Radiografia de diversos moviments que conformen l'extrema dreta iberoamericana.\nLa visita recent de Vox a Mèxic per a establir relacions amb senadors i congressistes del Partido de Acción Nacional (PAN) i la signatura per part d’aquests últims de l’anomenada Carta de Madrid, ha posat sobre la taula la intenció de sectors de la ultradreta d’organitzar-se a nivell internacional. L’objectiu que anuncien amb aquesta aliança és “combatre el comunisme”, una figura construïda com a blanc dels seus atacs, en la qual inclouen als partits de la centreesquerra institucional o populista, molts d’ells gestors directes de les institucions capitalistes, als quals acusen d’infiltrar-se ideològicament en els centres de poder de Llatinoamèrica per a estendre “règims comunistes”. Com el lector pot apreciar, es tracta d’una faula estratosfèrica, però que, difós en els mitjans i xarxes socials amb formes provocadores, aconsegueix impactar des de la dreta en alguns sectors descontents amb els governs de torn, amb la crisi social o amb la casta política.\nVox va llançar a l’octubre de 2020 la Carta de Madrid, un document signat per diversos intel·lectuals i referents polítics de l’extrema dreta a l’Estat Espanyol i a Llatinoamèrica en els quals es recullen els principis a defensar i s’exposa als enemics a batre. També s’introdueix el terme de “Iberoesfera”, un concepte introduït per la formació d’Abascal.  Més de 700 milions de persones formarien part d’aquest espai geopolític. El concepte tracta d’englobar a l’Estat Espanyol juntament amb Llatinoamèrica com una mateixa unitat política.\nPerò el document no és una simple declaració de principis en abstracte, sinó que, com ha anunciat la pròpia ultradreta espanyola, és un primer pas per a intentar constituir una estructura permanent, una espècie de “internacional reaccionària”. Així doncs, Vox ha anunciat després de la seva visita a Mèxic, la intenció que la Carta de Madrid donu pas al Fòrum Madrid, nom de l’aparell internacional que pretenen constituir en tots dos continents.\nEn vista de la força que estan guanyant aquests nous elements reaccionaris, en aquest article farem una primera anàlisi introductòria sobre què és la Carta de Madrid, quins són els seus objectius i què planteja aquest “nou” projecte de la ultradreta de parla hispana.\nLa Carta de Madrid: un anticomunisme sense fronteres?\nLa iniciativa impulsada per Vox es proposa un enemic discursiu: combatre el comunisme i salvaguardar els pilars del sistema capitalista.\nAixí doncs, el document inicial descriu entre els seus objectius: la defensa de l’Estat de Dret; l’imperi de la llei; la separació de poders; la llibertat d’expressió; i la propietat privada com a elements essencials que garanteixen el funcionament de les societats capitalistes. Entenen a més que aquesta tasca no es redueix únicament a l’àmbit polític-institucional, sinó que inclou realitzar accions a la societat civil, els mitjans de comunicació i l’acadèmia, entre altres espais.\nPer a això consideren necessari combatre l’avanç del que consideren són “règims totalitaris d’inspiració comunista, secundats pel narcotràfic i tercers països. Tot ells, sota el paraigua del règim cubà i iniciatives com a Fòrum de São Paulo i el Grupo de Puebla”. Una qüestió que no només estaria incloent a països com Cuba o Veneçuela, on de manera recurrent focalitzen els seus atacs i propaganda, sinó que plantegen que enfronten una estratègia d’avanç en el mateix sentit de part de la resta dels Estats de la regió i fins i tot en altres continents. La meta final d’aquesta sèrie de forces polítiques, a les quals suposadament s’enfronten, seria desestabilitzar les democràcies liberals en el món.\nPerò, per què titllen de comunistes a governs progres o de centreesquerra que han gestionat, i bastant còmodament, les institucions capitalistes? Què té de comunista un govern com el del PSOE-UP que administra els interessos d’un Estat imperialista com és l’Estat Espanyol? I Alberto Fernández a l’Argentina que continua pagant fidelment el deute al FMI mentre ajusta al poble treballador? Com es pot plantejar que els qui precisament han jugat un rol a contenir l’esclat social i assegurar la perdurabilitat de les institucions burgeses són l’enemic intern d’aquestes?\nCom és fàcil d’observar, hi ha una retòrica reciclada de la Guerra Freda per part d’aquests grups i que busca construir un ninot de palla en el qual incloure a tota opció a la seva esquerra. Un discurs compartit per diferents actors polítics, des d’Isabel Díaz Ayuso parlant de “comunisme o llibertat” en les passades eleccions autonòmiques de Madrid, Keiko Fujimori alertant del risc d’una arribada al comunisme en cas que guanyés Pedro Castillo durant la seva campanya en les eleccions peruanes o Javier Milei afirmant que el Frente de Todos són “socialistes” durant les recents eleccions primàries a l’Argentina.\nEn totes aquestes ocasions, els discursos ultradretans buscaven disputar en el marc de l’anomenada “guerra cultural” una sèrie d’espais polítics amb els quals arraconar als seus oponents. L’objecte d’aquesta guerra cultural no és més que colpejar al neoliberalisme progressista o als governs de centreesquerra en les seves contradiccions, de manera que així els dretans intenten presentar-se com l’única alternativa deixant per fora qualsevol discussió que posi en dubte els pilars del sistema capitalista. Per això és clau en el seu discurs la dicotomia “comunisme o llibertat”, en la qual la ultradreta es presenta falsament com a defensors de la llibertat i en la qual pretén englobar com a “comunisme” a tota opció que no accepti les seves tesis reaccionàries.\nAntifeministes i lliberfatxes: la coalició anticomunista\nDos punts de vista dins de l’extrema dreta actual ens poden donar pista de per què la Carta de Madrid afirma l’existència de règims “d’inspiració comunista” a Llatinoamèrica i l’Estat Espanyol, i fins i tot ens permet comprendre com aquest discurs va sorgir també als Estats Units amb el trumpisme. D’una banda, l’antifeminisme militant que té diversos vessants, entre elles la incel de la qual ja vam escriure aquí, però que es desplega de forma més global entorn al concepte de “ideologia de gènere”. Amb aquest, es converteix a qualsevol dona en una potencial enemiga d’aquests corrents polítics. D’altra banda, apuntarem algunes qüestions sobre els discursos dels anomenats “llibertaris”, més aviat paleollibertaris, que veuen en qualsevol intervenció de l’Estat l’ombra d’un “totalitarisme comunista”.\nComençarem per estudiar el seu antifeminisme militant a través de l’obra d’Agustín Laje i Nicolás Márquez, dos referents de l’extrema dreta argentina. En El libro negro de la Nueva\nIzquierda, defineixen i exposen les seves tesis sobre la “ideologia de gènere” i d’aquí deriven l’existència en l’actualitat de “règims comunistes” i la influència del Grupo de Puebla.\nEl text es concentra a analitzar el que denominen “ideologia de gènere”, un constructe en el qual introdueixen sense molts matisos als moviments feministes, LGTBI i a les teories queer com un tot produït com a successor d’una única font ideològica: el comunisme soviètic. La idea central d’aquests autors és que els diferents moviments esmentats anteriorment sorgeixen com una resposta a la crisi del marxisme després de la caiguda de la Unió Soviètica, sent el seu contingut una façana per a ocultar el seu objectiu principal: abolir la propietat privada. Afirmant que es tracta de continuar la mateixa lluita per altres mitjans, el llibre fa una periodització de les diferents onades feministes en les quals tracta de presentar aquest moviment (a excepció de les sufragistes, que per la seva condició limitada al terreny de les llibertats formals accepten) com un enemic interior que ha anat evolucionant a Occident a mesura que l’estalinisme va anar perdent força a la segona meitat del segle XX.\nLa lluita de classes hauria estat reemplaçada per la lluita contra l’heteropatriarcat, segons aquests autors, que tracten de respondre als arguments dels diferents moviments socials des de la defensa d’una suposada naturalesa humana inalienable, els valors de la qual coincideixen casualment amb els del capitalisme actual. L’ésser social d’aquesta manera es torna ahistòric, independent de la societat en la qual es constitueix i de la manera de producció en el qual l’individu es troba. Un exercici ideològic que no és nou ni molt menys original, sinó que es podria rastrejar des del segle XIX, en el qual es busca eternitzar els valors de la societat capitalistes per a d’aquesta manera tancar la possibilitat a qualsevol horitzó d’emancipació. A més, aquests autors atribueixen als seus companys intel·lectuals burgesos l’haver-se cregut que el cicle de revolucions socialistes s’hauria acabat realment i no faria falta més lluita ideològica amb el comunisme.\nPer als impulsors d’aquesta nova dreta, la lluita no hauria acabat, sinó que hauria canviat de formes i no de contingut. Simplement el subjecte revolucionari hauria passat de ser el proletariat, al qual, segons Laje, el capitalisme hauria convençut de les virtuts del consum, per a centrar-se en les dones. Laje es proposa convèncer a les dones de les virtuts del capital igual que ja s’hauria convençut al proletari.\nAixò propícia una anàlisi en el qual s’explica com el capitalisme hauria emancipat a la dona a través dels avanços tecnològics que la posarien en igualtat amb l’home (al llarg del text s’al·ludeix diverses vegades a una suposada inferioritat biològica de les dones en termes de força física com a factor clau per a explicar el patriarcat); i al fet que, en haver accedit com a ciutadanes burgeses als mateixos drets que l’home i al fet que una minoria d’elles adquireixi la propietat privada dels mitjans de producció no quedaria res a conquistar d’ara en endavant.\nD’aquesta manera tan basta, Laje i Márquez tracten de presentar, especialment, als defensors de les teories queer com a víctimes de la seva pròpia ideologia, condemnades al fracàs degut a la impossibilitat de superar els límits que imposa el que ells denominen “naturalesa humana”. Una criminal argumentació que acaba avalant la transfòbia, l’homofòbia i la misogínia com a valors que tan sols responen al “ordre natural” que permet a l’ésser humà viure en societat. Això es complementa amb el plantejament que el sorgiment d’aquests moviments, als quals denominen “ideologia de gènere” (terme que es repeteix en discursos de Vox, per exemple, a l’Estat Espanyol), és el resultat d’una conspiració comunista orquestrada en el marc de la Guerra Freda.\nAquest to de teoria de la conspiració amb el qual s’inicia el llibre, parlant del Fòrum de São Paulo com a “iniciativa comunista”, s’accentua després quan se cita a un exagent del KGB que afirma haver participat en una estratègia per part de la Unió Soviètica entorn als anys 60 (maig del 68 i els seus intel·lectuals són els grans enemicsper a aquests autors) per a infiltrar-se ideològicament en les estructures acadèmiques i centres de poder estatunidencs a partir dels moviments estudiantils radicals de l’època. El lector estarà sorprès, però això no és tot. Encara que sembla una anècdota conspirativa més de les desenes que se citen per a desacreditar als moviments socials analitzats, va cobrant importància segons avança el text, per exemple, quan posteriorment es parla de l’extensió de les teories crítiques amb el gènere en les universitats nord-americanes i a l’Argentina. Donant a entendre que l’extensió de les teories queer seria un resultat d’aquesta infiltració ideològica. Un delirant plantejament en el qual l’enemic extern a Occident (Unió Soviètica) hauria generat un enemic intern (el *queer o el feminisme) que estaria desestabilitzant de manera violenta la societat burgesa.\nContra aquesta suposada infiltració oposen la defensa expressa de la família tradicional, no sols perquè no conceben un altre model degut a la seva homofòbia i misogínia, sinó perquè admeten que és una formació social que en el seu nucli de valors resideix la defensa de la propietat privada.\nSeguint la lògica d’aquest llibre, es pot entendre com s’explica l’existència de “comunistes per tots els llocs”, a pesar que la majoria dels corrents i governs als quals fan referència són en realitat, grans gestors del capitalisme. Simplement s’assenyala com a “comunista” tota una sèrie d’opcions de caràcter més o menys “progressistes” o postneoliberals que han aparegut al llarg de la segona meitat del segle XX.\nEncara que pugui semblar estranya, en realitat, és una operació ideològica que porta sent practicada any i mig d’una banda de la ultradreta referent a la crisi del Covid-19 amb referents com Jair Bolsonaro, president del Brasil, avalant als antivacunes i airejant el fantasma del “comunisme” local per a construir els seus suports. La clau no és tant la lògica interna de la teoria, sinó que permeti continuar cohesionant a les seves bases entorn a un enemic construït. Com explica el periodista Cullen Hoback en el seu documental sobre la teoria conspiranoica QAnon , la força d’aquesta lògica resideix en què és capaç d’incorporar contínuament nous elements al ja construït. Un seguidor de Vox pot pensar que tota dona feminista és una malvada comunista i posar-se d’acord amb un llibertari que considera que tota intervenció de l’Estat, més enllà d’assegurar la propietat privada, és una opressió totalitària comunista.\nEl que ens porta a una altra dels corrents d’aquesta extrema dreta que veu “comunisme” en cada govern burgès: els “llibertaris”.\nEl paleollibertari ja ha arribat\nEls anomenats llibertaris s’han convertit en un dels fenòmens polítics dels últims anys. Amplificats pels mitjans de comunicació, com es va veure a l’Argentina durant la campanya de les PASO amb Javier Milei, qui es reivindica d’aquest corrent polític. Inspirats en la tradició de l’Escola Austríaca d’economia de la qual van sorgir autors com Ludwig Von Mises, Friederich A. Hayek, aquest corrent es basa en un fort antiestatisme entorn a la idea que no hi ha res que l’Estat pugui fer que el mercat no faci millor, com expressava un dels seus referents, Lew Rockwell en una entrevista sobre el moviment.\nDes de la tradició austríaca, l’odi a l’Estat es basa en la idea que la societat és un ordre espontani, un procés competitiu on no hi ha equilibri ni pot ser controlat per ningú de forma centralitzada. Cal deixar que els recursos es redistribueixin de manera “natural”, per la qual cosa qualsevol intervenció estatal no vindria sinó a desestabilitzar el que en teoria s’autoregula per si mateix, distorsionant el funcionament normal de la societat. Això no significa que el mercat sigui perfecte ni que transmeti a tots els actors la informació necessària per a operar en ell; manejar aquesta informació depèn dels actors. Això posa als llibertaris en contra de qualsevol institució que tracti de gestionar l’economia, incloent bancs centrals als quals visualitzen com a organisme de “planificació socialista” (sic!).\nPer tant, els llibertaris desitgen que el mercat reguli la societat sense cap mena de contrapès, tot i que això implica reconèixer una situació de desigualtat entre els individus que porta al fet que tan sols una minoria s’enriqueixi mentre els altres treballen per a ells. Una cosa que no suposa un problema als autors de l’Escola Austríaca, que defensen obertament aquest domini dels més rics, als quals atribueixen, seguint a Hayek, fins i tot el dret de legislar sobre nous valors. Ja que com esmenta l’autor els rics “ociosos”, és a dir, aquells que són rics normalment per herència, són els qui s’han alliberat del treball i de la competència feroç, podent dedicar-se a objectius no materials com patrocinar les arts, fundar entitats filantròpiques o culturals o donar suport a causes justes. Els rics per naixement formarien una millor elit per a Hayek en tant que acumularien un capital cultural i uns valors transmesos al llarg de generacions. Com explica Corey Robin a La Mente Reaccionària, per als llibertaris els capitalistes compleixen un rol més enllà de l’econòmic:\n"Els homes de capital, en altres paraules, han de veure’s no tant com magnats econòmics, sinó com a legisladors culturals: Per important que sigui l’amo independent de propietat per a l’ordre econòmic d’una societat lliure, la seva transcendència potser és major en els camps de pensament i l’opinió, dels gustos i les creences."\nAixò porta per descomptat al fet que Hayek desconfiï de les capacitats intel·lectuals dels obrers, als quals el treball assalariat els “genera uns horitzons limitats” que els impedeixen ser líders i intel·lectuals capaços per a la societat. Significa això que Hayek reconeixia els efectes de l’alienació capitalista i les conseqüències de l’explotació de la classe obrera? Evidentment no, de fet, l’autor eximeix als capitalistes de qualsevol condició d’explotadors, quan parla de “democràcia de mercat”, un concepte segons el qual serien els consumidors els responsables del salari dels treballadors, en tant que en triar què comprar, estan pagant o no els sous dels obrers. Les empreses, per tant, estarien al servei de les masses. I aquestes últimes decideixen la sort de les empreses i del funcionament del sistema econòmic.\nSobre la condició dels obrers, Hayek afirma que la major part de la gent viu còmoda en els seus treballs, alegrant-se que sigui l’emprenedor el que prengui les decisions i pensi per ells. Aquesta conceptualització de les diferències sobre el que aporten les majories i el que aporten les elits del sistema, porta en part al fet que el moviment desconfiï de la democràcia i de les masses.\nEn resum, aquesta sèrie de pensadors tracten de justificar la racionalitat capitalista, col·locant-la com una part de la naturalesa humana i tractant de demostrar que no existeixen models alternatius de societat. Qualsevol intent de planificar l’economia aniria en contra de l’ordre natural de les coses pel fet que la desaparició de la propietat privada elimina tant la figura de l’emprenedor la posició del qual en el sistema econòmic li permet preveure el que un planificador no pot, com al fet que desapareixerien els preus de mercat, sense els quals una persona no podria pensar escenaris de producció complexos. Per això, el socialisme impediria el desenvolupament econòmic. Tota una visió apologista del mercat lliure i de la classe capitalista com l’única capaç de dirigir el destí de l’ésser humà.\nPerò fins aquí, podríem estar descrivint a molts grups neoliberals que s’han nodrit del corpus teòric de l’Escola Austríaca, els plantejaments de la qual es podrien desgranar més extensament en diversos articles. Quina és la clau perquè investigadors com Pablo Stefanoni, autor de “¿La rebeldía se volvió de derechas?”, pensin que hi ha una cosa pròpia en el fenomen llibertari? La resposta que troba aquest autor argentí resideix en la figura de Murray Rothbard, deixeble de Von Mises i ideòleg del moviment llibertari estatunidenc.\nRothbard, que es reivindicava anarcocapitalista, apareix com una figura inicialment marginal dins de la dreta estatunidenca durant la Guerra Freda per la seva postura antibèl·lica. Però que hauria guanyat pes a partir de 1989, pel fet que hauria servit de pont per a unir el moviment llibertari i un sector del conservadorisme estatunidenc. Prenent en aquest moment el nom de “paleollibertaris”, aquest autor realitza una dura crítica al seu propi moviment en un article anomenat“¿Por qué paleo?”. Publicat al1990, desgrana les seves diferències amb una mena de militant llibertari al qual atribueix un infantilisme lligat al pensament de Ayn Rand, filòsofa “objetivista” i figura popular dins del moviment a la qual Rothbard inicialment s’havia lligat.\nEl problema per a ell radica en el fet que un sector del moviment, al qual apel·la el llibertari modal, en referència al seu pes numèric en aquell moment dins del corrent, no està en contra de l’Estat perquè el vegi com a “únic instrument social d’agressió organitzada contra persones i propietats” sinó perquè és una autoritat més, una institució burgesa més contra la qual rebel·lar-se, com pugui ser la família, la religió o la seva pròpia classe social. Això que pot veure’s com una crítica al llibertarisme d’esquerres, amb al·lusions al fet que “el moviment està ple de hippies”, té com a objectiu delimitar cap a quines institucions socials dirigir la crítica per a poder de manera estratègica aliar-se amb el que Rothbard anomena el “paleoconservadurisme”. El contrari per a aquest autor seria deixar que el llibertari es torni “llibertari-comunista”.\nEls objectius declarats de Rothbard a l’article i els seus moviments posteriors permeten respondre a la pregunta: com va virar a l’extrema dreta el pensament llibertari? Va succeir a través de les tesis d’autors com el citat, qui va buscar que la defensa de la racionalitat capitalista i de l’antiestatisme heretats de l’Escola Austríaca prengués força i deixés la situació de marginalitat del llibertarisme després de la Guerra Freda. L’aliança amb sectors del conservadorisme es proposa com l’estratègia fonamental per a aconseguir aquest canvi. Com exposa Stefanoni, la proposta paleollibertaria quedaria condensada de la següent forma:\n“La meta d’acabar amb l’Estat es manté, però això va ara de la mà de l’enfortiment d’institucions socials tradicionals. La llibertat és una condició necessària però no suficient: es precisa d’institucions socials que animin la virtut pública i, sobretot, protegeixin els individus de l’Estat. Aquestes institucions són la família, les esglésies i les empreses. Si bé es tracten d’institucions jeràrquiques, que poden reproduir formes “estatals”, la seva pertinença és voluntària a diferència d’amb l’Estat”.\nPer tant, per a aquest corrent, l’autoritat és una cosa necessària per a viure en societat, però és necessari distingir entre l’autoritat “natural”, que deriva de les estructures socials voluntàries, i la “antinatural”, imposada per l’Estat. Stefanoni afegeix posteriorment:\n“El paleollibertarisme pot resumir-se en algunes idees força: L’Estat és la font institucional del mal al llarg de la història; el mercat lliure és un imperatiu moral i pràctic; l’Estat de benestar és un robatori organitzat; l’ètica igualitària és moralment condemnable per ser destructiva de la propietat i l’autoritat social; l’autoritat social és el contrapès a l’autoritat estatal; els valors judeocristians són essencials per a un ordre lliure i civilitzat”\nCom assenyala Rockwell, uns altres dels autors d’aquest corrent, es tractava de reconciliar a conservadors i llibertaris, perquè aquests últims arribessin al poble estatunidenc. El que porta al fet que *othbard aposti pel populisme de dretes. L’objectiu és desactivar la influència dels mitjans de comunicació dominants i de les elits intel·lectuals del sistema, aconseguint mobilitzar a les masses contra aquestes elits. Això li porta a proposar un programa simple on es defensen la baixada dràstica d’impostos, el desmantellament de l’Estat de Benestar, abolir privilegis racials i de grup, acabar amb criminals i vagues per a “recuperar els carrers”, abolir la Reserva Federal i posar per davant als Estats Units i els valors familiars.\nAquesta fusió proposada per Rothbard és bàsicament el que ha suposat el trumpisme als Estats Units i tal com explica Stefanoni, representa el punt en el qual els llibertaris es van unir tant a allò reaccionari que són indistingibles a efectes pràctics. Una cosa que es veu fàcilment amb el seu discurs antimmigració i la seva visió de la igualtat racial com una amenaça als pilars de la societat nord-americana. Ja que, si bé els paleolkibertaris afirmen no ser racistes per se, critiquen que l’Estat “forci” a l’home blanc estatunidenc a integrar-se amb altres ètnies, “degradant” la cultura que va permetre originalment un govern petit en remuntar-se al passat mític de la fundació dels Estats Units. Aquest tema de la degradació o decadència d’Occident que per culpa de les polítiques progressistes estaria dinamitant els valors que permeten el desenvolupament del capitalisme com hauriamde ser, sense l’existència de l’Estat, és un clar punt de connexió amb altres corrents de l’extrema dreta, que usen aquesta bandera per a les seves polítiques xenòfobes.\nPunts de confluència\nDe la mateixa forma que Laje i Márquez afirmaven que el feminisme era un cavall de Troia comunista que anava encaminat a dissoldre els valors que defensen la propietat privada; per al paleollibertarisme els moviments progressistes estarien diluint la cultura política necessària per a avançar en el seu projecte de privatització total de la societat. Punts com la defensa dels valors familiars, en tant que són guardians de la propietat privada, apareixen com a nexes d’unió que fan que els diferents corrents de l’alt right o l’extrema dreta actual conflueixin en projectes que van més enllà dels seus propis espais.\nSeguint aquesta lògica s’explica que els membres d’aquests corrents vegin comunistes per tots costats. Ja que les diferents iniciatives de caràcter liberal progressista tendeixen a recolzar-se, justament, en la defensa discursiva de valors “multiculturals”, portant endavant les seves pròpies “guerres culturals” per a guanyar base social, encara que això no impliqui grans transformacions materials per a la població o fins i tot quan apliquin ajustos neoliberals.\nUnits pel seu odi cap a aquesta sèrie de moviments i més important, el seu odi i por a la possibilitat de la intervenció independent de les masses en sorra social, es formen en l’actualitat coalicions d’interessos compartits entre els corrents d’extrema dreta.\nLa importància de la Carta de Madrid i del projecte que es pretén llançar a nivell internacional resideix en què semblen estar buscant la manera d’estabilitzar el que diferents investigadors han assenyalat que fins ara continua sent el Taló d’Aquil·les de l’alt right: el fet que es tracta d’un corrent o coalició inestable que es manté més per la construcció per un enemic comú que per les seves coincidències polítiques generals. Units per una sèrie de punts a través d’un imaginari anticomunista, racista i antifeminista, estarien fent passos cap a una estructura una mica més integrada a nivell internacional. De consolidar-se, hauria anat més enllà dels intents frustrats per part d’actors com Steve Bannon, qui durant la primera part de la presidència de Donald Trump va prometre una cosa semblant.\n La “Iberoesfera” és definida per la pròpia formació ultradretana com: “una comunitat de nacions lliures i sobiranes que comparteixen una arrelada herència cultural i compten amb un gran potencial econòmic i geopolític per a abordar el futur.”\n Teoria de la conspiració sorgida s 4chan i posteriorment traslladada a 8chan, en la qual un suposat funcionari anònim del govern donava pistes sobre successos de la política estatunidenca i presentava a l’expresident Donald Trump com un heroi que durant el seu mandat lluitava contra una secta satànica-comunista menja bebès que controlava les palanques de l’Estat nord-americà i el Partit Demòcrata per a instaurar una dictadura comunista internacional.\nJavier Milei / Contrapunt / Extrema dreta / Vox / Donald Trump


