Carolina Yuste: “No s’ha de deixar de lluitar per la presència de les dones en l'audiovisual” - Inside Media\nPublicat el 21 Setembre, 2021 21 Setembre, 2021\nCarolina Yuste (Badajoz, 1991) està que no s’ho creu. Acaba d’estrenar la comèdia coral i social “Sevillanas de Brooklyn”, poc després d’admirar-la a “El cover” i a “Chavalas”. La seva revelació va ser “Carmen y Lola”, per la qual va guanyar el Goya a la Millor Actriu Revelació, i, entre finals d’aquest any i principis del 2022, la tornarem a gaudir en els nous films de Jaime Rosales i d’Arantxa Echevarría. Parlem de l’innegable boom Carolina Yuste, de la representació de la dona en el món audiovisual, de teatre, dels seus pares, de les seves amigues i de tots aquests rodatges que l’han fet créixer com a actriu i com a persona.\nCom estàs vivint aquest boom Carolina Yuste? Amb una mica de vertigen?\nEstic molt contenta, i ho dic tota l’estona. Tal com està la situació, em sento una privilegiada, soc molt afortunada. A més, m’arriben projectes d’allò més diferents. No vull donar-li espai al vertigen, a la por.\nA veure, perquè ens entenguem: quants guions tens ara mateix al damunt de la taula, al bany, a la tauleta de nit?\nDoncs no ho sé! El pitjor de tot, o el millor, és que jo no els llenço. Em fan pena. Són part dels records del que m’està passant. A casa meva conviuen els guions de cinema amb els textos teatrals, com el d’aquesta “Prostitución” que, a finals d’any, portarem al Teatre Nacional de Catalunya. Un muntatge del qual estic molt orgullosa, amb la signatura d’Andrés Lima, déu n’hi do.\nI quantes vegades t’han dit, en els últims mesos, “Carolina, és que tu no pares”?\n(Riu) Moltes! El que ha passat és que, per culpa de la pandèmia, els rodatges i les estrenes s’han ajuntat. M’imagino que, a partir d’ara, anirà per temporades: a vegades treballaré molt, i d’altres menys. Ara vull temps per descansar i veure els meus pares. Fa un any i mig que no els veig.\nQuan estudiaves per a ser actriu, tenies pla B per si la cosa no funcionava?\nLa veritat és que no. Mai vaig pensar estudiar una altra cosa. El que sí que és cert és que, si no m’anava bé, tenia planejat anar-me’n a la muntanya a cuidar el meu hort. Com deia abans, la vida és molt llarga, acabo de començar, i, més endavant, potser canvia la meva carrera.\nTenies i tens referents en el món de la interpretació?\nUn munt! Són actors i actrius populars, i d’altres que no ho són i que actualment no estan currant, però que allà hi són, lluitant per tenir la seva visibilitat. Dos dels meus ídols? Carmen Machi i Nathalie Poza, amb les quals ara estic treballant a “Prostitución”. Em fascinen les dues, i, a sobre, són molt bones persones. També admiro Penélope Cruz, i mira tot el que li està passant de bo ara amb “Madres paralelas”. Que bonic!\nI un dia t’arriba el guió de “Sevillanas de Brooklyn”. Què et va atreure d’ell?\nRecordo que em va emocionar molt. Sí, és una comèdia, però jo vaig acabar plorant. Ressonava dins meu per com parla de les famílies de classe treballadora que han de lluitar perquè els seus fills estudiïn. “Sevillanas de Brooklyn” es mou dins d’un codi còmic en el qual mai abans m’havia mogut. És una pel·lícula que pot arribar a un públic ampli sense renunciar a explicar coses profundes, com són els prejudicis a qui és diferent.\nAna, el teu personatge a “Sevillanas de Brooklyn”, com també succeïa a “Carmen y Lola” (2018), “El cover” (2021) i “Chavalas” (2021), parteix d’un entorn dur, des del qual ha de lluitar molt per triomfar. Són personatges que t’ensenyen lliçons de vida? Són unes valentes?\nSí, i puc entendre perfectament les situacions per les quals passen totes aquestes noies. I està bé que el cinema expliqui temes així, i que no sempre ens parli d’històries de burgesos. Res en contra de les històries de burgesos, eh? Només demano varietat.\nAmb aquest repartiment de “Sevillanas de Brooklyn”, inevitable preguntar-te: et devies partir de riure cada dos per tres, oi? I havien de tallar el rodatge?\nImagina’t, rodar amb Estefanía de los Santos, Manolo Solo, Canco Rodríguez, Andrea Haro… Els seus personatges són molt divertits, i, alhora, ells són molt divertits com a persones. Rèiem dins i fora del rodatge. I quan ens anàvem de canyes, més.\nA veure, Vicente Villanueva, el director, ho tenia tot bastant clar i mesurat. A partir d’aquí, i dins d’unes pautes, érem lliures per jugar amb les nostres línies de guió. Però, no, no improvisem tant com a “Chavalas”.\n“Sevillanas de Brooklyn”.\nAnem als teus inicis. Com recordes aquest moment en què tu i la directora Arantxa Echevarría inicieu el rodatge de “Carmen y Lola”? Ni sospitàveu que la pel·lícula es convertiria en un fenomen?\nNi de bon tros! Recordo aquesta energia d’estar explicant una cosa especial, la relació amorosa d’aquestes dues dones dins d’un ambient com és el gitano. I l’entrega de tot l’equip d’aquesta pel·lícula de baixíssim pressupost. I, de sobte, es produeix el boca-orella, i “Carmen y Lola” va molt bé als cinemes i entre la crítica, i també comença a viatjar per festivals. Va ser xulíssim, per exemple, estar a un festival a Rabat.\nOn guardes el Goya a la Millor Actriu Revelació per “Carmen y Lola”?\nA casa del meu pare, a Badajoz. El té col·locat al costat d’“El Quixot” i de la tele.\nDes d’aquell recordat i militant discurs teu en recollir el Goya, en què vas parlar de la presència de les dones al cinema espanyol, fins ara, hem avançat poc, bastant, molt?\nSí, sens dubte. Si mirem el que ha passat en els últims tres anys, han sorgit directores com Clara Roquet (“Libertad”), Carol Rodríguez Colás (“Chavalas”) o Júlia de Paz Solvas (“Ama”), i s’han rodat una gran quantitat d’òperes primeres realitzades per dones. Directores que ja s’han convertit en referents de futures cineastes. I què ha passat als últims festivals de Venècia i Cannes? També els han guanyat dones: a Cannes, Julia Ducournau amb “Titane”, i a Venècia, Audrey Diwan amb “El acontecimiento”. Però no ens podem despistar, no cal deixar de lluitar per la presència de les dones en l’audiovisual.\nPerò no només has estat a petites pel·lícules. En la teva recent trajectòria, també hi ha un gran parc d’atraccions, a nivell de producció i d’equip, com és “Hasta el cielo” (2020), de Daniel Calparsoro. Com ho vas viure? Va ser com, de cop, estar a Hollywood?\nSí, sí, de sobte, arriba “Hasta el cielo”, i va ser molt guai. Un projecte completament diferent a “Carmen y Lola”. Una pel·lícula d’acció amb cotxes caríssims. Flipant. És interessant aprendre de cada projecte.\nNo fa molt es va estrenar “El cover”. Aquí mateix vàrem entrevistar el seu director, Secun de la Rosa, i va dir que estava meravellat amb tu. Tu igual amb ell?\nSecun sí que és meravellós. Un ésser que és tot amor i llum, súper especial. I el meu personatge era un caramelet. Disfressar-me d’Amy Winehouse, un somni! A més, “El cover” reivindica aquests artistes que no estan en el focus d’atenció i que sovint són denigrats. Va ser arribar al rodatge, a Benidorm, i quedar-me bogíssima en conèixer-los en el seu espai. La pel·li de Secun ha estat un altre regal en la meva vida.\nTens en cartell “Chavalas”, que, a més, està agradant molt. Què és el que més t’agrada d’ella?\n“Chavalas” és estupenda. I estimo les meves tres xavales de Cornellà amb bogeria, a Vicky Luengo, Elisabet Casanovas i Ángela Cervantes. És un guió que em toca molt, i m’identifico amb el personatge de Vicky. Jo també vaig deixar les meves amigues de Badajoz de tota la vida per anar-me’n a treballar a altres llocs. Però sempre torno i em retrobo amb elles. Les meves amigues s’han emocionat amb “Chavalas”, i cadascuna s’ha reconegut en un personatge.\nEn aquest últim any i escaig, quantes proves de la COVID-19 t’has fet en un rodatge? Incomptables?\nCrec que vaig deixar de comptar-les quan tenia fetes 120. M’he fet moltíssimes. Fer-se la PCR ja forma part de la normalitat dels rodatges actuals. Una pel·lícula reuneix tanta gent…\nTinc moltes ganes de veure “Girasoles silvestres”, el film que has rodat a les ordres de Jaime Rosales? Com és Rosales?\nÉs una persona que es preocupa fins al mínim detall de la pel·lícula: des de les actuacions dels protagonistes a les accions dels figurants. Jaime sempre hi és, i, a partir del guió, també et deixa jugar. I això és el que fa que les seves obres siguin tan especials i tan diferents entre elles. No és un director matusser, sinó tot el contrari. A “Girasoles silvestres”, jo només vaig treballar dos o tres dies. Hi ha d’altres actors, com Anna Castillo o Quim Àvila, que tenen més protagonisme.\nEt veurem a “La familia perfecta”, el nou d’Arantxa Echevarría, la directora de “Carmen y Lola”. El títol ha de ser irònic, no?\nClar, és la família més imperfecta de la galàxia. I, com a projecte, no té res a veure amb “Carmen y Lola”, està a l’altra punta: hem passat d’una pel·li petita, petita a una producció bastant més important. L’única cosa que és igual és el segell d’Arantxa, que segueix aquí, inamovible, inconfusible. El personatge de Belén Rueda és el centre d’aquesta família absurda. S’ha passat la vida sense que la deixessin ser ella mateixa, i les coses estan a punt de canviar.\nTags: Carmen y Lola, Carolina Yuste, Chavalas, comèdia, comèdia costumista, El cover, entrevistes, Pere Vall, Secun de la Rosa, Sevillanas de Brooklyn\n← Els mega-mega-rics també ploren\n‘Edelweiss’: testimonis de l’horror →


Sessió científica: Contaminació atmosfèrica i salut a Barcelona - ASPB - Agència de Salut Pública de Barcelona\n09/01/2018 - Sessions científiques\nL’ASPB us convida a una nova sessió científica que es durà a terme el 16 de gener de 2018 a la seu de Plaça Lesseps, 1 de Barcelona. El títol de la trobada és “Contaminació atmosfèrica i salut a Barcelona”. La reunió servirà per explicar per primera vegada públicament el Sistema de Vigilància dels efectes de la Contaminació Atmosfèrica desplegat a la ciutat per part de l’Agència de Salut Pública de Barcelona. A més, es repassaran aspectes epidemiològics com les exposicions a llarg i curt termini a un entorn contaminat, i es dedicarà una de les tres intervencions a detallar una visió internacional de les mesures de control de la contaminació atmosfèrica en grans ciutats. Us animem a prendre part en la sessió científica, que es celebra a la seu de plaça Lesseps de Barcelona, a l’Aula de l’ASPB. Totes les sessions científiques es retransmeten online i es poden consultar posteriorment.


