enormement.\nAmb el temps, es van evidenciant aspectes personals que em fan més segura, més serena, en molts moments experiment una pau que abans no coneixia, em descobreixo més viva i amb unes ganes enormes de seguir endavant.\nNo deixo de ser conscient que al no tenir parella, em perdo infinitat de coses que compartint en una bona relació són importantíssimes, com per exemple: projectar junts, estimar junts, gaudir junts, divertir-se junts, lluitar junts, patir junts …-això millora sempre-però, també vaig descobrint raons molt positives per no tenir parella.Cobra una nova dimensió la llibertat, la independència, els espais a la casa, la disponibilitat dels mateixos, un altre valor del temps, la mateixa responsabilitat que, en un principi, pugui semblar una gran càrrega en solitari, em torna una increïble fortalesa i seguretat.\nEn el transcórrer dels dies vaig aprenent a estar sola i, em vaig sorprenent del còmoda que puc arribar a sentir-me amb mi mateixa.\nA la nit, quan els meus fills ja estaven al llit, m’ajudava molt revisar com ens havien anat les coses als tres aquell dia i, al matí següent, agraïa la nova oportunitat que teníem de continuar pel camí que, també en aquesta ocasió , jo havia triat. Pel contrari de com funcionava abans, desitjava cada dia prendre-li el pols a la nova situació i viure cada instant donant-me compte del que anava succeint, això era ara la nostra nova vida, anar pas a pas fent-nos amb el present.\nAmb major nitidesa descobreixo que la felicitat també es construeix dia a dia sense tenir algú permanentment al teu costat i que, estar sola, no és sinònim de sentir-se sola.\nContinuo amb el viu desig que no em faltin projectes, necessito sentir que segueixo sent fidel a mi mateixa, que la meva ment està alerta per intentar millorar com a dona, com a persona. Amb l’anhel que el pensament crític no m’abandoni, que el dolor aliè mai em deixi insensible, que l’alegria segueixi formant part de la meva vida, que el sentit de l’humor continuï acompanyant com fins ara, que no deixi de creure en la família , en l’amor, en l’amistat, en definitiva, en les persones i, que no perdi de vista la capacitat que tots tenim per modificar allò que no ens agrada que, no ho considerem just i que, només col · lectivament es pot aconseguir.\nTinc un grup d’amics i amigues que és importantíssim en la meva vida, no concivo meva existència sense ells. Són parelles entre si però, si hagués de parlar d’una sola característica del mateix diria que, en comportar elles i ells com a dones i homes individualment, aconsegueixen que jo em senti com una més i, això, no sabeu el gratificant que és per meva!. En aquest caminar meu de “non” també m’he trobat amb algun conegut que, “amablement volia alleujar el meu presumpta soledat” que, en ocasions no va ser còmoda la situació que es va crear però que, com a conseqüència, sortia reforçada la meva dignitat de dona, es constatava un cop més que no em sento la meitat de ningú, vaja que, “em sento jo mateixa justament molt sencera”. No sé de qui és aquesta frase però, com m’identifico plenament amb ella, faig ús avui i aquí de la mateixa amb la seguretat que la seva autora no li importaria. No necessito “ser la dona de la vida de ningú, perquè desitjo seguir sent la dona de la meva”.\nEn una ocasió un dels meus fills em va dir “mama, tal com ets ara, si tinguessis nuvi, la teva vida seria perfecta”, al jo li vaig respondre, “afecte, per a això cal desitjar-ho i més NO CREC EN LA PERFECCIÓ” .\nEl meu cor instantàniament s’ha expandit creant un inèdit espai que, immediatament i en exclusiva, és ocupat per tu JOEL i, així serà una vegada més sense que hi hagi marxa enrere. Parlo del meu segon nét. Tal com va passar amb OLATZ, la meva primera néta, sento una enorme agraïment-en aquest cas-cap Laura i Daniel (el meu altre fill) per ser els artífexs d’aquest impressionant allau d’emocions que torna a posar-me la pell de gallina de cap a peus.