Galeria d’imatges | manetesicosetes\n28 febr. 2013 7 comentaris\nby elisabetsalie in creativitat, Idees, Manualitats, Reciclar\n“-Carinyo, avui hauries de fer una respiració profunda abans d’entrar a casa…\n-Perquè he fet bricolatge.\n-No gaire res… però pensa que no cal que els objectes es facin servir per allò que estan dissenyats…\n-Em fas por…\n-Tranquil, no hi ha res irreversible. Si tens una idea millor, sempre ho podem reconsiderar. De totes maneres, pensa que un punt d’excentricitat no està malament…\n-Mmmmm… en faré tres, de respiracions profundes.\n-D’acord… fins després. Un petó.”\nAquesta trucada la vaig fer un matí de la meva baixa per maternitat de l’any passat. El meu home era a la feina i el vaig voler prevenir abans no es trobés amb una sorpresa. Des de que em va veure fer anar una decaladora per empetitir un armari i fer-lo cabre en el lloc que jo volia, ja no sap què pensar de mi…\nFeia temps que no sabia com animar el passadís de casa perquè no és prou ample per posar-hi cap moble, però prou gran per aprofitar-ho d’alguna manera. I donant-hi voltes, va ser com vaig trobar la idea de posar-hi la multisuperfície, que ja vaig explicar al seu moment, i així transformar-lo en un estudi de pintura. Però em faltava alguna altra idea per posar a la part de dalt, just a sota de l’altell amb llibres.\nRemenant pel traster vaig trobar uns enreixats per plantes trepadores que haviem comprat fa temps per la terrassa i que mai no vàrem arribar a posar i se’m va encendre la llumeta: penjar-les a la paret i anar-hi intercal.lant fotografies boniques dels nens que m’agrada veure i que ja sabria on les podia posar.\nI així va ser. Uns foradets amb el trepant, uns clauets amb grapa de plàstic per subjectar fermament els enreixats a la paret i uns fils de pescar de seguretat penjats dels cargols de les lleixes de dalt i ja ho vaig tenir llest. Entre “toma” i “toma” de pit del petit. Després, unes quantes fotografies varen acabar de vestir l’invent.\nCal dir que, d’entrada, al meu home no li va agradar la idea, però que, esperant trobar una proposta alternativa, a aquestes alçades ja ens hi hem acostumat i a més, als nens els encanta veure’s i sovint ens demanen que els agafem en braços per veure-les millor. Per tant, nou disseny del passadís: aprovat!\nPrevious Seriacions amb llum blanca i llum negra Next Jocs amb neu: l’experiència\nmarç 01, 2013 @ 00:05:30\nJajaja! M’encanta! I el que més m’agrada és que les alternatives no arriben! Aixó podem anar fent… 😉\nmarç 01, 2013 @ 00:20:40\nDoncs jo ho trobo una idea molt original, a mi m’agrada molt! És un instagram artesanal!\nmarç 01, 2013 @ 00:21:48\n(Jo també faig aquest tipus de coses, me’n alegro de saber que no sóc la única… i quan tinc vacances, un moment o altre, poso la casa sencera potes enlaire!)\nmarç 01, 2013 @ 09:22:48\nDoncs ho trobo molt original! És bonic.\nJe, jee He rigut imaginant-te fent bricolatge i amb la cara que devia posar el teu home… Jo seria incapaç 😉\nmarç 04, 2013 @ 00:37:59\nTens raó, Inski, és un bon mètode 😉\nmarç 04, 2013 @ 00:40:02\nGràcies, Angaleta, m’alegra que t’agradi i que també tinguis “idees de bomber” com diuen alguns… 🙂\nmarç 04, 2013 @ 00:41:14\nHiolambda, tot és començar! No saps mai què ets capaç de fer fins que no ho proves, jejeje


