429 relats inscrits en el Concurs “Posem fil a l’agulla” | e-traducta\nLa setena edició del Concurs de minirelats “Posem fil a l’agulla” ha superat totes les expectatives. Fa una setmana es va tancar el termini d’admissió i fins ara no havíem pogut comptabilitzar tots els escrits. En total, han estat 429, dels quals, 7 no compleixen les bases (per extensió o altres motius). És a dir, que ens queden 422 relats per llegir i que opten al premi.\nAtenent l’allau d’escrits rebuts, haurem d’allargar el termini per donar el premi. Teníem la intenció de publicar el relat guanyador aquest mes de març, però les feines de lectura allargaran la feina del jurat. En tenir novetats, vos les farem saber.\nNo volem acabar aquest post sense agrair, expressament, a totes i tots els participants la il·lusió, la feina i la meravella de relats que hem rebut. De ben segur que serà molt difícil triar-ne un.\nMil gràcies per contribuir al nostre/vostre concurs, vos mantindrem informats!


Conferència de Rejane Dal Bello – SOLD OUT | Elisava\nConferència de Rejane Dal Bello – SOLD OUT\nRejane Dal Bello vindrà a ELISAVA per parlar sobre la seva trajectòria professional: com va començar el seu viatge al Brasil i ho va continuar passant per Nova York, Rotterdam i Londres, on avui dia resideix i dirigeix el seu estudi.\nEn la seva conferència, titulada "I don't know", parlarà també sobre la seva passió pel treball tipogràfic, centrant-se en els sectors d'identitat visual i de marca. A la conferenciant explicarà com s'equilibra entre clients de pagament i projectes socials, amb un punt culminant al qual presenta el seu nou projecte personal, Dr. Giraffe.\nStudio Rejane Dal Bello és un estudi de disseny gràfic amb seu a Londres. Està especialitzat en la identitat de marca, l' il·lustració i els processos editorials per a clients nacionals i internacionals que se centren en els sectors corporatius, culturals i sense ànim de lucre. L'estudi realitza col·laboracions de manera contínua per adaptar-se millor a cada projecte en què treballa.\nVa ser fundat per Rejane Dal Bello, una guardonada dissenyadora gràfica i il·lustradora amb una gran varietat d'estudis pràctics de disseny emblemàtic. Dal Bell apareix regularment en publicacions internacionals i ofereix tallers i conferències arreu del món, a més de ser editora creativa de la revista UPO (FR).


Dilluns, 14 de setembre a la plaça de la Vila | Gràcia per la independència ANC\nby ancgracia2017 | 15, set., 2020\nMÉS CLAUS SOBRE LA DESOBEDIÈNCIA CIVIL\nPlaça de la Vila. Segon dilluns dedicat a la repressió de l’Estat espanyol a polítics catalans i a altres ciutadans en forma de presó, exili o requisitòries judicials (més de 2.900 en aquests moments). Abans dels habituals cinc minuts de silenci, un recordatori sobre les mesures de seguretat que cal observar i que, evidentment, s’observen en mascaretes i distàncies.\nDes de Gràcia/Llibertat, organitzadora de la trobada que agrupa a més 37 entitats, societats, associacions, colles i grups del barri, s’agraeix a totes les persones que van assistir a la commemoració de la Diada d’enguany, a Gràcia, amb la col·laboració de la territorial de l’ANC de la Sagrada Família. Va ser un 11 de Setembre atípic marcat per estrictes mesures per evitar contagis del maleït covid-19. Un agraïment a tots els personatges rellevants que van participar i, en especial, a la munió de voluntaris que van dedicar dies de treball.\nEl dilluns de la setmana passada es va fer referència a la desobediència. Ara, es va insistir sobre aquest tema com a peça important de la lluita per les llibertats a partir d’exemples com la Xarxa Antirrepresiva 11-S, el llibre ‘Manual de desobediència civil’, de Mark i Paul Engler, o articles de premsa como el Joan Vall Clara ‘L’inhabilitaran? Sí!’\nXARXA ANTIRREPRESIVA 11-S\nEl pols amb l’Estat espanyol persisteix i suma accions i estratègies. La Xarxa Antirepressiva 11-S és una organització més, suma de Rescat, del Comité de Solidaritat amb la Lola i del Moviment Pro-Amnistia, entre d’altres grups.\nAquest 11-S, en el Fossar de les Moreres, la Xarxa va llegir un comunicat en el que es denuncia la desatenció sanitària dels presos, la utilització de la pandèmia per estendre els controls de tota mena sobre la població, la criminalització del moviment okupa i la farsa de la transició de 1978. També, entre d’altres coses, el comunicat recrimina la manca de drets i llibertats democràtiques contra persones com Valtonyc i Pablo Hasel. I contra els ciutadans empresonats o en processos judicials a partir dels fets de 1’1-O, “que no deixen d’augmentar, demostrant la deriva autoritària de l’Estat i del suposat governs progressista PSOE-Podem”.\nEl comunicat de la Xarxa recorda els noms de quatre companys morts a Turquia, i en particular a Igor González Sola, aparegut sense vida a la seva cel·la de la presó de Martutene el dia 4 de setembre, a qui el col•lectiu de presos d’ETA EPPK atribueix la seva mort com a conseqüència de les “polítiques repressives de l’Estat espanyol”. Un record també per Iñaki Bilbao, en vaga de fam des del passat dia 8, i per Lola López, a la presó des de l’any 2001, i per altres dones antifeixistes empresonades o exiliades.\nEl comunicat acaba fent una crida al treball unitari i arreu, doncs cal “lligar la lluita pels nostres drets i llibertats democràtiques amb la lluita contra la repressió”.\nEl feixisme es suma també a l’onada repressiva en fets com l’atac a la seu d’Òmnium Cultural a Barcelona i l’intent d’agressió a la llibreria Blanquerna de Madrid. “Tots perpetrats per una colla de elements indesitjables al servei de les intencions més fosques de l’Estat”, com va etzibar un dels conductors de la trobada.\n‘MANUAL DE DESOBEDIÈNCIA CIVIL’\nEl llibre ‘Manual de desobediència civil’ explica i analitza, com consta a la portada, ‘Les claus de la revolta no-violenta que està transformant el segle XXI’. Encara que no parla de Catalunya, molts ciutadans es van emmirallar en les rigoroses i exhaustives perspectives que ofereix el llibre sobre els moviments de desobediència –Ocupa Wall Street, Primavera Àrab, #BlackLivesMatter, canvi climàtic, drets dels immigrants, entre d’altres– a diferents llocs del món molt allunyats. El llibre fa aflorar tot allò i els perquè que s’amaguen darrera d’aquests esclats de protesta no-violenta. Maria Catà es va encarregar de llegir un fragment del llibre de les pàgines 187-189.\nL’edició l’obra de Mark i Paul Engler, editat per Saldonar, s’ha publicat amb una nota introductòria de Liz Castro, veïna de Gràcia, activista i vinculada als Estats Units, país del que parla molt el llibre.\nL’APORTACIÓ DE LIZ CASTRO\nLiz Castro diu que malgrat el llibre no parla gens de Catalunya, paga la pena llegir-lo per trobar eines i estratègies que ens ajudaran a assolir tots els reptes que afronten els catalans. Seguidament, Maria Catà passa a llegir un extracte del text en que denuncia l’error que fa pensar que si anem amb el lliri a la mà (‘llirisme’) el poders fàctics també es portaran bé amb els catalans i les seves reivindicacions. “Siguem clars –diu–: l’únic que comparteixen el llirisme i l’estratègia de la lluita no-violenta és el rebuig a la violència.” Fa falta, afegeix entre d’altres coses, creure en l’activisme no-violent, “una de les eines més poderoses al nostre abast, i acabar de treure’n tot el suc” [veure l’extracte de la nota en un document adjunt].\nEl llibre analitza moltíssims àmbits –història, ciència, estudi, comparacions i propostes…– , però un dels participants a l’acte només fa referència a un apartat que explica les accions que es poden fer. La conclusió es que si s’analitzen tots el moviments de desobediència, només en l’activisme del 3,5 per cent de la població implicada s’assoleixen els objectius. Més de dos milions de persones vam votar l’1 d’Octubre.\nENS PODEM IMAGINAR 540.000 ACTIVISTES?\nPepa Arenós planteja el que podrien fer, no el 3,5 per cent de les persones que van votar aquell 2017, sinó el 30, que és el percentatge sobre la població total del cens que va votar, va resistir i va patir agressions aquell dia. I planteja imaginar “la força que tindríem i que podríem fer servir”.\nEls investigadors solien dir que cap govern podria sobreviure si el 5 per cent de la població es mobilitzava en contra. Una de les investigadores es va adonar que el llindar no era tan alt. Va deduir que de fet cap una campanya no fracassava una vegada hagués assolit la participació activa i constant de només el 3,5 per cent del total de la població. Fem números d’una situació similar aquí a Catalunya. El 30 per cent dels que van votar que ‘sí’ a la República catalana sumen uns 540.000 ciutadans i ciutadanes. “Es pot imaginar la força d’aquesta mobilització?”, proclama.\nFER-SE VEURE, VOTAR I PERSUADIR\nA continuació Arenòs passa a llegir un fragment del capítol ‘Els pilars’ del llibre que condensa la força dels partidaris actius que porten la seva il·lusió i convenciment als carrers, a les xarxes, als grups i a la difusió d’informació. Aquests tres pilars, segons Castro, són: fer-se veure, votar en conseqüència a les seves prioritats i persuadir als altres en les seves esferes influència familiar, socials i professionals. És important la implicació de professionals –advocats, músics, professors, esportistes, religiosos, esportistes, famosos, botiguers…– en la difusió de l’objectiu a assolir. I una constatació: “Els negativistes passen per alt un punt important: sense idealisme, els desfavorits no guanyarien mai.”\nL’HORA DE LA SOLIDARITAT\nEn una altra intervenció es fa referència al cartell que estava a la balconada de la seu del Districte i que ara marca el contrapunt a dalt de tot del campanar de la plaça. Mai la torre havia estat tan observada i fotografiada com fins ara a Gràcia.\nUn apunt dirigit a recordar que el dijous la sentència de inhabilitació del president Torra serà confirmada pel Tribunal Suprem. L’honorable va desobeir en nom de la llibertat d’expressió. Serà una nova oportunitat per respondre tots plegats o acabarà en un batibull més entre partits?, es pregunta. Al respecte, seguidament es passa a llegir l’article ‘L’inhabilitaran?, Sí!’, de Joan Vall Clara, publicat al diari ‘El Punt-Avui’ el dia 11 de setembre.\nTOT PLEGAT, VERGONYA!\nPer tancar la trobada, Francesc Rosell recorda que molts vàrem exigir desobediència, una eina efectiva i eficaç per lluitar contra les lleis injustes mentre altres van fer guàrdia davant de la Generalitat per exigir que es mantingués la pancarta al balcó del Palau. Ai, si tots els alcaldes i alcaldesses que van brandar les seves vares al palau el 2019 contra la condemna dels presos polítics haguessin seguit el camí de les passes del President! Serien ara centenars d’alcaldes en risc de inhabilitació? Quan es tracta de drets civils, socials i polítics no es pot fer cap pas enrere i no es pot cedir a la involució que promou l’Estat espanyol. “Potser hauria valgut la pena provar-ho i no deixar sol al President una vegada més”, etzibà. A Gràcia seguim amb la pancarta penjada al campanar “perquè no sigui dit que no està penjada, però que amb una mica de sort no la vegi ningú. Tot plegat, com deia Joan Vall, una vergonya!”.\nL’Assemblea Gràcia/República organitzarà un acte de presentació del llibre ‘Sortint de l’UCI. Proposta per unes sanitat pública’ a la Vileta de plaça Raspall el dissabte 3 d’octubre.\nEstarem atents per si es convoquen actes de suport al President el proper dijous. També pel que es pugui preparar en el tercer aniversari del 1-O.\nPlaça de la Vila, 14 de setembre de 2020\nFRAGMENT DEL LLIBRE ‘MANUAL DE DESOBERDIÈNCIA CIVIL” QUE ES VA LLEGIR A LA TROBADA\n“Tant si aquesta norma es considera del 3,5 per cent es considera, o no, com un llindar definitiu per crear el canvi, la xifra apunta una idea important: malgrat si l’objectiu final dels moviments transformacionals és obtenir el suport de la majoria d’una societat, la força d’una acció de base popular es mesura pel nombre de persones que s’impliquen en la causa.\nEl suport públic actiu, examinat més de prop, consisteix en diversos components. El primer és fer-se veure. Els partidaris actius d’un moviment són les persones que omplen els carrers per fer marxes, assisteixen a grups de discussió i es presten a difondre informació. Sense aquestes persones, les concentracions d’un moviment estarien buides. El segon, en les societats on se celebren eleccions, és que els partidaris actius voten amb el moviment. Posen la causa al capdamunt de la seva llista de prioritats quan van a les urnes.[…]\nUn tercer tret dels partidaris públics actius és que persuadeixen els altres. Tant si expressen les seves opinions en els mitjans socials com si conversen amb els familiars durant el sopar del Dia d’Acció de Gràcies, intenten influir en les opinions de les persones del seu entorn.\nFinalment, els partidaris actius són la mena de persones que es posen en marxa per actuar de manera independent i avançar sobre un tema dins de les seves esferes socials i professionals d’influència. Això a la pràctica es tradueix en advocats que treballen ‘pro bono’ per una causa en la qual creuen, músics que componen cançons perquè cantin els manifestants als carrers, professors que expliquen la causa a les seves classes, pastors que parlen del tema en el sermó del diumenge, esportistes professionals o famosos que porten samarretes amb lemes que expressen les seves idees, o botiguers que pengen artell de suport als aparadors.\nA través d’aquest últim tipus de suport, els partidaris actius ajuden a convèncer els pilars als quals estan més vinculats. Si al principi, quan un tema encara és impopular, la seva postura sovint els fa guanyar els menyspreu dels que pensen que la seva passió per la causa és poc factible i les seves tècniques equivocades. No obstant això, els negativistes passen per alt un punt important: sense idealisme, els desfavorits no guanyarien mai.”\nEXTRACTE DE LA NOTA INTRODUCTÒRIA DE LIZ CASTRO AL LLIBRE ‘MANUAL DE DESOBEDIÈNCIA CIVIL’, DE MARK I PAUL ENGLER\nA vegades, quan es parla de la lluita no-violenta se la fa equivaler a anar amb el lliri a la mà, i s’imagina que si ens portem bé i dòcilment els poders fàctics també es portaran bé amb nosaltres. Hem vist una vegada i altra que res pot estar més lluny de la realitat. En canvi, les elits i alguns polítics aprofiten el ‘llirisme’ per apoderar-se encara més dels recursos econòmics i acumular la capacitat decisòria d’aquests.\nAls que manen els interessa fer equivalent la lluita no-violenta i el llirisme. D’aquesta manera, pretenen desvirtuar la no-violència i neutralitzar l’estratègia més perillosa per al seu poder. Siguem clars: l’únic que comparteixen el llirisme i l’estratègia de la lluita no-violenta és el rebuig a la violència. És com assenyalar un plançó i declarar que els arbres són febles!\nA Catalunya tenim molts ingredients per esdevenir un poble empoderat i guanyar una democràcia més forta i justa: una població activa i solidària, disposada a involucrar-se, una xarxa de connexions entre la gent de la comunitat, i uns valors d’igualtat i ganes de viure en una societat lliure. Ens falta, però, creure en l’estratègia de l’activisme no-violent, una de les eines més poderoses al nostre abast, i acabar de treure’n tot el suc. ‘Manual de desobediència civil’ hi ajudarà.\nARTICLE DE JOAN VALL CLARA PUBLICAT A ‘EL PUNT-AVUI’ EL DIA 11 DE SETEMBRE DE 2020\nJoaquim Torra, el 131è president de la Generalitat, és tossut i de criteris clars i propis. Sort n’hem fet, de la fortalesa del seu caràcter personal, en aquesta legislatura del coi de govern efectiu i la remenada unitat estratègica entre socis de govern! L’unionisme i l’unionisme emmascarat (civetista, intermediari, equidistant, negociador, pont aeri, tercera via, neoautonomista i moderador) han volgut construir el relat del “titella al servei d’un boig” però no se n’han sortit.\nEl dijous 17 Torra entrarà al Suprem per la vista del recurs d’apel·lació, i encara espetarrellarà darrere seu la metralla del foc amic i l’enemic sobre si s’han de pactar o no s’han de pactar alguns extrems abans no l’inhabilitin i sobre la convocatòria d’eleccions. Però per què donem per fet que l’inhabilitaran? Quin nivell de rendició i entrega és aquest? Com és que només fem supòsits els uns i els altres sobre els circuits possibles després de la inhabilitació? On estem? Fins on hem arribat? Com és que tothom té clar que no hi ha arguments per a la defensa? Ni de fons ni de forma? Està condemnat abans d’entrar? A la pira pública sembla que sí. És la por? El realisme del coneixement de l’esperit de venjança exhibit fins ara? Tot hi deu fer, però els membres del Tribunal es deuen fregar les mans amb el resultat del judici públic paral·lel. Ni els propis clamen la presumpció d’innocència. “Sol i de dol” des del minut 1.