\nÉs curiós perquè, si bé, molts dels sentiments que van fent una altra vegada acte de presència, eren familiarment recognoscibles, no per això, deixen de ser alhora, tremendament intensos. Quan sé que, el teu JOEL, acabes de ser protagonista d’aquesta meravellosa força de la vida, de nou voldria estar al cim del món cridant als quatre vents el feliç esdeveniment i que, totes i tots compartissin aquest meravellós moment que ens marcarà per sempre com és, que entris en les nostres vides, i que, gaudim del privilegi de tenir “un altre nou ciutadà del món” i, això, és absolutament gràcies a vosaltres dos.\nSimilar a la força impressionant dels ràpids fluvials, has començat a formar part de nosaltres mateixos, has marcat d’una bellíssima i irreversible manera les nostres vides, s’esfumen sobtadament tots els temors que fins ara ocupaven aquest espai reservat per a tu, donant pas a la emoció, la tendresa, l’acció de gràcies a la vida, l’alegria, el desig que el “món mundial” s’alegri amb tu, de que la bona nova arribi a totes les persones que en tants i diferents moments es van interessar per tu.\nQuan acudeix a la meva memòria l’instant de tenir-te en els meus braços per primera vegada i sentir que ja t’estimo tant, em commou encara i, revisc amb molt de gust la incipient somriure que ens regales en les primeres hores de la teva arribada.Semblaves un gran agraït a l’oportunitat que se’t acabava de brindar, és com si amb els teus gestos ens estiguessis dient: “jo també me n’alegro d’estar entre vosaltres”.\nUna forta emoció atordeix, desorganitza el curs del pensament i es presenta com un precís tret al centre de la diana de l’atenció.\nSi l’emoció és d’angoixa, la necessitat urgent d’escapar és més important que ocupar d’estudiar a què apunta, què es tem i desenvolupar un curs operatiu d’acció. La raó és senzilla: el treball de sobreposar exigiria aguantar una estona l’angoixa fins a fer desaparèixer raonablement, per tant vam optar per una solució pitjor però més ràpida.\nEs podria pensar que aquestes presses en cuidar estan universalment mal considerades, de manera que aquesta sentència tothom ho sabés i ens mirés amb estranyesa delatora cada vegada que ens veiessin equivocar.Nada més lluny de la veritat: la tendència de la nostra cultura, avui per avui, és predicar la pressa. La pressa és vista com una bona cosa, efectiva, quirúrgica, pràctica, productiva, capaç i tota mena d’epítets que connoten positivitat. Així que la nostra pròpia societat és la que més ens tempta a preferir sortides per peteneres.\nEn aquestes circumstàncies és que una altra emoció pugui presentar per a abrigar-i ser refugi encegador d’una primera suposadament pitjor. És molt delicat en aquest sentit separar quan fem alguna cosa per placero per fugir. Quants cigarrets d’un fumador són fumats realmentecon gust, quantes pel · lícules i programes de televisió veiem perquè ens interessen realment, quantes monedes que feta a la màquina el ludòpata li donen realment premi?, Quantes compres realitzem en un gran magatzem que no ens donen més culpa que el plaer d’adquirir el necessari al menor cost?.\nLes passions compulsives d’un jugador, d’un aficionat al risc sistemàtic o senzillament el que complica un problema creant un nou problema, es poden detectar per la funció que tenen les conductes compulsives d’estar ocupades sense temps ni energies per una altra cosa, amb la mateixa força que s’enfrontaria al que fuig, però bolcada en una altra direcció.\nImaginem la imatge d’un treballador que hagués de fer una tasca difícil i urgent en un matí i es dediqués a polir les seves eines preferides, de manera que la seva passió per tenir tot arreglat li distragués tant que s’adonés que el matí havia passat i ja era tard per fer la feina que havia de fer.\nVeiem que una característica principal de l’emoció desviadora és deixar el problema original intacte i pendent, exigint d’una manera encara més imperativa que anem a salvar-nos amb el que ens condemna.\nConsejero matrimonial Mataró Badalona Granollers Mollet