About: Gideon Ståhlberg\nGIDEON STAHLBERG 1908-1967\nGideon Stahlberg 1961.jpg\nGideon Ståhlberg (o Stahlberg) (Göteborg, 26 de gener de 1908 - Leningrad, 26 de maig de 1967) fou un jugador d'escacs suec, que ostentà el títol de Gran Mestre des de 1950, i fou també un Àrbitre Internacional que va exercir d'àrbitre d'escacs en diversos matxs pel campionat del món. El varen fer molt conegut les seves victòries en matxs els anys 1930 contra Aaron Nimzowitsch i Rudolf Spielmann. Amb Gösta Stoltz i Erik Lundin, estigué a l'avantguarda dels escacs a Suècia al segon terç del segle XX. Tot i que va assolir un elevat nivell de joc, probablement hauria obtingut millors resultats si no s'hagués dedicat, parcialment, a altres ocupacions com el bridge i el tennis de taula. Era una persona de gran cultura, poliglota, i va escriure diversos llibres sobre escacs. (ca)\nGideon Ståhlberg (ca)


El Ministeri de l'Interior veu "raonable" ajornar el Barça-Madrid\nMadrid. Dijous, 17 d'octubre de 2019\nEl destí del Barça-Madrid del dissabte 26 d'octubre depèn del Comité de Competició de la Federació Espanyola de Futbol. No obstant això, fonts del Ministeri de l’Interior, que té veu en aquest assumpte, asseguren que seria “raonable des del punt de vista de la seguretat” que fos ajornat a un altre dia. Hi ha previstes accions de protesta del Tsunami Democràtic i altres plataformes aquell dia aprofitant el clàssic del futbol espanyol.\nAra la pilota està als peus del Comitè de Competició, que haurà de decidir conjuntament amb el Barça i el Madrid què acaben fent amb el partit. Sobre la taula hi ha l'opció de portar el proper Clàssic al Santiago Bernabéu, però tal com ha pogut saber ElNacional.cat, el Barça ha rebut la notificació del Comitè i ja ha decidit que rebutjarà la proposta de no jugar al Camp Nou.\nla sentència Marlaska assenyala Torra com a "responsable" i avisa que "no hi haurà impunitat" Nicolas Tomás\nLa sentència El Barça rebutja el canvi de camp en el proper clàssic contra el Madrid Bernat Aguilar


Pis amb reforma integral de 2 dormitoris a Recoletos, Madrid.\nAquesta preciosa habitatge s'ubica en una de les zones més cotitzades de Recoletos. Es troba en una sisena planta exterior amb orientació est en una finca senyorial amb ascensor i porter. La part posterior de l'habitatge té vistes a un ampli pati d'illa arbrat.\nEl pis, que mesura 110 m², gaudeix d'una reforma de disseny molt recent. Compta amb dos dormitoris de mida fenomenal amb bany privat i vestidor / armaris encastats. A més, l'habitatge té un lavabo de cortesia, zona de bugaderia independent, cuina totalment moblada i amb electrodomèstics d'alta qualitat i un saló-menjador ampli amb abundant llum natural gràcies a l'alçada i orientació de l'habitatge. Els banys, cuina i el terra de roure natural han estat subministrats pel Grup Porcelanosa.\nEl pis compta amb calefacció central, aire condicionat centralitzat fred i calor i un traster de 6 m².\nGràcies a la seva excel·lent distribució, estades còmodes i ubicació en zona prime, aquest habitatge és una opció excel·lent per a aquells que busquen la seva nova llar, una segona residència per passar temporades a Madrid, o per a inversors que busquen una alta rendibilitat.\nSisena planta exterior\n2 dormitoris amb bany privat i vestidor / armaris encastats


ERC Valls inicia les reunions sectorials ‘Tu proposes’ per elaborar el programa electoral - Jordi Cartanyà\nDimecres, 6 de febrer de 2019 | 12:30h\nLa primera trobada se centrarà en afers socials i tindrà lloc aquest dimecres, dia 6 de febrer, al Casinet, a les 19h, amb la presència de l’alcaldable, Jordi Cartanyà, i de Jordi Serra, exalcalde de Roda de Ter i assessor de la Diputació de Barcelona\nERC Valls comença la ronda de reunions sectorials que, sota el títol ‘Tu proposes’, hauran de servir per completar l’elaboració del programa electoral del partit a nivell local. Amb aquestes trobades doncs, es pretén fer escolta activa i també fer partícip a la ciutadania dels projectes de futur de la ciutat. Per això, l’alcaldable, Jordi Cartanyà, convida als vallencs i a les vallenques a participar-hi amb la seva assistència i contribuint amb propostes concretes.\nLes trobades, que s’allargaran durant tot el mes de febrer, se centraran en temes tan diversos i, alhora, específics com: afers socials, cultura, comerç, empresa i ocupació, ensenyament i esport.\nLa primera reunió sectorial serà la d’afers socials, que comptarà amb la presència de Jordi Serra, exalcalde de Roda de Ter i assessor de la Diputació de Barcelona. L’acte tindrà lloc aquest dimecres, dia 6 de febrer, al local d’ERC Valls El Casinet, al carrer de la Cort, 8, 1r, a les 19h.


Helena Timeline | Preceden\nComença al segle VIII BC i acaba VI BC. Les polis eren independents les més importants eren Atenes ,Esparta,Tebes i Corint. La cultura grega estaba definida per la llengua,literatura i religió. L' aristocrates eren els propietaris de les terres i monopolitzaven el poder politic\nDurant el segle VI BC els perses van intentar dominar el territori greg i aixo va provocar una serie de guerres entre grecs i perses conegudes com les guerres mèdiques.Els grecs guanyen, els perses es retiren , Atenes augmenta el seu prestigi i es converteix en la polis dominant del món grec.\nAl segle VI BC estaba Atenes entre l'aristocracia i els camperols i la burgisia comercial va desembocar reformes socials i politiques. La societat d'Esparta es distingia per espartistes és dedicaven a la guerra els perrecs que es dedicaven a l'agricultura,l'artesania i el comerç i per ultim els llotes que es dedicaven al servei domèstic.\nGuerras del Pelpònes\nDurant el segle V BC Grècia dominava la lliga de Delos (aliança militar de les polis gregues per defensar-se dels perses) i esparta va liderar una cualició contra Atenes (lliga del Pelòpones). Aixo acabar amb la victoria espartana i va posar fi al predomini d'Atenes .\nL' Època Hel.lenística\nPeriode que s' inicia el 338 BC (IV BC) amb el rei Filip II de Macedònia, que va conquerir moltes polis gregues, aprofitant-se de la seva feblesa.El seu sucesor crearà un gran Imperi que permetrà expandir la cultura grega. Amb la seva mort l' Imperi es fragmentarà, i apareixerant els regnes hel.lenístics. Al 146 BC els romans conqueriran Grècia.