Cafè Guatemala 250g - Cooperativa Quèviure - distribuïdora majorista\n> BEGUDES>CAFÈS I TES>Cafè Guatemala 250g\nCafè Guatemala 250g\nGuatemala és un dels origens més reconeguts en el món del cafè per la seva qualitat i sabor excepcionals. Cafè amb aroma a cacau i caramel, amb notes de fruits vermells. D'acidesa agradable i duradora, amb un bon cos i gust a xocolata, ametlles i nou[...]\n4,42 € amb impostos\nGuatemala és un dels origens més reconeguts en el món del cafè per la seva qualitat i sabor excepcionals. Cafè amb aroma a cacau i caramel, amb notes de fruits vermells. D'acidesa agradable i duradora, amb un bon cos i gust a xocolata, ametlles i nous.\nINGREDIENTS: cafè mòlt 100% Aràbica de torrat natural. Ecològic i de Comerç Just.\nAL·LÈRGENS: lliure d'al·lèrgens


Apartment on Lenina Mineralnie Vody Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 27 allotjaments a Mineralnie Vody.\nUlitsa Lenina, 10, Mineralnie Vody Centre, Mineralnie Vody, Rússia, 357209 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartment on Lenina és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Mineralnie Vody. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Mineralnie Vody. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com transport hotel/aeroport.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Apartment on Lenina.


Ja es poden sol·licitar ajuts per millorar l'accessibilitat als comerços - Canal Terrassa\nJa es poden sol·licitar ajuts per millorar l’accessibilitat als comerços\nToni BernabéData: 25/09/17\nDes del passat dimecres 20 de setembre es poden tramitar les sol·licituds dels ajuts destinats a millorar l’accessibilitat als comerços de la ciutat. El Ple municipal va aprovar el passat 29 de juny les bases d’aquesta convocatòria, que s’emmarca dins l’estratègia de l’accessibilitat universal, un dels temes claus de l’equip de Govern. El termini per formalitzar la petició d’aquesta subvenció es tanca el 30 d’octubre.\nLa concessió no es fa mitjançant un sistema de concurrència competitiva, és a dir, els ajuts s’aproven, si responen a les condicions, fins que la partida pressupostària destinada s’esgoti. Concretament, s’ha consignat una partida de 50.000 euros per a aquesta convocatòria, destinada als establiments comercials, de restauració o de serveis de la ciutat, de menys de 150 m2, que facin obres per adaptar-se a la legislació vigent en matèria d’accessibilitat. Igualment, les bases aprovades pel Ple estableixen que “l’import de la subvenció no ultrapassarà del 50% del cost acreditat de l’obra, amb un màxim de 1.500€”.\nEl tràmit de sol·licitud es pot formalitzar presencialment a l’Oficina d’Atenció a l’Empresa (c. dels Telers, 5). O bé, mitjançant la seu electrònica de l’Ajuntament (https://aoberta.terrassa.cat/tramits/fitxa.jsp?id=7887).\nSegons recullen les bases, l’objectiu és “garantir el dret de tothom d’accedir a totes les activitats, eliminant les barreres arquitectòniques que hi dificulten l’accés, i a la vegada promocionar i facilitar al petit i mitjà comerç la millora dels seus establiments per tal que qualsevol persona pugui accedir-hi i ser-ne client potencial”. Aquesta és una vella reivindicació de les entitats que formen part de la Comissió d’Accessibilitat, i s’emmarca dins de les tasques impulsades pel desenvolupament del Pacte Terrassa per a l’Accessibilitat Universal, signat l’any 2012.\nLa Diada del Xumet aplega diverses colles amb bestiari infantil\nL’Atlètic s’estrena amb golejada al RS Tenis (8-2) i el CD Terrassa derrota el Júnior FC (3-2)