Crisis migratòries i de refugiats. 370 dc vs 2015: La història es repeteix? | Limes\n← Crisis migratorias y de refugiados. 370 dc vs 2015: ¿La historia se repite?\nRoma: la primera Megaciudad de la historia →\nCrisis migratòries i de refugiats. 370 dc vs 2015: La història es repeteix?\nTardor de 2015:\nRefugiats Siris creuant Europa\nDesenes de milers de refugiats provinents de països sumits en la pobresa o en conflicte armat, majoritàriament de Síria, pressionen dia rere dia les fronteres de la Unió Europea (especialment les dels països més a l’est), fugint de la barbàrie de la cruel guerra , la fam, la manca d’oportunitats ia la recerca d’un futur segur i digne.\nAquest enorme flux migratori ha agafat per sorpresa a la UE, que, incapaç de donar una resposta ràpida a les urgents necessitats dels refugiats, es veu obligada a replantejar de dalt a baix la política migratòria seguida fins ara.\nAny 370 dc:\nGots esperant creuar el Danubi\nDesenes de milers de Gots es concentren molt espantats al costat de la frontera de l’Imperi Romà, just enfront dels llocs militars avançats dels romans al Danubi.\nInformen que un poble nòmada desconegut fins llavors (els Huns) ha irromput a l’altra banda del riu arrasant les seves terres, sense respectar res, ni a les dones ni als nens.\nEls desplaçats, que fugen de la guerra, misèria i caos, demanen permís per creuar la frontera romana i tenir terres per establir-se.\nAquest enorme flux migratori ha agafat per sorpresa a les autoritats romanes que temen veure desbordats per un incontrolat allau de bàrbars en territori romà.\nÉs evident que hi ha molts paral·lelismes entre l’actual crisi dels refugiats i les crisis migratòries que l’imperi romà va patir en els segles IV i V dc, popularment conegudes com invasions bàrbares.\nDesconeixem el que succeirà en els propers mesos i anys entorn a aquest tràgica situació de milers de persones que l’únic que volen és fugir de la terrible guerra i tenir una segona oportunitat en la seva vida; Incertesa en relació al cada vegada més complex esdevenir del conflicte armat de Síria, com les pròpies decisions que prengui la UE davant aquesta tragèdia de tal magnitud.\nPer això crec oportú tornar al 370 dc, i no tant per seguir establint paral·lelismes entre el que va seguir i el que pot passar. Paral·lelismes que si bé n’hi ha i els veurem, coneixent el desenllaç final dels fets, ningú en el seu sa judici ho desitjaria.\nLa raó principal recau en que, aprofitant la trista actualitat, he cregut convenient recordar uns fets que van canviar la relació entre els pobles bàrbars i l’Imperi Romà i per tant, van canviar la Història.\nDanubi. 370 dc\nDesprés de l’inicial xoc davant les enormes dimensions de la crisi humanitària i d’unes setmanes de dubtes i vacil·lacions, l’emperador Valente, qui governava l’imperi d’Orient, a Constantinoble, no li va semblar en principi una idea desgavellada acollir els milers de refugiats que demanaven asil en l’Imperi, doncs aquests estaven raonablement romanitzats (molts professaven el cristianisme arrià i coneixien el grec i el llatí) pel que podien ser reclutats per a la guerra o utilitzats com a mà d’obra per a les creixents necessitats productives de l’Imperi.\nDe nou un paral·lelisme amb la situació actual, ja que la Unió Europea, amb una natalitat molt baixa, necessita de mà d’obra per seguir sent competitiva i els refugiats, en la seva immensa part, poden satisfer-la, fins i tot en llocs qualificats.\nGran operació d’acollida\nAixí va ser quan l’Emperador va ordenar organitzar un enorme operatiu d’acollida que qualsevol govern actual qualificaria com regularització massiva.\nEs devia transbordar a milers de persones d’una riba a una altra del Danubi, doncs en aquella zona no hi havia ponts (per raons de seguretat).\nDanubi avui, per on fa 1.600 anys van creuar els Gots\nEls romans, responent a la seva merescuda fama de bons planificadors i organitzadors, es van posar mans a l’obra: es van confiscar embarcacions de pescadors, barcasses i fins troncs ahuecados, es van construir basses i pontons i es van iniciar les operacions de transbord, que van durar setmanes senceres , ja que el riu baixava crescut per les pluges que va dificultar les tasques.\nNo obstant això, ja en marxa tot l’operatiu de rescat, el projecte d’integració va acabar fracassant, ja sigui per la corrupció administrativa, encapçalada per governadors locals que van abusar dels refugiats (incomplint les ordres rebudes per Constantiopla); com per la incapacitat de les legions romanes per controlar la gran multitud.\nA l’altra riba, els bàrbars suposadament desarmats havien de passar davant d’uns funcionaris que els prenien la filiació; però hi havia tanta gent per fitxar que la frontera va tornar a tancar-se. El transvasament es va interrompre i les patrulles que havien ajudat als immigrants a travessar el riu es van dedicar a perseguir els que havien quedat enrere i intentaven passar il·legalment (el que avui en dia anomenaríem expulsions en calent)\nNo estava clar el que havia de fer-se amb els ‘sense papers’: si expulsar-los en calent o acollir-los. L’únic cert és que els gots no estaven disposats a tornar a casa amenaçades pels cruels huns.\nMalgrat el terroritzats que estaven els gots ‘, els militars romans els van tractar de manera expeditiva perquè no passés més gent pel Danubi.\nNo obstant això, els qui van donar aquestes ordres van ser castigats, ja que la consigna oficial era la integració de les tribus. Es podria dir que l’emperador havia decidit aplicar una política d’estrangeria relativament tova i humanitària, però els polítics locals i l’exèrcit no sabien com posar-la en pràctica.\nLa que en teoria s’hauria d’anomenar operació humanitària, va tenir lloc en una frontera remota, però a diferència d’avui dia, estava lluny de la mirada del govern, sense mitjans de comunicació de masses capaços de tenir-la sota control i sense una opinió pública a la de donar explicacions.\nUna operació confiada a buròcrates (molts d’ells corruptes) i militars (molts d’ells brutals).\nLegionari romà. S IV dc\nImmigrants interceptats per patrulles de la UE\nHi ha un altre paral·lelisme d’aquesta successió de fets, aparentment precipitats i sense un horitzó clar a mig i llarg termini, amb les migracions del nord Àfrica cap a la Unió Europea. En certa manera, Melilla és una frontera com la que va representar el Danubi al segle IV.\nAquells errors van canviar el curs de la història. I és aquí quan ja no hi ha afortunadament paral·lelismes amb la situació d’avui dia.\nVan provocar una rebel·lió d’immigrants que va acabar amb una sagnant batalla i la inesperada derrota de les legions romanes (superiors en nombre als bàrbars) i amb la mort del propi emperador Valente, a Adrianòpolis (Turquia europea, prop de Constantinoble), el 9 de agost de 378 dC.\nGots a la batalla d’Adrianòpolis\nEls esdeveniments posteriors van precipitar el que es coneix com la ‘Decadència i caiguda de l’imperi romà’.\nEl desastre humanitari de l’any 376 va ser descrit pels historiadors Amiano Marcelino (llatí) i Eunapio (grec) pocs anys després que passés, pel que els seus relats són bastant fidedignes.\nEl llenguatge usat per Amiano és revelador: per a ell, els gots eren una “plebs truculenta” (multitud de miserables perillosos) i amb el seu relat mostra el seu total desaprovo a la decisió de l’Estat d’acollir els refugiats que segons ell, venien a subvertir- .\nTenim davant nostre, l’oportunitat de no repetir la mateixa història en què els antics romans i pobles bàrbars es van veure embolicats.\nPer desgràcia, les notícies que diàriament ens arriben de les fronteres europees de l’est no fan presagiar que haguem après dels errors del passat.\nPerquè, un cop els refugiats són acceptats, si ho són, i un cop estan instal·lats en els nous territoris. Quin pas més cal fer? I ara què?\n¿Acceptar-los inicialment per rebutjar-los després? com va fer Roma?\nÉs elemental dissenyar una política d’acollida de refugiats i immigrants, sense precipitació (però si amb celeritat ja que la situació ho requereix) per aconseguir a un equilibri entre la població autòctona i la nova, i aconseguir així, a mig termini, una òptima convivència i fusió entre les dues poblacions.\nÈxodes i crisi de refugiats s’ha anat repetint al llarg de la història, per la qual cosa hauríem a començar a veure-ho com una oportunitat per a tothom.\nFinalment, com a amant de tot patrimoni cultural i artístic, però en especial del llegat de Roma, no vull acabar sense abans mostrar la meva condemna i repulsa més absoluta a la barbàrie de la guerra i en particular a l’eliminació sistemàtica del Patrimoni de la Humanitat , amb Palmira com trist darrer cas, per part de l’infaust estat islàmic.


Salvem la Barceloneta | El Bloc del Bixo\n← L’sprint final\nEn el mejor de los mundos →\nSalvem la Barceloneta\nPublicat el 29 maig 2007 per newman\nFa un temps vaig llegir una sèrie d'articles a Indymedia Barcelona sobre un Pla Urbanístic que l'Ajuntament de Barcelona està duent a terme a la Barceloneta. Per qüestions personals que ara no vénen al cas, des de ben petit m'he sentit força proper a aquell barri, a la seva gent i al seu ambient. És una de les barriades més humils de la ciutat, de tradició pescadora, amb els seus carrerons estrets que fan olor a mar per totes les cantonades. La gent, senzilla, de barri. Una gent que malgrat l'egoisme que cada cop arrela més en la nostra societat, encara sap mantenir en molts carrers aquell ambient tant típic d'abans, de l'època dels nostres avis. Si hi vas a passejar amb freqüència, de ben segur que te n'aniràs amb la sensació de que allò és com una "micro-ciutat" al marge de la gran Barcelona. Una mena de poble on tothom es coneix i on encara es tira endavant amb costums i tradicions tant maques com els coros, que ben aviat començaran. Si no els heu vist mai, us els recomano.\nDoncs ara, segons he llegit, l'Ajuntament sembla estar disposat a carregar-se el barri. A mercantilitzar-lo i a rendibilitzar la seva proximitat amb el mar per a convertir-lo en un feu turístic. Per aturar el Pla i evitar que es perdi la identitat tant peculiar del seu barri, diversos veïns i veïnes han organitzat la "Plataforma en Defensa de la Barceloneta". De moment, l'Ajuntament ja ha respost desallotjant aquest matí els i les okupes de la casa "Miles de Viviendas" del Passeig Joan de Borbó, que donaven suport explícit a la campanya.\nEm sabria molt de greu Barcelona perdés la Barceloneta. Molt, molt de greu. Perquè la Barceloneta, sense la seva "personalitat", ja no seria la Barceloneta. És necessari que algú aturi els peus als caps-quadrats de sempre que només pensen en fer calés. Hi ha coses molt més importants.\nArticles a Indymedia Barcelona sobre la Barceloneta\nArticle a Kaosenlared sobre les mobilitzacions a la Barceloneta


Home És temps de... El Sant Jordi dels Petits Mindundis! #Gastromenuts\nÉs temps de... Celebracions Els petits mindundis Llibres Menuts Girona Tradicions\nnuni , 22 abril 2014\t / 5651 0\nHola! Com han provat les vacances de setmana Santa! Sempre van bé les vacances oi? Nosaltres just ahir publicàvem la nostra col·laboració mensual amb Menuts Girona i on cada mes us proposem activitats a fer amb els nens a la cuina; la secció Gastromenuts! És d’aquelles col·laboracions que fan molta il·lusió! Uneixen dos de les meves passions la quitxalla i la gastronomia. En aquesta edició us proposem llibres de cuina per a nens per Sant Jordi i us la publiquem també al blog! 😉\nEsteu de ressaca post mona? Quin dia mes bonic el dilluns de pasqua! Fillols i filloles van a recollir la mona que amb tant de carinyo els hi han regalat els padrins. N’hi ha de tota mena! De xocolata, de gema, de mantega tipus Sara, figures de xocolata amb grans personatges infantils o futbolistes, ous de pasqua, gallines, pollets, conills, … per tots els gustos! A casa és tradició acompanyar la mona amb un petit present i aquest any que ens cau tant a prop Sant Jordi què millor que acompanyar la mona d’algun llibre?\nUn llibre de cuina fantàstic amb tota mena de consells culinaris i propostes organitzades per temes: Llesques i canapes salats, Amanides fàcils, Plats de debò, Berenars i Postres i Per saber-ne més. Dels entrants a les postres, idees ben gustoses, senzilles i delicioses per deixar bocabadats als familiars i amics! Un munt de consells pràctics i dietètics perquè els nens i nenes (noies i nois) es llencin a l’aventura apassionant de la cuina!\nAra ve la part difícil… escollir quin llibre us agrada més! Jo no me’n vaig sortir i els vaig acabar comprant tots quatre! No tinc remei! 😉 Ah! I a part d’aquests també ens han encantat aquests dos llibres infantils sobre Sant Jordi! Em perden les il·lustracions infantils i aquestes són magnífiques! La llegenda de Sant Jordi de XuxuLanstrum i La llegenda de Sant Jordi i el drac de Núria Aparicio i Laura Vaqué.\nLlegir és cultura, és un plaer, és un regal, és un hàbit que hem de transmetre als nostres menuts per tal de que aprenguin a gaudir-ne. En definitiva és un aprenentatge. I què millor que regalar saviesa d’una manera tant entretinguda i amena! Bona Pasqua i feliç Sant Jordi GastroMenuts i Petits Mindundis! 🙂\n7 abril 2015 (Comentaris: 2)\nEtiquetes: Cuina amb nens, Gastromenuts, Llibres, llibres de cuina nens, Menuts Girona, Petits Mindundis, Recomanar, Sant Jordi\nnuni, 23 setembre 2015


Notes de premsa | Saló Nàutico\nEl Saló Nàutic llança nous canals per difondre les tendències del sector, la sostenibilitat i el mar\nEl Saló Nàutic de Barcelona, que del 12 al 16 d’octubre celebra la seva 60ena edició al Port Vell de la capital catalana, ha llançat una nova iniciativa de comunicació digital per fer arribar als amants de la nàutica i el mar les últimes novetats del sector, connectar amb nous públics i crear comunitat.\nEl Saló Nàutic col·labora amb la Regata Solo Med de navegació oceànica\nEn la seva voluntat de fomentar la pràctica de la vela esportiva, el Saló Nàutic Internacional de Barcelona col·labora en l'organització de la Regata Solo Med, la primera prova de la qual salpa el dia 5 d'abril des de la base Mini Barcelona de la Fundació Navegació Ocèanica de Barcelona (FNOB) al port de la capital catalana. Coorganitzada per la FNOB i l'Ajuntament de Barcelona, la competició compta amb la participació d'un total de 40 embarcacions de la classe Mini de 6,5 metres, on s'inicien tots els navegants oceànics.\nEl Saló Nàutic celebra la nominació de Barcelona com a seu de la Copa Amèrica 2024\nEl Saló Nàutic Internacional de Barcelona, el certamen de referència del sector nacional i un dels més importants d'Europa, celebra la nominació de la ciutat de Barcelona com a seu de la Copa Amèrica de vela de l'any 2024, considerada la tercera competició esportiva més important del món després dels Jocs Olímpics i del Mundial de futbol. D'aquesta manera, Barcelona confirma la seva condició de capital del mar a la qual el Saló Nàutic contribueix des del 1963. En aquest sentit, l'esdeveniment, organitzat per Fira de Barcelona, amb l'Associació Nacional d'Empreses Nàutiques (ANEN), prepara la 60ena edició, que tindrà lloc del 12 al 16 d’octubre.\nEl Saló Nàutic torna a aplegar els aficionats al mar i consolida el bon moment del sector\nEl Saló Nàutic Internacional de Barcelona tanca avui la 59ena edició amb una gran afluència de públic i visitants professionals que al llarg dels seus sis dies de celebració han tornat a omplir el Port Vell de Barcelona registrant una intensa activitat tant comercial, com d'oci i familiar.\nEl Saló Nàutic de Barcelona prepara aquest cap de setmana activitats per a tots els públics\nSortides a mar, tallers i competicions són algunes de les activitats que ha preparat el Saló Nàutic per aquest cap de setmana. El saló exposa al Port Vell més de 500 embarcacions i reunirà aficionats, amants de la mar i famílies amb l'objectiu d'apropar la nàutica a tot tipus de públics.\nUna embarcació de rescat no tripulada guanya el premi Nautic Tech del Saló Nàutic\nEl projecte Nautic Proteus, una embarcació no tripulada dirigida per control remot per a rescats de persones en el mar, s’ha proclamat vencedor de la tercera edició del Nautic Tech International Investment Forum, competició de start-ups que s’ha fet avui en el marc del Saló Nàutic Internacional de Barcelona i que ha tingut enguany a la innovació com a principal eix temàtic.\nEl Saló Nàutic de Barcelona presenta un total de 97 novetats i primícies\nVaixells amb ales, elèctrics, amb menor consum i més sostenibles en el seu disseny i materials. Aquestes són les tendències del gairebé centenar de novetats que grans firmes de sector nàutic internacional presentaran per primera vegada a Barcelona. El Saló Nàutic, que tindrà lloc del 12 al 17 d’octubre al Port Vell, comptarà a més amb 15 models que opten al millor vaixell europeu de l'any. D’aquesta manera, el certamen de Fira de Barcelona consolida la seva posició de plataforma de referència internacional per al sector i esdeveniment líder de la nàutica nacional.\nEl Saló Nàutic torna a aplegar el sector i les grans marques amb la sostenibilitat com a ruta\nGrans marques nacionals i internacionals, professionals del sector i amants de la navegació participaran al Saló Nàutic que tornarà a omplir el Port Vell de Barcelona d'activitats, embarcacions i novetats amb una edició marcada per la sostenibilitat, la dinamització del negoci i la tornada dels esdeveniments firals nàutics.\nEls vaixells tenen ales\nEl fenomen de les noves open 'amb ales' és molt més rotund que el que va ser en el seu moment el boom dels 4x4, o el dels SUV, actualment. Del 12 al 17 d'octubre, el Saló Nàutic de Barcelona mostrarà diversos models pioners en aquest segment.\nAlgunas de las innovaciones tecnológicas e iniciativas que se desarrollan en torno a la energía eléctrica a bordo formarán parte de la oferta de la 59ª edición del Salón Náutico Internacional de Barcelona que, del 12 al 17 de octubre, tendrá lugar en el Port Vell de la capital catalana.\nEl Saló Nàutic aposta per la sostenibilitat i innovació per consolidar el creixement del sector\nEl Saló Nàutic de Barcelona, que organitza Fira de Barcelona, en col·laboració amb l'Associació Nacional d'Empreses Nàutiques (ANEN), tindrà lloc del 12 al 17 d'octubre al Port Vell amb l'objectiu de contribuir a la recuperació que està experimentant el sector\nJosep Antoni Llopart, nou director del Saló Nàutic Internacional de Barcelona\nEl Saló Nàutic Internacional de Barcelona tindrà un nou director al timó de l'esdeveniment. El responsable de diferents salons destinats al públic, Josep Antoni Llopart, s'encarregarà de dirigir el certamen.


Acreditació competència genèrica de la 3a Llengua — Escola d'Enginyeria de Barcelona Est. EEBE — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nLa UPC estableix, mitjançant l'Acord CG/2018/01/15 , la moratòria del requisit de B2, que afectava els estudiants que van accedir a la Universitat el curs 2014-2015 en endavant, i recupera les 4 vies per assolir la competència en una tercera llengua previstes des de la implantació dels graus de la UPC.\nComunicació de la UPC - gener de 2018\nFer una estada en una universitat o empresa estrangera en el marc d’un programa de mobilitat o d’un conveni de cooperació educativa en què l’activitat es faci en una tercera llengua i haver obtingut un mínim de 9 ECTS.\nAcreditar el coneixement d’una tercera llengua (alemany, anglès, francès i italià) amb un certificat del nivell B2 (entès com a nivell complet o B2.2) o un nivell superior del Marc Europeu Comú de Referència, del Consell d’Europa.\nA través d'un tiquet DEMANA EEBE, ajuntant la següent documentació:\nEn els supòsits 1, 2 i 3 l'acreditació és automàtica i no caldrà presentar res però no acrediten nivells del MECR.\nDe setembre de 2020 a juny 2021\nEs podrà consultar a l'e-Secretaria generant un expedient acadèmic, aproximadament una setmana després de la sol·licitud..\nCertificat B2 per als Graus\nReconeixements de crèdits per idiomes


Newsletter Tardor 2015 - Vins de Taller - Vins ecològics de l'Empordà\nNewsletter Tardor 2015\n2015, una anyada per recordar!\nLa verema 2015 a Vins de Taller s’ha avançat respecte de l’any anterior aproximadament una setmana de la data d’inici. Els graus alcohòlics assolits, expressats segons la concentració de sucres dels raïms i l’acidesa d’aquests, van arribar al seu punt òptim entre l’última setmana d’agost i la primera de setembre en gairebé totes les varietats que treballem. Això es va traduir en una gran quantitat de feina i activitat tant al camp com en el celler, ja que els moments ideals de recol·lecció per varietat de raïm van arribar molt junts en molts dels casos, i no podíem perdre ni un dia sense veremar perquè la qualitat no minvés.\nLa meteorologia d’enguany ha estat favorable per a la maduració del raïm, caracteritzada clarament per un juliol molt sec i amb altes temperatures i un agost més suau i amb algun ruixat a mitjans de mes. Així, doncs, definiríem l’any com a satisfactori, ja que hi ha hagut poca presència de malalties a la vinya, fet que ens ha permès d’obtenir uns raïms d’alta qualitat sanitària i amb una maduresa fenòlica més que bona. D’altra banda, val a dir que els rendiments han estat inferiors perquè hem obtingut menys quilos de raïm i, per tant, menys litres de vi. Aquesta disminució ha afectat tot l’Empordà, donat que ha estat un any més sec.\nSeguint la filosofia del celler, la verema s’ha fet tota manualment amb caixes de 15 Kg, iniciant la collita abans de l’alba i finalitzant-la, quan les temperatures comencen a ser altes, cap a les 10:30-11:00 del matí. Aquesta manera de treballar ens permet entrar el raïm fresc i sense aixafaments, mantenint, així, les aromes provinents de cada varietat i evitar fermentacions no desitjades abans d’hora.\nDesprés dels sacrificis de tot un any ja comencem a tenir més a prop els resultats. Les fermentacions estan evolucionant molt bé i estem impacients per tenir els caldos acabats i embotellats, perquè tot indica que seran fantàstics!\nFesta de la verema de Vins de Taller\nLa festa de la verema d’enguany a Vins de Taller va tenir una forta afluència de gent, amb més de 150 participants que van gaudir de les activitats que es van portar a terme.\nLa jornada es va iniciar als vinyets, a Siurana d’Empordà. Allà es va fer un recorregut botànic durant el qual es van observar i explicar la quantitat de plantes i arbres que formen el paisatge, juntament amb els ceps, així com la importància que té tota aquesta biodiversitat per al cultiu de la vinya i per al vi.\nTot seguit es va iniciar la verema. La recol·lecció per part de tots els participants es va realitzar manualment en caixes de 15 Kg. Un cop acabat de collir el raïm, tots els que van voler van poder experimentar com es premsava aquest antigament, amb els peus. Va ser un moment molt divertit!\nAcabada la feina, al celler de Vilamalla ens esperava un vermut tradicional i una bona fideuà, i tot acompanyat dels caldos de Vins de Taller.\nLa festa va concloure amb un elevada xifra de participació. Esperem que tots en gaudissin tant com nosaltres i desitgem tornar-los a veure l’any vinent!\nVins de Taller a la 35 Mostra de Vins i Caves de Catalunya\nLa 35ª Mostra de Vins i Caves de Catalunya, que organitza cada any el Departament d’Agricultura, a través de l’Institut Català de la Vinya i el Vi (INCAVI) i de l’empresa pública Promotora d’Exportacions Agroalimentàries (PRODECA), amb el suport del sector vinícola català, va tancar les portes el passat dijous 24 de setembre confirmant-se com el més gran desplegament d’elaboradors vitivinícoles a la ciutat de Barcelona després d’assolir un nou rècord de participació.\nEnguany van assistir a la Mostra 150.000 persones, amb un augment de visitants professionals de l’hostaleria, i es van realitzar 115.000 tastos, 5.000 més que en l’edició anterior, un 4,34% d'increment. Els visitants van poder fer un recorregut pels 81 cellers participants, de les 12 denominacions d’origen reconegudes a Catalunya, un 11% més que l’any passat, amb més de 650 referències de vins i caves.\nVins de Taller va participar a la Mostra servint un total de 3.627 consumicions dels seus vins (un 24% més que el 2014) entre un gran nombre de visitants que, ja coneixedors de la marca, en demanaven referències concretes, preferint-ne les gammes altes. A més, el Baseia va ser un dels seleccionats per a L’Espai Selecció, on es podien degustar els 83 vins icones dels cellers participants en el certamen.\nPrimeres exportacions de Vins de Taller a Dinamarca i Canadà de la mà de Moonwine\nDurant el mes de setembre s’han tancat les primeres vendes de Vins de Taller al Canadà i a Dinamarca a través de l’empresa exportadora de vins Moonwine. Després de visitar les nostres vinyes i tastar els nostres vins, l’exportador de Dinamarca va quedar molt content, tant de la qualitat d’aquests com de la filosofia del celler.\nGuillem Parres de VdT amb l'exportador de Dinamarca\nMas verd, un lloc remot, un nom propi... Petit Manseng\nLa collita del Petit Manseng de Mas Verd (Millàs) ha estat esplèndida. Amb un increment de producció de més del 150% respecte de la collita del 2014, s’han assolint els 4.450 Kg veremats, amb la qual cosa s’ha reafirmat la bona feina feta al camp durant tot l’any i s’ha consolidat la jove plantació. L’estat sanitari ha estat magnífic, i tant l’elevada concentració de sucres com la seva marcada acidesaes traduiran, de ben segur, en un vi peculiar i únic.\n“Expressar el paisatge a la copa amb singularitat i elegància”, així ha sintetitzat la seva experiència amb Vins de Taller Ramon Francàs (1967), un reconegut periodista expert en el món dels vins (Confrare de Mèrit de la Confraria del Cava, Acadèmic de Mèrit de l’Acadèmia Tastavins del Penedès i Chevalier de l’Ordre des Coteaux de Champahne, ha rebut els premis Eugeni Molero del Garraf, Sant Raimon de Penyafort i Saint Vincent de la Corporation des Vignerons de Champagne i ha estat distingit per l’Institut Català de la Vinya i el Vi de la Generalitat i reconegut per la patronal Uvipe, l’associació penedesenca Qalidès i l’Associació Catalana d’Enòlegs) que també n’ha quedat corprès:\n“Vaig conèixer Vins de Taller i Antoni Falcón de la mà de Sole G. Insúa. Els seus vins són força personals.Si hi ha un vi de Vins de Taller que m’ha deixat molt gratament sorprès, però,aquest és el Vinyes madures Leandro 2012 (LEA’12). És un vi dolç, natural, fruit de raïms de la varietat Cortese sobremadurats a la vinya que ha envellit en bótes de roure de tercer any durant tres mesos (la fusta està molt ben integrada). És fi, no gaire embafador i amb unes interessantíssimes notes d’hidrocarburs. També presenta notes d’orellanes i força rodonesa. És un vi d’edició molt limitada, només 2.005 ampolles de 500 ml. No conec res igual a casa nostra. M’ha robat el cor”.\nPeriodista, Màster en Enoturisme i sommelier professional, Ruth Troyano Puig (Reus, 1979) ha assolit una llarga experiència després d’haver treballat a la Cadena SER-RàdioReus, la Delegació del Govern de la Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament de Tarragona. Els dos darrers anys ha compaginat els dos mons que més l’apassionen: el del vi i la gastronomia amb el de la comunicació i les xarxes socials, i actualment és responsable de comunicació de l’Hotel-Hostal Sport de Falset i Oleum Flumen i col·laboradora dels diaris digitals La Conca 5.1 i Vadevi.cat, el blog Voces Económicas i les emissores Ràdio4-RNE i Ona La Torre. Autora del bloc Vi Moments Persones (1r premi concurs BlocDOCat 2012), la fascinació que li ha originat la descoberta de Vins de Taller l’ha portat a descriure’ns així de bé:\n“Exotisme i atreviment empordanès sota l’empara de la DO Catalunya. Vins de Taller és una ànima lliure que integra l’agroforesteria a la viticultura tradicional.\nLa vinya és molt més que un jardí cultivat a consciència; és un entorn de biodiversitat que nodreix el cep. Varietats foranes ben perfilades enològicament busquen sorprendre en el tast el consumidor i fer visible alhora la bellesa d’un paisatge on conviuen bosc, fruita i flor”.\nEl 1948, després que Leonardo Da Vinci finalitzés el cèlebre mural L’última Cena, el duc de Milà Ludovico Sforza, més conegut com a Ludovico il Moro, li va regalar un vinyet per agrair-li les diferents obres d’art que havia realitzat per a ell. El vinyet, que es trobava al fons dels camps situats a l’actual jardí de la Casa degli Atellani, al barri de Porta Vercellina de Milà, tenia forma rectangular i una superfície aproximada de 8.300 m2.\nEl regal no era casual, ja que la família de l’artista tenia passió pel cultiu de vinyars, i el vi era un dels seus molts interessos, tal com demostren les seves llistes de la compra i altres documents. A tall d’exemple, mireu què va deixar dit el geni florentí: “Cada vegada que es descobreix un bon vi resulta millor per a la humanitat que el descobriment d’una nova estrella”.\nRegalar vins? Vins de Taller t’assessora\nOriginalitat? Vins? Un regal? Són algunes de les qüestions que se’t poden haver plantejat en algun moment i que creus que poden ser molt oportunes per a una ocasió especial i per a una persona indicada. Des de Vins de Taller hem creat una proposta divertida i original per a uns amics del celler que volien fer un regal diferent al seu fill. Així, vam fer una relació entre la seva personalitat i diferents perfils de vins que el poguessin descriure a través d’una copa. Mitjançant un recorregut per diferents vins de regions vitivinícoles de tot el món, diferents varietats de raïm i diferents tipus d’elaboracions, vam explicar la personalitat i les tendències de la persona per mitjà dels sentits.\nAmb l’autorització del Vicente i la Montse, reproduïm la selecció dedicada al seu fill Pablo amb motiu del seu 40è aniversari:\nPer al Pablo “Clàssic”\nPer al Pablo “Autèntic”\n1. Garnatxa peluda (Marmellans rosat. Monstant).\n1. Garnatxa blanca (Etim. Verema tardana. Montsant 2014).\nPer al Pablo “Innovador”\nI per al Pablo “Madur”\n2. Petit Manseng (Tariquet. Premiers Grives 2011).\n6. Garnatxa blanca sobremadurada (Rivesaltes Ambré 1997).\n8. Moscatell (Fusta nova moscatell. València).


Alstom prejubila el líder de la UGT - Notícies Economia - Notícies Economia - e-notícies\nEconomia · 2 d'Agost de 2014. 20:19h.\nUna imatge del líder d'UGT de Catalunya, Josep Maria Álvarez\nL'ERO pactat per la direcció de l’empresa Alstom i el comitè d’empresa de la fàbrica de Santa Perpètua de Mogoda (Vallès Occidental) afecta també el secretari general de la UGT a Catalunya. Josep María Álvarez, en efecte, serà un dels 193 prejubilats, segons informa El Periódico.\nEl líder d’UGT, que té 58 anys, continua en nòmina a Alstom malgrat estar en excedència per càrrec públic. Álvarez va començar a treballar el 1975 a la Maquinista Terrestre y Marítima, que més tard seria absorbida per Gec-Alsthon, l’any 1975 però de seguida va tenir responsabilitats sindicals.\nEl 1976 ja va ser escollit membre del comitè d’Empresa com a secretari d'Acció Sindical i el 1980 va esdevenir secretari d'organització de la Federació del Metall de la UGT de Catalunya.\nEl maig de 1990, al 8è Congrés de la UGT, va ser elegit secretari general i ha estat reelegit el 1994, el 1998, el 2002, el 2005, el 2009 i el 2013.\nÁlvarez, que és també militant del PSC, porta així més de 24 anys al capdavant del sindicat. CCOO de Catalunya, en canvi, té limitació de mandats: l’ara diputat d’ICV al Congrés, Joan Coscubiela, va plegar el 2008 després d’estar tretze anys al càrrec.\nAl 14è congrés de la UGT va sonar Matías Carnero, president del comitè d’empresa de Seat, com a substitut, però Álvarez va ser reelegit amb més del 80% dels vots. Carnero està ara a l’executiva com a secretari general adjunt i previsible successor.\nUGT no ha contestat el mail d’e-notícies sobre la xifra exacta de mesos que va treballar Josep María Álvarez a la Maquinista.\nEl Carec aconsella lluitar contra el frau fiscal la setmana del cas Pujol


un blog imprescindible Descans: el blog d'un home que descansa: Apunts autobiogràfics 2\nApunts autobiogràfics 2\nNo m'assemble gens a mon pare. Mon pare tampoc s'assemblava a son pare. I el pare de mon pare tampoc s'assemblava gens a son pare. Podríem concloure doncs que sí que tinc quelcom en comú mon pare. Coses del cromosoma Y a la 23a parella, m'imagine.\nSempre he estat un avançat als meus temps: als vint-i-tres anys vaig patir la crisi dels trenta, als vint-i-sis la crisi dels quaranta i als vint-i-vuit la dels cinquanta.\nL'assignatura constava de set temes. L'examen era de cinc preguntes, a dos punts per pregunta. Vaig concentrar els meus esforços en estudiar només quatre temes, oblidant-me dels tres restants. Vaig treure un 8. De què anava l'assignatura? Combinatòria, Càlcul de Probabilitats i coses d'eixes.\nJo de petit tenia els ulls blaus, però amb els anys s'enfosquiren. Com molts altres nens.\nPublicat per Josep a 4:52\nLa foto que has posat és preciosa.\nRefent a l'avançament de les crisis, pensa en positiu...ja les has passat pràcticament totes. Ara a viure! :)\n1 de febrer de 2012, a les 7:46\nAniré passant. Una abraçada.\n2 de febrer de 2012, a les 1:36\nCom a avançat al teu temps, ara deuries estar passant la crisi dels setanta: apagant llums, tancant portes i rondinant per tot.\n2 de febrer de 2012, a les 12:11\nRealment, el que fa la genètica. Et poc canviar la vida en un tres o ni res!\n3 de febrer de 2012, a les 0:03\nah, a veure si em paguen la jubilació ans de fer els 40 (que ja estaré per la crisi dels 90)\nBenvolgut Jordi Cine:\npassaràs de mi? Ben fet, qualsveol persona amb dos dits de front passaria d'un paio com jo.\nsí, i mirant les obres.\nsí, 23 parelles de cromosomes ballen com volen.\n12 de febrer de 2012, a les 14:08\nEls Premis Patí: premiats\nPremis Patí: actors\nPrimeres nominacions als Premis Patí\nEls Premis Patí\nEls Premis Dan Burros Nostrats\nApunts autobiogràfics 3\nEstat d'emergència i emergències d'estat.


Taller d’autodefensa per a dones des d’una perspectiva feminista (Nivell I) a Barcelona – CGTCatalunya\nInici > General > Taller d’autodefensa per a dones des d’una perspectiva feminista (Nivell I) a Barcelona\nTaller d’autodefensa per a dones des d’una perspectiva feminista (Nivell I) a Barcelona\nDilluns, 11 agost, 2008\nLa violència contra les dones té una funció molt important en el sistema patriarcal: perpetuar la situació de dominació dels homes sobre les dones. Les discriminacions directes han desaparegut de la legislació, però la violència física, psíquica i sexual es manté i intervé en totes les esferes de la vida de les dones: des de la representació mediàtica de les dones com a objectes de desig, el control del cos a través del discurs mèdic androcèntric o les diferències de salari entre homes i dones, fins a qualsevol de les formes de violència sexual, com són les violacions i l’assetjament sexual en el treball, i les agressions en l’àmbit domèstic.\nHi ha molts fronts per lluitar contra la violència masclista, des de Dones Llibertàries i amb la col·laboració d'Acció Social de la CGT de Catalunya, us proposem un taller d'autodefensa des d'una perspectiva feminista.\nAquest curs es basa en un treball físic i emocional per aprendre a comprendre i reconduir les situacions en què ens puguem trobar, sobretot situacions de conflicte. Treballarem per desenvolupar la calma, l’autoconeixement, la intuïció, l’autoestima i la consciència de l’espai per preveure les situacions conflictives abans que sorgeixin i aprendre a enfocar-les i resoldre-les, fins i tot quan ja són situacions de violència.\nDates: els dissabtes 20 i 27 de setembre, 4 i 11 d'octubre\nHorari: 10-14 h.\nLloc: local CGT (Via Laietana 18, 9è, Barcelona), Sala Costa i Font\nPreu: 40 euros. Preu reduït: 25 euros (afiliades a la CGT o si esteu a l’atur).\nProfessora: Karin Konkle (EUA, 1969), llicenciada en Estudis de Gènere per la Universitat de Colúmbia (Nova York) i en Medicina Tradicional Xinesa per l’Escola Superior d’MTC (Barcelona). És 2n Dan d’Aikido de la Ki No Ken Kyu Kai Internacional Association (Yoshigasaki Shihan) i professora d’autodefensa per a dones; porta divuit anys practicant arts marcials (sobretot aikido i tai-txi) i deu practicant meditació.\nEstructura bàsica del curs:\n- Presentació dels conceptes bàsics\n- La comunicació visual. La distància entre les persones.\n- El moment d’entrar en contacte, fins i tot el contacte físic: la presa.\n- La comunicació amb la veu.\n- Marcar el territori propi: la ràbia i el crit, la força física.\n- Aprendre a colpejar: cops de colze.\n- Coordinar la força física amb el moviment: combinar córrer o moure’s amb l’acte de colpejar.\n- Aprendre a utilitzar les parts del cos que estan lliures.\n- Agafar fluïdesa en les sèries de moviments.\n- L’empenta de mans.\n- Treball a terra: com utilitzar tot el cos, com caure, com donar cops de peu des de terra, com alliberar-se quan un altre s’ha tirat a sobre.\n- La sensibilitat al moviment de l’altre, veure la intenció de l’altre.\n- El combat: l’atac des del darrera, profunditzar en la veu i la mirada. Conèixer els punt vitals en el context del combat.\n- Consciència de l’espai amb vàries persones, integració i assimilació de cops, crits, preses i maneres de desfer-se’n.\n- Integració, reforçar conceptes, retornar a la relaxació i integrar-la en el moviment.\nPer a inscripcions i pagament passeu a partir del 25 d'agost per la recepció del local de la CGT (Via Laietana 18, 9è, Barcelona) de dilluns a divendres, els matins de 10 a 13 h. i les tardes de 16 a 20 h. L’import del curs es pagarà en efectiu en el moment de fer la inscripció.\nPlaces limitades a 20 persones per rigurós ordre d'inscripció.\ntel. 659 327 711 (Noèlia) o 93 310 33 62 (CGT)\nOrganitza: Dones Llibertàries\nCol·labora: Secretaria d'Acció Social de la CGT de Catalunya\nEn documents adjunts, el cartell i el tríptic del taller d'autodefensa.\ncartell taller Bcn\ntriptic cara 1\ntriptic cara 2