La Diputació anticiparà 30 milions d’euros als municipis valencians perquè puguen executar obres | Valencia Extra\nLa iniciativa parteix de l’àrea d’Hisenda que dirigeix el diputat Toni Gaspar, qui treballa en la modificació de les bases d’aquests plans provincials per a “no augmentar la burocràcia i facilitar la liquiditat dels ajuntaments”. El responsable d’Hisenda, que desenvolupa aquesta mesura d’alleujament econòmic conjuntament amb les àrees de Cooperació i Carreteres, ha explicat que l’objectiu és “avançar els diners als municipis sense complicar als ajuntaments amb les gestions, ja que la Diputació transferirà directament els diners”.\nEn paraules de Jorge Rodríguez, president de la Diputació, “en el nostre ADN està l’aposta decidida pel municipalisme, amb accions com aquesta en què no ens limitem a concedir les ajudes als municipis, que enguany suposen 52 milions d’euros a través d’aquests tres plans, sinó en què eixos diners arriben com més prompte millor als ajuntaments i servisca per a engegar les obres alleugerint el procés administratiu”. La mesura es portarà a terme mitjançant la inclusió d’una clàusula en les bases reguladores dels tres plans esmentats, on s’explicita que la Diputació anticiparà el 60% de l’import assignat a cada beneficiari.\n“Tots els que formem part del govern provincial estem també en els ajuntaments i coneixem molt bé allò que suposen les tensions de liquiditat, que és el que tractem d’alleujar amb aquesta mesura”, ha insistit el diputat d’Hisenda, en referència als diners que han d’avançar els consistoris per a justificar i pagar les obres que posteriorment subvenciona la Diputació.\nEl PPOS d’enguany inclou com a novetat respecte a plans anteriors que els municipis podien sol·licitar un avançament de fins al 80% de l’assignació que els haja correspost. No obstant açò, el diputat d’Hisenda ha decidit no esperar a eixes sol·licituds per part dels ajuntaments i transferir directament el 60% de les ajudes tant del PPOS com del PCV i el PIFS 2016 als municipis, amb el consegüent alleujament per a la seua tresoreria.


Arròs melós amb costelles de porc, botifarra, trompeta de la mort i tirabecs - Recepta de myTaste\n250 g de costelles de porc\nUn cop cuitl’arròs, el tapeu amb paper. Poseu els cargols amb sal ivinagres a l’aigüerai un cop han deixat anar la\nLatrompetadelamort fa un molt bon maridatgeamb qualsevol tipusd’arròs. Us recomanem que tasteu l’arròsamb trompetes, conill, per exemple\n-Després d’un minut, hiafegim els ceps i les trompetes delamorti nou gots de brou de verdures. Un grapat de trompetes delamort\nPrimerl'arròs, a sobre les gambesamb el cap i per sobre una miquetadel'olide coure les gambesi per últim les gambestallades a trossets\nDoncs sí, un arròs melòs ambcostella, vaja, un arròs a lacassolade tota lavida, però només ambcostellade porc\ntot el conjunt, aboquem l’arròsi remenem fins que agafi una micade color. A lacassola on farem l’arròs, posem un raig\nBarregem el sofregitdecostellai bolets ambl'arròs cru durant un minut. És importanttallar-los ben finets, així suen més ràpidideixenl'aigua abans\nTrossegem l’alga wakame i els tirabecs. Sofregim els tirabecsi l’alga wakame, uns 10 minuts a temperatura baixa. Afegim el caldo de verdura ideixem coure, 10 minuts a foc mitjà. Quan comence a bullirafegiml’arròsideixem coure 12 minuts. 35ml olid’oliva. 150 g tirabecs (bajoca o carxofa). 1000ml de caldo de verdura. 250g arròs\nSalpebrar les costelles, untar-les amb mel idistribuïr-les sobre la ceba. Pelaritallar les cebes i escampar-les sobre una platadel forn untada amb mantega\nÉs una recepta que es fa ràpidamenti el resultat ha sigut un plat ple de sabors i molt melós, gràcies a la textura que adquireixl'arròsamb el caldo i els peus de porc\nTapeu lapaellaamb paper d'aluminiideixeu que lacocciópassivaacabide fer el gra d'arròs. Si no en teniu prou per laquantitatd'arròsafegiu-hi més aigua o brou (sempre el doble delíquidmínim que d'arròs, i una mica més)\nCarpaccio de peus de porc amb trompetes de la mort/ 11 de setembre\nTots els que formem part d'aquesta cadena ens aniremenllaçant uns amb els altres per formar al final una cadena ben llargaisimbòlica\nQuan el sofregitestigui fet, afegiu les carxofes talladesprimes, doneu unes voltes iafegiul'arròs\nTorneu les costelles a lacassola junt ambla salsa colada. Podeu fer-los ambantelaciói guardar-los a la nevera sense desemmotllar\nDeixem el tupí amb el brou a prop delapaellai calent perquè a mesura que l’arròsxucli el brou n’aniremafegint\nbotifarra, natural i sense colorants amb carn delamillorqualitati uns. una micaoliiamb un polsimdefarigolai orenga\nLacostellade porc, és una de les carns més gustoses icuinadaadecuadament, resulta molt tendra. Poseu una cassoladinsdel forn, amb unes gotes d'olid'oliva, (no cal massa, amb el que deixarà anar la carn, n'hi haurà suficient)\nL'endemà, en una safata amb un rajolí d'oli, feu un llitamb les patates, damunt i escampeu la ceba, ho saleu\nDesprés, amb les patates ja peladesitallades a làminesfines, les repartim per la safata i tornem a girar les costelles, pintant-lesde nou


Tipografia vintage | Creatius Online\nEncarni Arcoya | 26/04/2022 21:19 | fonts\nFa uns anys es va posar de moda tot el vintage. És a dir, allò que tenia un toc antic. Avui dia continua existint, i és una manera de destacar algun projecte de disseny, sobretot a diferents sectors com el de mobiliari, moda, bellesa, feminitat… Per això, tenir entre els teus recursos tipografia vintage és important.\nEspera, què no la tens? Li posarem remei ara mateix recomanant-te algunes de les tipografies vintage que podem trobar per Internet. Prepara una carpeta al teu ordinador o al núvol per omplir-la amb aquestes propostes que et fem.\n16 Antic Creixement\nAquesta tipografia vintage està enfocada al sector de la moda i l'esport. Quan es va crear, cap als anys 60 i 70, va ser molt aclamada i se la considera una de les més elegants, divertida i única.\nLa pots utilitzar tant per als logos com per a textos o frases enginyoses perquè quedarà genial.\nL'autor és Dieter Steffmann qui va crear aquesta font vintage amb majúscules i minúscules, a més de números, accents i caràcters especials. Només per això mereix una ovació perquè no és fàcil trobar tipografies així de completes.\nPel que fa a la lletra, la veritat és que li dóna un toc vintage suau, però que et fa retrocedir uns quants anys.\nAquesta tipografia vintage és una mica diferent de la que coneixes com a «vintage». Està inspirada en la revolució industrial i anirà perfecta per a projectes relacionats amb fabricació, transport, productes, etiquetes… Per descomptat, també per a roba i dissenys de marca.\nun estil vintage combinat amb un gòtic. El resultat és aquesta font de lletra curvilínia i punxeguda. Això sí, té un problema i és que, encara que es veu bé, a l'hora de llegir-la, quan hi ha molt de text, pot resultar més complicada i per tant menys s'animaran a llegir-ho tot.\nPer això, es recomana només per a paraules curtes, títols curts o similars.\nD'un extrem a l'altre. A Lazer 84 tindràs una tipografia vintage cridanera, amb números i caràcters especials. Però sense minúscules, només majúscules.\nTot i així, és força interessant per a projectes «futuristes» amb un toc nostàlgic, ja sigui en roba, motor, tecnologia…\nEn aquest cas, aquesta font està relacionada amb l'art deco, però també amb un estil vintage. Et la recomanem per a fons o per a títols on el que vols és que destaqui aquest visualment (i el text no sigui important).\nCreada per Artem Nevsky, és una de les tipografies que crida l'atenció pel seu sobrietat i elegància. Sí, és vintage, però és molt diferent d'altres que et trobes. Per això destaca per a projectes més seriosos i professionals on calgui donar-li un toc retro sense perdre l'estil.\nAquesta font vintage només té majúscules, números i alguns caràcters. Però compta amb tres estils: desgastat, regular i ombreig.\nLa pots utilitzar per fer logotips o per dissenyar pòsters.\nAmb una inspiració en l´animació vintage, tens aquesta opció de Rodrigo Araya Salas. Està inspirada en l'alfabet de Russina i el que més ens agrada és que per a projectes infantils anirà perfecta perquè li donarà un toc nostàlgic per als pares i curiós per als nens.\nSi t'ha agradat abans la lletra gòtica, és possible que aquesta també ho faci. És més llegible que l'altra i conserva aquest acabat punxegut però una mica més suavitzat.\nEn realitat, tens dues versions diferents i pots fer-la servir en logos, samarretes, pòsters… Com que és tan llegible no tindràs problema en fer-la servir en textos curtets o en titulars.\nCreada per Vernon Adams i inspirada en els anys 50, Concretament a la cultura del surfing, tindràs una lletra amb majúscules, minúscules, caràcters especials i números.\nRealment és fàcil de llegir, encara no te la recomanem per a textos massa llargs perquè tendeixen a cansar (tingues en compte que és bold, és a dir, ampla i en negreta).\nMarxem ara amb una tipografia vintage creada per Agga Swist'blnk. En realitat, és una reinterpretació d'una altra font que va fer un any abans, la lletra Rochoes. Però ens crida molt l'atenció perquè per a logos o títols és perfecta per donar-li aquest toc retro dels anys 60-70.\nNo volem oblidar-nos d'aquesta lletra, que no només serveix de font, sinó que en si mateixa és molt decorativa.\nLa va crear Borislav Petrov i té inspiració en el constructivisme. Ens ha cridat molt l'atenció perquè si la fas servir bé, en si mateixa es converteix en una decoració per als teus projectes (sí, només amb text). El millor és que la provis i vegis del que és capaç.\nVols una font de lletra que estigui basada en la Belle Époque europea? Doncs dit i fet. Perquè a Leathery trobaràs aquesta tipografia.\nEt recomanem que la facis servir per a cartells o per a logos perquè en si mateixa és molt cridanera.\nEns ha cridat molt l'atenció perquè, per si no ho saps, està feta a mà. Té un estil que recorda els rètols antics de metall i per això ara la pots fer servir per cartells, logos, roba…\nAquesta font ens ha impressionat per aquesta inspiració dels seus creadors, Pixel Surplus. I és que es van basar en els boscos antics. Per això la lletra té vores estranyes, desiguals i amb algunes taques a les lletres, perquè simulen escorces, branques i altres aspectes d'un bosc.\nTé diversos caràcters especials i et pot servir per a treballs relacionats amb l'ecologia, el món verd, les plantes… Fes-la servir en títols o en cites, quedarà genial.\nvols una que sembli típica de les pel·lícules de Western? Doncs llavors fes-te amb Rio Grande. És una font vintage de Anton Krylon molt famosa entre els dissenyadors.\nAixò sí, només per a títols o per a logos, no la facis servir en textos grans perquè no quedarà bé.\nEn realitat, hi ha moltes fonts de tipografia vintage que podríem seguir recomanant-te però aquí tens una selecció d'algunes de les moltes que trobaràs a Internet. Ara només les has de provar i, si no trobes la que va al teu projecte, llavors anima't i busca altres opcions. Si vols, pots recomanar-nos-les als comentaris perquè altres també la coneguin.\nRuta completa cap a l'article: creatius en línia » Recursos » fonts » Tipografia vintage


Insistint demanant eleccions\nInici > Insistint demanant eleccions\nEnviat per xfebrer el Dll, 31/08/2020 - 19:33\nTal com comentava ahir, avui han continuat les baixes de militants del PDECat, de persones que havien format part del govern, diputats, regidors i regidores. La jugada de Bonvehí no sembla haver tingut èxit, i el que ha fet ha estat accelerar el trencament entre les dues formacions. Pel que sembla, els actuals membres del govern es queden a JxCat i per tant no es crea divisió entre ells. L'altra cosa és fins quan durarà aquest govern.\nIceta ha insistit molt en la necessitat d'unes eleccions al Parlament català, que com he vingut dient darrerament, es fan més necessàries que mai. Estem passant uns mesos que no es fa res de bo i aquesta pèrdua de temps no és bona per a ningú. L'excusa que dona el president és que cal concentrar-se en resoldre els problemes derivats per la COVID-19, però és realment això, una excusa, perquè una cosa no treu l'altra.\nNo sabem quan podrem deixar enrere l'epidèmia i els efectes que té sobre la nostra salut, i per tant no podem esperar eternament per convocar les eleccions. Un dia o altre s'hauran de convocar, doncs no esperem més!\nAhir llegia un article interessant de qui fou conseller de la Generalitat, Andreu Mas-Colell, que us recomanaria que llegíssiu. S'ha de ser molt pràctic i deixar de somiar. El problema és que no sembla que el govern actual i les formacions que el composen ho tinguin clar, i el perill és eternitzar-nos en la situació actual.\nLa unitat d'Espanya és condició 'sine qua non' de l'Estat i la sagrada Constitució. Si no ho entenem, tenim un problema de difícil solució. La CUP té unes idees i els altres dos partits independentistes pensen diferent, però sense tocar de peus a terra. A mitges tintes no es pot anar enlloc, i aquest ha estat el problema des del primer dia. No ho tenien tot planificat? Eleccions i canvi de gent!\nURL d'origen: http://arenyautes.cat/content/insistint-demanant-eleccions


Molt més que handbol – El PollTV\nEls que em coneixeu de veritat sabeu que l’esport de competició no m’apassiona. De fet, no és que em desagradi. Senzillament no el segueixo i, per tant, m’ és indiferent si juga el Madrid, si perd el Barça o si baixa l’Espanyol.\nAquest passat diumenge, per primera vegada en 42 anys, he assistit a un partit de handbol en motiu de la final de la Copa Catalana de veterans entre el Llagostera i el Gavà. Sense entendre-hi res, he seguit el partit amb l’atenció que es mereix, malgrat estar pendent de la càmera per poder immortalitzar la fita històrica de l’equip llagosterenc.\nMés enllà del gran resultat assolit pel Llagostera he quedat meravellat de l’ambient viscut al pavelló, amenitzat amb la inconfusible veu del company periodista Carles Baldellou i l’entusiasme d’un públic i jugadors completament entregats. No hauria dit mai que un grapat de jugadors que miren d’introduir una pilota dins la porteria defensada per l’equip contrari em farien gaudir de valent. Espero i desitjo que tot plegat serveixi per recuperar el handbol a Llagostera desaparegut l’any 2014.\nFelicitats a l’equip i gràcies per la samarreta!\nEs busca personal a Cuinats el Bon Gust


Reguant sosté que sense acord pressupostari "pot no haver qüestió de confiança"\nBarcelona. Dimecres, 17 de novembre de 2021. 11:32\nActualitzat: Dimecres, 17 de novembre de 2021. 12:11\nLes negociacions per aprovar els pressupostos de la Generalitat estan tensant les relacions entre el Govern i la CUP. Tot i això, Eulàlia Reguant, diputada de la CUP, en una entrevista a TV3 ha obert la porta a no sotmetre al president Pere Aragonès a una qüestió de confiança.\n"Si no hi ha confiança ara amb els pressupostos, pot no haver-hi qüestió de confiança. És decisió del president de la Generalitat", ha sentenciat Reguant, segons recull l'ACN. La representant de la CUP ha decidit que la pilota sobre els pressupostos ara es troba sobre la teulada del Govern després que la formació ahir es fes arribar una nova proposta.\nLa resposta a les demandes del Govern Aragonès perquè els cupaires concretessin les seves peticions s'han cristal·litzat en cinc punts: macroprojectes, habitatge, fiscalitat, autodeterminació i repressió. Per la CUP, aquest és el "punt de partida". "Nosaltres hem fet una proposta al Govern per intentar desencallar la situació, ara és cosa del Govern", ha insistit Reguant, qui ha assegurat que no es tanquen a retirar l'esmena a la totalitat.\nPosicions antagòniques amb el PSC\nL'entrevista de Reguant ha coincidit amb la roda de premsa que Salvador Illa, líder del PSC, en la que ha demanat una reunió urgent amb el president Pere Aragonès. La diputada de la CUP no s'ha sorprès de les declaracions del socialista i ha assegurat: "No és res nou, fa dos mesos que s'ofereixen per pactar els pressupostos".\nDavant de la possibilitat que l'Executiu acabi negociant els pressupostos amb el PSC ha recordat: "Seria incompatible que el Govern s'avingués a la nostra proposta i a la del PSC. Nosaltres volem trencar el model de la sociovergència", i ha afegit: "El Govern haurà de decidir quines propostes respon".\nLa CUP ha tornat a remarcar la seva predisposició a seguir negociant, com ja van fer quan van anunciar el resultat de les assemblees internes del partit que havien de decidir si la formació acceptava la proposta de pressupostos. "Nosaltres hem dit que volem estar a la taula fins a l'últim minut possible", ha subratllat Reguant.\nSeguint amb la mentalitat oberta per treballar en uns pressupostos que satisfacin al Govern i la CUP, els anticapitalistes han matisat que la proposta que han presentat a l'Executiu no és "un tot o res". Ha assegurat que valoraran la contraproposta que els faci el Govern.\nImatge principal: Eulàlia Reguant, diputada de la CUP, durant la roda de premsa on es presentava la decisió de la militància del partit sobre els pressupostos de la Generalitat / Montse Giralt


Les infeccions del tracte urinari són, després de les de l’aparell respiratori, les més freqüents en la pràctica clínica diària. Afecten principalment dones joves, sent l’Escherichia coli el microorganisme implicat amb major freqüència en aquesta mena d’infeccions. El doctor Javier Tesedo Cubero, de l’especialitat d’Urologia del Centre Mèdic Mútua Penedès, explica alguns consells per a […]\nUn dels efectes secundaris més preocupants de la Covid-19 és la pèrdua del gust i l’olfacte. Des de l’inici de la pandèmia han estat dos dels símptomes associats al desenvolupament de la malaltia, així i tot, els professionals i investigadors encara no saben respondre al fet que en alguns pacients aquesta simptomatologia persisteix en el […]\nLa salut mental ha adquirit un paper rellevant en els darrers anys i cada cop més estudis determinen que la seva relació amb algunes patologies físiques és determinant. Des de l’especialitat de Neurologia del Centre Mèdic Mútua Penedès t’expliquem els possibles motius que poden fer aparèixer molèsties físiques a partir d’un problema d’ansietat. L’ansietat i […]\nPàgina 1 de 84123›»


Alumnes de l'escola de La Pobla visiten el CRARC i descobreixen la història de Masquefa - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nAlumnes de l’escola de La Pobla visiten el CRARC i descobreixen la història de Masquefa\nUna cinquantena d’alumnes de 3r i 5è de primària de l’escola Maria Borés de la Pobla de Claramunt van ser, dimecres, a Masquefa, on van visitar el Centre de Recuperació d’Amfibis i Rèptils de Catalunya, el CRARC, i posteriorment van fer un recorregut per la vila per conèixer el seu entorn i la seva història.\nAl CRARC els escolars poblatans van veure la tasca que realitza aquest centre únic a tot l’Estat i un dels pocs que hi ha a Europa. El CRARC es dedica a la rehabilitació de fauna silvestre autòctona que hi arriba ferida per retornar-la al seu hàbitat natural, i també duu a terme una important labor educativa, amb les visites d’escoles i famílies, i investigadora, amb la publicació de treballs de recerca. A més, els alumnes van poder prendre consciència de les conseqüències que comporta la compra de fauna exòtica com a mascotes. Molts d’aquest animals acaben abandonats i han d’estar-se de per vida al CRARC en captivitat.\nDesprés de dinar al parc del CAP, la cinquantena d’alumnes de l’escola Maria Borés, van fer una visita guiada per Masquefa. Van veure La Fàbrica Rogelio Rojo -on van treballar generacions i generacions de masquefins abans que es convertís en l’actual complex d’equipaments municipals-, el carrer Major, l’Església i l’estació. També van anar al parc de la Font del Roure, on van poder dibuixar les espectaculars vistes al Cementiri Vell i a les muntanyes de Montserrat.\nCategoria: GeneralPer Ajuntament de Masquefa 10/04/2015\nAnteriorPrevious post:Dijous, 16 d’abril, sessió ordinària del Ple MunicipalSegüentNext post:Les condicions meteorològiques obliguen a suspendre el sopar sota les estrelles al Cementiri Vell


Aquests són els aliments que sempre heu de comprar a Amazon - Cultura | Juliol 2021\nAquests són els aliments que sempre heu de comprar a Amazon\nSi teniu membres de primera, probablement us haureu adonat de fer compres a Amazon. Això vol dir que és massa fàcil comprar articles accidentals, inclosos els queviures, que són en realitat una gran pèrdua de diners. Afortunadament, no esteu condemnat a pagar en excés per a productes, gastar-vos massa en gasosos o malgastar diners en els articles d’esmorzar. De fet, podeu trobar molts articles que millor comprar a Amazon que en qualsevol altre lloc.\nContinua per veure els aliments que sempre has de comprar a Amazon en lloc d’una botiga local.\n1. Menjar per a nadons\nAmazon ofereix grans ofertes sobre menjar per a nadons. | iStock.com\nSi lluiteu per passar a la vostra llista de queviures amb un bebè a remolc, tindreu sort. Podeu estalviar diners comprant menjar per a nadons a Amazon, segons Consumer Reports. L’organització explica: “La categoria d’aliments i subministraments per a nadons és la que els comerciants en línia, inclosa Amazon, sovint venen a qualsevol preu per atraure els pares ocupats a convertir-se en clients fidels”. Amazon fins i tot ven productes bàsics, com ara menjar per a nadons, amb una pèrdua de persuadir. per comprar en línia.\n2. Xips i pretzels\nPodeu trobar ofertes fantàstiques sobre fitxes i pretzels. | iStock.com/Magone\nTot i que haureu de comprovar els preus dels vostres favorits snack especials, Refinery29 informa que Amazon ofereix preus econòmics en molts tipus de patates fregides i pretzels. A Food Should Taste Good sampler de xips, peces de mango sec de Peeled, una caixa de varietats de pretzels de Snyder of Hanover, un sampler Xips Kettle, chips de poma Bare ecològics i una caixa de crispetes Boom Chicka Pop, costen molt menys del que teniu. d pagar en una botiga de queviures local.\n3. Beines de cafè\nPodeu obtenir copes K i altres beines de cafè per robar. | iStock.com/leekris\nWise Bread informa que les boques de cafè, especialment les tasses K, són un element excel·lent per a comandar a Amazon. Ofereixen una forma còmoda de preparar la tassa de cafè del matí. Però surten cars si els compres als petits paquets disponibles a la botiga de queviures. La publicació t’aconsella que saltis les taules K a la botiga de queviures i que compres en canvi una caixa més gran a través d’Amazon. 'Amb les opcions d'enviament gratuïtes disponibles, podeu obtenir una oferta molt millor comprant a granel. Per descomptat, aquesta és una altra gran compra de subscripció i estalvi, amb més descomptes perquè els requadres de 80 comptats arribin fins als 30 dòlars.\nAmazon ofereix grans ofertes sobre una gran varietat de cookies. | iStock.com/Wutlufaipy\nPodeu gaudir de la vostra dolça dent mentre encara estalvieu diners si compreu les galetes a Amazon. Llistant aliments que són molt més barats quan els compres a Amazon, Refinery29 va trobar alguns tipus de cookies que hauríeu de sol·licitar amb aquesta membresía Prime. Una tina de Pepperidge Farm Milanos, un paquet de galetes Rip van Wafel i una tina de biscotti de Nonni fan que la llista de les millors ofertes.\nmort de superhome\n5. Oli de cuina\nSigui quin sigui l’oli de cuina que preferiu, probablement podreu trobar un bon preu a Amazon. | iStock.com\nWise Bread també aconsella aprofitar les ofertes d’Amazon Prime Pantry i subscriure’s i estalviar-se els descomptes quan abasteixes d’oli de cuina. Tant si us encanta l’oli d’oliva, l’oli de gira-sol, el cacauet, l’oli de coco, l’oli de canola o altres tipus, podeu trobar-los a Amazon. I una ampolla gran sovint costarà menys del que pagaria per una ampolla mitjana o petita a la botiga de queviures local.\n6. Condiments de 'culte'\nSiguin els condiments que preferiu, els podeu trobar a Amazon. | iStock.com\nThe Strategist de la revista de Nova York, de la revista, un dels millors articles per comprar a Amazon és el que podríeu anomenar condiments 'culte': condiments que 'tenen una cosa dedicada'. Aproximadament totes les botigues de queviures probablement existeixen sriracha en aquest moment. Però altres condiments, com ara pols de formatge blau Blue Heaven, pasta de tomàquet umami, mel de Gran Luchito i salsa Lizano - són molt més fàcils de trobar a Amazon que en una botiga local.\n7. Barres energètiques\nAmazon ofereix ofertes de molts tipus de barres energètiques. | iStock.com\nLa Krazy Coupon Lady informa que els bars de Clif, tant per a nens com per a adults, costen menys a Amazon del que a Costco. (Només recordeu fer servir l’opció Subscriure i guardar per obtenir un màxim d’estalvi, fins i tot si cancel·leu la subscripció després d’un enviament.) Refinery29 notes barres de xocolata fosca també són més barates a Amazon que a la botiga de queviures típica.\n8. Begudes energètiques\nTambé podeu trobar grans ofertes sobre begudes energètiques. | iStock.com\nLa segona dama de Krazy Coupon Lady aconsella demanar una comanda a Amazon en lloc de comprar a Costco? Begudes energètiques, incloses les de Monster. Tant Costco com Amazon venen el mateix pack exacte de begudes Monster Energy. Però estalvieu diners ordenant-los a Amazon (i enviant-los directament a la porta) en lloc de fer-los arribar a Costco.\n9. Articles de botiga d'aliments sanitaris\nSi acostumeu a comprar alguna cosa al magatzem d'aliments saludables, Amazon podria tenir-lo a un preu més barat. | iStock.com/chameleonseye\nQuan compres botigues de queviures a Amazon, comparar preus és el nom del joc. Per tant, no us oblideu de comparar els preus no només amb els articles que compreu en una botiga de queviures habitual, sinó també amb aquells que haureu d’anar a la botiga d’aliments de salut. Cash Cow Couple, 'Amazon és un gran recurs per a qualsevol aliment que no es trobi habitualment en una botiga de queviures. Alguns d’aquests articles es poden trobar fàcilment a les botigues d’aliments saludables, però sovint són molt més cars que comprar en línia ”.\n10. refrigeris saludables\nPodeu trobar ofertes sobre molts tipus d’aperitius saludables. | iStock.com/Nicodape\nSi acostumeu a buscar entrepans poc saludables durant la vostra jornada laboral, The The Strategist de la revista de Nova York recomana en lloc de demanar aperitius saludables a Amazon. Per descomptat, obsequiar-se amb pastissos d'arròs, tahini, larabars o algues rostides costarà molt més que agafar una bossa de patates fregides a la botiga de la cantonada. Però comprar els vostres aperitius preferits a granel a Amazon (enfront de petits paquets a la botiga de queviures o aliments locals de productes sanitaris) us pot acabar estalviant molts diners. I us assegura que sempre tindreu un refrigeri saludable a la bossa de treball o als calaixos d’escriptori.\n11. refrigeris internacionals\nSi teniu un refrigeri o un dolç preferit que prové d’un altre país, probablement el podeu trobar a Amazon. | iStock.com/Sebalos\nInformes de viatges i oci si Amazon us pot ajudar una onada de nostàlgia per les delicadeses locals que heu tastat en un viatge internacional (o vivint a l'estranger), Amazon us pot ajudar.\n'Podeu trobar pràcticament qualsevol cosa a Amazon', apunta la publicació. “I inclou els vostres alfajores coberts de xocolata preferits enviats directament a la vostra porta des de l’Argentina. O potser només estàs morint per provar les autèntiques carreres d’Ouma de les quals el seu amic entusiasmava després de tornar de Sud-àfrica. Hi ha a uns clics. '\nI a The Strategist de la revista de Nova York la revista pot trobar fàcilment dolços de drogueria de tot el món comprant a Amazon.\nPodeu trobar grans preus en pasta. | iStock.com\nPot ser que no pensis comprar pasta en línia en lloc de la botiga de queviures. Tanmateix, els Informes de Consum us recomanen començar. 'Gràcies a serveis, com ara Amazon Fresh, els llocs de comerç electrònic estan finalment desembossant grans paquets de pasta per a consumidors individuals i transmetent l'estalvi', explica Consumer Reports. 'El resultat són paquets únics de pasta que costen fins a un 50 per cent menys que a la botiga, segons la investigació'.\n13. Proteïna en pols\nPot estalviar en proteïna en pols. | iStock.com/Moussa81\nEls esportistes i els aficionats al fitness saben que la proteïna proteïna i altres suplements similars poden acumular-se ràpidament. Però comprar a Amazon pot reduir l'impacte del vostre règim d'entrenament a la cartera. Segons Business Insider, Amazon ofereix sovint les millors ofertes sobre proteïna en pols. Podeu obtenir estalvis addicionals aprofitant l'opció Subscriure i desar. I sovint, podeu trobar cupons que redueixen encara més el preu.\n14. Fruits secs de mida snack\nAmazon ofereix bones ofertes en paquets de fruits secs de mida snack. | iStock, com / margouillatphotos\nSi acostumeu a buscar fruits secs quan desitgeu un refrigeri, potser voldreu plantejar-vos el proveïment a la propera comanda d'Amazon. Refinery29 assenyala diversos tipus de paquets de fruits secs de mida petita (com ara barreges de fruits secs Sahale i meravelloses ametlles crues); Els paquets de la mida del refrigeri s’ajusten fàcilment a una bossa de treball o gimnàs. A més, si us abasteixeu, probablement no us trobareu sense els vostres aperitius preferits tan ràpidament.\n15. Ingredients especialitzats\nPodeu trobar molts ingredients especialitzats, com el safrà i el cardamom, a Amazon. | iStock.com\nDe vegades, trobeu una recepta que demana alguna cosa molt específica i insòlita (almenys pels estàndards de la botiga de queviures). Articles, com l’aigua de flor de taronja, l’oli de tòfona i la sal de fum fumada, costarien molt a la botiga de queviures, si fins i tot els podeu trobar allà, és a dir.\nPerò BuzzFeed informa que la propera vegada que necessiti ingredients especials, només hauríeu de buscar-los a Amazon. No només trobaràs allò que buscava, sinó que també obtindràs un preu molt inferior al que pagaves a una botiga de maons i morters. De la mateixa manera, Bon Appétit recomana dirigir-se a Amazon per a 'aquells aliments que no puguin trobar al vostre Kroger local'.\n16. Subministraments de sushi\nSi elabores el teu propi sushi, hauràs de comprar alguns dels subministraments a Amazon. | iStock.com/kamui29\nLa preparació de sushi a casa és una alternativa econòmica per comprar sushi elaborat prèviament. I podeu estalviar encara més diners comprant subministraments, com els embolcalls i l’arròs, a granel a Amazon. (Obviament, no parlem del peix.) BuzzFeed informa que els embolcalls de sushi, en particular, són fàcils de trobar a Amazon a una fracció del preu que pagaria localment. Això sembla especialment veritable si l’única font de subministraments de sushi és el passadís “internacional” en una gran cadena de botigues de queviures.\n17. La tonyina\nAmazon ofereix grans preus sobre la tonyina. | iStock.com/Amarita\nSi els entrepans de tonyina són més del vostre estil que del sushi, no us preocupa: Amazon també ofereix algunes ofertes fantàstiques. La dama Krazy Coupon aconsella comprar la seva tonyina en llauna a Amazon en lloc de a Costco. Especialment si compreu a granel i aprofiteu el descompte de Subscripció i estalvi, podeu obtenir la tonyina en conserva amb el mateix preu o més barat del que cobra Costco.\ncom compta les visualitzacions de youtube\njugar a staion 5\nmoto g5s plus ressenya


laterceravia.cat – Un procés il·liberal – Lluís Bassets (El País)\nLa legalitat no és una condició suficient. És a dir, no n’hi ha prou que el procés sigui legal perquè sigui democràtic. Però és una condició necessària. Per molts arguments i excuses que s’inventin, si no és legal, no és democràtic.\nAquest procés, qualsevol procés democràtic, exigeix garanties, que és el que la llei proporciona. És a dir, separació de poders entre qui fa la llei, qui l’aplica i qui fa d’àrbitre sobre les seves interpretacions; protecció de les llibertats fonamentals: els que es creguin afectats per aquest procés podran recórrer davant dels tribunals i reivindicar els seus drets; i, finalment, transparència i control de l’opinió pública a través d’uns mitjans de comunicació que no depenguin del govern i tinguin la llibertat efectiva per a la crítica i la denúncia.\nFins al 27S, el procés independentista circulava per camins a grans trets assimilables a la democràcia liberal. Els seus dirigents buscaven una majoria social i parlamentària que els permetés convocar peremptòriament una consulta, el 2014 primer, després el 2016 o 2017, no en el mitjà i llarg termini.\nEl resultat està a la vista: Artur Mas, en les tres ocasions (25N, 9N i 21S) en què ha intentat construir aquesta majoria que li permetés almenys negociar en posició de força amb el govern espanyol, ha obtingut un resultat realment notable però obertament insuficient. Tot i que no hi ha majoria independentista per a la imposició unilateral ni tan sols d’una consulta sobre el futur de Catalunya, de les tres votacions també es dedueix que no hi haurà manera de governar Espanya raonablement sense tenir en compte la força electoral i social de l’independentisme.\nArtur Mas no ha volgut rectificar ni acabar el procés i encara menys ho vol el seu successor, Carles Puigdemont, designat per imposició de la CUP i atrapat en la síndrome d’una certa emulació. Si el moderat va burlar l’Estat el 9N, què no haurà de fer l‘‘indepe’ de tota la vida?\nD’aquí ve la deriva il·liberal del procés. Il·liberal, si. És democràcia, perquè hi ha urnes i hi ha majoria, però és il·liberal, com a Hongria i Polònia, perquè la regla de joc ja no és de tots sinó de qui imposa aquesta majoria insuficient. La divisió de poders, les llibertats fonamentals, el sistema de garanties i controls, la transparència i el paper dels mitjans de comunicació, tot desapareix engolit per la voluntat popular, el poble sagrat que atropella a través de les urnes els qui s’interposen entre el seu desig i el seu destí.\nEl moment il·liberal del procés encara no ha culminat, tot i que ja trobem alguns episodis destacats en els incompliments de la regla del joc assenyalats pels lletrats del Parlament, pel Consell de Garanties Estatutàries i, naturalment, per l’àrbitre suprem, es vulgui o no, que és el Tribunal Constitucional.\nLa llei de transitorietat promet convertir-se en el cim de la vulneració de la democràcia liberal. Si són veritat les insinuacions i filtracions d’uns i d’altres, la llei tindrà dues parts. Una, construïda com una mena de miniconstitució anticipada, que només entraria en vigor en cas que la independència sortís vencedora en el referèndum que es pretén organitzar; i una altra, que autoritzaria el govern perquè organitzés aquest referèndum, sostraient-lo de la legalitat constitucional espanyola. Aquesta última part és la que ha de preocupar els funcionaris i, en realitat, tots els ciutadans perquè significaria la suspensió de les llibertats i drets fonamentals i de la vigència de l’Estat de dret entre el període que s’obre amb la convocatòria del referèndum i l’entrada en vigor de la nova legalitat.\nTots hem d’obeir les lleis, és clar. Les actuals, emanades de la Constitució espanyola, i les hipotètiques d’una Constitució catalana que no existeix ni sabem si existirà. Les notícies que ens arriben de l’opaca llei de transitorietat ens diuen que hi haurà un moment fàctic, sense llei, en què s’intentarà imposar les ordres de la majoria insuficient als funcionaris i als ciutadans. Si algú considera vulnerats els seus drets i llibertats fonamentals i no obté protecció de l’inexistent Estat de dret català, que encara no haurà nascut, no tindrà més remei que acudir a l’únic Estat de dret que tindrà a mà, que és l’espanyol; no hi ha cap altre.\nI si el Constitucional intervingués per anul·lar aquesta estranya llei de transitorietat, no seria per impedir l’exercici del dret de vot, sinó per evitar que se suspenguessin les llibertats fonamentals per part dels que intentin crear un règim de democràcia il·liberal o de facto a partir d’una majoria parlamentària que no els permet ni tan sols modificar la llei electoral catalana.\nPer La Tercera Via|2017-05-07T22:41:16+00:00maig 7th, 2017|Categories: Opinió, Recull de Premsa|Etiquetes: Procés, Referèndum, Tribunal Constitucional|0 Comentaris


SOM EL QUE SOM, NO EL QUE ELLS VOLDRIEM QUE FÓSSIM - ELS PATRIOTES\nSOM EL QUE SOM, NO EL QUE ELLS VOLDRIEM QUE FÓSSIM\nVaig néixer l’any 1951. Al 1956 vaig començar a rebre l’amor dels franquistes, falangistes que ja em deien que parles amb cristià o castellà. Els que parlàvem altres llengües érem pecadors, proscrits i condemnats de per vida per l’església catòlica. Les altres estaven prohibides.\nA casa tothom parlava en català, i els meus avis explicaven que a Gavà abans de la guerra la llengua d’us era el català. La meva avia Marina a més de no parlar cap altra llengua, tenia seriosos problemes per entendre el castellà.\nCatalunya un poble, una nació i amb la seva llengua, el català, ens definia. Ni els Decrets de Nova Planta del 1714, ni les dictadures castellanes i espanyoles, de moment han guanyat la partida i el català sobreviu a la infàmia dels castellans que ara s’autoanomenen espanyols. I que consti els meus amics, coneguts i saludats són els castellans, els bascos, els gallecs, els andalusos, els extremeny, els espanyols mai. Hi ara ja em podeu dir supremacista.\nEns cal resistir fins que no siguem Estat i República catalana. Fer-ho avui, saben que el context social ja no és el mateix que el del segle XIX o XX, no ens va a favor. Avui Espanya i el seu Estat, utilitzant argúcies pseudodemocratiques ens estan exterminant com a poble hi ho fan insistentment amb la llengua i amb l’economia.\nSom un poble, que tenim una llengua i la nostra historia que ni és castellana ni espanyola. Si estem convençuts d’aquest fet, fem-nos militants de la nostre llengua les 24 hores del dia\nCal tornar a dir obertament i defensar-ho que és català aquell que se’n sent i vol ser-ho. No ens hem d’avergonyir de ser el que som. I ho defensarem democràticament i pacíficament a Catalunya o on sigui.\nPer cert, els ciutadans que viuen i treballen a Catalunya sense fer us del català són el que vulguin ser, però de moment no són catalans. Soc català perquè visc i em relaciono a Catalunya amb la meva llengua el català i els mal educats, irreverents, i coses pitjors són els que han vingut a Catalunya, uns per llaurar-ne un futur, altres perquè creuen que som part d’Espanya i els d’ultra mar perquè ja ho van patir i han assumit que la llengua imperial castellana és la que toca usar. Tots ells menystenint la nostra llengua. Afortunadament tots no han actuat igual i, han mostrat el seu agraïment de benvinguda assumint la llengua catalana com seva.\nDe moment, ni tots els borbons, ni tots els dictadors espanyols, ni tots els republicans espanyols, han aconseguit anorrear-nos, i sembla que ara tampoc.


Apologia de la curiositat: Perpinyà ja té alcalde d’extrema dreta i ara se’n parlarà\nlliurement va ser al cim del Castillet de Perpinyà a finals dels anys 1960, i hi continua onejant. La capital de les terres catalanes de França es converteix en la ciutat més poblada del país veí amb alcalde d’extrema dreta. Té 120.000 habitants, 450.000 si s’hi suma l’àrea metropolitana que engloba de facto.\nLa foguerada de la notícia requereix elements sociològics de comprensió que probablement no apareixeran. Serà més fàcil limitar-se als esquemes simples i penjar-li l’etiqueta, l’estigma que sempre li han penjat injustament de ciutat somnolent. En realitat s’hi viu molt confortablement, si no es forma part de la creixent classe treballadora sense treball.\nPerpinyà era la segona ciutat més poblada de Catalunya, encara que fos amb força diferència de Barcelona, quan va ser annexionada a França el 1659 per convertir-se en cul de sac de la geografia francesa, una llunyana vila de guarnició als confins de l’Hexàgon. No ha tingut teixit industrial modern, només vida comercial, agrària i sobretot rendista.\nHi vaig treballar per al diari L’Indépendant. El 2006 vaig publicar el llibre A tres quarts d’hora de Perpinyà (Edicions 62), el títol es referia a la nova connexió ferroviària d’alta velocitat. Arran de l'edició d’aquell llibre vaig comprovar un cop més que l’interès que exerceix Perpinyà d’aquest cantó d’aquí de la frontera és molt limitat. La frontera més alta de totes és la mental.\nL’alcalde va ser el conservador Paul Alduy del 1959 al 1993, el seu fill Jean-Paul Alduy del 1993 al 2009 i des d’aleshores el també conservador Jean-Marc Pujol. L’Ajuntament de Perpinyà és la primera empresa del departament (província) per volum d’ocupació d’empleats. El renovador alcalde Jean-Paul Alduy va fer mans i mànigues per acostar-se al dinamisme de Barcelona i Girona, fins i tot hi va obrir sengles oficines permanents. Ningú li va fer cas i les va tancar.\nEl 29 de febrer últim més de 100.000 persones d’aquest cantó de la frontera van acudir a Perpinyà convocades per l’expresident Carles Puigdemont. El diari digital VilaWeb preguntava la vigília a l’alcalde sortint Jean-Marc Pujol: “Diuen que l’acte de demà també pot condicionar les eleccions municipals?”. Va contestar: “No, això no és cert, no hi tindrà cap influència”.\nNo crec que l’hagi tinguda. L’alcalde batut postulava un quart mandat als 72 anys, els electors n’estaven cansats i no han tingut manies per votar el candidat d’extrema dreta, de 50 anys, el qual aspirava al càrrec d’ençà les municipals del 2008. També es una manera perquè facin una mica de cas a la llunyana Perpinyà. Ara se’n parlarà.


Església de Nostra Senyora dels Àngels de Xelva - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEsglésia de Nostra Senyora dels Àngels de Xelva\nL'església de La nostra Senyora dels Àngels se situa en el municipi de Xelva, a la comarca dels Serrans, a la província de València. Es tracta d'un edifici d'arquitectura religiosa construït entre els segles XVII i XVIII d'estils manierista i barroc, que posseeix una important col·lecció de pintura i orfebreria.\n39° 44′ 51″ N, 0° 59′ 51″ O / 39.747477°N,0.997383°O / 39.747477; -0.997383\nAquesta església de planta de creu llatina, amb capelles laterals i creuer d'igual profunditat inscrita en un rectangle, està inspirada en l'església romana del Gesú de Vignola. Compta amb el primer campanar barroc i la major cúpula del moment de la Comunitat Valenciana, així com una grandiosa portada manierista extraordinàriament treballada. La seva ornamentació interior és característica del seu autor, Juan Pérez Castiel, un dels millors arquitectes de la seva època.\nLa nau es cobreix amb volta de canó, reforçada amb arcs faixons, en la qual s'obren en cada tram els seus corresponents llunetes, en els arcs formers se situen grans finestres rectangulars que il·luminen la mateixa. El profund presbiteri també es cobrix amb volta de canó, però sense llunetes, i substituint els arcs faixons per un cassetonat rectangular.\nLa gran cúpula del creuer és circular i de tambor baix. En ell s'obrin huit finestres emmarcades de rocalla, i tot descansa en quatre petxines cobertes per la típica decoració de Pérez Castiel: àngels sostenidors que porten escuts al·legòrics, envoltats d'un vigorós amuntegament de retorçada fullaraca.\nDestaquen les portes de la sagristia i de l'antiga capella de la Comunió per la seva densitat ornamental: dues columnes salomòniques suporten un entaulament, iniciant molt aviat una brusca elevació cap al centre, diluint-se en una sèrie de motius orgànics guardant simetria.\nA les finestres del creuer Pérez Castiel avança una solució que quinze anys més tard s'incorporaria al repertori barroc més utilitzat: l'arquitrau escalonat.\nLa façana manierista, no té res a veure amb la decoració de l'interior. Es tracta d'una portada retaule, que es compon de quatre pisos de tres obertures cadascun, excepte l'últim que només en té un. Les obertures queden separats per semicolumnes adossades superposades, de baix a dalt, dòric, jònic, corinti i compost amb les seves ordres. A mesura que es puja, la transgressió del cànon augmenta: els fusts de les columnes van adoptant ornaments continguts i van reduint la seua altura sense reduir la distància entre elles. Com raresa ressalta que l'accés es realitza per dues entrades laterals quedant l'obertura central cec.\nEl campanar és de planta quadrada i rematat per una estructura típica en maó, on el templet de coronament està assegurat per quatre contraforts de perfil rectangular disposats en diagonal. Cadascun d'ells es perfora amb un arc de mig punt i suporta un aletón massís que ho uneix amb l'espadaña que es cobreix amb un acusat teulat de teula blavosa a quatre aigües.\nLa capella de la Comunió més tardana, va ser acabada en 1770, se situa al costat dret i és com una rèplica a menor escala del temple, encara que el seu presbiteri és semicircular i la seva decoració menor.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Església de Nostra Senyora dels Àngels de Xelva\ntext del BIC, incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Església_de_Nostra_Senyora_dels_Àngels_de_Xelva&oldid=22252879»\nDarrera modificació: 6 nov 2019 a les 12:55


Nova web per a obtenir bons consells d’allò que t’és més a prop\nLa web es diu Askaro i hi podràs trobar resposta a tota mena de preguntes útils sobre tot tipus de serveis, preus, etc del teu barri, poble o ciutat. Estem acostumats a veure per la tele a on hi ha les platges més paradisíaques del món, o en quina ciutat es troba la benzinera més barata, però són dades que ens “queden lluny”.\nEl nom Askaro és una adaptació de la forma anglesa “Ask Around” (pregunta al teu voltant). Aquesta web té un mapa a on s’hi posicionen les preguntes (que ens agradaria fer als nostres veïns però que a vegades ens fa vergonya) i s’ofereixen respostes sobre una zona concreta de la teva ciutat, barri o carrer. Preguntes del tipus: hi ha previst ampliar el bicing al barri X? on puc trobar pa de llenya bo a bon preu al barri Y?\nLes respostes s’ordenaran pels vots rebuts pels propis usuaris, els quals poden ser també negatius si es detecta alguna temptativa publicitària.\nEs tracta, doncs, d’una eina que contribueix a millorar la confiança i la col·laboració entre els veïns del barri mitjançant l’intercanvi d’informació, de manera anònima i solidària, que beneficia a tothom.


Gent de Bétera – Pàgina 6 – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nVídeo de Miguel Aloy i Campos\nGent de Bétera, inicio, NotíciesBy c.sorli 21 de desembre de 2020\nHui us oferim un dels últims dibuixos del veí Miguel Aloy Campos. Hui, Sylvester Stallone.\nCrònica i vídeo de la presentació del llibre “Bétera i el seu patrimoni”\nGent de Bétera, inicio, Notícies, Oci i CulturaBy c.sorli 20 de desembre de 2020\nEl passat divendres, l’auditori de la Casa de Cultura de Bétera va completar el seu aforament limitat amb l’acte de presentació del llibre “Bétera i el seu patrimoni“. Moltes veïnes i veïns van acudir expectant a aquest esdeveniment. Politics locals, associacions, entitats locals i, per suposat, familiars, no van voler perdre’s aquesta cita. Dalt de…\nFotogaleria d’imatges de l’acte de presentació del llibre “Bétera i el seu patrimoni”\nGent de Bétera, inicio, Notícies, Oci i CulturaBy c.sorli 19 de desembre de 2020\nA continuació us oferim una fotogaleria de l’acte de presentació del llibre de “Bétera i el seu patrimoni“. Demà us oferirem una crònica i vídeo.\nVídeo i crònica de la presentació del llibre del veí de Bétera Gustavo Martínez i Sánchez\nGent de Bétera, inicio, Notícies, Oci i CulturaBy c.sorli 12 de desembre de 2020\nAhir divendres, 11 de desembre, va tindre lloc la presentació del primer llibre del veí de Bétera, Gustavo Martínez Sánchez, “Escuadrón Rache“. L’Auditori de la Casa de Cultura del citat municipi acollia aquest esdeveniment, complint amb totes les mesures sanitàries establides. Passats els cinc minuts de rigor de l’hora prevista, els ponents de la presentació eixien a l’escenari…


Aznar i Rajoy fan causa comuna per negar la caixa B del PP i culpar de tot Bárcenas - Diari de Girona\nAznar i Rajoy fan causa comuna per negar la caixa B del PP i culpar de tot Bárcenas\nEl primer expresident del Govern a intervenir assegura que fins i tot va declarar com a retribució en espècie la seva residència a La Moncloa\nángeles vázquez | madrid 25.03.2021 | 00:08\nAznar i Rajoy fan causa comuna per negar la caixa B del PP i culpar de tot Bárcenas Diari de Girona\nUn proverbi àrab estableix que «l'enemic del meu enemic és el meu amic». Ahir es va poder comprovar en el judici que se celebra a l'Audiència Nacional per determinar si la reforma de la seu del PP es va pagar des de la caixa B del partit, confessada per qui va ser el seu tresorer Luis Bárcenas. Els expresidents del Govern José María Aznar i Mariano Rajoy van ser un exemple de com, malgrat les grans diferències que els separen, no hi ha millor estratègia de defensa que un bon atac, si pot ser conjunt, davant un enemic comú.\nTots dos es van centrar a negar el fet principal: no va existir mai una caixa B al PP, tot i la sentència de la primera època del cas Gürtel que ja la va declarar acreditada, ni tampoc sobresous. Va ser com tancar un cercle iniciat pel primer exsecretari general del partit que va declarar, Ángel Acebes, i seguit pels altres tres citats, Javier Arenas, Francisco Álvarez-Cascos i María Dolores de Cospedal. Quan el lletrat de l'acusació que exerceixen els socialistes valencians ho va recordar a Rajoy, aquest va respondre: «El que seria estrany és que haguessin dit una altra cosa. Només Bárcenas parla» de la caixa B «per diluir la seva responsabilitat. El que diguin els ´papers' no té valor».\nTant ell com Aznar compareixien a proposta de les acusacions populars, que es van mostrar incapaces de treure'ls d'un guió que van mantenir contundentment. «Em pot preguntar 30 o 500 vegades de diferent manera que la resposta serà sempre la mateixa», va dir aquest últim en referència al registre manuscrit que Bárcenas va portar durant anys de les entrades i sortides de diner negre al PP. «No he rebut cap quantitat que respongui a aquestes anotacions, si és que aquestes anotacions són certes o tenen algun fonament» o «jo no he conegut cap comptabilitat paral·lela i no he conegut més que l'oficial que es remetia puntualment al Tribunal de Comptes» van ser algunes de les afirmacions fetes per Aznar.\nFins i tot va desmentir les explicacions que el dia abans havia pogut sentir el tribunal de l'exdiputat del PP Jaime Ignacio del Burgo, tot i reconèixer el seu «gran servei a Espanya». Havia dit que el tresorer el 1991, Álvaro Lapuerta, li va començar a donar efectiu perquè l'entregués a un ex-conseller navarrès, Calixto Ayesa, per rescabalar-lo per un crèdit de la UCD que havia hagut d'afrontar, després que li hagués comentat la situació a Aznar. «No he tingut coneixement de cap d'aquestes accions o compensacions», va dir l'expresident, i va incloure en aquesta ignorància les relatives a víctimes del terrorisme, tot i que aquestes sí que han estat admeses per alguns testimonis.\nAznar, que va voler declarar amb mascareta malgrat fer-ho des del seu despatx de casa i ser visible que se li entelaven les ulleres, ja no va admetre ni que l'expresident del Congrés Federico Trillo demanés una compensació econòmica, ni que se li pagués un pis a Jaume Matas quan va deixar de ser ministre per optar a la presidència de les Balears, com diuen els apunts de l'extresorer. Només començar a declarar ja va deixar les coses clares: lluny de cobrar sobresous ell va ser tan diligent amb Hisenda que fins i tot va declarar com a retribució en espècie la seva estada a la Moncloa com a president del Govern.\nEncara que van coincidir en el missatge, el to, com és habitual, va ser diferent. Aznar va treure pit per Matas com a president balear, malgrat les seves condemnes per corrupció, i pels «800.000 afiliats» que amb ell va tenir el partit. Rajoy es va mostrar més contingut, però va apel·lar a «la seva militància de 40 anys» per negar haver-se assabentat de l'existència de cap caixa B i va intentar «orientar» les acusacions. «Veig que vostès utilitzen Bárcenas, amb massa alegria, com a argument d'autoritat i això és perillosíssim», va afirmar en un moment per afegir que «no hi ha ni una sola persona que hagi reconegut l'existència d'una caixa B. Només Bárcenas». El president del tribunal, José Antonio Mora, li va recordar que la funció de les acusacions és contrastar els «papers» amb el seu testimoni i que ell era un testimoni.\nEn aquells dies, Rajoy ja havia qualificat de «demencial» l'últim dard que li havia dirigit l'extresorer, el relatiu al fet que li va lliurar una còpia de la comptabilitat B i la va destruir. «A mi no m'ha lliurat res. És metafísicament impossible que jo destruís uns papers. Mai he triturat el que mai he tingut», va afirmar abans d'indicar que el «95% dels esmentats en els ´papers' diuen que són falsos».\nRajoy, que va explicar el seu sms de «Luis, sigues fort» a Bárcenas amb un «a la vida no sempre encertem», va ser l'únic a qui l'advocat de l'extresorer va preguntar. Amb això, Gustavo Galán va fer més per l'acusació que tots els advocats de la banda contrària. Es va interessar per com podia dir que s'havia limitat a «mirar» els «papers» quan van sortir publicats i, en canvi, s'havia fixat en un militant gallec esmentat i per com podia Bárcenas haver encertat amb apunts d'11 anys abans de la publicació. La resposta de l'expresident de «no estic al seu cap» no va sonar tan convincent com li hauria agradat.


Estanislao Calabuig guanya la V Volta Ciclista a Vilafranca i VII Memorial Jofre Grau Biosca | DiaDia\nHome Esports Ciclisme Estanislao Calabuig guanya la V Volta Ciclista a Vilafranca i VII Memorial...\nEstanislao Calabuig guanya la V Volta Ciclista a Vilafranca i VII Memorial Jofre Grau Biosca\nEl ciclisme ha estat el protagonista del darrer cap de setmana a Vilafranca. Per cinquè any consecutiu s’ha celebrat la Volta Ciclista a Vilafranca en categoria cadet, sent el seté memorial Jofre Grau Biosca. La volta es dividia en dues etapes, dissabte per la vesprada i diumenge de matí, dins del calendari de la Federació de Ciclisme de la Comunitat Valenciana.\nAixí, Vilafranca s’ha omplert d’esportistes i famílies acompanyants dels 16 equips i 145 corredors inscrits a la competició, procedents de diversos punts del territori valencià, Múrcia i també Catalunya.\nEl dissabte per la vesprada, l’etapa eixia de Vilafranca amb meta a Castellfort, passant per Portell i Cinctorres. Aquesta etapa va ser per al corredor de l’Hotel Tres Anclas, Estanislao Calabuig amb un temps d’una hora, trenta-cinc minuts i quatre segons. En segona posició entrava Marc Dols, del Gimenez Ganga i en tercera Abel Olivares del Club Deportivo Llopis.\nL’etapa del diumenge pel matí, eixia des de la Font d’En Segures de Benassal i acabava a Vilafranca passant pel port de Sant Pere de Castellfort. El guanyador va ser Iker Bonillo amb un temps d’una hora quaranta cinc minuts i quaranta-set segons, per davant de Marc Terrassa i Abel Odon.\nEl guanyador de la general va ser Estanislao Calabuig i en segona posició i tercera posició van quedar Marc Terrassa i Abel Odon. Pel que fa a la categoria femenina la primera classificada va ser Lucia Martin del Yunday Koryo Car.\nTot i que la Volta Ciclista a Vilafranca està organitzada per solament quatre mebres del Club Ciclista Picaio, més de 40 voluntaris han col·laborat en tallar vials, acompanyar els ciclistes, recolzament logístic, transportar àrbitres, obrir el pas, etc.\nLa volta d’aquest any comptava amb un punt verd. Es tractava del kilòmetre 42, una zona habilitada perquè els corredors llançaren tota la brossa, ampolles i embolcalls. D’aquesta manera l’organització pretenia conscienciar els esportistes de la necessitat de preservar l’entorn. En aquest punt es van destinar voluntaris que s’encarregaren de recollir tot allò que els corredors anaven llençant. D’aquesta manera la brossa s’ha acumulat en un punt i ha estat molt més fàcil la seua neteja. A banda, aquells esportistes que no en feren ús, van ser sancionats amb temps adicional a la classificació general.\nFotos: Emilio Vicente\nV Volta Ciclista a Vilafranca\nVII Memorial Jofre Grau Biosca


Pannus: Tradició artesana des de l'any 1957 - Diari de Girona\nPannus: Tradició artesana des de l'any 1957\n«Tenim una de les cantonades més maques de Girona amb la terrassa i el local»\ndavid céspedes 16.01.2020 | 18:55\nPannus és una marca catalana creada el 1957 dedicada a l'el.laboració de pa artesanal. És tot un referent en el món de la fleca i els seus derivats amb una important presència internacional. En els seus locals s'ofereixen tota mena de pans, productes de delicatessen, brioxieria dolça i salada, pastisseria, entrepans i cafè i les seves begudes derivades.\nAgustí Llarà, conseller delegat de l'empresa ha incidit amb el salt internacional que s'està fent amb l'obertura d'una segona botiga a Londres i properament una altre a la ciutat anglesa de Manchester. Però encara es vol més i, per aquest motiu, tenen la vista fixada en el mercat hispanoamericà i als emirats àrabs. Des de Pannus s'assegura que per unir-se a la seva marca amb un cannon de 8.000 euros es pot renovar el negoci i aprofitar una oportunitat de futur.\nPer Pannus, el més important és la tradició i també la qualitat. « A Pannus la tradició i l´artesania és present en cada un dels nostres productes. Cinc generacions han cuidat el saber fer en cadascuna de la fórmules de tots els productes».\nActualment ofereixen una seixantena de varietats de pa utilitzant sempre farines de primeríssima qualitat.\nJoan Herrera Soler | Franquiciat de Pannus a Girona\nDesprés de més de mitja vida al capdavant de l'emblemàtic bar Eucaliptus de Girona els germans Herrera Soler, Joan i Antoni, afronten el repte de l'obertura de la franquícia Pannus dedicada a la fleca artesanal i els productes de cafeteria.\nSituat a la cantonada de la Ronda Pare Claret amb el carrer Ultònia de Girona hi ha des d'ahir un nou establiment. Es tracta del Pannus dedicat al món del pa i els seus derivats amb servei de cafeteria.\nCom és que ha escollit reconvertir el seu negoci tradicional en una marca líder del sector com és Pannus?\nPerque pensem que el centre de la ciutat i en un local com el que tenim el concepte de bar de «carajillo» va morint de mica de mica. La demanda és d'un tipus com el que té Pannus.\nBuscaven una cosa més especialitzada?\nMés moderna i més concreta. Ho feiem això o en futur patirem. El bar de barri pot funcionar als barris però aquí al centre amb el que es va muntant es necessitava una altre cosa. Pensem també que podem fer-ho perque tenim una de les cantonades més maques de Girona amb la terrassa i el local.\nPerque això era l'històric Eucaliptus...\nDe tota la vida. El meu germà porta 39 anys aquí. Va treballar al Núria, va fer la mili i va agafar aquest local. Som de Tarragona però estem aquí de tota la vida.\nHa valorat en positiu l'aparell comercial que dona estar sota una mica i el seu «know-how»?.\nFins ara sí, estem contents. Era el que nosaltres buscavem. Vam estar mirant altres coses i no ens acabaven de fer el pes. Aquesta és una franquícia catalana que s'ha expandit molt i tenen la mentalitat d'aquí. Això ens ha agradat també.\nHan rebut suport i formació de la marca per renovar el seu negoci a la cultura de mostrador de Pannus?\nHem estat durant tot el desembre anant cada dia a botigues d'ells de Barcelona i coneixem el producte i el sistema i la varietat d'oferta.\nSer franquiciat és un compromís mutu i estar sota una marca amb presència internacional amb quasi un centenar de botigues els sotmet a treballar en excel.lència veritat?\nEl fet que hi hagi supervisors que et vinguin i t'ajudin...és el buscavem. Són una gent que està molt al dia que està estudiant continuament el sector. Saben bé el que tracten. Estem ben assessorats.\nA la reobertura segur que recuperaran els clients de tota la vida i tindran també nous clients...\nA fer el canvi d'imatge segur...