Jordan Tucker Biografia, Wiki, Edat, Alçada, Nens, Esposa, Equip, Patrimoni net, Transferència - Persones Famoses Als Eua\nJordan Tucker Biografia, Wiki, Edat, Alçada, Nens, Dona, Equip, Patrimoni net, Transferència i Bàsquet\nQui és Jordan Tucker ?, Biografia i wiki de Jordan Tucker Butler\nJordan Tucker és un bàsquet nord-americà que va néixer a White Plains, Nova York, Estats Units. És un jugador més conegut per haver jugat a bàsquet a la Universitat Butler. Era un dels 100 millors reclutes que sortia de l'escola secundària. Tucker juga actualment a Butler Bulldogs.\nEl seu recent vídeo a duet amb Addison Rae ha suscitat especulacions sobre la seva vinculació amb la reina TikTok. Ha jugat al costat i és amic de l’estrella de l’NBA, RJ Barrett. L'home té regles de bàsquet universitari, així com fonts, diuen que podria ser reclutat a la NBA el 2021. També és conegut com a persona de xarxes socials, així com la seva presència a diferents plataformes d'Internet.\nJordan Tucker Edat i aniversari\nJordan Tucker va néixer el 3 d'abril de 1998 a White Plains, Nova York, Estats Units. Tucker va néixer el 3 d’abril de cada any. Tucker té 22 anys a partir del 2020, té 23 anys a partir del 2021.\nAlçada i pes de Jordan Tucker\nJordan Tucker és una dona d’alçada mitjana, a més, sembla que és bastant alt d’estatura a les seves fotos. Es troba a una alçada de 2 peus o 201 cm d’alçada. També pesa 96 kg. Tucker té els ulls marrons i el color dels cabells negres.\nJordan Tucker High School i Duke\nTucker va assistir a l’escola secundària Archbishop Stepinac. Després es va traslladar a l'escola secundària White Plains. Més tard es va unir a la Universitat de Duke i també es va graduar a la Universitat de Butler. Va jugar com a estudiant de primer any a l'escola secundària White Plains abans de passar a l'arquebisbe Stepinac, on va fer una mitjana de 15,6 punts com a segon any i 17,8 com a júnior.\nEn una derrota d’un punt, Tucker va aconseguir 38 punts, 10 rebots i cinc assistències. El pare de Tucker es va traslladar a Atlanta l'any 2016. Jordan es va traslladar a Wheeler, una escola secundària de Marietta, Ga.\nJordan Tucker Pares i germans\nTucker va néixer de la seva mare Jolie Jordan que és una dona polivalent, és fashionista, minorista i també dissenya roba. Té un negoci boutique a Nova York amb el nom de 'Jolie Jordan Boutique'. Es diu el seu pare Lewis Tucker . Va ser criat juntament amb el nom de la seva germana petita Bella Jo que va néixer el 2017 i té 3 anys a partir del 2020. El pare matern de Jordan es diu Shaft Norris Roundtree.\nFons de Jordan Tucker\nLewis Tucker, pare del pare de Tucker, és un neoyorquí nadiu que jugava a bàsquet a la Universitat de Tuskegee. Un cop va ser president de l'artista de hip hop Diddy's Sean Combs Enterprises. El fill de Diddy, Christian Combs, al costat de Jordan, va néixer un dia de diferència i va créixer junt a White Plains, Nova York. Lewis també va ser executiu d’Uptown Records i Universal Music Group. El padrí de Jordan és Dwight 'Heavy D' Myers, artista de hip hop i productor.\nEl pare de Jordan Tucker ha estat un agent tant d’esportistes com d’artistes musicals. Ha estat al voltant de la moda i el glamur tota la seva vida. El bàsquet majordom n'és l'antítesi. Potser per això Tucker va acabar sent Bulldog. 'Potser la primera vegada no escolliria Butler, per ser sincer amb vosaltres', va dir. 'Vaig tenir molt de maduració per fer', va reconèixer.\nJordan Tucker Esposa i nens\nEls usuaris de les xarxes socials van relacionar Tucker amb la reina TikTok Addison Rae perquè va fer un vídeo a duet amb ella. Li agrada mantenir la seva vida personal privada, de manera que s’està investigant informació sobre la seva vida de cites. No se sap si està casat, surt, o té fills. Tanmateix, aquesta informació s’actualitzarà tan aviat com estigui disponible.\nJordan Tucker Patrimoni Net\nTucker té un valor net estimat de 3 milions de dòlars. Ha acumulat la seva riquesa des de la seva exitosa carrera com a bàsquet.\nMesures i fets de Jordan Tucker\nAquests són alguns fets i mesures corporals interessants que heu de conèixer sobre Jordan Tucker.\nJordan Tucker Bio i Wiki\nNoms complets: Jordan Tucker\nPopular com : Bàsquet\nOcupació / professió : Bàsquet\nAniversari de Jordan Tucker\nEdat / Quina edat? : 22 anys a partir del 2020\nData de naixement : 3 d'abril de 1998\nLloc de naixement : White Plains, Nova York, Estats Units\nAniversari : 3 d'abril\nImatge de Jordan Tucker\nAlçada / Quant alt? : 6 peus 7 polzades (2,01 m o 201 cm)\nPes : 212 lliures (96 kg)\nJordan Tucker Família i relació\nPare (pare) : Jolie Jordan\nMare : Lewis Tucker\nGermans (germana) : Bella Jo\nJordan Tucker Networth i Salari\nFont d'ingressos : Bàsquet\nJordan Tucker House and Cars\nLloc de residència : White Plains, Nova York, Estats Units\nCotxes : Porsche Panamera.\nJordan Tucker Bàsquet i Transferència\nLa carrera de bàsquet de Tucker va començar l’any 2014 quan tenia 16 anys i va començar a jugar a bàsquet universitari. Va ser signat per Duke Blue Devils com a intern i al juliol es va matricular el maig de 2017. El gener de 2018 va ser traslladat a Butler Bulldogs.\nEl davanter júnior Jordan Tucker aparentment deixa Butler després de dues temporades de bàsquet universitari. Va publicar dijous a Twitter que entraria en el procés d'esborrany de la NBA. Va donar les gràcies a l'entrenador LaVall Jordan , personal, professors i assessors acadèmics, fent que la decisió fos irrevocable.\nTanmateix, més tard va publicar: 'Només per aclarir que vull fer aquest PROCÉS i obtenir tota la informació que necessito per prendre la millor decisió'. Jordan va confirmar que Tucker té l'opció de tornar a Butler. L'entrenador va dir que 'tot serà esperar' amb el que fa l'NBA amb l'avaluació, el draft i la lliga d'estiu '. La nostra feina és ajudar-lo en el procés ', va dir Jordan.\nButler ha de saber abans del juny del 2020 si té un lloc disponible per a una possible transferència. La sortida de Tucker obre una segona beca. Guàrdia de primer any Batalla de Khalif va informar abans de transferir-lo. El Tucker 6-7 surt d’una temporada junior en què va créixer com a jugador global, sobretot com a defensor. Va ser candidat al sisè home de l'any del Big East.\nVa obtenir una mitjana de 8,9 punts i 3,8 rebots en 22,8 minuts per partit, amb un 36% en triples. Cinquanta-cinc dels seus 79 gols de camp van ser 3s, incloent dos o més 3s en 18 partits, i va doblar xifres 13 vegades.\nJordan Tucker ESPN\nTucker va ser classificat 42è per ESPN a la classe del 2017 abans de matricular-se a Duke. Va romandre a Duke un semestre i després es va traslladar a Butler. Mai va jugar en cap partit de torneig de la NCAA. Tucker no era apte quan Butler va marxar l'any 2018. Els Bulldogs van perdre el torneig l'any 2019, així com la NCAA, va cancel·lar el torneig el 2020 a causa de la pandèmia.\n'Els darrers dos anys a Butler han estat increïbles i agraeixo a la comunitat Butler que hagi tingut una oportunitat en un nen que buscava una nova família', va publicar Tucker. 'No només m'he convertit en un millor jugador, sinó en una millor persona. Poder jugar a la NBA ha estat el meu somni des de petit, i estic emocionat de fer aquest següent pas per arribar-hi '.\nLesió de Jordan Tucker\nNo hi ha notícies sobre que Tucker hagi resultat ferit.\nJordan Tucker 247 Sports\nTucker a l'escola secundària, va rebre ofertes d'escoles com Villanova, Georgetown, Indiana, Arizona i Louisville, segons 247 Sports.\nEquip Jordan Tucker\nBàsquet masculí Butler Bulldogs\nPreguntes més freqüents sobre Jordan Tucker\nQui és Jordan Tucker?\nTucker és un bàsquet aconseguit que va obtenir un ampli reconeixement després d’haver jugat a bàsquet universitari a la Universitat Butler.\nQuants anys té Jordan Tucker?\nTucker és un nacional nord-americà nascut el 3rdAbril de 1998 a White Plains, Nova York, Estats Units.\nQuina altura té Jordan Tucker?\nTucker es troba a una alçada de 2,01 m.\nEstà casat Jordan Tucker?\nQuant val Jordan Tucker?\nTucker té un patrimoni net aproximat de 3 milions de dòlars. Aquesta quantitat s'ha acumulat a partir dels seus papers principals a la indústria de l'esport.\nQuant guanya Jordan Tucker?\nSegons les nostres estimacions de salari mitjà per a un jugador de bàsquet als Estats Units, Tucker rep un salari anual que oscil·la entre els 6.000 i els 30.000 dòlars anuals.\nOn viu Jordan Tucker?\nÉs resident de White Plains, Nova York, EUA, penjarem imatges de casa seva tan bon punt les tinguem.\nJordan Tucker és mort o viu?\nTucker viu i té bona salut. No s’ha informat que estigués malalt o que tingués problemes relacionats amb la salut.\nOn és ara Jordan Tucker?\nBàsquet: Tucker continua la seva carrera esportiva. La carrera de bàsquet de Jordan va començar l’any 2014 quan tenia 16 anys i va començar a jugar a bàsquet universitari. El seu equip actual és el bàsquet masculí Butler Bulldogs.\nContactes de xarxes socials de Jordan Tucker\nmatt rhodes casat amb lindsay rhodes


Mons. Omella: "Tots som Sagraris que portem a Crist" - Arquebisbat de Barcelona\nMons. Omella: “Tots som Sagraris que portem a Crist”\n30 Maig, 2016 -\nUns des de la finestra intentant encaixar el millor moment i d’altres a peu de carrer amb la GoPro preparada. És aquesta l’expectació que aixeca la celebració de la Solemnitat de Corpus Christi, en què l’Eucaristia corona el centre de la ciutat, fent palesa la seva presència.\nEnguany, Omella s’estrenava en la festivitat de corpus a Barcelona, que va deixar plena de gom a gom la Plaça Nova. Feligresos i convidats especials, com les confraries, les germandats o els nens de la primera comunió, no van faltar a aquesta cita, la celebració cristiana que, com va dir l’arquebisbe a l’homilia, és la “tradició” rebuda per Crist a l’Últim Sopar.\n“Hem de ser pa”\nUna tradició que, segons va dir, suposa la celebració del ritu, la fe en la simbologia del pa i el vi, i una invitació per a cada cristià que va expressar Jesús quan va dir “feu això en memòria meva”, demanant així als deixebles, que esdevinguessin “pa per als pobres”. Segons exposar l’arquebisbe, “els cristians que participem de la celebració Eucarística hem de ser pa, menjar, aliment, esperança, joia per als germans”.\nOmella va fer una crida a la bona transmissió de fe entre les famílies cristianes a través del seu testimoni. “No només cal parlar de Déu, de Jesucrist, de l’Església, de la pregària i dels sagraments- va dir l’arquebisbe-. Primer cal parlar a Déu, seguir Jesucrist, sentir-se membre viu de l’Església, pregar i participar en els sagraments”.\nMissió de Caritat\nVa recordar què se celebra el dia de Corpus, el dia de la caritat, en què “se’ns convida a mirar els pobres com els mirava i els estimava Crist”. Segons va afegir Mons. Joan Josep Omella, la caritat és “la missió dels cristians en el món actual”, i que “no hem d’oblidar que, en una societat «tan complexa com l’actual, la comunitat cristiana serà creïble en la mesura que es converteixi en llar dels desvalguts i casa dels marginats i exclosos“, va dir.\nEn aquesta línia, l’arquebisbe va aprofitar per agrair a totes aquelles entitats i organitzacions de la diòcesi que centren la seva actuació en l’ajuda cap als més necessitats. Menjadors, centres socials, i totes aquelles accions solidàries per a les quals l’arquebisbe va donar un sincer agraïment\nProcessó i comiat\nEs va preparar la custòdia per a passar sobre de la catifa de flors ja preparada. I la processó va començar, amb totes les germandats i confraries, nens de la primera comunió, preveres i l’arquebisbe que caminava al ritme de la custòdia que el seguia. El camí es va fer per el Portal de l’Àngel, el carrer Comtal, Via Laietana i fins arribar a la catedral, on l’esperaven el bestiari que van reverenciar-se davant la custòdia.\nEn tornar als peus de la catedral, l’arquebisbe Omella va fer la benedicció del Santíssim i, a continuació, va brindar un darrer missatge. D’una banda, va agrair l’assistència de tots i en segon lloc va recordar que cada un dels cristians du a Déu dintre seu, i que “és sagrari, custòdia que porta a Crist”.


El parc de la Devesa | salvemladevesa.org\nAmics de la Devesa\nEl Parc de la Devesa\nS’ha utilitzat com a nom propi del parc un nom comú. La paraula Devesa significa una extensió de terra, coberta de vegetació natural, destinada al pasturatge i a l’aprofitament de la llenya. I, en realitat, en els seus inicis aquestes eren algunes de les utilitats de la Devesa. Va ser més endavant que s’utilitzà com a passeig.\nLa primera vegada que apareix en els documents el nom de Devesa és a l’any 1767. Simultàniament a aquest nom també s’havien utilitzat els de “paseo arbrado” i “alameda”. Molt abans s’havia anomenat aquests terrenys com a “aigualeixos”. En el moment en què la Devesa ja és utilitzada com a passeig, també se l’anomena així, “el passeig”.\nLa Devesa, situada en la confluència del Ter, l’Onyar i el Güell, era originàriament una zona de terrenys sorrencs formats per la sedimentació dels materials transportats per aquests rius. Aquest espai era sovint inundat per les aigües, principalment les del Ter, que, quan hi havia fortes crescudes, també ocupaven la ciutat.\nLa Devesa i la resta de terrenys de les vores del Ter al seu pas per Girona es van donar a la ciutat en tres etapes. El 1423, la reina Maria Victòria en cedí una part; l’any següent, el seu marit, el rei Alfons el Magnànim, va fer una segona donació, i finalment el 1510, el rei Ferran el Catòlic va transferir definitivament tots els terrenys que encara pertanyien a la reialesa.\nLa finalitat era que la ciutat pogués utilitzar-los com a defensa de les avingudes del riu i com a font d’ingressos per compensar els danys que els aiguats provocaven. La vegetació que, espontàniament, hi creixia podia servir de barrera natural contra les inundacions. Però, per obtenir-ne algun profit, s’hi van anar realitzant diverses actuacions.\nCom a principal activitat econòmica cal destacar les plantacions d’arbres, normalment pollancres i àlbers, a les quals seguien les corresponents tales per obtenir diners amb la venda de fusta. L’any 1794 es produeix la primera tala per preparar defenses militars. Ja fos pel primer o pel segon motiu, durant el segle XVIII i el principi del XIX les plantacions i les tales van ser molt freqüents.\nHi ha constància, però, que el segle XVIII ja es feia servir la Devesa com a passeig. Aquesta utilitat recreativa era compartida amb les altres estrictament econòmiques.\nLa Devesa també estava ocupada per horts. El fet que sovint fossin destruïts pels aiguats va fer que el 1837 se substituís aquesta activitat per la del pasturatge, que va durar fins al 1865. A partir d’aquest moment es ot dir que la Devesa s’orientà definitivament com a passeig.\nEl 1859 l’arquitecte municipal Martí Sureda i Deulovol, per iniciativa de l’alcalde Marià Hernández, va dissenyar l’ordenament actual de la Devesa i es van plantar els primers plàtans. El projecte es va acabar al final del segle XIX, llavors la Devesa ja tenia l’estructura i les dimensions actuals.\nPer tant, es desmenteix la creença popular que la Devesa, tal i com està ara, fos obra dels francesos. La Devesa va quedar molt malmesa després dels setges napoleònics i els francesos, durant els anys que van ocupar la ciutat (1810-1814), la van replantar i van tenir cura de la seva conservació. Se’ls atribueix el fet que es van començar a plantar arbres basant-se en plans d’urbanització sobre cartografia actualitzada, però no que la Devesa que van reconstruir fos la base de l’actual, ni que fossin els primers a utilitzar-la com a passeig.\nDurant el primer terç d’aquest segle arribà el seu punt de màxima bellesa i utilització social. Esdevingué un lloc de convivència, de passeig i esbarjo per a nens, joves i grans. Els actes festius, les parades i les desfilades militars, les competicions gimnàstiques, etc. se celebraven al parc. Eren moment en què la Devesa formava part plenament de la vida de la ciutat.\nTanmateix en aquest moment començaren també les cessions a tot tipus d’utilitzacions del parc, parcel·lació per a ús particular i construcció d’edificacions. Es convertí en el recurs immediat davant les necessitats de sòl i equipaments per a la ciutat. Tot això porta a un canvi en la seva fesomia.\nPels volts del 1940 encara eren freqüents les passejades, però uns anys més tard es féu palès l’allunyament dels ciutadans. Aquest distanciament s’ha relacionat amb moltes causes, la majoria atribuïdes al fet que la Devesa quedava apartada de la ciutat.\nEls elements que separaven Girona i la Devesa eren evidents: barreres naturals, com el riu Güell, i també artificials, com el tren i la carretera.\nDurant prop d’un segle, per arribar-hi calia passar pel forat del terraplè del tren, creuar un pont per travessar el riu Güell i trobar-se finalment a l’entrada del passeig. El 1973 es va aixecar la via del tren i, uns anys abans, ja s’havia desviat el Güell cap al seu curs actual. Uns obstacles desapareixien, però se’n construïen de nous, com la carretera NII.\nÉs evident, però, que també hi havia barreres durant les èpoques d’assiduïtat a la Devesa. Les raons, doncs, havien de ser unes altres. Els anys seixanta es va relacionar aquest abandonament amb el “boom” del vehicle utilitari que començava a transformar la vida social gironina i a canviar els seus costums. Va ser una època d’abandó de la Devesa, la gent no hi anava, l’Ajuntament no se n’ocupava, els arbres estaven malalts.\nA mitjan anys setanta s’inicià un moviment social a favor de la Devesa. El 1975 es va fer un primer estudi sobre el problema sanitari de l’arbreda elaborat per Narcís Motjé a instàncies dels col·legis professionals de Girona. El 1976 va tenir lloc la campanya “Salvem la Devesa”, organitzada per l’Assemblea Democràtica d’Artistes de Girona amb el patrocini dels col·legis professionals de la província.\nÉs amb l’inici dels ajuntaments democràtics que començà la voluntat ferma de recuperar la Devesa, tant pel que fa a l’estat sanitari dels arbres com a l’ús social i a la seva adequació a les necessitats ciutadanes.\nActualment, malgrat la carretera, el creixement urbanístic dels darrers anys ha desterrat l’antiga sensació de llunyania i ha contribuït a la seva integració a la ciutat.\nTot i això encara queda molta feina per fer!\nHi ha constància, però, que el segle XVIII ja es feia servir la Devesa com a passeig. Aquesta utilitat recreativa era compartida amb les altres estrictament econòmiques\nLa Rosaleda, un edifici amb història\nAls seus inicis, l’actual edifici de la Rosaleda juntament amb la caseta rosa donaven la benvinguda als jardins. Quan es va construir aquesta entrada l’any 1898, s’hi varen fer dues casetes bessones, una a cada costat de l’entrada, de les quals només se’n conserva una. La caseta desapareguda havia estat el cafetí, tenia taules i cadires a l’aire lliure per seure a prendre un refresc. Durant els anys que la Devesa va ser el lloc habitual on es trobava la gent de Girona, aquest primer tram del passeig era molt concorregut. Tothom passejava una bona estona i després s’asseien als bancs del parc, a les cadires que l’Ajuntament havia posat col·locades en dues files a cada costat del passeig, o a les cadires del cafetí.\nSi comencem a caminar pel passeig central, encara a l’alçada dels jardins, trobem una plataforma rectangular protegida a tot vol per una barana i enlairada un parell d’esglaons. En aquesta plataforma, contruïda l’any 1865, era habitual que molts diumenges s’hi instal·lés la banda militar. Als gironins que acudien habitualment a la Devesa els agradava sentir la música de la banda. Eren temps en que no tothom podia tenir un gramòfon, i la ràdio encara no era gaire coneguda. Les úniques oportunitats d’escoltar música eren les festes majors i a l’església i, per tant, aquests concert contribuïen a fer encara més agradables les hores de passeig. El costum dels concerts va desaparèixer al final de la Guerra Civil. Les passejades, en canvi, van durar força més temps.\nSi pugem a la plataforma, podrem veure que el rierol que envolta els jardins la voreja tpot fent un revolt per tal de respectar la terrassa. Amb això es pot interpretar que la terrassa va ser construïda abans que aquesta part dels jardins.\nContinuant pel passeig central contemplarem uns plàtans majestuosos. Són dels més vells que hi ha a la Devesa i han assolit alçades impressionats. Si mirem enlaire ens sentim realment petits i podem contemplar les seves capçades que, quan tenen fulles, pràcticament no ens deixen veure el cel.\nEl passeig de la Sardana i el Camp de Mart\nEl passeig de la Sardana és aquell on actualment s’ubica el mercat bisetmanal. Del passeig estant, el Camp de Mart ens queda a la nostra esquerra.\nEl Camp de Mart era un gran espai sense vegetació i sense edificacions que ha estat destinat a usos diversos. El nom possiblement li vingui donat per Mart, déu romà de la guerra, ja que una de les principals utilitats havia estat per a l’exèrcit, com a lloc d’esbarjo dels soldats en les seves parades militars. També havia estat el lloc d’esbarjo dels nois i noies de la ciutat i s’hi practicaven esports diversos. De fet, va ser el lloc on es van fer les primeres manifestacions esportives i on es van jugar els primers partits de futbol a Girona.\nPels anys trenta comencen els projectes per construir-hi edificacions i instal·lacions destinades a activitats diverses. El 1933 es construí la piscina municipal, que fou la primera gran edificació esportiva del recinte del parc. Després es construí l’estadi del GEiEG, el frontó, l’hípica i la discoteca, enderrocada l’any 1994.\nMés tard s’ocuparen també els espais laterals del camp, a la zona que dína al riu s’edificaren el camp de tir, el camp d’aeromodelisme, l’estadi de la Joventut, actual Camp Municipal de Futbol Fèlix Farró, i a llevant el Pavelló Municipal cobert.\nEls plàtans de la Devesa\nDes del passeig de la Sardana, a la dreta ens queda l’arbreda. Tots els arbres que veiem són plàtans. Hi ha diverses versions sobre quin és el nom científic d’aquests plàtans. S’ha dit que és Platanus hybrida, un híbrid entre Platanus orientalis, originari del sud-oest d’Europa i el sud-oest d’Àfrica, i el Platanus occidentalis, originari de la zona atlàntica dels EUA. També hi ha qui diu que es tracta de Platanus hispanica, una varietat de cultiu del Platanus orientalis.\nEn qualsevol cas, es tracta d’arbres corpulents, de fulla caduca, que normalment arriben a unes alçàries de 40 metres, però els de la Devesa són més alts. Han estat plantats a poca distància els uns dels altres. Inicialment estaven separats 5 o 6 metres, però en alguns casos és probable que aquesta distància ja no sigui real pel fet que s’hagin hagut de tallar arbres i, per diverses raons, no s’hagin reposat.\nAquesta reduïda separació entre ells ha fet que per buscar la llum que necessiten hagin hagut de créixer molt en alçada i no hagin fet tant en amplada,\nAixò explica per què són molt més alts del que és normal, de fet es considera que són els arbres més alts de Catalunya, i alguns exemplars arriben fins els 60 metres o més..\nLa plaça de les Botxes\nDes del riu anem cap als jardins passant per la plaça de les Botxes. Actualment just al costat de la plaça hi ha unes pistes per jugar a botxes i petanca.\nAl principi del segle les partides de botxes eren un altre dels entreteniments dels diumenges a la Devesa. En aquells moments era un joc espontani que es jugava en aquest espai, però no s’havien construït encara aquestes pistes que hi trobem ara.\nEn aquest mateix lloc els nens i nenes asseguts en un carretó que era tirat per un cérvol, després van ser uns ases. S’hi feien també molts espectacles de teatre a l’aire lliure.\nSi deixem l’arbreda i ens dirigim cap al riu, podem passar per davant de les instal·lacions, situades just al costat del Camp Municipal de Futbol Fèlix Farró, que corresponen a alguns dels antics pous que hi havia a la Devesa a partir dels quals se subministrava aigua a la ciutat.\nObservem el Ter recolzats a la barana, que alhora fa de mur de contenció de les aigües.\nA la barana i les pedres que hi ha fins arribar a l’aigua, si ens hi fixem bé, veurem unes taques de colors taronges, verdós o gris, són els líquens. Els líquens són el resultat de la simbiosi entre un fong i una alga. L’alga realitza la fotosíntesi i, per tant, produeix aliments que el fong podrà utilitzar. El fong protegeix l’alga i li proporciona un medi que evita la dessecació.\nEls líquens prenen quasi totes les substàncies que necessiten de la pluja.\nAbsorbeixen ràpidament l’aigua que els cau a sobre i no poden evitar absorbir també substàncies tòxiques que l’aigua ha arrossegat de l’atmosfera. Si l’aire està molt contaminat els líquens no podran sobreviure. Per aquesta raó se’ls utilitza com a indicadors biològics de contaminació, de manera que si en una zona de la ciutat trobem líquens es pot interpretar com un bon índex de qualitat de l’aire.\nMirem una mica més enllà.\nAmb l’ajut d’uns prismàtics podrem observar millor diversos ocells al riu. Per identificar-los ens podem ajudar d’una guia de camp. Amb una mica de paciència, i segons l’època de l’any, hi podrem veure: la gavina i el gavià, l’ànec de coll verd, la fotja, la polla d’aigua, el becadell, el bernat pescaire, entre d’altres.\nA l’altra banda del riu, hi podem observar diferents espècies d’arbres de ribera. Si ens hi apropéssim, podríem reconèixer el vern, el freixe, el salze, l’acàcia, el pollancre i l’om.\nDurant molts anys les inundacions del Ter i l’Onyar han estat una amenaça per als gironins, però anaven bé per al subministrament d’aigua que rebien els arbres, Una de les inundacions més fortes del nostre segle va ser l’any 1940.\nSota el pont de la Barca podem veure una placa que indica l’alçada a la que va arribar l’aigua.\nHi ha hagut en els darrers decennis diferents actuacions que han contribuït a disminuir aquests perills:\nEl 1963 es va construir el pantà de Sau i el 1968 el de Susqueda. En aquests anys també s’augmentà la paret de la presa del Pasteral, construïda ja el 1887.\nEl 1966 es produí el transvasament d’aigües del Ter a Barcelona i en el mateix any es va canalitzar l’Onyar.\nEl 1968 es va desviar el Güell al seu curs actual, d’aquesta manera la seva entrada al Ter seria més esbiaixada i permetria que les seves aigües desemboquessin al Ter encara que aquest anés gros. També s’havia construït un dic de contenció del riu Ter a la part que toca a la Devesa.\nAmb tot això el cabal d’aigua del riu ha esdevingut molt més petit i l’important nivell freàtic que existia ha anat disminuint. Els arbres de la Devesa no disposen de tanta aigua, actualment l’única que poden aprofitar és la de la pluja i la del reg. Per regar-los s’utilitza bàsicament aigua del Ter, que s’extreu a partir del pou de Montserrat, situat a prop del riu al costat de la pista d’aeromodelisme.\nEls jardins de la Devesa\nEls seus orígens vénen del principi del segles XIX, quan estaven de moda els jardins com a lloc de passeig de la gent benestant\nEls seus orígens vénen del principi del segles XIX, quan estaven de moda els jardins com a lloc de passeig de la gent benestant. El governador militar de Girona, imitant el que s’havia fet en altres llocs, va construir-ne un a la Devesa, que va tenir una vida molt curta perquè les freqüents riuades feien molt difícil mantenir-lo.\nEls jardins corresponents al recinte actual es van fer en dues parts. Al principi del segle XIX es va construir el situat més a l’est i després el de l’oest. En començar el segle XX es van unir en un de sol mitjançant l’avinguda de plàtans que veiem només d’entrar, i que uneix els dos accessos als jardins. L’aspecte d’aquests plàtans és ben diferent dels que vèiem a fora, tenen menys alçada i les seves branques s’han podat perquè creixin horitzontalment per fer una bona ombra a l’estiu. És un jardí d’estil francès, és a dir, distribuït per parterres delimitats amb tanques vegetals formant figures geomètriques i amb les capçades dels arbres i arbusts retallades donant formes diverses.\nTot passejant-nos-hi, podem observar i conèixer la gran varietat de plantes que hi ha, contemplar les seves escultures i gaudir d’aquest espai tranquil i acollidor, d’esbarjo i de joc per a petits i grans, i propici per a les relacions socials i la conversa tranquil·la.\nJa hem dit que hi podem trobar gran varietat de plantes. N’hi ha que són autòctones, és adir, naturals del país i altres, la majoria, són exòtiques, originàries d’altres països. D’aquestes últimes, algunes s’han acomodat tan bé al nostres territori que ja es troben normalment en el nostre paisatge, i s’anomenen espècies naturalitzades, com la robínia. En canvi, n’hi ha d’altres que només sobreviuen si són cultivades i se’n té especial cura com per exemple la troana, la cica i tantes altres espècies.\nEl rec que envolta tot el jardí fa la funció de tanca de protecció, de manera que només deixa lliures els dos punts d’accés. L’aigua d’aquest canal prové de la sèquia Monar. A l’alçada del col·legi Maristes una part de l’aigua de la sèquia, que va desembocar a l’Onyar, és desviada i es fa arribar subterràniament fins aquí.\nCom a elements curiosos d’aquests jardins no hem d’oblidar el brollador i la gàbia dels paons. El brollador va ser dissenyat l’any 1865 per l’arquitecte Martí Sureda. El seu encant és la vegetació que hi creix i que varia segons l’època de l’any, fent-li canviar molt el seu aspecte. Gairebé no hi ha terra, tan sols podran viure-hi aquelles plantes que necessitin poca terra per arrelar. Hi veurem molses, cues de cavall, picardies, paraigües, etc. Surant sobre l’aigua hi veurem les flors del nenúfar a l’estiu, i dins l’aigua uns bonics peixos de colors.\nLa caseta dels paons, situada a l’extrem del sector oest dels jardins, atrau la nostra atenció per la vistositat i elegància de les plomes d’aquestes aus.\nInformació extreta del llibre 5 Girona, itineraris. “La Devesa” publicat per l’Ajuntament de Girona.\nVine i ajudan's a\nPlataforma Salvem la Devesa\nEspai cívic La Rosaleda\nPasseig de la Devesa, 1\nTel. 654 464 482\nTots els drets reservat per Salvem la Devesa - Disseny: HGdisseny


Controlat un incendi que s'ha declarat aquesta matinada en un polígon industrial de Badalona i que podria ser provocat\nCap a un quart de dues de la matinada s'ha declarat un incendi en un polígon industrial de Badalona. Les flames han afectat només una zona de vegetació urbana propera a la Creu de Montigalà, on s'han cremat només matolls i alguns arbres. Vint-i-quatre dotacions de bombers han participat en les tasques d'extinció del foc, que en poques hores ha quedat controlat i ara ja està extingit. L'incendi s'ha produït a prop de l'autopista B-20 i no ha calgut tallar el trànsit. Es desconeixen les causes de l'incendi, però el fet que els bombers hagin trobat diversos focus fa pensar que podria estar provocat.\n11/07/2007 - 06.19 Actualitzat 11/07/2007 - 08.51\nEls bombers consideren que l'incendi, que ha començat passada la una de la matinada en el paratge del monestir de Sant Jeroni de la Murtra, a prop de l'autopista i de l'àrea comercial de Montigalà, podria haver estat provocat, ja que han trobat quatre focus d'inici. En aquest sentit, els bombers ja han obert una investigació.\nFins a la zona afectada s'han desplaçat vint-i-quatre dotacions dels bombers de l'Ajuntament de Barcelona i dues més de policies municipals de Barcelona. Com a mesura de prevenció, els bombers han hagut de desallotjar una masia aïllada, però no s'han produït ni danys personals ni materials. A més, tampoc ha calgut tallar el trànsit.\nL'incendi s'ha aconseguit controlar cap a un quart de cinc de la matinada i ara ja està extingit. Amb tot, encara queden dues dotacions dels bombers que remullen la superfície afectada per evitar que el foc revifi. Aquest dimecres un tècnic avaluarà els danys.


Albert Bonet » A terra das meigas (1). Arribada\nEl primer dia va ser ben complet. Em vaig llevar a les 4:45 per poder ser a l’aeroport del Prat a les 5:45 del matí per enlairar-me cap a Coruña amb escala a Madrid. I de Coruña cap a Sobrado de Picato, un poblet a prop de Lugo on hi ha Cereixeriñas. No, no és una planta (bé, en realitat sí). Cereixeriñas (les “cireretes”) és el nom de la casa, d’uns 500 anys d’antiguitat, on van viure els meus avis i on va néixer la meva mare.\nGalícia és una terra humida, habitualment freda. Des de l’avió només he vist núvols a Galícia. Uns núvols molt extensos enganxats a terra, que segur que des d’allà haurien dit que era boira. Però no ha sigut la millor vista aèria que he tingut. Aquesta ha arribat a un o dos minuts d’aterrar a Aeroporto da Coruña, quan l’aeronau ha sortit a pocs metres al mar (paral·lel a la costa) i ha fet mitja volta per encarar bé la pista d’aterratge. Això ens ha proporcionat als viatgers de finestreta de la banda esquerra (que no recordo mai si és babor o estribor) unes vistes espectaculars de les rías, a molt pocs metres d’alçada. Com que era l’aterratge, no he pogut fer fotos.\nAprofitant l’estada per A Coruña, no ha fet mal una visita al magnífic paratge que envolta la Torre de Hércules (el far romà més antic del món i que segueix en funcionament).\nAquest article ha estat publicat el Dijous 27 d'agost del 2009 a les 10:02\ti parla sobre Filosofades, Fotos. Pots seguir els comentaris d'aquest escrit a través de subscripció RSS 2.0. També pots deixar un comentari o retroenllaçar aquesta entrada des del teu lloc web.


ERC reclama "realisme" a JxCat i la CUP per no "perpetuar" el 155\nPuigdemont demana evitar un "frau democràtic" i tirar endavant la investidura per blindar el resultat de les eleccions del 21-D\nALEIX MOLDES / NÚRIA ORRIOLS Barcelona 13/01/2018 23:42\n38 Comentaris Envia a un amic Imprimeix\n651x366 La secretària general d’ERC, Marta Rovira, va encapçalar la direcció del partit en la reunió del consell nacional que els republicans van fer ahir a la seu nacional. Una cadira buida va tornar a representar Oriol Junqueras, a qui el Suprem manté a presó. / ALBERTO ESTÉVEZ / EFE La secretària general d’ERC, Marta Rovira, va encapçalar la direcció del partit en la reunió del consell nacional que els republicans van fer ahir a la seu nacional. Una cadira buida va tornar a representar Oriol Junqueras, a qui el Suprem manté a presó. / ALBERTO ESTÉVEZ / EFE\nSoraya Sáenz de Santamaría és, 'de facto', la presidenta de la Generalitat des del 27 d'octubre passat. L'aplicació de l'article 155 de la Constitució ha deixat les institucions catalanes en mans de l'Estat i el sobiranisme negocia ara com fer efectiva la majoria electoral del 21-D per recuperar l'autogovern, tenint en compte que el 155 seguirà en vigor fins que es formi el nou executiu. Aquest és el context que ERC reclama que assumeixin tant Junts per Catalunya com la CUP amb l'elecció de la nova mesa del Parlament i la investidura del president a tocar. "Haurem d'enfrontar-nos a totes les dificultats amb absolut realisme", va destacar ahir Marta Rovira, durant la reunió del consell nacional d'Esquerra. "Si no recuperem les institucions, perpetuarem l'article 155 i consolidarem el govern del PP", va insistir tot seguit.\nÉs la mateixa opinió que avui expressa el líder del partit, Oriol Junqueras, en un article a aquest diari: "¿Bloquejar el Parlament a qui afavoriria? Abocar-nos a noves eleccions és un escenari que perpetua el 155 i que no soluciona res, sinó que ens afebleix com a país i com a societat". Un dard cap a Junts per Catalunya, que manté que el seu únic pla és investir Carles Puigdemont com a president, fins i tot si l'Estat acaba vetant la investidura a distància i això implica pagar el preu d'uns nous comicis. Junqueras demana deixar d'accelerar quan el país encara no s'ha recuperat de l'última topada. "Cal recuperar la gestió de les institucions. No fer-ho és una temerària fugida endavant", avisa el líder d'ERC.\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, va coincidir ahir a recuperar les institucions al més aviat possible restituint el Govern "legítim", però va insistir que s'havia de blindar el resultat de les eleccions del 21 de desembre. En una connexió en directe des de Brussel·les davant els consellers nacionals del PDECat, Puigdemont va advertir del risc d'un "frau democràtic" perpetrat pel govern espanyol i l'oposició si no es facilita la seva investidura. Ciutadans ahir ja va advertir que estudia recórrer al Tribunal Constitucional si Puigdemont no es presenta a l'hemicicle –sobre ell recau una ordre de detenció en territori espanyol–. També els comuns van rebutjar una investidura del president a distància. La portaveu, Elisenda Alamany, va retreure a Puigdemont que un president "telemàtic" no pot acabar amb el 155.\nDavant les crítiques –fins i tot des d'ERC– de presentar el seu programa com a candidat a la presidència de la Generalitat a distància, Puigdemont va assegurar que els debats sobre procediments i reglaments no poden subvertir l'encàrrec "democràtic" del 21-D. La CUP, a qui no molesta la investidura a distància, va respondre tant a ERC com a JxCat que parlar únicament de restablir les institucions és "una pantalla passada".\nEl 26 d'octubre del 2015, Carme Forcadell va ser escollida presidenta del Parlament amb els vots de JxSí i la CUP, però també amb 5 dels 11 vots de CSQP. Aquesta és ara una via a explorar, segons ERC, que encara no ha fet públic el nom del seu candidat a presidir el Parlament. Ahir Rovira va fer una crida a teixir aliances "més enllà de l'independentisme" per fer passos cap a la República. I, en el seu article, Junqueras afegeix que aquestes complicitats s'han de començar a escenificar a la mesa del Parlament. De moment, fonts de Catalunya en Comú afirmen que no hi ha cap acord i que es mantenen en el que ja deien en campanya, que no votaran a favor ni de Puigdemont ni d'Inés Arrimadas. Els comuns presenten Joan Josep Nuet per repetir com a secretari de la mesa, però només aconseguiran la cadira si pacten amb els independentistes o amb els constitucionalistes. Aquesta última opció ja ha sigut descartada per la seva portaveu, Elisenda Alamany, que afirma que no jugaran a intentar capgirar les majories aprofitant que hi ha diputats a Brussel·les que no podran votar.\nLa setmana passada, a Bèlgica, Rovira i Puigdemont van pactar que la mesa del Parlament tingués majoria independentista –un dels quatre llocs podria acabar ocupant-lo la CUP– i també que intentarien investir el líder de JxCat de forma telemàtica, o bé delegant el discurs d'investidura en un altre diputat del seu grup. Ahir l'ANC també va pressionar perquè es complissin aquests acords. El seu vicepresident, Agustí Alcoberro, va remarcar que no entendria que s'alterés la majoria "clara" sorgida de les eleccions.\nPerò la investidura a distància de Carles Puigdemont continua generant molts dubtes. Entre l'unionisme (igual que Cs, el PP també està preparat per combatre'l judicialment i el PSC ha dit que no hi assistiria), però també dins el sobiranisme. Fonts d'ERC pensen que, encara que la mesa decidís tirar-la endavant, la investidura toparia contra el govern espanyol i el Tribunal Constitucional. Un altre pols judicial que ahir el portaveu de Demòcrates i diputat d'Esquerra Antoni Castellà va demanar combatre amb un relleu dels càrrecs encausats tant a la mesa del Parlament com al Govern. Creu, això sí, que s'hauria de preservar Puigdemont pel simbolisme que representa com a president del Govern abans de l'aplicació de l'article 155.\n"Rectificació, reparació i restitució": l'actualitat en 8 tuits\n"Resistència ferma": l'actualitat en 8 tuits\nL’assemblea es rebel·la contra Bartomeu\nCarolina Punset abandona Cs acusant-lo "d'ultraliberal" i el partit diu que l'ha...\nEl llarg termini s’escurça\nMés de 600.000 persones demanen a Londres un nou referèndum sobre el Brexit\n21 d'octubre del 2017: Puigdemont convoca el Parlament contra el 155\nParlar amb el PSC\n‘Los Amantes Sobrehumanos’ guanya el Premi Born de Teatre 2018\nMor un migrant en un salt a la tanca de Mellilla\nMediapro i Vice, la nova aliança per produir sèries a l'Amèrica Llatina\nL'ANC reclama a la Generalitat que publiqui del DOGC de la Constitució de la República Catalana


La Llumenera de Nova York: Tekton\nFa quatre dies que em desperto amb el soroll d'un giny que em percut el cervell i l'asfalt del carrer. Al davant de casa, Consolidated Edison hi fa de les seves; hi ha plantat un dels camions blancs (amb el logotip conEd de color blau) característics del monopoli elèctric de Nova York, que s'hi està nit i dia i que, com un gall mecànic puntual a la cita de cada matí, em perfora els timpans, la paciència i el paviment del carrer. Quan acaben la jornada a la rasa, és del tot usual aquí cobrir-la amb una tapa metàl·lica que deu pesar una tona i que segellen amb una mica d'asfalt fos a les vores. D'aquestes plaques n'hi ha de diverses mides, segons la grandària del forat, i en veus arreu de la ciutat; que també en aquest aspecte sembla un gruyère (o un emmental, per ser precisos). Els cotxes hi passen per sobre sense cap mena de problema, i quan cal continuar mans a l'obra, s'aixeca la trapa i el sot és allà mateix on l'havien deixat el dia abans. Això sí, per obrir la plica d'asfalt cal despertar tot el veïnat amb un sonor good morning New York i el suc espremut d'unes quantes taronges mecàniques.\nAnònim 29 de gener, 2009 01:21\nVaig patir una cosa molt semblant fins l'any passat: en quatre anys van obrir el carrer de dalt a baix cinc cops.\nEls hauria apedregat!\nAlbert Lloreta 29 de gener, 2009 02:10\ninterpreto que Malatesta és el resultat d'aquest sorollet de bon matí: o bé un mal de cap horrible o bé ganes de començar la revolució anarquista\nFerran Porta 29 de gener, 2009 03:03\nSona a tortura :-(\njoan 29 de gener, 2009 03:25\nMolt bo això del suc espremut d'unes quantes taronges mecàniques. Una descripció molt metropolitana.\nPerò aquest Malatesta... què hi pinta aquí? Qui sap si és familiar de "il lupo di Rimini", o altrament conegut com a Sigismondo Pandolfo Malatesta.\njoan 29 de gener, 2009 04:53\nAh! La foto molt bona també. Escriure "malatesta", a una tanca, sembla una advertència o tot un presagi.\nmiq 29 de gener, 2009 12:03\nNo sé com funciona l'ordenança aquí a Nova York, però a San Francisco un cop obren el carrer, totes les empreses de subministres hi han de fer la seva feina en un temps determinat i així eviten obrir el carrer més d'un cop.\nMalatesta deu ser una empresa que es dedica a la cosa de fer forats… la foto correspon a unes obres de fa mesos al davant del Guggenheim, a la cinquena.\nDeixem-ho en mal de cap.\nEls italians fa dècades que treballen a Nova York en el sector de la construcció… potser aquests són descendents del de Rimini. Chi lo sa!. O si més no, com dius, un mal presagi del que t'espera quan comencen a perforar el paviment.


Un home ha mort i un altre ha quedat ferit a la localitat de la Palma de Cervelló en caure'ls a sobre un arbre com a conseqüència del temporal de vent que afecta Catalunya, han informat fonts policials. La víctima i el ferit estaven ajudant a retirar branques d'arbres caiguts com a conseqüència del vendaval en una zona boscosa d'aquesta localitat de l'àrea metropolitana de Barcelona quan els ha caigut a sobre un pi, que els ha causat la mort a un d'ells i ferides de consideració a l'altre.\n24/01/2009 - 13.36 Actualitzat 24/01/2009 - 15.35\nPel que sembla, diversos veïns d'aquesta població han decidit retirar branques i trossos d'arbres que havien caigut als camins i al costat d'alguns habitatges quan una forta ràfega de vent ha tombat un pi, que ha caigut sobre aquests dos homes.\nAquesta és la cinquena víctima mortal del temporal de vent a Catalunya aquest dissabte, ja que quatre menors d'entre 9 i 12 anys han mort en enfonsar-se les grades d'un camp de beisbol municipal a Sant Boi de Llobregat.\nA les cinc víctimes mortals d'aquest dissabte s'hi ha de sumar la dona que va morir divendres a Barcelona en caure-li a sobre un mur que es va ensorrar com a conseqüència de la ventada.


La Santa Espina: Les votacions de Sirera\nLes votacions de Sirera\nNo és cap secret que al PP de Catalunya tothom va a la seva i que l’autoritat d’Alícia Sánchez Camacho és més aviat discutible. Daniel Sirera, un dels damnificats per les decisions i ingerències de Rajoy arran del darrer congrés del partit, sembla que ha apostat fort a l’hora d’oposar-se a les decisions de la nova líder. Una de les seves mesures de força és absentar-se de votacions al Parlament de mocions presentades per la seva formació, tot i que també ha utilitzat allò tan vell de fer veure que s’equivoca de botó i votar-hi directament en contra.\nEtiquetas: Camacho, PP, Sirera\nPer sort, a Catalunya el PP és irrellevant, el gran problema és l'espanyolisme del PSOE del NE, tant o més espanyolista que el PP que a diferencia d'aquestos, es presenta camuflat sota un vernis pretesa i falsament catalanista.\nSi fora possible matemàticament, a Catalunya veuriem un pacte PSOE-PP com a Euskadi, però el cas és que els catalans el farem impossible. Recordeu: Mas o Montilla!....Mas, off curse!.\nNo va ser CiU qui va pactar amb el PP, amb Aznar, al Majestic?\nSi fora possible matemàticament, a Catalunya veuriem un pacte CiU-PP com ja el varem patir i que ens va permetre assolir "el millor sitema de finançamant que mai ha tingut Catalunya". Mas dixit...off curse!.\nDonç si, els governs han de pactar. Fins i tot, durant la guerra freda, els sovietics i els nordamericans arribaban a pactes si eran mutuament convenients i beneficiosos.\nSi, i el PP va arribar al govern de l'estat espanyol perquér va guanyar unes eleccions, com avants i después hi va arribar el PSOE, i encara avants, la UCD i amb tots aquests, CiU, que era al govern de la Generalitat, pel bé de la Nació catalana arribaba a acords, sempre que fossin beneficiosos per Catalunya.\nI si, el sistema de finançament votat per el PP i el PSOE i al que s'afegí CiU perqué l'havia també negociat en el "Pacte del Majestic", fins avui ha sigut el millor finançament que ha tingut la Generalitat de Catalunya, fins el punt que ha permés al tripartit PSOEmontillista aumentar el finançament des dels 16.000 milions d'€ que fou el més gran pressupost que tingué mai CiU, el del 2003 als 36.000 milions actuals.\nPer cert, el tripartit, amb 36.000 milions d'€ no fa ni la quarta part que feia CiU amb 16.000. Potser és que CiU vol la Generalitat per governar i el tripartit la vol per saquejar els presupostos a base d'endollar 55.000 nous assalariats, tots ells amics i coneguts i per encarregar també a amics i coneguts, 1.570 informes pintorescos i totalment inùtils, aixó si, valorats en 11.900 €, per poder-los adjudicar a dit als mensionats amics. El tripartit, a hores d'ara, no només no ha fet res amb presupostos estratosfèrics comparats amb els de CiU sino que deixará un deute que ja va pels 5.000 milions.\nPerò encara hi ha un altre: CiU mai va lliurar ni un alt càrrec ni una conselleria ni res al PP, i sepre que ha governat ha sigut democràticament, havent guanyat les eleccions. Aixó no tothom ho pot dir.\nSi per un comentari de quatre ratlles necessites fer-ne tota aquesta "perorata", es que n'ets conscient que tens "cua de palla" en aquest tema.\nTorno a dir-ho: "L'unic pacta amb el PP que em patit a Catalunya, amb el PP, la fet CiU.\nAixó sí, en aquest cas es pel be de la nacikó, pero si ho fa el PSE es contra Euskadi.\nOn tens la "paradeta" per repertir carnet de bons i dolents? Es per no pasar-hi.\nMas punxa en “prime time”\nPujol plegarà si Mas pacta amb el PSC\nRajoy, mans netes


Dins el partit o dins del partit? (Albert Pla Nualart)\nDins el partit o dins del partit?\n2 min. 13/12/2012 00:05\nEn Fèlix no té clar l'ús de de darrere un seguit d'adverbis que es fan servir com a preposicions: dins / fora , davant / darrere , damunt / sota , dalt / baix , etc. Dubta entre "Tenen problemes dins el partit" i "dins del partit" o bé entre "Es van manifestar davant l'Ajuntament" i "davant de l'Ajuntament". I es pregunta què condiciona la tria.\nEn la majoria de casos, crec que el més sensat és dir que és opcional i prou. I potser la millor prova que no val la pena escalfar-s'hi el cap és que els poc gramàtics que en parlen tampoc no estan d'acord.\nRuaix es mostra més partidari de la forma simple adduint raons d'estil i tradició, i afirma que afegir el de és un tret característic del castellà que no es troba ni en francès ni en italià. Badia, en canvi, veu en l'omissió del de "un nivell alt d'elocució". I alguns llibres d'estil l'associen a registres marcadament cultes.\nCal saber, però, que aquest de és obligatori quan l'adverbi que fa de preposició no precedeix immediatament el seu complement ("Hem quedat davant mateix de l'església") i quan el complement és un pronom personal fort ("Vaig darrere d'ell"). No hi va, en canvi, si és un possessiu ("Vaig darrere seu").\nFora d'aquests casos i dels girs idiomàtics que són com són, la tendència és que com més planer i col·loquial sigui el registre més hi afegim de , però jo no l'exclouria del registre més neutre.\nDe més a menys formal escriuria "Ho trobaràs dins l'armari / dins de l'armari / a dins de l'armari". I quan l'adverbi va precedit d'una a i fa de preposició, no solem prescindir del de .\nPerò la presència de la a davant aquests adverbis és un tema prou complex per dedicar-hi el tast de demà.


Les noves veus del feminisme :: Chimamanda Adichie :: Ressenya\nPublicat per Beatriz Bustos de març 23, 2017\nNo era que deien que al pot petit hi ha la bona confitura? Poques vegades 50 pàgines han dit tant, ni han despertat tant en mi. És molt probable que ja n'hagis sentit a parlar o que hagis vist aquestes cobertes per les xarxes arran de la celebració del Dia mundial de la dona. De tota manera, no volia perdre l'oportunitat de parlar de Chimamanda Ngozi Adichie.\nVirtuosisme i empatia sense límits\nVa néixer el 1977 a Abba, Nigèria, i va créixer al cor d'una família nombrosa d'ètnia igbo. Filla de pare professor i mare secretària. Als 19 va rebre una beca per estudiar comunicació i ciències polítiques als Estats Units on més tard va cursar diferents màsters en escriptura creativa i estudis africans. Novel·lista guardonada. Veu pròpia del moviment feminista. Africana orgullosa, però no cega.\nEstimada Ijeawele. Manifest feminista en quinze consells i Tothom hauria de ser feminista són dos textos adaptats de l'autora en els quals estableix les bases del seu feminisme i la importància d'educar les nenes, però també els nens, en la igualtat i el respecte. Els llibres no tenen esperit d'adoctrinament, sinó de lluita per la justícia i amb l'objectiu d'aconseguir un món diferent. "Un món d'homes i dones més feliços i més honestos amb ells mateixos".\nEl primer dels dos llibrets es basa en una carta que Adichie va enviar a una amiga després que aquesta li preguntés com educar una filla feminista. En quinze punts, defineix una criança en la qual oferim a les nenes les eines necessàries per trencar amb els rols sexistes que avui en dia encara limiten molt les nostres decisions, la nostra vida. En resum, criar nenes que siguin sanes, felices, que s'estimin i es respectin i que siguin capaces de fer de la seva vida el que elles vulguin.\nLa importància de ser pares i mares conscients\nI quin és el paper dels pares? Doncs exactament el mateix que el de les mares. És evident que un home no pot donar el pit a un bebè, però a partir d'aquí té les mateixes capacitats i limitacions que una dona. Es tracta de fer-ho junts i que ells també participin activament, no només servir d'ajuda. El dia del Pare, l'experta en criança Miriam Tirado va fer un vídeo on parlava precisament d'aquest tema; dels pares conscients. Perquè els rols que els nens visquin dins de la família són els rols que ells repetiran. Per això és tan important que mares i pares ara facin l'esforç de canviar les seves accions, la seva manera de parlar o de pensar. Així, en generacions posteriors, aquestes actituds sortiran soles, per a ells ja no suposarà un esforç i de mica en mica canviarem el món.\nEl segon és una transcripció revisada de la conferència que l'autora va fer l'any 2012 al TEDxEuston, un simposi anual centrat en Àfrica. A través d'experiències personals i d'aspectes de la cultura de la seva família, Adichie defineix què és ser feminista al segle XXI. A més a més, la tesi d'aquest text se centra de nou en la importància de l'educació. En com eduquem els nostres nens i nenes en una societat sexista sense ser-ne realment conscients. En com el llenguatge té una influència brutal en el desenvolupament de les seves mentalitats.\n"Ensenyem els nens a tenir por de la por, de la debilitat i la vulnerabilitat. Els ensenyem a amagar qui són realment, perquè han de ser, com es diu a Nigèria, homes durs".\n"Ensenyem a les nenes a tenir vergonya. <Tanca les cames>, <tapa't>. Els fem sentir que, pel fet d'haver nascut dones, ja són culpables d'alguna cosa".\nAixí mateix, trenca amb l'excusa de la cultura per mantenir paradigmes que ajuden a mantenir aquestes societats desiguals:\n"La cultura no fa a la gent. La gent fa la cultura. Si és cert que no forma part de la nostra cultura que les dones siguin humans de ple dret, llavors podem i tenim el deure de canviar la nostra cultura".\nA mi és una lectura que m'ha fascinat. Tant pel contingut com per la forma. Un discurs sensat i carismàtic, realista i somniador. Però, sobretot, encoratjador.\nTu l'has llegit? Què t'ha semblat? Ets dels o les que creu que avui en dia ja està tot aconseguit, que el feminisme ja no és necessari? Ja saps el que et demanaré? Clar... Comenta, comenta, comenta! Aquest bloc no té sentit sense la teva opinió!\nFins a la propera i que acabeu de passar una setmana meravellosa plena de lectures :)\nPD: No sé si em segueixes a Instagram, però encara tens dos dies per a participar en el sorteig que hi tinc actiu! Busca'm: @unmonminuscul.\nEtiquetes de comentaris: Adichie Educació feminisme Grup 62 No ficció Novetats Ressenya


Comencen les obres per arranjar l’aparcament de La Passió\nLes excavadores ja han començat a moure el terreny per tal d’ubicar la futura Plaça de la Sardana d’Esparreguera. Les obres hauran d'estar enllestides per l'inici de l'espectacle de La Passió el proper 5 de març.\nEl pàrquing de La Passió es convertirà enguany en la Plaça de la Sardana, una vegada finalitzin les obres que han d’arranjar el terreny i asfaltar-lo. Amb motiu del nomenament d’Esparreguera com a Ciutat Pubilla de la Sardana, l’Ajuntament d’Esparreguera ha aprovat una subvenció per adequar els exteriors de La Passió, que actualment estan molt malmesos degut a les pluges i els excrements dels gossos dels veïns de la zona, entre d’altres comportaments incívics. D’aquesta forma, l’espai de l’aparcament podrà albergar activitats culturals i continuarà acollint els vehicles del mercat municipal dels dijous.\nEnllestit per La Passió\nLes obres d’arranjament, que s’han adjudicat a l’empresa NIVELLASFALT SL, tenen un cost de 158.000 euros. Aquest pressupost cobreix l’asfaltat del 75% del pàrquing del teatre (uns 4.500 metres aproximadament, i no la totalitat de l’espai) i l’adequació de l’edifici per la col·locació d’una estàtua en homenatge a la sardana que el polifacètic estilista Lluís Llongueras ja ha començat a dissenyar.\nLa inauguració de la plaça es realitzarà durant els actes inaugurals de la Ciutat Pubilla de la Sardana 2006, previstos pels dies 22 i 23 d’abril. Tot i això, la previsió dels tècnics és d’enllestir les obres per l’inici de l’espectacle de La Passió el proper 5 de març.


Productes | l'Escairador\n500 gr / 4,20€\n1 Kg / 7,50€\nEl blat de moro d’escairar blanc és una varietat de muntanya típica del Berguedà, tot i que se’n troba puntualment en altres zones.\nÉs un gra de color blanc perlat, gros i rodó. Gràcies al procés d’escairat (pelat a baixa velocitat) conserva gran part de les propietats nutricionals del gra complet, ja que només se n’elimina parcialment el segó i se’n manté tot el germen. Destaca per contenir fibra, hidrats de carboni, proteïnes, fòsfor, potassi i vitamina E, i especialment per l’absència de gluten. En coure’l, el gra agafa l’aparença de «crispeta bullida» i es manté sencer, a diferència d’altres varietats blanques, que durant la cocció es desfan parcialment.\nLa llavor que treballem a l’Escairador és originària de Vallcebre (Berguedà) i fa més de 35 anys que la cultivem a Cal Ferrer. Any rere any seleccionem i guardem les millors espigues de manera manual, per fer la llavor de la propera sembra.


Feministes recolzen a la Presidenta del Parlament davant la querella del TSJC\nFeministes per la Independència convoquen a la concentració, aquest dijous 20 d'octubre: "Totes amb Carme Forcadell.La voluntat d'un poble no és il·legal!"\nLa presidenta respón a la querella: "dinamitar l'estat és la corrupció, és suspendre les lleis contra els desnonaments, contra la igualtat efectiva entre homes i dones. El que dinamita l'estat és la manca de llibertat d'expressió".\nRead more: Feministes recolzen a la Presidenta del Parlament davant la querella del TSJC\nRead more: "La veritat és en el seu cos" o les seqüeles de les esterilitzacions forçades al Perú\nWritten by Diva Criado*. La Independent\nRead more: EUA: El vot femení Inclina la balança a favor de Hillary Clinton?\nRead more: Eleccions EUA: Gràcies Donald, per alguna cosa que no t'imagines\nFeministes, analfabetes i radicalment embogides*\nWritten by Eulàlia Lledó Cunill, Doctora en Filología Románica\nEns van dir que estàvem absolutament boges, que érem feministes radicals (quina redundància!), que érem analfabetes i coses molt pitjors, perquè quan tocava vam dir que una expressió com «el ministre» o «l'advocat» no servien per referir-se a una ministra o a una advocada; lògicament, atès que quan es van crear no hi havia ni ministres ni advocades (ho tenien prohibit).\nRead more: Feministes, analfabetes i radicalment embogides*\nAbsències recurrents en els Premis Nobel\nCap dona rep aquest any un Premi Nobel. Entre les 11 persones guardonades en les sis disciplines premiades no hi ha cap representant femenina, cosa que no resulta estrany i que no deixa de ser criticable.\nRead more: Absències recurrents en els Premis Nobel\nEl dimecres negre a Amèrica Llatina\nDurant una hora milers de dones de diferents llocs d'Argentina i d'altres països d'Amèrica Llatina van deixar de treballar i van assistir a múltiples manifestacions a diverses ciutats, responent a la convocatòria general #MiercolesNegro.\nRead more: El dimecres negre a Amèrica Llatina\nLes dones tenen terres, però segueixen en la pobresa\nWritten by Juana Maria Nava Castillo.SemMéxico / La Independent\nDurant les últimes quatre dècades va augmentar en un 1.761 per cent el nombre de ejidatarias a Mèxic. De 1970 a 2014 sumen poc més de mig milió de dones com a titulars de la terra, això les ha involucrat també de manera natural en els càrrecs de comisariades ejidales en una major proporció.\nRead more: Les dones tenen terres, però segueixen en la pobresa\nRebuig, desacatament i insubmissió a la sentència del TC sobre la Llei d'Igualtat\n(Imatge: web Dones Juristes)\nEn veu alta i diversa es manifesta el rebuig a la sentència del Tribunal Constitucional que anul·la diversos articles de la Llei 17/2015 d'Igualtat efectiva entre homes i dones en l'àmbit laboral. Tant institucions, sindicats i alguns partits polítics s'han pronunciat en aquest sentit en els últims dies i també s'ha parlat de desacatament i d'insubmissió a aquest dictat.\nRead more: Rebuig, desacatament i insubmissió a la sentència del TC sobre la Llei d'Igualtat\nEn risc la perspectiva de gènere en la pau de Colòmbia\nWritten by Lídia Vilalta. La Independent. Fotos Cristina Tino\nDos debats recents a Barcelona han expressat el temor de les dones colombianes que pugui saltar dels Acords de Pau 'la ideologia de gènere', com l'anomenen les forces conservadores del NO guanyador.\nRead more: En risc la perspectiva de gènere en la pau de Colòmbia\nMireia Mata defensa la llei 11/2014 com un repte de país\nLideratge Femení i arquetips\nWe have 1550 guests online\nContent View Hits : 22900972


Així millora un PC vell quan li instal·les un SSD - Compsaonline\nAixí millora un PC vell quan li instal·les un SSD\nAixí millora un PC vell…\nEstem en una època en què volem immediatesa. Els mòbils són cada vegada més ràpids, el programari de PC i Mac s’optimitza per ser més àgil i tot ha de realitzar-se de forma fluïda. A més, volem fer diverses coses a la vegada. Som multitasca i els nostres dispositius, també han de ser-ho.\nPer això, aprofitant un portàtil vell, hem volgut fer una comparativa entre un SSD i un HDD: ¿canvia en alguna cosa el rendiment de l’ordinador? Els discos SSD (discs d’estat sòlid) porten uns anys entre nosaltres i han anat millorant generació a generació, a més de ser cada vegada més accessibles. Per això, s’han convertit en un element molt a tenir en compte a l’hora de realitzar un ‘”upgrade” o millora en el nostre PC.\nSabem que com més RAM, millor, però si tenim un HDD, instal·lar un SSD en lloc de més GB de RAM, pot ser millor solució per augmentar el rendiment. A continuació, veurem en quina mesura millora un PC amb un SSD en lloc de amb un HDD. Parlant de RAM, us expliquem què és millor ampliar, si un SSD o la memòria RAM.\nPosem a prova un portàtil Acer Aspire 5739G de l’any 2009\nA l’hora de posar a prova un SSD, podíem optar per instal·lar el SSD en un PC actual o, però, veure què passa si agafem un portàtil del 2009, que ha plogut des de llavors, i instal·lar un SSD amb l’última tecnologia, com la V-NAND de Samsung.\nCom podeu intuir, vam anar a per la segona opció, ja que pot ser més o menys habitual que tingueu un portàtil o un PC vell a casa, o el vostre propi amb un disc dur HDD. Realment marca la diferència un SSD davant d’un HDD? Ho veurem a continuació, però el primer és presentar el portàtil.\nL’Acer Aspire 5739G, l’equip que hem utilitzat per elaborar aquest reportatge, no estava malament per a la seva època. Estem davant d’un PC amb les següents característiques:\nCPU: Intel Core 2 Duo P7450 amb dos nuclis i dos fils a 2,13 GHz.\nRAM: 4 GB DDR3 a 1.066 MHz\nGPU: Nvidia GT 240M amb 1 GB de memòria dedicada\nEl disc dur instal·lat en aquest equip ho vaig canviar fa anys i d’uns insofribles 5.400 revolucions per minut va passar a tenir un a 7.200 rpm, considerablement més ràpid. Encara que són dos discos durs tradicionals, passar de 5.400 rpm a 7.200 rpm es nota a l’hora d’obrir aplicacions i, sobretot, a l’hora de copiar arxius entre diferents particions del disc.\nUn cop presentat l’equip, anem amb els dispositius d’emmagatzematge. D’una banda tenim el Samsung 860 EVO de 250 GB, disponible per uns 74,30 euros. Com hem dit abans, té tecnologia V-NAND (més seguretat per als nostres arxius, una major durada i un 11% més en escriptura) i una interfície SATA 6.0 Gb / s.\nEl HDD és un Hitachi, també de 250 GB, amb tecnologia Sata 3.0 Gb / s i les esmentades 7.200 revolucions per minut. Un cop fetes les presentacions, toca posar-se mans a l’obra.\nAixò diuen les proves de rendiment abans / després d’instal·lar el SSD de Samsung\nA l’hora de fer la comparativa entre el SSD i el HDD i veure si és capaç de reviure un PC vell, hem de veure dos tipus de comparatives. El primer és veure les fredes dades, però la comparativa ha de ser el més justa possible.\nPer això, tots dos suports d’emmagatzematge han estat formatats i compten amb una versió neta de Windows 10 Home amb les últimes actualitzacions instal·lades. A l’hora de fer les proves sintètiques, no hi havia cap programa instal·lat que pogués realitzar accions en segon pla.\nDit això, anem amb una galeria a la que us vam mostrar de les fredes dades de tots dos dispositius:\nCom podeu veure, hi ha una diferència evident pel que fa a velocitat d’escriptura i escriptura entre un SSD i un HDD, tot i que les taxes de transferència poden no semblar massa grans entre un SSD i un HDD. No tant com haurien, vull dir, tenint en compte la diferència de tecnologia.\nNo obstant això, sí que hi ha detalls en aquestes proves de rendiment que ens deixen veure la millora entre tots dos dispositius. Com es pot observar en les proves del benchmark HD Scan, la quantitat de paquets perduts en un SSD és molt menor que en un HDD. Les proves que realitza aquest benchmark són molt exigents amb el disc, ja que està contínuament llegint i escrivint dades per determinar la pèrdua de paquets i el rendiment a llarg termini. Us deixem les proves a continuació:\nTest de l’HDD a HDD Scan.\nTest de l’SSD en HDD Scan.\nEn el benchmark HD Tune, també es pot observar de forma molt gràfica que el rendiment del SSD EVO 860 de Samsung es manté de forma molt estable durant tota la prova, a més de mantenir un temps d’accés de 0,1 ms durant tot el test .\nQuan vam passar aquest benchmark a l’HDD d’Hitachi, es pot observar que parteix d’un punt similar al de l’SSD pel que fa a velocitat, però a mesura que el test avança, el HDD es va ” col·lapsant ”, el rendiment baixa i els temps d’accés augmenten exponencialment.\nAra bé, aquestes proves són molt fredes i, encara que ens diuen molt sobre cada tecnologia, no ens indiquen absolutament res sobre l’ús a la ” vida real ”.\nEn el dia a dia, aquesta ha estat la nostra experiència\nEl que realment importa en una comparativa entre un SSD i un HDD és veure el rendiment quotidià llançant aplicacions, apagant i encenent l’equip, jugant i fent servir programes pesats. En aquest sentit, us deixem unes dades sobre el temps que triga a encendre / apagar el portàtil amb el SSD i el HDD:\nEL SSD triga una mica menys de la meitat en encendre (des que premem el botó de ” o ” fins que estem a l’escriptori a punt per començar) que el SSD i triga un terç a apagar. Quan ja tenim més aplicacions, com Steam, l’actualitzador d’Adobe o l’escaneig inicial de Windows Defensar que es carreguen d’inici amb Windows, el SSD marca la diferència, obrint totes les aplicacions gairebé de forma instantània sense que surti el típic cercle de càrrega que sí que veiem si passa el mateix amb el HDD instal·lat.\nParlant d’instal·lacions, hem instal·lat un programa que fem servir en una altra prova posterior. Es tracta de Photoshop CS6. A continuació, us mostrem el temps que triga Photoshop a instal·lar-se:\nAra, anem amb el que tarda Photoshop a obrir-se:\nLiteralment, la meitat de temps triga a instal·lar-se el programa en el SSD que en el disc dur tradicional. I, ja que estem amb Photoshop, anem amb dues proves d’obertura d’imatges. Hem fet dues proves en aquest sentit. La primera, l’obertura de 150 fotos que, en total, ocupen 750 MB. Aquests han estat els temps d’obertura de totes les fotos a la vegada:\nLa segona prova és una mica més complicada per a l’ordinador. Són 500 MB d’imatges, en només 30 imatges RAW. Són arxius molt pesats i aquests han estat els resultats:\nL’interessant és que, al final de la prova, tots dos dispositius col·lapsen. Es tracta d’imatges molt grans i aquí el processador i la RAM juga en contra seu. La diferència és que el SSD col·lapsa just en obrir l’última foto i el HDD retarda l’obertura de les últimes imatges fins que Photoshop dóna error.\nUna altra d’accions que podem realitzar és duplicar un arxiu. Aquest és el temps que triga el SSD i el HDD a duplicar un arxiu únic de 1,32 GB:\nA més de duplicar un arxiu, una altra de les tasques que solem fer és la descompressió d’un arxiu comprimit en .rar, per exemple. Hem pres un arxiu de 750 MB com a exemple amb diversos arxius de diferents mides. Aquests han estat els resultats:\n¿I què passa amb els jocs? Un SSD també millora els temps de càrrega dels jocs, però també depèn molt del joc en qüestió. Entenem que en un portàtil d’aquestes característiques, jugar és l’últim que us hauria d’importar, però hem volgut fer un parell de proves amb Half Life 2. Es tracta de l’obertura del joc i de la primera càrrega:\nAra bé, durant totes les proves, sobretot les sintètiques, teníem la sensació de limitació. I sí, és la placa la qual limita el rendiment del SSD Samsung EVO 860.\nEncara que en les proves està clar que un SSD millora a un HDD en un ordinador amb 9 anys a l’esquena, la placa base, almenys la d’aquest model concret, no està preparada per al SATA 6.0 Gb / s. Per això, després netejar el SSD, l’hem instal·lat en un ordinador actual que sí aprofita tot l’ample de banda de la interfície.\nA continuació, us deixem el resultat amb una de les mateixes proves que hem passat al SSD en el portàtil Acer del 2009:\nAixí es comporta el 860 EVO en un portàtil actual.\nI així va el SSD 860 EVO de Samsung en un portàtil del 2009.\nAixò és interessant, ja que està clar que era la placa del Acer la qual limitava la velocitat del SSD EVO 860 de Samsung i en una placa més moderna, la velocitat és més gran. Però més interessant és veure que, encara que limitada, no hi havia pèrdua de paquets i el rendiment era el màxim que la placa en qüestió suportava.\nLa conclusió és clara. Des del començament de la comparativa entre aquest SSD i el HDD, teníem clar que la millora havia de ser evident, però després d’anys treballant amb un SSD instal·lat, havia oblidat per complet que hi ha moments que no poden resumir-se en una xifra i que és , possiblement, la major diferència a l’hora d’usar un SSD.\nEs tracta de l’experiència d’usuari més bàsica, com el poder deixar l’equip en repòs, aixecar la tapa i que al moment el PC estigui operatiu, es tracta de no veure temps de càrrega a l’hora d’obrir aplicacions i poder realitzar diverses accions alhora sense que el sistema avisi amb el clàssic ” no respon ” en algunes aplicacions.\nEncara que pugui semblar que això és tasca de la RAM i el processador exclusivament, el disc dur / SSD té molt a veure. Si no, mireu aquests dos moments en què agafem al disc dur treballant al màxim.\nEn aquesta primera imatge, estàvem fent una prova de descompressió i, alhora, vaig intentar ficar-me a la carpeta de ” imatges ” per veure unes captures. Hi havia moltes alentiments i és que, com podeu veure, el disc estava treballant de manera intensa.\n93% del HDD amb uns 60 MB / s de càrrega.\nQuan vaig fer el mateix, perquè vaig replicar la situació per comparar amb el SSD, el resultat va ser molt diferent, i pot obrir qualsevol finestra sense que el SSD patís. Aquí teniu la càrrega del SSD en aquest moment:\nCàrrega del SSD amb uns 330 MB / s.\nAixò és experiència d’usuari pura i dura que, al llarg del dia, farà que no ens frustremos amb el PC. I és que, en una època en què les consoles són molt ràpides i els mòbils també ofereixen una experiència molt fluida, és important que el nostre PC, amb el qual vam passar moltes hores, respongui a la perfecció. El simple fet de canviar el HDD per un SSD, millora l’experiència d’ús i, a més, té un parell d’avantatges addicionals.\nUna dada irrellevant en un portàtil és el pes del disc. El SSD 860 EVO de Samsung pesa 44 grams pels 89 del HDD de Hitachi. No obstant això, no només pesa menys, sinó que és més segur portar els nostres dades en un SSD que en un HDD en un portàtil, ja que el SSD és més resistent davant les vibracions i el vaivé diari amb el portàtil en una motxilla.\nL’escalfament també és important, però en les nostres proves, no hi ha hagut massa diferència entre tots dos dispositius. El HDD ha tingut unes temperatures de 30 º en idle i 49º en càrrega. El SSD, 33º en idle i 45º en càrrega. No obstant això, el SSD recuperava la temperatura mínima molt abans que el HDD quan vam deixar de treballar intensament.\nAl final, són dos detalls que no tenen massa importància en aquest cas, però ja que hi érem, hem volgut fer fins a l’últim punt en aquesta comparativa. El realment important és el que hem anat comentant durant tot el text, la diferència de rendiment entre un SSD i un HDD i, sobretot, la millor experiència d’usuari que vam aconseguir amb un disc d’estat sòlid.\nNotícia original ComputerHoy | “Así mejora un PC viejo al instalar un SSD”\nAnteriorPrevious post:Els 7 millors editors de vídeo gratis per a usar en WindowsSegüentNext post:Programa de CompsaOnline a Ràdio Balaguer 16-01-2019\nNovetats Cloud (14)\nNovetats Internet (445)


Castelló: “Les mesures socials i econòmiques ajudaran a la ciutadania més vulnerable, i a les pimes i autònoms per a conservar el nostre teixit econòmic”\nEl portaveu de Ciutadans (Cs) El Puig de Santa María, David Castelló, ha aplaudit “l'aprovació de la majoria de les seues propostes per a superar la crisi del coronavirus”. “Són mesures per a ajudar als més afectats i per a impulsar la reactivació econòmica del municipi”, ha explicat.\nEn aquest sentit, l'edil ha destacat “l'augment de les ajudes socials com les del lloguer, subvencions al comerç de 750 euros; l'exempció, reducció o el fraccionament de diferents imposats municipals i la devolució de taxes de l'Ajuntament per a les empreses creades en 2020, entre altres”.\nA més, “es crearà una finestreta única per a atendre Pimes i autònoms en tots aquests tràmits i resoldre els seus dubtes”. “La burocràcia no pot ser un obstacle en la sol·licitud d'unes ajudes que són vitals per a la supervivència dels negocis”, ha argumentat el regidor de Cs.\nFinalment, Castelló ha agraït “la inclusió de les seues iniciatives”. “Sempre hem volgut acostar el muscle i aportar per a eixir el més reforçats possible d'aquesta crisi”, ha assegurat, al mateix temps que ha reiterat “la seua col·laboració per a continuar treballant conjuntament”.


El diumenge 11 d'abril es disputarà la 23 edició del Triathlon de Portocolom, una competició internacional que s'ha convertit en tot un referent. La prova està organitzada per Kumulus Mallorca i el Club Triatló Portocolom, amb el suport de l'Ajuntament de Felanitx i la Fundació Mallorca Turisme.\nEl Club Nàutic Portocolom tornarà a col·laborar amb l'esdeveniment per a albergar la prova de natació: s'instal·laran uns “boxs” a l'esplanada de vela lleugera perquè els participants puguin realitzar les transicions entre les disciplines de natació, ciclisme i carrera.\nEs manté el format amb dues distàncies, una de 111 quilòmetres (1.000 metres de natació, 100 km de ciclisme i 10 km de carrera a peu) i una altra de 55,5 quilòmetres (500 metres de natació, 50 km de ciclisme i 5 km de carrera a peu). Per a complir la normativa vigent s'ha limitat la participació a 150 atletes en cadascuna de les distàncies.\nL'organització de l'esdeveniment ha preparat, juntament amb la Federació de Triatló de Balears, un protocol sanitari de seguretat per als participants, voluntaris, espectadors i veïns de Portocolom i Felanitx.\nEl Triatló de Portocolom continua sent un referent per als atletes professionals de tot el món tal com posa de manifest la participació, entre altres del polonès Sebastian Karas o l'autriac Christoph Schlagbauer.\nEntre els esportistes locals destaca la presència de Joan Nadal i Carlos López.


Una serp del blat de moro a la Riera Carbonell\nDurant els treballs que s’estan realitzant a la llera de la riera de Carbonell en el límit municipal entre les Franqueses del Vallès i Granollers, treballs de restauració paisatgística del projecte Life Alnus, aquest dimecres 30 de desembre s’ha retirat una serp del blat de moro originària d'Amèrica del Nord.\nLa serp del blat de moro (Pantherophis guttatus) és una colobra de mida mitjana, introduïda a Europa com a mascota ja que és poc agressiva i no verinosa, i durant els darrers anys s’ha pogut adquirir en les botigues d’animals de companyia, activitat que malauradament encara no s’ha prohibit.\nAquesta serp té un potencial invasor molt gran, com moltes altres serps exòtiques, i en aquest moment ja es destinen milers d’euros per retirar-la d’algunes de les illes Balears on causa estralls sobre la seva fauna endèmica de rèptils i amfibis.\nLes serps exòtiques son especialment nocives pel seu comportament discret que les fa passar inadvertides en el medi durant molt de temps fins que els nivells de població son ja massa elevats per a actuar-hi amb eficàcia. Com a depredadors moltes vegades generalistes tenen uns efectes sobre les poblacions autòctones d’altres animals molt nocius.\nAquest individu ja adult ha estat localitzat pels treballadors d’Apren Ambientals mentre es duien a terme tasques de retirada de brossa, plantes introduïdes i restauració amb arbres de ribera autòctons a la riera Carbonell, feines per la millora ambiental del projecte Life Alnus. El personal del Museu de Ciències Naturals de Granollers s’ha encarregat de la captura de l’animal que serà lliurat al cos d’Agents Rurals de la Generalitat.\nAprofitem per fer una crida a la ciutadania a no adquirir animals exòtics i sobretot a no alliberar-los un cop ens fan nosa a casa.


Rampes anivelladores | Angel Mir | Àngel Mir\nLes rampes anivelladores d'Àngel Mir – Portes Bisbal S.L han sigut desenvolupades per compensar l’espai de separació entre el moll de càrrega i el camió, i permetent l’accés a carretons i transpalets elèctrics.\nLa seva instal·lació és senzilla i ràpida, i al fabricar-se en diferents mides estàndard s’adapten a qualsevol instal·lació sempre garantint totalment la seguretat. La part davantera de l'ungla està doblegada i bisellada per permetre un major ajustament sobre el terra del vehicle. Tota la xapa superior és de superfície llagrimada antilliscant per facilitar la mobilitat de qualsevol vehicle.\nLes rampes anivelladores per a molls de càrrega es caracteritzen per tenir un maneig molt intuïtiu que s'aprèn fàcilment, i per ser molt robustes; l'estructura està dissenyada per suportar càrregues puntuals superiors a les nominals i admet fins a 10 centímetres de desnivell transversal del vehicle.\nSón cuidadosament dissenyades segons els diferents requeriments de cada projecte, per això es poden fabricar amb diferents tipus d’acabats: acer pintat amb pintura amb pols, acer galvanitzat, acer inoxidable o bé la versió mixta d’acer inoxidable i acer galvanitzat. L’elecció del tipus de material dependrà del seu ús diari i de l’ambient on s’instal·li, per exemple, zones amb risc de corrosió o l’ús de forts productes de neteja que comportin riscs d’oxidació.\nModels de rampes anivelladores per a molls de càrrega:\nÉs un model de rampa abatible molt complet que es pot utilitzar en la gran majoria de molls de càrrega.\nRampa amb llavi telescòpic molt apropiada en magatzems refrigerats on és necessari mantenir l’aïllament tèrmic o llocs on es necessiti un tancament perfecte quan no s’està utilitzant el moll de càrrega.\nModels de sistemes de premarc prefabricats per a la construcció de foses.\nBona solució per a instal•lacions on no és possible integrar una rampa anivelladora clàssica i en els que hi ha molt poca diferència d’altura entre el terra del camió i l’andana.\nSistema mixt format per una taula elevadora i una rampa anivelladora per a molls de càrrega.\nPassarel·la vertical hidràulica per a molls de càrrega