Pensament creatiu - Revista Mètode\nQuan la meua primera novel·la, The Mathematics of Love (La aritmética del amor, Alianza Editorial, 2007), es va publicar, molta gent va donar per fet que el títol era una paradoxa. També se sol pensar que la ciència i les arts s’oposen: la ciència tracta dels fets, les arts del sentiment; la ciència analitza el món físic, les arts sintetitzen aspectes del món humà en quelcom de nou. Però de fet no són ben bé conceptes contraris. Tothom es pensa que els descendents de Charles Darwin han heretat la seua ment científica junt amb els gens, però no és pas tan senzill. Dels cinc fills de Charles\nDarwin, William es va fer banquer, George, el meu besavi, era professor d’astronomia a Cambridge i Frank era ajudant d’investigació del seu pare. Leonard era un enginyer que va convertir el seu petit negoci en The Cambridge Scientific Instrument Company. Horace va ser militar, estigué implicat en estudis científics tals com la balística, i més tard esdevingué president de la Royal Geographical Society. Bessie no va tenir cap repercussió social, encara que va ser la tieta estimada per tots els fills dels seus germans. Etty, tanmateix, va editar un llibre del seu pare, The Descent of Man (L’origen de l’home), i les cartes i documents privats de la seua mare. Charles, per descomptat, era escriptor, però cap d’ells es va dedicar a l’art. La néta de Charles, l’artista Gwen Raverat, diu:\nTenien tendència a considerar les arts com elements no essencials de la vida: matèries sense importància. Però aquesta seria una visió superficial: en el seu treball científic mostraven moltes de les característiques de l’artista creatiu: el sentit de l’estil, de la proporció; l’amor apassionat pel seu objecte d’estudi; i, sobretot, la integritat completa i la voluntat de prendre’s tot de molèsties per perfeccionar els seus treballs.\nDe fet, el pensament creatiu es troba al nucli tant de l’activitat científica com de l’artística. En el seu llibre Sparks of Genius (El secreto de la creatividad, Kairós, 2002), Robert i Michèle Root-Bernstein exploren com és que el pensament creatiu opera de manera semblant en totes les disciplines.\nDani Sanchis. Darwin, 2009. Collage.\nEn tots els camps, això ocorre preverbalment, abans que entre en joc la lògica o la lingüística, manifestant-se mitjançant d’emocions, intuïcions, imatges i sensacions corporals. Les idees resultants es poden traduir en un o més sistemes de comunicació, com ara paraules, equacions, pintura, música o dansa [però] sols després que estiguen suficientment desenvolupades en les seues formes prelògiques.\nDe manera semblant, Stravinsky deia que la seua música començava amb «alguna comprensió intuïtiva d’una entitat desconeguda que ja es posseïa», però també «La manera com pense… no és gaire diferent del pensament matemàtic», i Einstein utilitzava la consciència del propi cos (propiacepció) com el primer pas en la comprensió del comportament dels protons: «les matemàtiques i la lògica formal eren els passos secundaris». Pitàgores deia: «Nosaltres som poetes.» I aquesta descripció del Nobel de química, William Lipscombe; podria il·lustrar el meu propi procés creatiu a l’hora d’escriure una novel·la:\nVaig sentir una concentració de l’intel·lecte i les emocions que segurament era una resposta estètica. Anava seguida d’una allau de prediccions provinent de la meua ment com si jo fóra un transeünt que m’ho veia passar… Només després vaig ser capaç de començar a formular una teoria sistemàtica… Era ciència? Les proves posteriors ens van demostrar que ho era. Però els processos que vaig utilitzar i les respostes que vaig sentir eren més semblants a les d’un artista.\n«Tothom es pensa que els descendents de Charles Darwin han heretat la seua ment científica junt amb els gens, però no és pas tan senzill»\nEls Darwin i els Wedgwood\nL’avi de Charles Darwin, Erasmus Darwin, formava part del grup d’homes que es feia dir la Lunar Society [Societat Lunar]. Tots ells vivien als Midlands, on Boulton i Watt van fer les grans màquines de la Revolució Industrial, Priestley va revolucionar la química i Josiah Wedgwood va ser precursor de la investigació científica en el camp de la ceràmica i va utilitzar els grans dissenyadors del moment. L’artista Joseph Wright va pintar quadres dels seus experiments científics. Va ser en aquesta atmosfera d’art i ciència explorant-se mútuament on Eramus Darwin va traduir a l’anglès el Systema Vegetabilium de Linné. Hi parlava del sistema de Linné com d’un «terreny poètic inexplorat», tan ric en possibilitats metafòriques com Les metamorfosis d’Ovidi, i el va utilitzar, juntament amb les seues observacions científiques, per escriure un llarg poema, The Loves of the Plants [Els amors de les plantes]. Hi feia el comportament de les plantes comprensible transformant la ciència exacta en termes humans per a lectors ordinaris: el pensament transformador és un dels tipus de pensament creatiu de Root-Bernstein. Això va fer avançar les idees primitives de l’evolució i esdevingué un èxit de vendes que va provocar un escàndol perquè donava suport a la Revolució Francesa i a l’abolició de l’esclavitud; la sintetització –unir idees que aparentment no són semblants– és un altre dels tipus del pensament creatiu de Root-Bernstein. Robert, el fill d’Eramus Darwin, també era doctor, i es va casar amb Susannah, filla de Josiah Wedgwood: Charles Darwin va ser el seu segon fill. Quan Charles va créixer, es va casar amb la seua cosina Emma, la filla menor de Josiah II, de manera que aquest matrimoni va transmetre un conjunt doble d’aquells gens de Wedgwood. De fet, Carolina, la germana de Charles, ja s’havia casat amb el germà d’Emma, Josiah III, i el seu nét va ser el gran compositor anglès Ralph Vaughan Williams. Va ser Josiah II qui va encoratjar Charles Darwin a unir-se al Beagle.\nDani Sanchis. Turba, 2009. Collage i Letraset.\nGwen Raverat va descriure la seua pròpia família immediata com «benèvolament ignorant», però Emma havia viatjat per Europa amb els seus pares, i hi va poder visitar tots els centres culturals i artístics. La seua autèntica passió era la música; va rebre classes de piano de Chopin i més tard les seues interpretacions al piano van ser un dels grans plaers de Charles. La música, per descomptat, és la més abstracta i matemàtica de les arts, i l’abstracció és una de les formes de pensament creatiu de Root-Bernstein.\nLes investigacions científiques familiars s’estenien a la família mateixa. El primer Josiah solia anotar allò que deien els seus fills quan no hi havia adults presents. I mentre cuidava Annie, la seua filla moribunda, Charles prenia notes tècniques i mèdiques sobre el seu estat. Però ningú que llegesca sobre l’angoixa de Charles i Emma en morir la seua filla podrà trobar-hi manca d’amor. Com Emma va escriure a Charles en temps més feliços:\nEm sembla, a partir del que expliques sobre la teua pròpia ment, que no sols em consideraràs un espècimen del gènere (no sé quin; els simis, supose). Deus estar formant-te teories sobre mi i, si estic emprenyada o de mal humor, només consideraràs «què demostra això?», cosa que resultarà ser una manera molt grandiloqüent i filosòfica de considerar-ho.\n«Se sol pensar que la ciència i les arts s’oposen: la ciència tracta dels fets, les arts dels sentiments; la ciència analitza el món físic, les arts sintetitzen aspectes del món humà. Però no són conceptes ben bé contraris»\nThomas Wedgwood és una altra figura familiar; les seues idees i i investigacions es van difondre molt àmpliament, encara que va morir molt jove. Va realitzar experiments d’òptica amb Davy, i va discutir sobre poesia i el món natural amb Wordsworth i Coleridge, els quals van observar en ell «un excel·lent i atent sentit de la bellesa, unit a la més pacient exactitud en la investigació experimental». Va obtenir imatges raspallant solucions sensibles a la llum sobre el paper, aleshores disposava objectes sobre la superfície abans d’exposar-les a la llum. Més tard va fer servir un microscopi com a ampliadora per fer aquestes «imatges solars», el que nosaltres anomenaríem fotografies. Igual com Erasmus Darwin, estic fascinada per les possibilitats metafòriques dels fets materials, de fet el tema central de la meua novel·la La aritmética del amor és la fotografia, així que vaig voler utilitzar Tom com a personatge. Però la meua història està ambientada massa tard, el 1819. Afortunadament la història també necessitava un doctor, així doncs, vaig agafar en préstec Robert Darwin per curar un braç trencat i oferir una introducció. Leonard, el fill de Charles, va esdevenir un excel·lent fotògraf; les seues fotografies són algunes de les millors imatges de Charles Darwin de vell. Però Charles i Emma eren descuidats amb el seu patrimoni artístic, van arribar a fer servir els camafeus de Wedgwood com a joguines i quan necessitaven reformar Down House es venien algunes de les peces més valuoses de Wedgwood per a aconseguir diners.\nDani Sanchis. Possibilitat metafòrica, 2009. Collage.\nL’observació i la creació\nEl seu fill George tenia passió per la història; les seues pintures de cavallers i heràldica encara es poden veure a l’habitació dels xiquets a Down House. Gwen, la seua filla major, el descriu com «l’home més romàntic»:\nL’heràldica havia estat la passió inoblidable de la seua infantesa. Encara que no em sorprendria que fins i tot els seus interessos científics tingueren un origen romàntic; en tot cas, què pot ser més romàntic que les marees o la lluna?… Bé estiguera jugant a tennis o bé practicant tir amb arc, caminant pel camp per mesurar a quina distància havia disparat, ell es comportava de manera mig conscient com un personatge d’història medieval.\nAcí, com a novel·lista, s’està identificant amb un astrònom. Però la identificació també era la raó per la qual Erasmus i Robert Darwin havien estat uns doctors molt estimats, i això és fonamental per a algunes disciplines científiques: per exemple la investigació de Thomas Eisner sobre els sistemes de defensa dels insectes.\n«Erasmus Darwin parlava del sistema de Linné com d’un “terreny poètic inexplorat”, ric en possibilitats metafòriques, i el va utilitzar per escriure un llarg poema, Loves of the Plants»\nGwen i la seua germana Margaret col·laboraren amb les seues cosines, les filles d’Horace, Ruth i Nora, i la filla de Frank Frances a escriure i il·lustrar un recull de contes de fades. «Després d’una feina molt dura», diu la portada, va ser presentat al germà menor deGwen, Charles, el 1897. Aquell era el meu avi Sir Charles Darwin, físic. Ell era amb Rutherford quan va fisionar l’àtom, després va passar la major part de la II Guerra Mundial treballant al MIT [Institut de Tecnologia de Massachusetts] en el desenvolupament del radar.\nGwen es va formar a l’Slade School of Art, i es va casar amb l’artista Jacques Raverat. Els Darwin ja coneixien gent com Virginia Woolf, i a través de Jacques van arribar a conèixer el poeta Rupert Brooke i el seu cercle d’escriptors i artistes, que recorda Tom Wedgwood i Coleridge. Gwen trobà la seua autèntica vocació a fer reviure l’art del gravat en fusta. De vella, Gwen va escriure:\nDani Sanchis. L’home més romàntic, 2008. Collage.\nLa totalitat d’una vida llarga es passa aprenent a veure, per conèixer allò que hom mira amb la ment interior: no per guanyar experiència, sinó per perdre-la.\nLa vertadera observació és el primer dels tipus de pensament creatiu de Root-Bernstein. Nora esdevingué botànica i la seua filla Hilda, biòloga. Ruth Padel, la filla de Hilda, és poetessa. Quan Ruth va portar Hilda a un recital de poesia, Hilda digué «Ara trobe sentit als poetes. Ells s’adonen de les coses.» Els escriptors observen el món com ho fan els artistes i els científics: amb gran atenció, però també amb una ment oberta. Amb l’expressió «perdre l’experiència», Gwen vol dir perdre les preconcepcions. El mateix Charles Darwin digué:\nM’he esforçat amb fermesa per mantenir la meua ment lliure, per tal d’abandonar qualsevol hipòtesi, no importa com d’estimada (i no puc resistir-me a formar-ne una sobre cadascuna de les matèries), tan prompte com es demostra que els fets la contradiuen… Això m’ha dut de manera natural a desconfiar moltíssim del raonament deductiu en les ciències mixtes. D’altra banda, no sóc gaire escèptic, un estat d’ànim que crec que és perjudicial per al progrés de la ciència.\n«La filla de George Darwin el descriu com “l’home més romàntic”: “No em sorprendria que fins i tot els seus interessos científics tingueren un origen romàntic; en tot cas, què pot ser més romàntic que les marees o la lluna?”»\nEn altres paraules, ens proposem buscar alguna cosa, però també hem d’estar oberts a les coses que no sabem que hi són, i a les coses que contradiuen les nostres expectatives. Tom Wedgwood va anar més lluny:\nLa percepció esdevé llenguatge… La major part del que se suposa que és la percepció només és el corpus d’idees que una percepció ha despertat.\nLa idea ha esdevingut fonamental per a la Teoria en les Humanitats, però en qualsevol disciplina els fets observats no es poden separar completament de les percepcions de l’observador.\nMargaret, la germana de Gwen, es va casar amb Geoffrey Keynes, un cirurgià que era també una autoritat en el gravador i poeta William Blake: la ciència i les arts van de la mà una altra vegada. Els Keynes van tenir quatre fills que van combinar les ciències biològiques i l’escriptura. El fill menor de George, Billy, va ser agent de borsa.\nLa passió de Bernard, el fill de Frank, va ser l’esport; ell va crear el gènere de la crònica esportiva, i durant cinquanta anys va ser el corresponsal de golf del diari The Times. La segona esposa de Frank, Ellen Crofts, era professora de literatura a Cambridge en els primers dies de l’educació universitària de les dones. La seua filla Frances Cornford va arribar a ser una poetessa famosa. El seu poema «The Guitariste Tunes Up» [“El guitarrista afina”], encarna tres dels tipus del pensament creatiu de Root-Berstein: construcció d’imatges, analogia i propiacepció. L’esposa de Bernard era artista i la seua filla Ursula Mommens encara és terrissaire: i també és re-re-rebesnéta de Josiah Wedgwood. El fill de Bernard, Sir Robin Darwin, era artista i director del Royal College of Art a Londres. Amb el seu cosí, també artista, Christopher Cornford va presidir la renaixença de la institució. John Cornford, el germà major de Christopher, va ser un conegut poeta d’esquerres que va morir lluitant en el bàndol republicà en la Guerra Civil espanyola.\nEramus, el fill d’Horace, va ser enginyer, però va morir en la I Guerra Mundial. Els Darwin, tanmateix, van ser relativament afortunats en la Guerra: el meu avi Charles i el seu germà Billy hi van sobreviure, Bernard era massa gran, com també ho era Ralph Vaughan Williams, el qual, malgrat l’edat, va ser portalliteres voluntari durant tota la guerra. La música que escrigué va canviar completament després d’aquella experiència.\nDani Sanchis. Gosadia, 2008. Collage.\nLa identitat familiar dels Darwin\nSi estem reconeixent models –un altre dels tipus de pensament creatiu de Root-Bernstein– és clar que l’altre progenitor, el que no és de la nissaga Darwin, influeix d’igual manera en els fills. Els meus avis científics van donar al món un cristal·lògraf, un enginyer electrònic, un biòleg i un enginyer civil; el meu pare, advocat i diplomàtic, era una lleugera aberració, però va heretar la passió del seu avi George per les llengües i la història, passió aquesta que em va encomanar. El fill major de Billy, un altre Erasmus, ha treballat amb ordinadors des de la dècada dels cinquanta, i el fill menor, Philip, és un altre agent de borsa.\nLa meua pròpia generació, els rebesnéts, reflecteix la nostra herència darwiniana i no darwiniana: la llista inclou no sols biòlegs, banquers, matemàtics, especialistes en tecnologies de la informació (IT) i un il·lustrador botànic que es va convertir en botànic, sinó també advocats, historiadors, músics, cineastes, dissenyadors paisatgistes i un ramader d’ovelles, professió inusual per a un Darwin, però es va mantenir fidel a la tradició en casar-se amb una cosina Darwin. I quan vaig voler descobrir el que estan fent tots el meus cosins, vaig telefonar a la meua tia política Angela Darwin: Angela Huxley, descendent de Thomas Huxley, «el Bulldog de Darwin».\nHi ha una consciència de la pròpia identitat familiar a l’estil del segle xviii. Erasmus és un nom ben poc comú a Anglaterra, excepte en la meua família, i a mi em van posar Emma perquè les cartes d’Emma Darwin eren a l’habitació quan vaig nàixer. Hi ha les memòries de Gwen, Period Piece [Estampa d’època], l’obra de Margaret, The House by the River [La casa del riu], i la de Bernard, The World that Fred Made [El món que Fred va crear], que expliquen com era això de créixer al laboratori que era el jardí a Down. Però no és només la família: també el món vol saber sobre els gens de Darwin. El nét de Gwen, William Pryor, va escriure un relat sobre la gran amistat dels Raverat amb Virginia Woolf; i el nét de Frances Cornford, Matthew Chapman n’ha publicat un altre sobre el judici Dover Pensilvania 2005. Randall Keynes ha escrit Annie’s Box [La caixa d’Annie], sobre Annie i l’efecte de la seua mort en el pensament de Darwin. Alguns de nosaltres intentem utilitzar la ciència i el mestratge darwinià per als nostres propis propòsits artístics. Vaig aprofitar els Wedgwood en The Mathematics of Love. Ruth Padel fa servir el nom Darwin per guanyar publicitat per a la seua campanya per salvar el tigre. La meua germana Carola Darwin va participar en la posada en escena d’una òpera, Children of Fire [Els xiquets de foc], sobre la trobada entre Charles Darwin i la Terra de Foc.\n«Les tradicions tenen desavantatges. Cap de nosaltres pot sentir l’orgull de ser el primer d’anar a la universitat, d’obtenir un guardó o de publicar un llibre: sempre hi ha algú que ho ha fet abans»\nLes tradicions tenen desavantatges. Cap de nosaltres pot sentir l’orgull de ser el primer d’anar a la universitat, d’obtenir un guardó o de publicar un llibre: sempre hi ha algú que ho ha fet abans i el món exterior també ho sap. La generació de mon pare va ser la primera a no tenir almenys un Darwin membre de la Royal Society des que Erasmus Darwin en va ser membre el 1761. Els hàbits mentals de la família també poden ser un handicap. Frances Cornford va\nDani Sanchis. Darwin, 2009. Il·lustració, collage.\nescriure amb desànim sobre «…l’asfixiant pes de ser un Darwin», una actitud vital que potser no pren en consideració aspectes com els sentiments i la intuïció, que no es poden pesar ni mesurar. Però, per descomptat, les característiques familiars, com les descriu el biògraf de Gwen, Frances Spalding –«persistència, intel·ligència i sentit comú»–, són essencials per a l’art i també per a la ciència. La major part del meu doctorat en Escriptura Creativa és una novel·la, A Secret Alchemy (Una alquimia secreta), que es publicarà a Espanya al 2010. Alguns escriptors estan sorpresos pel treball analític que també vaig fer per al doctorat, però si el pensament creatiu és preverbal, aleshores escriure una novel·la creativament podria dir-se que és preanalític: l’anàlisi pot arribar més tard.\n«Hi ha una consciència de la pròpia identitat familiar a l’estil del segle XVIII. A mi em van posar Emma perquè les cartes d’Emma Darwin eren a l’habitació quan vaig nàixer»\nL’art és fidel a l’experiència humana, que és un tipus de veritat diferent dels fets materials de la ciència, com molt bé sabien Gwen Raverat i Frances Cornford. Potser mai no entendrem cap dels tipus de veritat si no reconeixem la part de la consciència humana que no és accessible a l’anàlisi racional i que es resisteix fermament al pensament lògic. Tampoc estem ara tan segurs que l’anàlisi racional arribarà inevitablement a una veritat oficial en tota disciplina. Totes les disciplines necessiten la mena de processos intuïtius i creatius dels quals he estat parlant: el pensament que no és il·lògic sinó alògic, que fa servir l’observació, la imaginació, l’abstracció, la formació de models, l’analogia, la propiacepció, l’empatia: el tipus de pensament que els artistes seriosos i els grans científics sempre han utilitzat per fer la seua feina.\nEmma Darwin. Escriptora i rebesnéta de Charles Darwin.\n© Mètode 64, Hivern 2009/10\n© Mètode 2011 - 64. La mirada de Galileu - Número 64. Hivern 2009/10\nEscriptora i rebesnéta de Charles Darwin.\nLa mirada de Galileu\n400 anys d’astronomia moderna\nMètode 64. Número 64. Hivern 2009/10. 128 7


EL CC DEL JUSSÀ REPETEIX UNA LICITACIÓ A PETICIÓ DEL TRIBUNAL CATALÀ DE CONTRACTES – Pirineus TV\nEL CC DEL JUSSÀ REPETEIX UNA LICITACIÓ A PETICIÓ DEL TRIBUNAL CATALÀ DE CONTRACTES\nEl consell comarcal del Pallars Jussà prepara una nova licitació en referència al Servei d’Atenció Domiciliària després que el Tribunal Català de Contractes del Sector Públic obligui a l’òrgan comarcal a repetir el concurs. La resolució dictamina que aprecia mancances o errors a l’hora d’establir la valoració econòmica del servei i criteris desproporcionats de control de la solvència econòmica i tècnica dels licitants, que podrien beneficiar l’empresa que el demandant diu que es vol beneficiar. El tribunal diu que no s’ha rebut una justificació prou clara per part del consell comarcal.\nFonts del consell comarcal del Pallars Jussà han explicat a Pirineus Televisió que ara, un cop resolució en mà, preparen una nova licitació i mentre duri el procés, que pot ser de 3 a 6 mesos, el consell comarcal subroga els treballadors de l’empresa per seguir prestant el servei.\nPer la seva banda, Candidatura de Progrés demana al consell comarcal la convocatòria d’un ple extraordinari després de la resolució del Tribunal Català de Contractes del Sector Públic per rebre explicacions.\nEl consell comarcal té programat un ple ordinari al mes de març on, diu, donaran totes les explicacions pertinents.\nL’empresa demandant impugna diverses clàusules de desempat com el compromís mediambiental, millores salarials i contractació de persones amb risc d’exclusió social.


Rebel·lar-se pel geni | La Caja de Pandora - Medio de información Integrativo para la evolución humana - Barcelona\nPublicado por cajadepandora | Jun 12, 2015 | Publicacions en CATALÀ | 0 |\nAfirma l’OMS que l’estrès i la depressió, ja prou estesos, estan destinats a augmentar en el transcurs dels propers anys.\nAixò té relació amb un estil de vida que almenys tàcitament subscrivim, encara que internament no hi estiguem d’acord. La tensió que experimentem en haver de viure de maneres que en el fons no sentim genera diverses formes de desassossec. Això degenera més o menys fàcilment en desídia i, sobretot en etapes adolescents, en comportaments rebels. És habitual que els comportaments rebels es tradueixin en falta de disposició per a escoltar, en no seguir les normes i en treballar poc, de vegades també en addiccions, per a desesperació de les persones de l’entorn.\nCadascú es rebel·la com sent, per descomptat, i la veritat és que en aquest món fan falta variades formes de rebel·lió. Ara bé, per què no optar per rebel·lions constructives?\nLa meva adolescència va ser turbulenta, però es va veure marcada positivament per una figura que és escassament evocada i que algun dia caldrà reivindicar per tot el que va significar i significa. De fet, la seva Oda a l’alegria dóna cohesió d’esperit a la Unió Europea, en haver estat adoptada com a himne; aquesta mateixa música va ser versionada per Miguel Ríos per transmetre el missatge que tots els homes som germans.\nEstic parlant de Beethoven, és clar. El final de la seva adolescència va coincidir amb la Revolució francesa, i es va fer seu el lema de «llibertat, igualtat, fraternitat». En aquella època ser rebel era oposar-se als privilegis abusius dels nobles, i ell no va dubtar a encapçalar aquesta rebel·lia en el terreny musical. Va renunciar a l’omnipresent «perruca» (a partir d’ell, ja no hi ha retrats de compositors amb la típica perruca blanca) i va renunciar també a adoptar un esperit servil. S’explica que, estant oferint una interpretació al piano davant un auditori de nobles i en començar a haver xiuxiuejos entre el públic (no hi havia tant la cultura de seure a escoltar la música amb profund respecte), es va aixecar de sobte i va abandonar la sala, mentre exclamava: «Jo no toco per als porcs!».\nComportaments com aquests haurien pogut acabar amb la carrera de Beethoven a les primeres de canvi, però passava una cosa: ell es buidava en les seves composicions; hi posava el millor del seu talent, amb la visió de transmetre amb el seu art una cosa fonamental per a la humanitat: el missatge que si es vol es pot; no cal rendir-se mai. «Només la pedra foguera de l’esperit humà pot convertir en foc la música». D’alguna manera, aquest esperit va passar per sobre dels convencionalismes de l’època, i Beethoven va romandre sent un referent musical al llarg de tota la seva adultesa.\nPodem comprendre millor l’empenta de Beethoven si recordem que en la seva trentena li va sobrevenir el desafiament més gran: la sordesa. Va estar considerant la forma de rebel·lió més radical, el suïcidi, però va considerar que no podia abandonar aquest món sense donar tot el que tenia per donar. Així que, subjectant una barra metàl·lica entre les dents per intentar que les vibracions del piano li arribessin a través de la boca, va seguir endavant. En última instància, la seva enorme professionalitat li va permetre compondre les seves millors obres estant completament sord.\nHi va haver una sèrie televisiva a mitjan dècada de 1980 titulada Bernstein – Beethoven en què Bernstein interpretava, a cada capítol, una de les simfonies del sord genial. En un dels capítols explicava Bernstein que el major mèrit de Beethoven no va ser haver estat un gran melodista sinó el seu enorme sentit de la perfecció, ja que només una nota podia seguir l’altra.\nAquest model va assentar en mi la convicció de la rebel·lió per l’exercici del talent. El món en què vivia no m’agradava en diversos aspectes, però vaig tenir clar que la meva rebel·lió no consistiria a prendre-m’ho a la fresca per a desesperació dels meus pares, sinó que faria el que pogués per un món millor sobre la base de les meves capacitats.\nHi ha molts altres exemples de rebels genials. Nikola Tesla o Mahatma Gandhi poden comptar-se entre ells. Per no parlar de totes les persones que, tot i tenir «discapacitats», fan autèntiques meravelles amb els recursos que sí que tenen. Potser no tots reconeixem en nosaltres un gran geni i potser no a tots ens correspon canviar la història de la tecnologia, la política o l’art, però segur que tots podem fer coses per un món millor. Segur també que tots podem millorar-nos a nosaltres mateixos perquè el món sigui un lloc més agradable. Millorar-se un a si mateix constitueix un acte profundament rebel entre tots els possibles.\nEstà començant a fondre’s l’Antàrtida. Poden esperar-nos problemes grossos a la cantonada; el que hem estat vivint fins ara poden haver estat tan sols els preàmbuls. Fins a quin punt ens hem preparat a nosaltres mateixos? Fins a quin punt hem exercit una rebel·lia activa i constructiva? Fins a quin punt ens hem enfortit i hem desenvolupat els nostres talents? Fins a quin punt hem intentat ser millors persones?\nPot apropar-se el temps en què siguem realment necessaris. Segons quines siguin les nostres actituds, el destí de la humanitat pot bascular cap a un costat o cap a un altre. Tant de bo aquest temps ens enxampi forts; tant de bo hàgim desafiat el nostre egoisme i hàgim fet múscul gràcies a una actitud rebel sana.\nDe la genial pel.licula “L’indomable Will Hunting”\nAnterior Rebelarse por el genio\nSiguiente Junio y Julio 2015 ( Málaga, Madrid, San Sebastian ) – TALLER BÁSICO DE PSYCH-K® con Vanessa Navarro Liaño


Sobre ‘Lo imposible’ | adhuca't\nSobre ‘Lo imposible’\nDissabte vaig tenir la sort (senyal que no em tocava treballar) o la desgràcia (de triar aquest pla) d’anar a veure al cinema Lo imposible, de Juan Antonio Bayona. La veritat és que no solc (solo) deixar-me arrossegar per l’eufòria d’una estrena, ni tan sols sóc gaire cinèfil, però és cert que semblava que aquest film, gènere a banda, havia de pagar la pena: èxit a les taquilles, crítiques excel·lents i uns efectes, segons deien, espectaculars.\nVam pagar els nou euros de l’entrada (m’estalviaré comentaris poc ocurrents sobre un tema tan suat i gastat com els preus tan abusius del cinema en concret i de la cultura en general) i em vaig arrepapar (o repapar) a la butaca disposat a veure el que clarament era un dramon, però que jo tenia l’esperança que en certa manera fos una mena de documental.\nPerò no, no és cap documental. Els qui fan peles amb el món del cinema saben ben bé el que demana i vol el públic, i es dediquen a donar-l’hi i a no fer-lo pensar gaire. En aquest cas, qui va a veure aquest film (a banda d’algun enganyat com jo) simplement vol plorar com una magdalena, sortir amb els ulls com si s’hagués estat l’hora i mitja tallant ceba i, tot seguit, afanyar-se a penjar al Facebook (potser el Twitter és massa… intel·lectual per dir-hi coses així) algun adjectiu tan buit com emotiva, increïble o… genial. Una crítica que el millor que té és la brevetat.\nEls qui facin o faran això hauran sucumbit al gat per llebre. A això de confondre emotivitat amb qualitat, a creure que si alguna cosa fa plorar és perquè és ben feta. Manipulació de basar xinès. La pel·lícula, basada en fets reals, se centra en el tsunami que es va produir a Tailàndia l’any 2004. Aquestes són totes les dades que aporta. Que les ments dels qui van al cinema carregats de kleenex i amb l’smartphone a la butxaca preparats per desenfundar tan bon punt encenguin els llums ja en tenen prou! Fins i tot l’Iker Jiménez en un anunci que passaven diumenge n’aportava més dades. Com ara que el film era un tsunami d’emocions. Sembla que en això dels jocs de paraules tot s’hi val.\nI comença la pel·li. Després d’uns quants minuts d’ensucramenta per vena en forma de l’arribada de la família perfecta, feliç i cofoia a un resort de luxe per passar-hi el Nadal, arriba l’onada. Tots els efectes especials tan meravellosos (canalla, també podeu escriure aquest adjectiu, al Facebook) són aquests. Un minut encara no de riuada. A partir d’aquí, el contínuum, la grisor.\nNo hi ha cap argument ben lligat ni una trama excessivament predefinida. Durant una bona estona la mare perfecta, feliç i cofoia i el fill gran van tombant fins que arriben a un hospital en què et fan creure que ella mor, però és viva (un gir argumental espaterrant; apunteu espaterrant per posar-lo al Facebook, també). I quan aquesta part de la història ja ens fa sagnar per les orelles connecten amb el pare perfecte, feliç i cofoi i els altres dos fills. Ell ha de deixar que els vailets marxin per continuar buscant la mare i el fill gran, havent de passejar-se entre cadàvers i més cadàvers (veure morts fa plorar, no falla). Poc després, s’esdevé un retrobament a tres bandes entre el pare, el fill gran i els fills petits. Un muffin amb doble de xocolata, triple de sucre i una bona nevada de canyella en pols i sucre de vainilla.\nEn un altre insult a la intel·ligència dels espectadors, i per si la primera vegada no ha impressionat prou, en un somni la mare ho reviu tot; és ben bé que no devien tenir pressupost per allargar el minut encara no de tsunami del principi i te’l pareixen un altre cop, amb la imatge tan desagradable d’una branca que se li clava a la mare la sofraja. Ah!, i per si algú no havia caçat la gràcia, la frase que la mare diu a un dels fills que no pot dormir en el moment ensucramenta pretsunami, “tanca els ulls i pensa en alguna cosa maca”, i que repeteix més tard el mateix fill per calmar el germanet petit, encara l’hi torna a repetir la infermera a ella abans que l’hagin d’operar. Que es pensen que som burros? Que ja ho havíem entès!\nEn fi, no m’allargaré més. El final és inacabable, queda penjat i encara t’injecten una bona dosi de detallets metafòrics innecessaris (un, curt; dos, bé; tres, d’acord; quatre, massa!). Com a cirereta i darrera mostra de cutrerisme televisiu, encara et carden un esquetx de Zurich Assegurances com a publicitat encoberta (els qui encara la mirareu havent llegit això ja sabeu què vull dir). Lamentable (aquest no que no el poseu al Facebook)!\nCom a mínim la pel·lícula em va servir, en els moments que no podia mirar la pantalla de la vergonya d’altri que sentia, per veure la gent, com plorava. És ben bé que de vegades paguem per passar-nos-ho malament. Jo el primer.\n8 comments on “Sobre ‘Lo imposible’”\nSubscric cadascuna de les paraules i opinions de la crítica. Com a molt hi afegiria que, si més no, el cinema entreté.\nSí. Certament, si l’hagués llogada no l’hauria pas vista sencera…\nAi, és que les pel·lícules i tu… Tens raó: el principi és un rotllo, és una pel·lícula per plorar i per patir, no és magnífica ni meravellosa. I sobre tot tens raó amb la frase de “pensar en coses boniques” però el que la pel·lícula vol (crec) és ensenyar què hi havia sota les imatges que nosaltres vèiem des dels helicòpters, i això ho fa correctament. Hi ha pel·lícules dolentes però aquesta no ho és (pots mirar Titanic o Un pueblo llamado Dante’s Peak si en vols de dolentes) Potser s’ha de tenir nebots (els postissos no valen) per sentir empatia cap a la història i un cop acabada la pel·lícula valorar el fet de tenir tota la família “sana i salva”… aquesta va ser la meva impressió després de sortir del cine. Cal dir, però, que hi ha un petit detall a favor del meu visionat…que no més vaig pagar 2euros! Si n’hagués pagat 10 segur que m’hauria agradat menys.\nMireta, no sé què dir-t’hi… Ni tenir la família sana i estàlvia, ni poder veure què va passar des de més avall dels helicòpters… El tema donava per a molt més que per a una pel.lícula així. Ara, tens raó: qui no vulgui pols que no vagi a l’era.\nI no, no és ni de bon tros la pitjor q he vist. Algun dia podria parlar de ‘Wyatt Earp’!\nja era hora que algú diguès el que realment pensa sobre la peli! ja estava fins als nasos que tothom escrivis el mateix! Jo no l’he vist ni ho penso fer, per això no ho podia escriure jo mateix. Gràcies!\nFaràs bé de no veure-la, t’ho asseguro. Gràcies pel comentari!\nDesprés de dos mesos del meu “m’ho llegiré i ja t’escriuré un comentari”… avui duc a terme el que va sortir de la meva boca aquell vespre. La crítica m’ha ajudat a reafirmar-me en la meva decisió de no haver-hi anat! Tanta ensucramenta m’hauria posat nerviosa, #niquedité!\nDoncs ja tocava que ens visitessis! A veure si hi tornes aviat! 😉\nThis entry was posted on 29/10/2012 by adhucat in cinema.


Espanya queda primera i retorna a la Superlliga | Atletisme Català\nInici General Espanya queda primera i retorna a la Superlliga\nEspanya queda primera i retorna a la Superlliga\nLa selecció espanyola d´atletisme aconseguí en la segona jornada el primer lloc de la Copa d´Europa, i assolí així l´objectiu de retornar a la Superlliga. L´equip espanyol tingué una brillant actuació en la jornada d´ahir i aconsegueix tornar a l´elit de l´atletisme mundial, que abandonà fa dos anys, en la Superlliga disputada a Sant Petersburg, quan acabà en setena posició. Els atletes espanyols sumaren un total de 116 punts, i se situaren per davant de Finlàndia, segona, i de Noruega, mentre que el rival a superar, la República Txeca es va haver de conformar amb el quart lloc de la classificació general. Amb l´objectiu complert en categoria masculina, en la femenina s´aconseguí la permanència en l´elit acabant en tercera posició per darrere de la República Txeca i Suècia. Després de la gran actuació dels atletes espanyols en la jornada de dissabte, amb les medalles d´or de David Canal en els 400 metres, Redolat en 1.500 metres i d´Arturo Ruiz en salt d´altura, ahir brillaren Andrés Díaz en els 3.000 metres i José Luis Blanco, que es va imposar en els 3.000 metres obstacles. El català Javier García Chico va aconseguir el bronze a la prova de salt de perxa. Roberto Parra no pogué passar de la setena posició en els 800 metres i José Venancio fou sisè en els 200 metres. En categoria femenina, la cubana nacionalitzada espanyola Niuka Montalvo sols pogué acabar segona en la prova de salt de llargada per darrere de la sueca Erica Johansson. Per la seva part, a la prova de pes, l´atleta Martina de la Puente aconseguí l´or amb un llançament de 17´60 metres. Espanya també es va endur el bronze a la prova de relleus de 4×400.


'En Nadal, comerç local' sorteja 50 xecs per al consum en el xicotet comerç de la localitat.\nL’Ajuntament de Massalfassar ha programat una campanya per fomentar el comerç local durant el Nadal, que inclou també la realització de diferents activitats culturals durant el període nadalenc, amb la col·laboració de Caixa Popular.\nAixí, amb el lema ‘En Nadal, comerç local’, l’equip de govern, en col·laboració amb els comerços del municipi, ha impulsat el sorteig, entre totes les persones que participen comprant productes en els comerços locals, de 50 xecs de 20 € per consumir a les tendes de Massalfassar.\nA més, l’Associació de Comerciants i Artesans de Massalfassar, aporta altres 20 xecs pel mateix import, un per cada negoci que la formen, per utilitzar en els comerços associats.\n“És una iniciativa econòmicament humil, perquè només són 1.000 euros, però l’objectiu és estimular l’economia, la participació, generar sinergies i beneficiar el major nombre de persones i comerços”, explica l’alcalde Alvaro Montañés.\nEs tracta d’una campanya transversal en la qual participen diferents regidories com Comerç, Festes i Tradicions o Cultura, i que inclou diferents actuacions, que conclouran el dia 5 de gener amb la desfilada dels Reis Mags. Abans, els dies 2 i 3, el Patge Reial visitarà l’Ajuntament.\nEl musical infantil ‘El Gat amb botes’, l’espectacle ‘Basat en una història real’ del mentalista Juanma González (20 desembre), o ‘Els Garcia & Companyia, la família s’amplia’ (29 de desembre), juntament amb projeccions de cinema (27/30 desembre) o els concerts de Nadal, interpretats per la Colla de Dolçainers i Tabalaters ‘El Xarquet’, i de manera conjunta per la Societat Musical Massalfassar i la Coral Polifònica (26 desembre), completen la programació, tota d’accés gratuït.\nA més, per als dies 28, 29 i 30 de desembre s’ha programat un ‘Taller de cuina’ gratuït de tres hores de durada impartit per la concursant de MASTERCHEF, Esmeralda, veïna de la localitat.\n“Hem intentat confeccionar un cartell atractiu i cobrir les necessitats de tots els públics per mantenir l’activitat cultural i d’oci a la població, i que tots els veïns tinguen algun estímul durant esta època tan especial i complicada al mateix temps”, comenta Montañés.


Material per al Dia de la Vila\nEnllaços: Material carta pobla.pdf Material carta pobla.doc Material carta pobla.odt\nMaterial resumit dedicat a docents de primària i secundària de Vilajoiosa, per tal que puguen preparar en classe alguna activitat al voltant de la carta de poblament, atorgada per Bernat de Sarrià el 8 de març del 1301, i així poder commemorar millor el "Dia de la Vila". AEMABA col·labora amb l'Associació Huit de Maig, de la Vila, que organitza tots els anys la representació de l'atorgament i altres actes culturals. El mateix material es proporciona en tres formats, per facilitar la difusió.\nSella en els inicis de la modernitat, 1920-1929\nAutor: L'Arxiu de Sella\nEl 2013 es va realizar una exposició, obra del col·lectiu local "L'Arxiu de Sella", sobre el tema dels anys 20 al poble, un temps en què aquest va experimentar un progrés important en diferents aspectes. El 2017 AEMABA va publicar aquest catàleg, que consta amb un bon grapat de fotos antigues i notícies.\nBiografia de Pere Maria Orts i Bosch, Ajuntament de Benidorm, 2004.\nAutors: Bárbara ALEMANY BARCELÓ i Pasqual ALMIÑANA OROZCO\nPublicació: Biografia de Pere Maria Orts i Bosch, Ajuntament de Benidorm, 2004.\nEnllaç: http://aemaba.com/documents/Bio PMO.pdf\nLa Marina Baixa deu molt al treball investigador pioner de Pere Maria Orts, recentent desaparegut (1921-2015). Fa uns anys se li va dedicar una biografia, amb motiu del 25 aniversari de l'IES que porta el seu nom a Benidorm, a càrrec de dos professors de l'institut.\nSigno (Universidad de Alcalá de Henares)\nAutor: Carlos SÁEZ SÁNCHEZ\nPublicació: Signo (Universidad de Alcalá de Henares) 1: 51-64, 1994.\nEnllaç: http://aemaba.com/documents/carta puebla Benidorm - Saez 1994.pdf\nQuan vam publicar a Sarrià 5 les cartes de poblament medievals de la comarca, no sabíem del treball paleogràfic de Carlos Sáez (1953-2006) sobre la de Benidorm de 1325. Ací, a més, s'expliquen en detall les peripècies del pergamí amb el trasllat de 1430, i les seues còpies fotogràfiques.\nRecherches archéologiques dans la province d’Alicante: La Malladeta (Villajoyosa)\nAutor: Pierre ROUILLARD\nPublicació: Mélanges de la Casa de Velázquez (Madrid) 38: 341-352, 2008.\nPrimer estudi del jaciment arqueològic de la Malladeta, a la Vila. Un santuari ibèric, en ús fins als temps dels romans, en un tossal al costat de la mar. Associat a observacions astronòmiques. Article en francés, ja que l'equip investigador ho és.\nNotas de toponimia para la historia de Guadalest y su valle\nAutor: Jacint BOSCH VILÀ\nPublicació: Miscelánea de Estudios Árabes y Hebraicos (Granada) XII, 1963.\nArticle que revisa obres antigues escrites en àrab a on es fa referència a Guadalest i la partida d'Adzaneta (Benifato), sobre tot en relació al "sant" Sid Bono, que tenia allí un morabit, amb l'etimologia dels dos topònims.\nAutor: Vicente OTS ESQUERDO\nPublicació: Espasa, Barcelona, 1894.\nEnllaç: http://bdh.bne.es/bnesearch/Search.do (Biblioteca Digital Hispánica)\nVicent Ots (deformació del cognom Orts) era un psiquiatra vilero, que va treballar al manicomi de Carabanchel del seu famós parent José Mª Esquerdo. Memòria premiada per la Real Academia de Medicina de Madrid. Recull els avanços del seu temps en anatomia, fisiologia i patologia cerebrals, amb especial tractament de l’epilèpsia i l’afàsia.\nLa frontera d'Almisrà acabava a Vilajoiosa\nPublicació: Revista de festes del Camp de Mirra, 2011, pàg. 47-55.\nHi ha hagut diversos estudis recents sobre el tractat d'Almisrà de 1244, però faltava el punt de vista des del final de la frontera, a la banda de la mar. Si es va fer un tractat nou és perquè Jaume I volia deixar clar que la Marina Baixa era del Regne de València.\nUn tros de la Marina Baixa capturat pel Campello\nPublicació: libre de festes del Campello del 2012.\nVilajoiosa va ser l'últim poble del regne de València per la costa, fins la frontera d'Almisrà (mal anomenada "línia Biar-Busot"). Però després Alacant ens va llevar als vileros un tros de terme de més de 10 Km2, que finalment ha acabat heretant el Campello.\nLa figura de Ortuño - Tríptico de la vida política nacional\nAutor: Luís ANTÓN DEL OLMET\nPublicació: Juan Pueyo, Madrid, 1915.\nA principis del segle XX, el benidormer Emilio Ortuño, format en diferents països europeus, va ser director de Correos y Telégrafos, distingint-se en l’extensió de les comunicacions modernes a Espanya. Una rara avis en el món de la política. Un periodista del moment li va dedicar aquest llibret de lloança que hem trobat a la web Internet Archive. Amb diverses fotografies.\nRelación del rebelión y expulsión de los moriscos del reyno de Valencia\nAutor: Antonio CORRAL y ROJAS\nPublicació: Diego Fdez. de Córdova, Valladolid, 1613.\nEntre els cronistes de la rebel·lió i expulsió dels moriscos de principis del segle XVII, poques voltes els historiadors han comptat amb l’obra d’un dels que més a prop van viure els fets: Antonio de Corral, mà dreta del general Agustín Mejía. Aporta informació novedosa sobre els moviments de les tropes, en Guadalest, Callosa, Tàrbena, Murla i Laguar. Digitalitzat per la Biblioteca Nacional de España.\nAutor: Gabriel MIRÓ FERRER\nPublicació: Luis Esplá, Alicante, 1903.\nUna de les primers novel·les del gran Gabriel Miró tracta de la família Orduña del Castell de Guadalest. Els personatges apareixen amb noms canviats. Si bé l’autor no estava satisfet de la qualitat artística del llibre, comparat amb altres que va escriue després, és una obra molt interessant per aproximar-nos a l’ambient d’aquella família tan poderosa. La Biblioteca Virtual Cervantes ofereix l’obra sencera en captures de les pàgines.\nAutor: Pablo GIMÉNEZ FONT\nPublicació: Investigaciones Geográficas (Univ. Alacant) 30: 97-118, 2003.\nUn estudi molt complet d’una obra d’enginyeria de gran interés històric: el pantà de Relleu.\n“Repobladors mallorquins al Sud del País Valencià després de l’expulsió dels moriscs. Cap a un estat de la qüestió”\nAutors: Antoni MAS FORNERS & Joan-Lluís MONJO MASCARÓ\nPublicació: Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana (Palma de Mallorca) 56: 275-296, 2000.\nUn dels treballs que millor analitzen la contribució de la immigració mallorquina a la Marina al segle XVII.\nBreu biografia de Bernat de Sarrià\nAcaba d'exir en la Revista de Festes de Moros i Cristians de Vilajoiosa del 2012 un estudi biogràfic sobre el nostre fundador, en Bernat de Sarrià, que pensem d'interés per tota la comarca. L'article es va fer a partir de la recopilació documental de la nostra Documentació història i bibliografia de la Marina Baixa (2011) i algun altre document trobat posteriorment. Agustí Galiana la va presentar en una xarrada feta a la Vila el 3 de maig del 2012, cosa que podem repetir en altres pobles.\nToponímia medieval de la Marina Baixa\nConclusions sobre la toponímia antiga de la Marina Baixa, referides a l’edat mitjana i basades en la consulta de fonts històriques originals.\nRealitzades per Agustí Galiana i presentades a les V Jornades d’Onomàstica de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua (Dénia 25-26 febrer 2011)\nLa Mola a prop d'Aigües en la frontera del regne de València, és a dir, el Cantal (fita Orxeta-Vilajoiosa)\nBibliografia de La Marina Baixa\nBibliografia de La Marina Baixa, compilada per Agustí Galiana per a l'Associació d'Estudis de La Marina Baixa.


Apartment Residence Le Hameau De Valloire 3 Valloire França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nApartment Residence Le Hameau De Valloire 3-, Les Granges, Valloire, França, 73450 - Veure al mapaApartment Residence Le Hameau De Valloire 3Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nAl visitar Valloire, vosté es sentirà com a casa a Apartment Residence Le Hameau De Valloire 3, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment Residence Le Hameau De Valloire 3 asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix aparcament de cotxes, habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, forn microones, renta vaixelles per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent sauna. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Apartment Residence Le Hameau De Valloire 3.


Preveuen una primavera amb nivells baixos de pol·len | betevé\nL'ús d'una mascareta adequada pot ajudar a controlar les al·lèrgies, ja que filtren fins a un 80 % del pol·len\nNúria Llabina | dimecres, 17 de març del 2021, a les 17.52\nLes pluges de novembre i les temperatures càlides que s’han registrat fins ara han fet que aquest hivern les concentracions de pol·len hagin assolit nivells superiors a la mitjana dels darrers 27 anys . Ara bé, aquesta primavera la situació millorarà respecte a l’any passat i els experts preveuen que serà tranquil·la per als pacients amb al·lèrgies.\nBarcelona, massa exposada al pol·len\nLa principal experta en aerobiologia de Catalunya, Jordina Belmonte, ha explicat que hi tenen a veure factors com la climatologia, però també afecten la contaminació o el tipus d’arbres i herbes que hi ha. En el cas de Barcelona, Belmonte ha recordat que “cada any recollim més poc pol·len que l’any passat, però de tota manera la quantitat és brutal”. Belmonte, que també és responsable del Punt d’Informació Aerològica UAB, ha afegit que “tot i que l’Ajuntament fa anys que ens va escoltar i està reduint el nombre de plàtans, xiprers i oliveres, la gent a Barcelona està exposada a nivells molt alts“, ha alertat.\nL’ús de la mascareta prevé al·lèrgies\nAquest any, la situació afectarà menys persones gràcies a l’ús de la mascareta. El president de la Societat Catalana d’Al·lèrgia i Immunologia Clínica, Joan Bartra, ha apuntat que l’ús de mascaretes adequades filtren fins al 80 % de la quantitat de partícules de pol·len. Ara bé, les mascaretes quirúrgiques no són les més apropiades perquè eviten l’expulsió d’aerosols, però no filtren suficient l’entrada d’aire.\n“La mascareta ajuda a controlar els símptomes dels pacients, i ara més que mai estan conscienciats que cal prevenir i tenir controlada l’al·lèrgia”, ha admès el doctor Bartra. A la vegada, ha celebrat la prevenció en els pacients, però recorda que no hi ha cap evidència científica que relacioni les al·lèrgies amb la covid-19.\nÚltima hora sobre el coronavirus a Catalunya\nMenys ingressats en planta i menys crítics a les UCI\nLa relació entre el pol·len i la covid-19\nEls experts ara tenen sobre la taula un estudi recent que ha constatat que l’augment de concentració de pol·len a l’aire coincideix amb l’augment de contagis de covid. El mateix passa amb la disminució de pol·len i els contagis. En l’estudi hi ha participat l’equip de la doctora Belmonte. Ara volen ampliar la investigació per determinar si és possible que el pol·len, per si sol, afavoreixi la infecció del virus.