Estable el motorista andorrà accidentat al Pla de Sant Tirs després d’amputar-li part d’una cama - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEstable el motorista andorrà accidentat al Pla de Sant Tirs després d’amputar-li part d’una cama\nDe 60 anys, el ferit, que va haver de ser operat d'urgència, és un amant de les motocicletes com a usuari i també professionalment, atès que és propietari d’un taller i una botiga de recanvis\n25/08/2020 (09:14 CET)\nL'home va ser traslladat a l'hospital Parc Taulí de Sabadell. ARXIU\nEl motorista andorrà que es va accidentar ahir a la tarda a la C-14, al terme de Ribera d’Urgellet, a l’altura del poble de Sant Tirs resta ingressat greu però estable a l’hospital Parc Taulí de Sabadell, després de ser intervingut quirúrgicament d’urgència per tal de reduir-li les fractures que pateix especialment en una cama. Les lesions han obligat a amputar-li part de la cama, just per sota del genoll. De 60 anys, el ferit és un amant de les motocicletes com a usuari i també professionalment, atès que és propietari d’un taller i una botiga de recanvis a Santa Coloma.\nL’accident va passar a 2/4 de 6 de la tarda i va obligar a tallar la carretera en els dos sentits de la marxa causant notables retencions. La moto que conduïa el pilot andorrà va picar contra un cotxe, el conductor del qual va resultar il·lès. Els serveis d’emergència sanitària van haver d’atendre l’home, Josep Ricard S. F., al lloc mateix del sinistre. I posteriorment va ser traslladat amb un helicòpter medicalitzat cap al centre sanitari sabadellenc, on va ingressar deu minuts abans de les 8 de la tarda.\nSegons les fonts consultades del Parc Taulí, durant tota la nit ha estat sotmès a diverses proves radiològiques (TAC) per tal d’avaluar possibles lesions més enllà de les de la cama, que s’ha hagut d’intervenir. Fonts coneixedores de com va succeir l’accident han explicat que un dels principals problemes en el moment mateix del sinistre va ser l’hemorràgia que l’home patia per un tall que el ferit va patir, no està clar si arran del cop amb el vehicle o amb la tanca protectora de la calçada.\nLes fonts consultades han assegurat que sortosament la vida de l’home no corre perill. El ferit és un home molt conegut, segons que ha pogut constatar l’Altaveu, com a mínim en el sector del motociclisme. És un habitual de sortides amb moto amb diverses persones del Principat. A més, el fet de ser propietari d’una botiga de recanvis i d’un taller tot a la zona de Santa Coloma, també el fa molt conegut.\nUn motorista andorrà en estat greu després d'un accident al Pla de Sant Tirs


El Punt Avui - Notícia: Falziots\nLa bonança primaveral convida a sortir a fer un tomb per carrers de la ciutat mentre en fem una oda itinerant i llepem un gelat de stracciatella. Si comencem la caminada al nord, encara hi trobem les molestes tanques al passeig de la Boca de la Mina que el tallen a l'alçada de la cruïlla amb el passeig del Nord. Arribats al centre, botigues històriques que tanquen, com les papereries Ribé i Delta, recorden el pas del temps o insisteixen en la crisi que no minva. Tampoc no és gaire encoratjador l'estat del Castell del Cambrer, que espera nous inquilins per a recerques de la memòria històrica i el patrimoni immaterial. D'altra banda, al carrer de Rosich, les reformes de la seu de la colla castellera Xiquets de Reus fan molt de goig. I al Pallol, podem informar-nos, per fi, gràcies a un gran plafó instal·lat recentment, que hi havia hagut unes muralles, del segle XIV, i el barri dels escudellers, que els segles XV i XVI fou un important centre productor de la valuosa ceràmica de reflexos metàl·lics. Més al sud, el parc del Mas Iglésias s'hauria de millorar per poder-hi passejar tan bé com al de Sant Jordi, reduït tanmateix per Metrovacesa.Mentre fem aquest tomb, del cel reusenc en sentim els xiscles aguts dels falziots, que ja hi han arribat, a la recerca d'aquest temps d'estiu que vés a saber fins on ens durà a tots plegats.\nEl Punt Avui. Edició Nacional 13-06-2012 Pàgina 33 DESA LA NOTÍCIA A: