El blog de Josep Tordera: de gener 2013\nAl PP no li agrada que Girona tingui tren d'alta velocitat\nEl Mundo, en la seva edició del dilluns, va donar gairebé una pàgina a Andrés Ayala, portaveu del PP a la comissió de Foment del Congrés, amb el lloable objectiu de deixar les coses ben clares i demostrar a tothom que els catalans sóm uns privilegiats, que estem mimats pel Govern espanyol i que malgrat això, som uns desagraïts que no parem de queixar-nos sense cap motiu per a fer-ho. En aquesta línia d'opinió, el sots títol de l'article ens assenyala que, pel que fa a l'alta velocitat, "se ha dado prioridad a la capital gerundense frente a ciudades más grandes".\nAyala, que assegura estar molt satisfet per l'arribada de l'alta velocitat a Girona, insisteix en el seu article en el fet que Girona hi viuen tan sols 96.113 habitants i que davant seu hi ha 59 ciutats més poblades. Malgrat que en un paràgraf admet que si l'alta velocitat ha arribat a Girona i també a Figueres (encara amb menys habitants que Girona) es deu a què ambdues ciutats es troben en la línia d'alta velocitat entre Madrid i França, oblida del tot aquesta dada clau per centrar el seu missatge en el fet de que aquesta és una mostra més de que, en contra del que diem els catalans, Catalunya rep un tracte preferent a l'hora de construir infraestructures.\nNi tan sols dedica una ratlla a considerar que l'actual línia d'ample ibèric (gestionada per Rodalies de Catalunya) entre Barcelona i Figueres, compta amb una ocupació de més de 2 milions de passatgers l'any. Un nombre d'usuaris que no es dóna en cap altra línia espanyola, ni tan sols entre moltes capitals de província amb molts més habitants que Girona. No sé si Ayala ho sap, pel seu càrrec ho hauria de saber, que les línies de Mitjana Distància que transcorren per territori català proporcionen el 40% dels passatgers d'aquest servei en el conjunt d'Espanya.\nEl diputat popular, però, òbvia aquests petits detalls i oblida també els índexs baixíssims d'ocupació de certes línies d'alta velocitat, algunes de les quals ja han hagut de ser suprimides per que no arribaven ni als 10 passatgers diaris.\nAyala prefereix insistir en que Catalunya ha estat mimada en la construcció de les infraestructures i en proclamar que mentre Girona ja té alta velocitat, aquesta no ha arribat a llocs com "Alicante, Almeria, Badajoz, Bilbao, Burgos, Cádiz, Coruña, San Sebastián, Granada, Huelva, Logroño, Murcia, Oviedo, Pamplona, Santabnder i Vitoria, ciutats amb més població i menor distància a Madrid que Girona".\nEn aquest paràgraf, Ayala queda ben retratat: Ens recorda que Girona està més lluny de Madrid que les ciutats esmentades. Òbviament, per Ayala i jo diria que pel PP, aquí hi ha la clau de la seva visió d'Espanya, la mateixa que defensava José María Aznar: El que importa de l'alta velocitat és apropar les capitals de província a Madrid, sense tenir en compte si hi ha algunes zones del territori que poden disposar dels elements suficients per gaudir d'aquesta infraestructura sense necessitat de passar per la capital espanyola.\nResulta deplorable que el portaveu de Foment del PP no tingui en compte a l'hora de fer la seva anàlisi que Catalunya és la zona d'Espanya en la que el transport ferroviari s'apropa més als registres de la resta de la UE. I és denunciable que, per atacar a Catalunya, no tingui en consideració que si l'alta velocitat ha arribat a Girona és, únicament, perquè la geografia l'ha situat en plena ruta de França. Amb gent com ell, està clar que els gironins haurien d'haver esperat que el tren de moda hagués arribat abans a 59 ciutats. Al cap i a la fi, potser si que Girona està a 100 quilòmetres de Barcelona i a 50 de la frontera francesa, però el que importa, segons Ayala, és que està a 700 quilòmetres de Madrid i tan sols té 96.113 habitants. I això, segons Ayala i els populars, la situa a la tercera divisió en el rànquing de ciutats.\n(Publicat a eldebat.cat)\nPublicat per Josep Tordera Tarrason a 3:53 Cap comentari:\nEl Catalunya-Nigèria i certs independentistes\nAquest darrer dimecres he estat al camp de l'Espanyol veient el Catalunya-Nigèria. Mentre veia el partit, he anat arribant a la conclusió de que no tornaré a veure jugar a la selecció catalana fins que tinguem un equip oficial de debò. Espero que llavors ja no hi hagi al camp aquells que utilitzen els partits actuals per deixar ben clar a tothom que com a patriòtes a ells no els guanya ningú.\nEs clar que hi havia gent com jo mateix i el meu fill que voliem, tan sols, veure el partit i desitjávem la victòria catalana, però érem minoria. 80 minuts al camp (soc dels que van arribar tard pels embussos) em van permetre constatar que a molts dels espectadors, el partit no els importava gens ni mica. L'exemple més sagnant d'aquest desinterès futbolístic es va produir després del gol de l'empat de Nigèria. En un entorn normal, el públic hauria cridat "Catalunya, Catalunya" per animar als jugadors. En canvi, el dimecres, al camp de l'Espanyol, desprès de l'empat, el camp va començar a demanar... independència.\nDe fet, em pregunto que deuen sentir els jugadors quan constaten que a bona part del públic, el què passa a la gespa els hi és ben igual. Em pregunto també que devien pensar alguns dels jugadors de la selecció catalana, quan sentien les reiterades consignes de "Puta Espanya", en alguna ocasió corejades amb la música del "Que viva España". I entre els que van considerar que el partit no era més que una simple excusa per estar dues horetes cridant consignes tontes, la de Puta Espanya inclosa, hi havia un nodrit grup de joves situat al Gol Nord (Cornellà) dedicats en cos i ànima a les consignes.\nPortats pel seu entusiasme, van intentar iniciar en diverses ocasions uns "president, president..." amb la voluntat, potser, de compensar al president Mas de l'esbroncada que un sector del públic li havia dedicat abans de començar el partit. En aquest cas, el seu èxit va ser molt mesurable. I encara menys van reeixir (afortunadament) quan portats pel seu nacional-catolicisme es van esforçar inútilment en fer cantar el Virolai al públic.\nO sigui, que els partits de la selecció poden ser, segur que ho són, un experiment sociològic molt interesant, però el seu interès esportiu és poc més que zero. I per cert, jo diria que hi ha algú a qui les coses se li estan escapant de les mans. Aquesta apel.lació constant a omplir de senyeres i de crits patriòtics qualsevol acte públic (esports, teatre, concerts, festes populars) acabarà per cansar a la gent. En poden estar ben segurs.\n(Publicat a eldebat.cat).\nPublicat per Josep Tordera Tarrason a 3:08 Cap comentari:\nAl PP no li agrada que Girona tingui tren d'alta v...


Ajuntament de Vilassar de Dalt/Vetlles 2021: Àgora Vilassar. Taula rodona 'El futbol dels anys 20, el futbol del futur'\nData i hora oficials: 22/05/2022 22:26\nVetlles 2021: Àgora Vilassar. Taula rodona 'El futbol dels anys 20, el futbol del futur'\nTaula rodona amb Josep Maria Minguella, Dani Solsona, Frederic Porta, Lluís Canut i Pitu Abril.\nTaula rodona amb Josep Maria Minguella, exagent FIFA, Dani Solsona, exjugador de futbol, Frederic Porta, periodista i escriptor, Lluís Canut, periodista i Pitu Abril, periodista.\nSóm al 2021, per tant comença el futbol de la decada dels anys 20.\n-Com ha evolucionat el futbol en els darrers anys?\n-S’han acabat els fitxatges multimilionaris?\n-Quin és el futur dels planters dels equips?\n-El futbol está més mecanitzat, més robotitzat?\n-La globalització ha fet que s’hagi perdut la identificació de l’equip amb la seva comunitat?\n-La tendencia inevitable es la conversió en S.A., en societats anònimes?\n-Quin es el futur de l’equip de barri, de l’equip de poble?\n-El futbol seguirà transmetent valors?\nJardins del Museu Arxiu de Vilassar\nÀgora Vilassar: El futbol del futur\nTaula rodona el futbol dels anys 20\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: 07-07-2021 14:11


Luxury Diputación Barcelona Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nLuxury DiputaciónApartamentDiputación 292 2º 1ª, Eixample, Barcelona, Espanya, 08009 - Veure al mapaNotable7,8Basada en16comentarisLuxury DiputaciónVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 27 fotos\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Luxury Diputación es troba a la zona de Eixample de la ciutat de Barcelona. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Luxury Diputación també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Barcelona. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor. L'ambient de Luxury Diputación es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Luxury Diputación.\nCal que informeu el Luxury Diputación de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 400 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació. Número de llicència: HUTB-006757


La Universitat de Bocconi nomena Luca de Meo, alumne de l’any | ElMotordeGirona.cat\n24 setembre, 2017 albertalsina 0\n24 setembre, 2017 albertalsina\nLuca de Meo, president de Seat ha estat nomenat Alumne de l’Any 2017 per la Universitat Bocconi de Milà. Riccardo Monti, president de l’Associació Alumni d’aquesta Universitat, presentarà el premi en una cerimònia el proper 20 d’octubre.\nDe Meo es va graduar en Administració d’Empreses a 1992, amb una tesi en ètica empresarial que va ser de les primeres dissertacions sobre aquest tema a Itàlia. El premi es lliura a aquells ex alumnes distingits per exemplificar els valors de Bocconi: professionalitat, iniciativa, integritat, responsabilitat i obertura al pluralisme.\nMés de dues dècades d’experiència\nDe Meo compta amb més de 25 anys d’experiència en el sector de l’automoció. Va començar la seva carrera a Renault, abans d’unir-se a Toyota Europe, per continuar en el Grup Fiat, on va dirigir les marques Lancia, Fiat, Alfa Romeo i Abarth. El 2009, de Meo es va unir al Grup Volkswagen com a director de Màrqueting de la marca Volkswagen, i posteriorment del Grup Volkswagen. El 2012 es va convertir en responsable de Vendes i Màrqueting i membre del Consell d’Audi AG, fins a 2015, moment en què va ser nomenat president de Seat. També és membre del Consell d’Administració de Ducati i president de la Junta Directiva de Seat Metropolis: Lab Barcelona.\nA més, De Meo va ser col·laborador acadèmic de SDA Bocconi School of Management. En paral·lel, la Universitat de Harvard li va dedicar un ‘case study’ el 2013 pel seu treball com a director de Màrqueting del Grup Volkswagen que va ser inclòs en el llibre ‘Collective Genius’.\ntags: alumne de l'any Luca de Meo Milà Universitat Bocconi\nprevious Tesla inaugura el seu primer centre de servei a Catalunya\nnext Viñales acaba quart el dia que Márquez vola a Aragó


L'Estat convoca un total de 33.793 places de funcionari\nEl BOE ha publicat l'oferta de feina pública per l'any 2019\ndimarts, 2 d’abril 2019 - 18:53h\nEl BOE ha publicat l'oferta de feina pública per 2019 | Catalunya Diari\nBones notícies pels opositors. Avui s'ha fet pública, al Butlletí Oficial de l'Estat, la convocatòria de 33.793 places de funcionari per aquest 2019. Amb la publicació de l'oferta anual de feina pública, es volen cobrir nous llocs de feina en diferents departaments de l'Administració estatal però també per augmentar el nombre de treballadors fixos a Educació i Justícia.\nUn augment del 10% respecte a l'any passat\nEl Govern central ha augmentat en 2.949 les places ofertes respecte a l'any 2018. El ministeri de Funció Pública confirmava que s'ha produït un augment d'un 10%, sent l'oferta de feina pública més gran dels últims 11 anys.\nEls nous llocs de feina com a funcionari són un total de 28.539. De manera desglossada, 20.781 s'emmarquen dins l'Administració General de l'Estat (AGE) mentre que 1.814 es destinaran a les Forces Armades i 5.561 a les Forces i Cossos de Seguretat de l'Estat. Al mes de febrer es van convocar també 383 places especials destinades a pal·liar els efectes del Brexit.\nA aquestes s'han de sumar els 5.254 llocs de feina destinats a estabilitzar el treball temporal. L'AGE acollirà 2.528 d'aquests treballadors, 2.237 treballaran a Justícia i 489 en l'àmbit educatiu.\nTambé et pot interessar: Educació convoca 5.005 noves places de docents\nUna oferta basada en les necessitats reals de l'Administració\nLa intenció del Govern espanyol és que aquesta oferta serveixi per fer una millor planificació dels recursos humans de les administracions. L'objectiu és fer una distribució eficient per tots els nivells, reforçant sobre l'Administració Perifèrica que, amb 15.837, tindrà el 47% del total de les places.\nEl Govern central ha convocat gairebé 34.000 places de funcionaris | Catalunya Diari\nL'executiu central ha impulsat un nou mètode de convocatòria de feina pública basat en la demanda real de recursos humans per part de totes les administracions. Per aquest motiu aquestes noves 34.000 places van ser negociades amb els principals sindicats de funcionaris.\nVolen rejovenir l'actual plantilla de treballadors públics\nUn altre dels punts clau d'aquesta nova oferta de feina pública és que s'ha volgut tenir en compte la falta de renovació dins de la plantilla de 135.376 treballadors públics espanyols. Actualment, l'edat mitjana dels funcionaris a l'Estat és de 52 anys, molt superior a la resta de treballadors espanyols que se situa en 42,5 anys.\nAquest procés d'envelliment s'ha disparat en els últims anys. El funcionariat públic ha passat de tenir uns 46 anys l'any 2004 a 49 vuit anys després. Aquesta tendència va continuar augmentant fins aquest 2019, on es va situar en els actuals 52 anys.\nEn aquesta convocatòria, el Govern també ha eliminat l'impediment que d'accedir a una oferta de funcionari a totes aquelles persones diabètiques, celíaques, amb psoriasis o portadores del VIH.\n"La reina Letícia enlluerna tothom amb un vestit de preu prohibitiu: 8.000€" "La polèmica preferència política d’Álex Lequio que ha indignat molts catalans"


Page 263 - Biblia Català TBS\nJosuè 6, 7 19 Però tota la plata, i l’or, i els 7Però els  lls d’Israel van cometre\nobjectes de bronze i de ferro, seran sants per a Jahveh: aniran al tresor de Jahveh.\n20 I el poble cridà, quan els sacer- dots tocaren els corns. I s’esdevin- gué, quan el poble escoltà el so del corn, que el poble cridà amb un gran crit, i la muralla caigué; i el poble pujà a la ciutat, cadascú direc- tament davant seu, i capturaren la ciutat;\n21 i van exterminar a tall d’espasa tot el que hi havia a la ciutat, homes i dones, joves i vells, i bous, i ove- lles, i ases.\n22 I Josuè digué als dos homes que havien explorat la terra: Aneu a la casa de la dona, la prostituta, i feu- ne sortir la dona, i tot el que ella tingui, tal com li vau jurar.\n23 I els joves espies hi anaren, i van fer sortir Rahab, i el seu pare, i la seva mare, i els seus germans, i tot el que ella tenia; i van fer sortir tots els seus parents, i els instal·laren fora del campament d’Israel.\n24 I van cremar la ciutat amb foc, i tot el que hi havia: només la plata, i l’or, i els objectes de bronze i de ferro, ho van posar al tresor de la casa de Jahveh.\n25 I Josuè deixà viure Rahab, la prostituta, i la casa del seu pare, i tot el que ella tenia; i ella ha sojornat enmig d’Israel  ns a aquest dia, per- què amagà els missatgers que Josuè envià a explorar Jericó.\n26 I Josuè jurà en aquella ocasió, dient: Maleït sigui davant Jahveh l’home que s’aixequi i reconstrueixi aquesta ciutat de Jericó! Hi posarà el seu fonament amb la pèrdua del seu primogènit, i amb la pèrdua del seu  ll més jove hi posarà les seves portes.\n27 I Jahveh era amb Josuè, i la seva anomenada era en tota aquella terra.\nuna in delitat en allò consagrat a l’extermini. I Acan,  ll de Carmí,  ll de Zabdí,  ll de Zèrah, de la tribu de Judà, va prendre d’allò consagrat a l’extermini, i la ira de Jahveh es va encendre contra els  lls d’Israel.\n2 I Josuè envià homes de Jericó a Ai, que és prop de Betaven, a l’est de Betel; i els parlà, dient: Pugeu i exploreu la terra. I els homes puja- ren, i exploraren Ai.\n3 I tornaren a Josuè, i li digueren: No cal que pugi tot el poble, que pugin uns dos mil o tres mil homes, i que ataquin Ai. No fatiguis tot el poble allà, perquè són pocs.\n4 I pujaren allà uns tres mil homes del poble, però fugiren davant dels homes d’Ai.\n5 I els homes d’Ai en van matar trenta-sis. I els perseguiren des del portal  ns a Xebarim, i els van aba- tre a la baixada; i el cor del poble es va fondre, i es tornà com aigua.\n6 I Josuè s’esquinçà els vestits, i va caure sobre el seu rostre a terra da- vant l’arca de Jahveh  ns al vespre, ell i els ancians d’Israel, i posaren pols sobre els seus caps.\n7 I Josuè digué: Ah, Senyor Jahveh! ¿Per què has fet que aquest poble travessés el Jordà, per donar-nos a la mà dels amorreus per destruir-nos? Tant de bo ens haguéssim aconten- tat a sojornar a l’altra banda del Jordà!\n8 Oh, Senyor! ¿Què diré després que Israel ha girat l’esquena davant dels seus enemics?\n9 I els cananeus i tots els habitants de la terra ho sabran, i es giraran contra nosaltres, i faran desaparèixer el nostre nom de la terra. ¿I què faràs pel teu gran Nom?\n10 I Jahveh va dir a Josuè: Alça’t! ¿Per quina raó has caigut tu així sobre el teu rostre?\n6:20 He 11:30 6:22 Js 2:14 6:25 He 11:31 6:26 1Re 16:34 7:1 Js 6:18 7:9 Ex 32:12


Real Media Variable Bitrate - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: RMVB)\nRMVB (Real Media Variable Bitrate) és un format de vídeo de RealMedia desenvolupat per RealNetworks.\nvideo file format (en)\nInicialment, aquest format només era suportat pel RealPlayer, reproductor també creat per aquesta companyia.\nEls formats més comuns de RealMedia estaven dissenyats per a l'ús a Internet mitjançant fluxos de dades amb una taxa constant. En canvi, el format RMVB es caracteritza per tindre una taxa variable de dades, especialment enfocada al desament de fitxers multimèdia de forma local. Els fitxers amb aquest format solen utilitzar l'extensió .rmvb, i en comparació amb altres formats de compressió com DivX o XviD, destaca la capacitat de disminuir la mida dels fitxers, utilitzant la mateixa raó de compressió.\nAquest fet ha provocat un interès a les xarxes P2P, ja que pot compartir un mateix fitxer multimèdia, amb la mateixa qualitat, però substancialment més menut, pel que redueix també el temps de descàrrega.\nEn l'actualitat el format RMVB, ja posseeix suport per a altres reproductors multimèdia gràcies a projectes com els de Real Player Alternative, permetent així que aquests tipus de fitxers puguen ser reproduïts per qualsevol altre reproductor diferent de RealPlayer, així com la possibilitat de transformar un fitxer codificat amb RMVB a qualssevol altre format com l'MPEG.\nEl Sistema Operatiu pot identificar el fitxer gràcies als 4 primers octets ".RMF", o traduït a l'hexadecimal 2E 52 4D 46.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Real_Media_Variable_Bitrate&oldid=17998755»\nDarrera modificació: 7 gen 2017 a les 01:03


Animus provocandi: 2007\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 19:32 8 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEls dies 23 i 30 del mes passat vaig tenir l’oportunitat d’impartir un seminari de reflexió artística.\nOrganitzat per la Galeria Paspartú de Barcelona, el seminari titulat “De la idea a l’obra” té l’objectiu de generar la inquietud dels artistes emergents, aportant possibles solucions als problemes que es presenten, tot donant seguretat, potenciant l’autoestima i la credibilitat personal. Tot a través de l’experiència particular d’un artista professional.\nEn el meu cas, vaig impartir el de pintura. També hi ha o hi hauran seminaris d’escultura, fotografia, art digital i música. I la previsió és de seguir impartint-los durant el 2008.\nBàsicament van adreçats a artistes joves que tinguin interès per iniciar-se en el món artístic i vulguin treballar un art social i intercultural, donant a conèixer la seva obra.\nCal dir que les meves sessions van ser “pilot” doncs era una experiència nova per els assistents, la pròpia galeria i per a mi mateix. Però el resultat va ser força engrescador.\nDe fet, la metodologia que vaig utilitzar (apresa fa anys, en seminaris que havia impartit a directius de banca quan, en una altra vida, em dedicava a això...) va ser la del descobriment i l’autoreflexió. Com aquell qui diu vaig fer de mirall, frontó o “psiquiatra”. Res de pallisses magistrals ni anàlisis profundes de obres d’art del renaixement, tot i que de passada en parléssim. I tot amanit amb una mica de provocació.\nSi voleu més informació, consulteu a www.galeriapaspartu.com. O us arribeu a la galeria Paspartú, al carrer Verdi del Barri de Gràcia. De passada podeu anar als Cinemes Verdi on acostumen a fer les millors pelis de Barcelona. O a menjar palestí, japonès o a fer un cafè portuguès una mica més amunt. O a visitar, més avall, el sex shop Desig (Botiga - Galeria d’Art - Centre de Documentació Eròtic), on “casualment” hi tinc obra eròtica en dipòsit...\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 15:02 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nJa he tornat. He fet una interessant excursió psíquica.\nJa se que això és un concepte difícil d’entendre. I encara és més difícil d’explicar, però ho intentaré. Començo:\nUn dels ritus sagrats dels pobles indígenes amazònics i andins és el consum de la ayahuasca. La consumeixen des de fa més de 5000 anys per prendre decisions, per guarir i guarir-se, per resoldre conflictes entre famílies, entre tribus, etc.\nLa ayahusca és una mixtura líquida enteògena, composta d’un mínim de dos ingredients vegetals. Farmacològicament, un aporta un inhibidor de la monoamino-oxidasa (IMAO) i l’altre la dimetiltriptamina (DMT). A la liana Banisteriopsis caapi se li afegeix una altra planta que sigui la font de la DMT amb efectes psicoactius. És fa servir bàsicament per provocar estats de caràcter curatiu, místic i visionari.\nTal com escriu Josep M. Fericgla, doctor en Antropologia Social i Cultural per la Universitat de Barcelona i expert en aquest tema, la millor forma d’explicar resumidament l’efecte de la ayahuasca, és explicar que la DMT, és una substància que segrega el nostre propi cos, responsable dels somnis nocturns. Per això els efectes de la ayahuasca són com somiar, però en plena consciència del contingut de les imatges i les emocions.\nLa capacitat que té la ayahuasca d’obrir l’inconscient la converteix en una substància de gran potencial en la psicoteràpia. Ja s’estan fent teràpies enteogèniques (paraula que es pot traduir com “que genera divinitat interior”) per tractar toxicòmans, amb resultats positius. Al Brasil, on la ayahuasca és legal, hi ha clíniques on s’ofereixen tractaments a persones d’arreu del món, afectades de comportaments compulsius o adictius.\nDesprés de milers d’anys del seu consum en l’entorn xamànic de l’Amazònia, no hi ha ni una sola referència d’ús indegut, d’intoxicació o d’addicció a l’ayahuasca. I com que en obrir l’inconscient es produeixen vivències agradables, però també d’altres més difícils de suportar (per exemple, records vergonyants, traumes i tabús que tots tenim amagats) és totalment improbable l’ús lúdic o compulsiu.\nAcabo: l’estat modificat de consciència (EMC) produït en prendre l’ayahuasca (similar al de la respiració holorènica, també mil·lenària), a més de dotar a les persones d’una important capacitat per auto corregir-se, compensar-se i reequilibrar-se, també afavoreix la imaginació i la creativitat, aspecte especialment interessant, al menys per a mi.\nServeixi aquesta explicació, que he intentat que sigui seriosa i gens sensacionalista, per argumentar el meu interès i motivació en el camp del coneixement i creixement personal.\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 13:18 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEl President de l’Espanyol (Real Club Deportivo) s’ha queixat perquè la Generalitat ha editat un DVD de les Tres Bessones dirigit a les escoles, per donar a conèixer als nens immigrants la realitat de Catalunya i on hi apareix el Barça (Futbol Club). I en canvi ells no.\nLa cosa políticament correcte demanaria que sortissin, com a mínim, el Barça, l’Espanyol, El Nàstic i una pila de clubs històrics més, com també hauria de sortir la Penya de Bàsquet, el Reus de Hoquei i molts més clubs de tot Catalunya. Llavors, més que un DVD, s’hauria d’editar una col·lecció setmanal en fascicles per que hi apareixes tothom...\nLa Vanguardia, en un article de la contraportada d’avui titula “El Barça no es Catalunya” parlant d’aquest assumpte. Discrepo totalment: ens agradi o no, vulguem o no i pesi a qui pesi, la qüestió és que el Barça és Catalunya. No diré com l’antic president Nuñez aquella desafortunada frase “...aquesta ciutat que porta el nom del Club...”, però els trets van per aquí.\nNomés cal viatjar pel món. Vosaltres creieu que Catalunya és en Pau Casals, en Joan Miró, en Lluís Llach, en Pau Gasol, en Justo Molinero o el pa amb tomàquet? O us sembla que és el Palau de la Música, Montserrat o la Costa Brava? O potser us penseu que és la Sagrada Família, la Patum de Berga o la Colla Jove de Valls? O en Ferran Adrià, el Call de Girona o la Caballé? No pas...\nAnant pel món veus que un 99% de persones, d’entrada, poden arribar identificar Catalunya com a Barcelona. I Barcelona com el Barça. Ergo: el Barça és Catalunya.\nI els personatges més coneguts de Catalunya, són jugadors estrangers del Barça: en Ronaldinho, en Messi, l’Eto’o o l’Henry... Com fa anys eren en Ronaldo, en Maradona, en Cruyff o en Kubala. Tot depèn del continent on estàs... i on intentes fer pedagogia del que som els catalans i quina és la nostra realitat.\nNo cal que ens esquincem les vestidures ni ens indignem. A mi també m’agradaria sortir al DVD com un artista de la realitat de Catalunya, però haig d'acceptar que com L'Espanyol no sóc real, sóc virtual... I això que ells és diuen Real Club!\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 14:25 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 17:51 10 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nA veure: recapitulem. Anirem una mica enrera. Per petició popular explicaré, una mica per sobre i sense entrar en massa detalls, què em va passar a Mèxic i més concretament amb el Ovnis.\nTot el que ve a continuació està basat en fets reals, com a les pel·lícules. Per tant, no vull rialletes ni coses per l’estil...\nAmb la meva dèria, quasi patològica, d’investigar i seguir les petges dels meus avantpassats (siguin Brasó o Duran, que són els meus cognoms, o trobar llocs on el nom de Pere Màrtir estigui present), vaig anar a petar, després d’haver al·lucinat cogombres durant una temporada amb les tribus “Peus Negres”, a la Sierra de San Pedro Mártir en plena Baja Califòrnia.\nAllà es troba el Cerro de la Encantada, una muntanya de més de 3000 metres. I allà, igual que al nostre estimat massís de Montserrat, hi apareixen de tant en tant objectes voladors no identificats. A Montserrat, com sabeu els més aficionats a aquest tema, és el dia 11 de cada mes (aquest assumpte l’estic treballant i documentant actualment. Tindreu noticies més endavant, en forma de llibre). Al Cerro és el dia 13, si s’escau en dimarts...\nBé, doncs “jo hi vaig ser-hi” (títol de la meva actual sèrie de pintures, casualment). Vaig veure Ovnis i vaig veure éssers que no eren del nostra planeta Terra. Vaig tenir una “trobada en tercera fase”, com diuen els experts i la pel·lícula del mateix nom. Però, això aparentment tant inofensiu, es va convertir en un perill per a mi mateix quan ho vaig explicar en una radio local de la ciutat de Tijuana.\nLes autoritats em van denunciar per apologia de no se què, i la NASA que sempre està amb les orelles posades, es va interessar molt “amablement” pel fet. Vaig haver de fer-me el boig tot prenent bolets al·lucinògens (res a veure amb les trompetes de la mort...) i fotre el camp corrents cap a Xile.\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 14:32 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 19:04 8 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nFaig una pausa en el relat de les meves aventures al voltant del món, per parlar una mica de Roma.\nHi he estat un parell de dies per temes professionals. Ahir al vespre vaig arribar a l’Aeroport de Girona, el qual vàrem sobrevolar quasi be una hora degut a la tempesta que hi havia per aquelles contrades. Feia temps que no m’havia espantat tant en un avió. Però noi, aquestes companyies de baix cost a més de no oferir res gratis, no t’informen ni del que està passant encara que s'acosti la teva hora...\nL’avió trontollava, a fora tot eren núvols negres i només fèiem que pujar i baixar. Les hostesses estaven assegudes parlant entre elles, mentre els passatgers reien i cridaven histèricament, excepte un senyor que crec que estava borratxo i jo que, com que sóc un aventurer tipus Indiana Jones, vaig mantenir una calma aparent (per dintre estava absolutament cagat), que em permetia tranquil·litzar la parella italiana que tenia al meu costat, molt nerviosos i a unes mosses angleses de l'altre costat del passadís, que xisclaven com si estiguessin al cinema veient una pel·lícula de por, però sense els sacs de crispetes corresponents. Encara bò, vaig pensar.\nNi el comandant de l’avió, que si hagués estat de la magnífica i mai prou alabada companyia Iberia, ens hagués dit, per exemple: “Les habla el comandante Javier Garcia del Moral Villaverde Santisteban. Estamos sobrevolando el Aeropuertecillo de Gerona a la espera de que las condiciones meteorológicas tan asquerosas que tienen por estas tierras, nos permitan aterrizar en condiciones idóneas y tal... No se preocupen, las azafatas se ocuparan de sus vómitos, ataques de pánico y demás síntomas de debilidad. Eso si: intenten no molestar demasiado, plebeyos...”.\nEn canvi en ser Ryanair, res de res. Ja a l’anada, només van parlar en italià. En tornar, en italià, anglès i castellà. Ni rastre de català. De fet, sempre ens queixem: si ja estem a la fira del llibre de Frankfurt, ara també volem que ens diguin cosetes en la nostra llengua, en els avions que van i venen a/de Catalunya. És que som uns emprenyadors! Al menys, jo...\nAi, si, Roma!. Que haig de dir de Roma?. Doncs que és una meravella, com ja se sap. Hi he estat unes quantes vegades. L’any 2002 vaig exposar-hi. Ho vaig fer a la Galleria Il Canovaccio, on l’escultor mataroní Damià Campeny, el 1797, va estar-hi treballant una temporada, ja que aquesta sala d’art havia estat el taller del famós artista italià Antonio Canova. Llavors en Campeny hi va anar becat per la Junta de Comerç. Quan jo vaig exposar-hi em vaig pagar el viatge, el transport de les obres, el sopar-roda de premsa, l’estada, el percentatge de vendes i un import fix com a lloguer de la sala. L’Ajuntament de Mataró (alcalde i Cultura) als quals els vaig enviar informació del que anava fer i on (recalcant que 200 anys després un altre mataroní trepitjava -laboralment parlant- l'estudi d'en Canova i tot això...) no em van ni desitjar bon viatge. Suposo que estaven molt enfeinats i això d’anar a exposar a Roma també són ganes...\nEn fi, que és quan tinc por que hi veig clar (gràcies Foix): Carpe diem!\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 17:39 8 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 16:40 8 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 19:35 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nQuè voleu que us digui d’Islàndia? És un lloc impressionant, diferent de tots. Aigua i foc. Gel i volcans. Negres i blancs, verds i ocres. Una mena de desert fred. Però curiosament resulta “càlid”, tot i les baixissímes temperatures que es registren gaire bé tot l’any.\nUna cosa però, és anar-hi de turisme i l’altre és anar a treballar a una plataforma petrolífera enmig del mar... Jo vaig fer les dues coses: primer, tres mesos a alta mar entre Islàndia i Groenlàndia i després, un mes a tot luxe, voltant el país en un tot terreny que semblava un d’aquells vehicles estrafolaris de les pelis d’en Mad Max. És el que té cobrar 6000 €, conèixer un vikinga divertida i ésser un mal gastador.\nResumint, a la plataforma vaig reviure el que ja coneixia: un ambient fred i opressiu, un treball bastant fastigós i un parell de crits de: “home a l’aigua!”. Homes que, un cop rescatats ja eren barres de gel, com aquelles que es posaven a les neveres d’abans. Realment trobes a faltar els petits plaers, com el de regar les plantes...\nL’avorriment el matava dibuixant. El problema és el Brenivin: una mena d’aiguardent autòcton. Destil·lat de patata amb l'atractiu sobrenom de “la mort negra”. Amb això queda tot dit. Per a mi va ser com l’absenta pel Toulouse-Lautrec...\nPer acabar: l’episodi més dur va ser quan marxava cap a terra ferma, un cop finalitzat el contracte, amb una mena de llanxa. Vam tenir una trobada amb pescadors de taurons que, tot i la seva mitja prohibició, se segueix practicant descaradament. Un plat típic islandès és el Hákarl que és precisament tauró. Doncs bé, la nostra embarcació es va enganxar amb els ormeigs de pesca i quasi va bolcar, amb una cinquantena de taurons ferits, famèlics i furiosos rondant per allà!\nL’ensurt, tot i que no va passar res greu, va ser d’aquells que et queden de per vida. Mai més, ni al restaurant xinès, he demanat sopa d’aleta de tauró...\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 16:48 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\n... D'escriure un poema. Va per vosaltres, estetes, puritans de la coherència, integristes de la veritat absoluta, xamans, caçadors d'ànimes erràtiques i/o amants del vers surreal o no:\nCada cop que em queixo\ncrec que la cago.\nCony quina casualitat\nque tu també quedis\ncom un cromo\nQue passa, carai?\ncuiti cada cop\nen Quico es cola,\nno li calem?\nQuè, Monegal-bis, com t'ha quedat el body?... Espero que em tornis a incloure als 40 prinsipales\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 00:10 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nDe fet ja tenia certa experiència amb el tema del petroli. No per haver estat enrolat en el petroler King B.B., sinó perquè un temps abans havia treballat unes setmanes en una plataforma petrolífera danesa, al Mar del Nord.\nUn amic meu de joventut, de Vilassar de Mar, hi havia treballat i m’ho va recomanar: aïllament absolut, més que retirar-se a un monestir a meditar, bon sou i vacances llargues. El que passa és que és molt dur. L’ambient físic i emocional és fred, claustrofòbic, opressiu... Ho vaig fer una curta temporada, just per poder pagar deutes pendents i comprar-me un futbolí dels de veritat (una de les il·lusions de la meva vida...).\nPer això, quan en el pou de petroli algerià vaig trobar uns empresaris islandesos reclutant gent, m’hi vaig apuntar. Avió pagat fins a Reykjavik, tres mesos fent una “suplència” en una plataforma instal·lada al Denmark Strait entre Islàndia i Groenlàndia, 6000 € , menjar i dormir. En aquestes feines hi ha moltes baixes laborals: depressions, alcoholisme, suïcidis, gent que cau a l’aigua... Però jo tenia certa experiència i, en aquell moment, hi vaig veure una bona sortida econòmica i viatgera. Total, no tenia cap pressa per completar la meva particular volta al món...\nA més, en aquestes plataformes hi ha moltes estones que no fas res i portant a sobre la llibreta i el llapis per a mi ja es sinònim de no avorriment. O això volia creure’m per enganyar-me una mica i fer-ho més suportable.\nL’experiència va ser tremenda. A l’Oficina de Treball (l'atur) de Mataró ja els hi vaig dir que no em busquessin cap feina d’aquest tipus, encara que consti en el currículum...\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 15:30 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nSortint de Tlemcen ja es feia fosc i en Simbad estava molt nerviós. Li vaig preguntar que li passava i em va dir que no li feia gens de gràcia tots els moviments que veia. Els turistes que portàvem no s’havien adonat de res... reien, parlaven, feien fotos, filmaven i tot això que fa aquest tipus d’espècimen quan està en un país que creu exòtic...\nCap a les 10 del vespre, tot passant per un poblet perdut a les muntanyes, de cop i volta es creuen davant nostre un parell de furgonetes i baixen corrents 10 paios encaputxats, esgrimint metralletes i ens fan baixar del nostre vehicle. Redeu quina por! Tothom cridava, ells preguntaven qui érem , d’on veníem i on anàvem, els turistes xisclant i plorant i en Simbad i jo acollonits, però mantenint el tipus i preguntant que passava. Jo estava però, més cagat que el dia que em vaig examinar de taquigrafia de 3er. de Peritatge Mercantil (argot actual: Empresarials més o menys...). Per cert, que encara la tinc penjada la puta taquigrafia. Per culpa d’això no tinc el diploma del borbó. Ai, no: que sóc de l’època del Generalísimo de los Ejércitos por la Gracia de Dios...\nEren islamistes del FIS. Ens van segrestar i ens van tenir tota la nit, curiosament, en un cementiri cristià...\nCap a les 8 del matí, crits, trets, corredisses: de cop apareixen 50 elements dient que fotem el camp cagant llets. Sembla ser que eren els Tortugues Ninja (policia antiterrorista). A fora teníem el nostre cotxe. Ens van ordenar que anéssim cap a la frontera de Marroc sense parar en lloc ni per res.\nA mi no m’agradava l’idea. Digueu-me tossut, digueu-me inconscient, però vaig dir al Simbad que seguís ell i que a mi em deixés al primer pou de petroli que trobéssim. I així ho vam fer. Va ser una bona pensada, doncs gràcies a aquest fet vaig anar de gorra fins a Islàndia. Ja us explicaré com ho vaig fer...\nLa foto és del moment que vaig decidir quedarme prop d'un pou de petroli, en ple desert de muntanyes. Me la va fer en Simbad com record "pòstum"...\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 15:07 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 00:27 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 00:35 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nRepintar submarins vells no és feina senzilla. D’entrada no és com repintar la barana vella del jardí de casa: rascar amb paper de vidre, pintar amb mini i finalment pintar amb el color que la teva companya (o company) a triat aquesta vegada i que fa més joc amb les persianes que el color que vaig triar jo l’altra cop.\nNo. Repintar submarins és una altra cosa. I més si estem parlant d’un aparell de guerra. I turc. Tinc certa experiència en pintura a l’oli, a l’aquarel·la i amb esprais esmaltats graffiteros. Però això és molt diferent: planxes immenses de ferro rovellat que s’han de rascar amb una mena de pistola gegant on hi surt sorra a pressió, pintar la primera capa amb un producte tòxic que et fa sagnar pel nas, després quitrà i finalment la capa de pintura plàstica especial “Titan Submarinos Turcos de 3ª Mano” que et fa vomitar el döner kebab que acabes d’esmorzar.\nHo vaig fer durant un mes però me’n vaig cansar. Els acabats artístics que hi dibuixava no feien massa gràcia als militars del bigoti gros i vam “acordar” rescindir el contracte. Unes quantes lires turques (l’equivalent a 150 euros) i passa que t’hi vist. I no et posis tonto reclamant al exercit turc: corres el risc de desaparèixer una temporada en qualsevol masmorra on et fan massatges encara no vulguis, molt diferents dels que fan als turistes en els banys turcs d’Istanbul.\nEn vista d’això vaig decidir aprofitar que un submarí anava a espiar les costes gregues per marxar. Em van fer pagar, justament, 150 euros per sortir del Mar Negre en direcció a Creta.\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 15:48 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 20:15 8 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nComencem pel principi. Bé, pel principi tampoc. Però, en tot cas, m’interessa arrencar la història des d’aquí.\n¿Com vaig anar a petar al petroler King B.B. de la companyia Clapton, King & Co., que encara que portés aquest nom era egípcia pels quatre costats. Això si: la seu central al Panamà? És com el Dow Jones i el Nikei: no entenc res. Per no parlar de l’Ibex 35!\nVull dir que no entenc això dels vaixells. Però paguen bé per treballar-hi. I el whisky és free. Per tant, en un moment de crisi existencial en general (posem-hi la que feia 34) i artística en particular (la 178 o 179ª) vaig decidir fer la volta al món amb 600 € a la butxaca, producte del darrer quadre que vaig vendre (i d'això ja fa molt dies...) a la recerca d’aventura i inspiració. Ja ho sé que us costarà creure'm, seguir-me i, fins i tot, entendre'm.\nPerò a mi m’és ben bé igual el que penseu. Això es a can "Animus Provocandi". Aquest és el meu Blog i dic el que haig de dir. Al menys la meva psicòloga així m’ho recomana. I li faig cas, doncs si a la paret hi té la tira de diplomes per alguna cosa serà. I, a més, està molt bona...\nDe moment només us puc ensenyar una còpia del contracte (per anomenar aquest paperot d’alguna forma). Ja us avanço que soldar i repintar les parets de ferro del petroler no ho feia massa bé, però la inspiració la vaig recuperar tot just girant per l’estret d’Ormuz direcció Umm al Qaywayn. O sigui que tindreu més noticies meves...\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 16:35 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 13:10 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 16:25 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 18:26 16 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 13:04 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 18:04 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nVaig dir en el meu escrit “Desert” de l’1 de juliol que properament marxaria a Tifariti (República Saharauí Democràtica) amb motiu de ARTIFARITI 2007. Em vaig precipitar i deixar portar per la il·lusió.\nFins el moment no he rebut cap notificació de que hagin escollit el projecte que vaig presentar-hi. I les bases deien que abans del 31 de juliol es posarien en contacte amb els seleccionats... O sigui que ja m’ho puc anar traient del cap.\nTambé vaig dir que si això em fallava tenia un viatge a la recambra. A Líbia. Però tot hi les ganes que tinc de tornar al Sàhara ara m’han passat les presses per anar en aquest país concret. I mira que normalment no em deixo condicionar massa per aquestes coses, però tot el que ha passat recentment amb les infermeres i metges búlgars i palestins, amb tortures i penes de mort i que finalment ha acabat bé (és un dir...) m’ho ha fet repensar. I quan veig els negocis d’armes i tota aquesta mena d’hipocresia Occident / pròxim Orient, encara em reboto més!\nPer tant, de moment no marxo al desert fins a nou avís. Tothom tranquil començant per mi. Per l’ocasió transcric un fragment d’un poema, que sempre queda bé, d’Antoine de Saint-Exupéry: “Per què m’obligues, Senyor, / ha travessar el desert? / em recargolo de dolor entre les espines. / Però n’hi ha prou amb un senyal teu / per tal que el desert mudi, /...”\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 20:54 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nDivendres dia 10 inaugurem, a les 19:30, una exposició col.lectiva a la sala d'art multidisciplinar Paspartú, al carrer Verdi 25, en ple barri de Gràcia de Barcelona. Hi exposaré una vintena d'obres noves pertanyents a la sèrie "Jo vaig ser-hi...".\nDesprés d’uns anys pintant obra de temàtica social i crítica (Palestina, Iraq, guerres inexplicables, polítics manipuladors, tortures, racisme, boscos cremats, etc.) m’he pres un descans. Tant en la forma com en el fons. Ha estat un procés natural, no buscat. Però per a mi, necessari i mentalment higiènic.\nHe retornat a les formes de les vinyetes. Procedeixo de la cultura del còmic que reivindico i reconec com a la meva primera i major influència creativa.\nA “Jo vaig ser-hi...”el fil conductor és un ciclista, protagonista i observador d’un entorn que pot ser surrealista, hostil o fantasiós.... Un ciclista viatger que es pot trobar sol, ben acompanyat o no, a contracorrent, en perill o a punt d’assolir una fita. Però, bàsicament, l’important del personatge no és tant l’objectiu com el trajecte vital que fa. És la meva declaració de principis.\nEl tractament formal que li he donat també ha estat diferent de la major part del meu treball. Normalment faig servir olis sobre tela. En aquesta sèrie, en canvi, he utilitzat tècniques graffiteres, mitjançant esmalts i laques en aerosol, plantilles i les parets les he substituït per paper...\nHi esteu convidats (els que en aquestes dates encara estigueu per aquí...).\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 12:56 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nJa he tornat de Galícia. Tal com comentava en l’escrit del 21 de juliol hi tinc dues exposicions col·lectives, una a Ourense i l’altre a Padrón i he volgut assistir a les respectives inauguracions.\nAvui, però, no comentaré les exposicions. Ja ho faré un altre dia, o no. El que vull comentar és una experiència vital i d’amistat. Em vaig instal·lar a Coruña, a casa d’uns amics gallecs que vaig conèixer l’any passat en un altra exposició, en aquella ocasió a Vigo. La Mónica i en Carlos es van proposar que “quan marxés estimés Galícia...”: llengua, geografia, història, gastronomia, musica, poesia... Una mica de tot que per a mi va ser molt.\nTambé vaig tenir la sort d’assistir a diversos assaigs de música i poesia del grup Segreis, que després van representar al Convento do Carme de Padrón el dia de la inauguració.\nAra conec i estimo una mica més aquesta terra que, en moltes coses em recorda Catalunya. Som diferents però no tant. Tenim una Història i unes “històries” molt comunes en aquests Estat de les Autonomies que tant ens aprecia...\nPerò sobre tot m’emporto l’amistat reforçada i autèntica dels meus amfitrions i dels components de Segreis, que a més d’en Carlos són els joves i extraordinaris Alberte, Manuel i Maria. I també, la Maribel, que no és del grup de músics però és una bona amiga.\n“Ven, ven, ven, ven\nxarro do vinho\nven a mis brazos mugher”\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 17:39 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nDeixeu-me matisar. Quan en el meu escrit d’ahir deia: “...no sóc de festes multitudinàries...” i “...pel que fa a festes tradicionals o majors ... passo...”, vull dir que les multituds m’atabalen.\nHo dic perquè no vull donar la sensació de que no m’agraden “Les Santes” en concret. En altres escrits ho he comentat que les festes tradicionals i/o folklòriques en general no m’agraden per desfasades, anacròniques i pels excessos que se’n deriven (de tipus cívic, econòmic i polític). Siguin les Santes, la Patum, els San Fermines o el Rocío...\nTot i així, si que hi han algunes tradicions i festes que m’agraden i m’emocionen. És el cas de la festa castellera, que ha sabut evolucionar en positiu i és un bon exemple de comportament solidari i educat. I un espectacle sensacional.\nVeuré o assistiré a pocs actes de la Festa Major de Mataró, entre d’altres coses perquè aquests dies marxo, tal com vaig explicar en el meu escrit “Galícia”, però el que no m’he perdut és la Diada Castellera d’avui a la Plaça de Santa Anna. Impressionant i molt emotiva en recordar el dissortat accident d’ara fa un any...\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 19:13 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nMe’n vaig a Galícia. Tal com deia en el meu escrit del dia 14 “Foc”, properament tinc tres exposicions per aquelles terres celtes de bon marisc.\nL’any passat vaig exposar a la Galeria Chroma de Vigo, en un col·lectiva de pintors gallecs i catalans. Hi vaig presentar un parell de quadres de la sèrie “El Bosc Cremat” que ja havia exposat abans a Mataró a la Galeria Lolet Comas. Quan les vaig exposar a Vigo, no sabia la reacció que podrien causar en un lloc com Galícia, tan castigada pels focs de l’estiu de l’any passat.\nDoncs la reacció ja la sé: organitzades per la revista d’art Artnotes, on hi estic “penjat” en una relació d’artistes i on hi col·laboro quinzenalment en la seva edició digital (www.artnotes.info) amb una vinyeta dissenyada per ordinador, entre agost i setembre participaré en tres col·lectives més. I m’han demanat que hi exposi quadres de la mateixa sèrie.\nEls dia 27 de juliol inauguro, juntament amb l’artista Guillermo Pedrosa, l’exposició “Elementos / Hábitat” a l’Hotel Eurostar Auriense d’Ourense. Hi serà oberta un parell de mesos i presento unes 10 obres, un parell de les quals seran noves i la resta, del 2005 i 2006, exposades a Lolet Comas i a la Col·lectiva Sant Lluc.\nL’1 d’agost, al Convent del Carmen de Padrón inaugurem la col·lectiva “Intramuros”. Som 14 pintors, gallecs i catalans, on també hi seran les artistes de Blanes i d’Arenys Sanzsoto i Betlem Planells. A més, en el vernissatge, hi haurà música i poesia.\nA principis de setembre en tinc una altra al Casino Atlántico de A Coruña, però aquesta encara no en tinc dades concretes.\nAmb tot això vull dir que per les Santes de Mataró no hi seré. Voltaré per Galícia i si algú vol venir a les inauguracions n’està convidat . Serà benvingut. Les Santes es fan cada any i jo tampoc soc de festes multitudinàries ni llargues en el temps i en l’espai. Sempre m’han agradat més les festes privades, els guateques o les íntimes... Les úniques aglomeracions que suporto estoicament són les de Can Barça (això si m’hi conviden...), però pel que fa a festes tradicionals o majors, platges abarrotades i grans superfícies, passo. Suposo que em ve d’un trauma infantil a Can Jorba una nit de Reis...\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 19:33 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nFa poc que he encetat aquest Blog on hi escric pensaments i opinions sobre diversos temes que m’interessen. Art, cinema, esport, aspectes socials, etc. Ho faig, generalment, en to irònic però, si cal, no exempt de crítica. Intento que aquesta sigui constructiva. Sóc conscient de que també hi poso un aire provocador. Tinc aquest tarannà. Per això el Blog es titula Animus Provocandi, títol que he tret de la meva darrera exposició.\nEn el Blog he activat l’opció de rebre comentaris. M’agrada el contrast d’opinions i el debat. Des de la discrepància i la diferència de parers també s’aprèn. I jo aprenc cada dia. El que em costa més d’entendre però, són les actituds viscerals, de pell fina i de tanta susceptibilitat. Algú em va acusar en un dels seus comentaris de “ressentit social i envejós”. No m'hi considero pas. En canvi, si que crec que hi ha una alarmant manca de sentit de l’humor, de crítica i , fins i tot, d’autocrítica. Molt mesell, acrític, pasota i/o súper-hedonista a la vinya del Senyor... Goya deia: “el sueño de la razón produce monstruos”. A mi em sembla que la societat del benestar (segons per a qui) produeix adotzenats.\nDels diversos escrits que he anat fent en el Blog, els que més comentaris han tingut són precisament els referents a les corridas i encierros. La meva posició en contra del toreig ja la vaig expressar. Per tal que quedi clar que no és oportunisme ni progressisme barat, reprodueixo un quadre meu del 1988 de títol prou eloqüent: “A veure si me les claves a mi, fill de....”. La Sabine em preguntava si havía pensat en pintar aquest tema i vaig recordar que, feia molts anys, ja n'havia reflectit el meu parer en algunes pintures.\nQuant als encierros, vull recordar que en el comentari “Carta a Ricard Brufau” el primer que li desitjava a aquest noi era “que no sigui res i et curis aviat”. Em reafirmo en aquest desig i en tot l’escrit. I encara més després d’haver llegit les seves declaracions a Noticias de Navarra.com: “...reconoce la imprudencia de correr el encierro tras salir de copas”. “Es imprudente por mi parte, pero bueno...” “... costará unos años volver a correr el encierro...” (vol dir que hi tornarà a córrer).\nUn comentari d’en Ferran és molt il·lustratiu. I aquest aspecte no el vaig ni esmentar. Diu: “ les lesions d’aquest eixelebrat les ha de pagar la Sanitat Pública?”.\nDiario de Navarra: “Salud contabiliza 642 urgencias en las fiestas. Traumatismos, heridos del encierro y agresiones, las atenciones más numerosas...”.\nI encara creieu que haig de callar?\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 15:15 11 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nNo et conec de res, Brufau. Només que avui t’he vist en una foto al diari Avui. A la secció d’oci d’aquest diari i amb el titular: “Un català enganxat per la cuixa”, es veu com un toro t’enganxa per aquesta part de la cama i t’aixeca, en això que en diuen encierro a les festes de Sant Fermí, a Pamplona. I he sentit la necessitat d'escriure't quatre ratlles.\nD’entrada dir-te que espero que no sigui res i et curis aviat. Però, també dir-te que si hi tornes l’any que ve i et passa alguna cosa, mira que vols que et digui... Em passarà el mateix que quan en una corrida el toro enganxa al torero: tinc una sensació, políticament incorrecta, d’alleugeriment, d’anar a favor dels dèbils, dels torturats, dels maltractats.\nJa se que l’Ernesto Jemigüei (permeteu-me aquesta llicència, és que m’agrada molt com a les Espanyes tradueixen els noms dels estrangers castissos, com el Bernardo Schuster o com aquell pobre desgraciat, esquiador alemany nacionalitzat espanyol, que quan guanyava li deien Juanito i després, quan es va descobrir que anava dopat, ja es tornava a dir Hans). Això, et deia que a l’Ernesto li agradava molt això dels encierros, però has d’entendre Brufau, que els americans ja ho tenen això dels collons (amb perdó) com un toro: primer carregant-se els indis i després, perquè no se’ls rovellin els colts i els winchesters , s’apunten a una ronda d’aspirines mentre hi hagi sang i fetxe. Això si: per salvar-nos de l’eix del mal...\nPerò noi, un català jove com tu, il·lustrat (portes un diari a la mà i vull suposar que el llegeixes cada dia... o potser és per anar emprenyant el malparit de toro que tens el costat?), no sé que hi pintes corrent barrejat amb navarresos purs i durs i d’altres no tant i amb americans, australians i d’altres valents i cultivats mossos globalitzats. Potser és que ets de molt bona família i a Catalunya estàs mancat d’emocions fortes? Si és així et recomano que viatgis amb la Renfe, intentis comprar un piset de 40 mts., contractis una hipoteca o, senzillament, vagis de lloguer. També que busquis feina del que has estudiat... Ja veuràs com es ben emocionant.\nSi tot això ja et passa, però així i tot, busques una manera de cremar adrenalina per oblidar tants problemes, vine a Mataró rei, ara que venen Les Santes i t’apuntes al “Desvetllament Bellugós” o a l’”Escapada a Negra Nit” que, apart d’emprenyar als que ens agrada dormir de nits, es veu que desestressa qüantitat. I no et clavaran la banya, Brufau!\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 16:16 14 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 16:54 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nTot i que sempre he estat "futbolero", haig de dir que hi ha un altre esport que sempre m’agradat: el ciclisme. I, sobre tot, el Tour de France.\nPotser perquè de petit ja anava a l’escola en bici, després en vaig fer alguna esplèndida col·lecció de cromos i, el meu germà gran era (i és) un apassionat de la bicicleta i sempre inventava jocs amb xapes, amb figuretes de plàstic o amb el que fos, vaig acabar essent un fan del ciclisme.\nNomés em faltava saber que un germà del meu avi, va participar en una de les primeres edicions del Tour (en l’època que s’hi anava a títol individual, pagant-s’ho tot i amb pneumàtics de recanvi penjats a l’esquena...), per augmentar la meva passió per aquesta carrera ciclista. I l’altre dia vaig saber que un corredor de Mataró hi participava: l’Eduardo Gonzalo. Llàstima que a la segona etapa ja s’havia fotut de lloros i va haver de plegar.\nDe fet, com en moltes altres coses, només en sóc un teòric d’aquest esport: sincerament, el que més m’agrada del Tour són les migdiades d’estiu, al sofà, davant la televisió. Això no te preu. Anar sentint (què no escoltant) els locutors, normalment embogits, quan un ciclista dels seus (en aquest cas espanyol) mostra el més petit símptoma de ser el millor del món mundial... I , finalment adormir-te del tot en els darrers quilòmetres de l’etapa, per no saber qui ha guanyat fins que no et despertes. Llavors, mig atontant encara, veus aquell bé de Déu de mademoiselles fent petons al guanyador, al maillot groc, al lider de la muntanya i a l’apuntador, mentre l’alcalde del poble intenta aparèixer a la foto i el ciclista no sap que punyetes fer amb aquell ram de flors embolicat en cel·lofana que li han regalat, l’ampolla de beguda energètica i l’osito de peluix cortesia d’un banc. Això, si t’has despertat a temps clar, sinó has d’esperar a les noticies del vespre per saber-ho. Quin patir això del Tour!\nAh! i l’altre germà meu, el petit, també li agrada la bicicleta. Però a aquest li agrada els mals camins de muntanya. Quin cansament només de pensar-ho...\nPublicat per Pere-Màrtir Brasó a 16:19 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge


Obre les portes el camp de futbol de la Torrassa\nEl camp de futbol era una antiga reivindicació del barri de la Torrassa\nAquesta setmana ha començat a estar operatiu el camp de futbol municipal de la Torrassa. El camp de futbol ocupa una superfície de 6.700 m2 i serveix per dotar de nous usos esportius el parc de la Torrassa, on també es preveu la creació d’un skatepark.\nEl nou equipament esportiu, destinat als equips del Collblanc-la Torrassa, té un terreny de joc amb gespa artificial i un edifici on s’ubiquen els locals i serveis de la instal·lació. A més, s’han habilitat dos camps de dimensions més reduïdes per a la pràctica del futbol, de forma transversal al camp gran.\nEl terreny de joc té una superfície de 4.712 m2 (95,2 m x 49,5 m); els espais públics (bancs, accessos i passos), 1.507 m2, i l’edifici dels vestidors, les oficines, el magatzem, el local social, el bar i els lavabos públics, 470 m2. El camp disposa d’un mur de contenció a la part posterior del Casal de la Gent Gran i de l’Escola Ramón y Cajal, en el qual es preveu pintar un gran mural.\nEl cost global de l'actuació ha estat de 3.193.103,83 euros i ha comptat amb un finançament de 2.065.875,41 euros per part de la Diputació de Barcelona. Les mesures decretades per fer front a la Covid han fet endarrerir la seva posada en marxa.\nEl camp de futbol era una antiga reivindicació del barri de la Torrassa, que se suma als altres equipaments municipals, educatius, culturals, socials i sanitaris ubicats als voltants de la part superior del parc: Regidoria del Districte II, Centre Cultural Collblanc-la Torrassa, Escola Santiago Ramón y Cajal, centre d’atenció primària, casal de gent gran i Hotel d’Entitats del barri.


FOTEM UN DRY MARTINI - Les putes receptes de la iaia\nAquesta mariconada del Dry Martini és aquella que és tan famosa per l’engominat aquell de les pel∙lícules d’acció, el James Bond. Així que si et vols fer l’interessant…\nDry Martini és típic nom que fa rabieta\n1. Fot la típica copa aquella triangle a refredar amb gel picat, o en la seva contra més senzilla, fot la copa a la nevera. Depenent de lo fi que vulguis ser fotent-lo.\n2. Un cop freda, ja pots anar a buscar aquella ampolla de vermut blanc que tens al rebost borratxo!, i…\n3. …EH! Què cardes amb un vermut de fora? Joder, vale que el pallasso aquell de les pel∙lícules ho fotia amb Martitrini, però tu podries parirlo amb vermut de Reus, no? Que una cosa és ser internacionals, i l’altre és ser pallussos!\n4. Va, fot-n’hi un dit, o així. Entendràs que dependrà una mica de la mida de la copa, oi?\n5. La resta toca omplirla amb ginebra. T’adverteixo que si la compres gaire bona és cara que t’hi cagues, però que de no ferho així t’exposes a que l’endemà, de passarte, et rebenti el puto cap en mil pedaços. Tu mateix.\n6. Li fots candela, i ja només queda fer allò tan típic de servir amb un collons d’oliva al mig no, els berberechos no calen. Ah, i una ristra de llimona, que així el tema es veu més ple.\nDemanarte el mateix que es demana el James Bond no et farà ser més guapo. Ni més interessant. Ni més seductor. És més, demanar el mateix que es demana el James Bond, probablement només et farà ser un cretí. Per això vull que n’aprenguis a fer: perquè mai te’l vegi demanar en un bar.\nJames Bond, a l’igual que l’inspector Gadget o la dignitat dels homes que duen camises amb escot, no existeix ni ha existit mai?\nAquesta recepta forma part de coctels\nFes-te el guai, fot falafels per sopar\nNo compris iogurts, gilipolles! Fes-te’ls.\nEl rom cremat és la polla\nDurant l’estiu, la Costa Brava fa olor de cervesa, ginebre i pixats d’holandès. Però durant uns dies, la cosa millora…\nLa sangría, allò tan castís\nQuina il∙lusió fan les botigues de la Costa Brava plenes d’imans de nevera amb toreros, sevillanes i gerres de sangría…\nLa vostra afició per anglosaxonar els noms em provoca tals inflades d’ovaris que al final em tocarà anar a cal…\nCom cardar un cafè irlandès collonut\nHi ha moltes maneres de ser un borratxo. Des de fotre’s els cartons de Don Simón de tres en tres,…


Guest House Tara Cerevic Sèrbia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 3 allotjaments a Cerevic.\nHeroja Rase 42, Cerevic, Cerevic, Sèrbia, 21311 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Guest House Tara és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Cerevic. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nGuest House Tara ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, sala d'estar, mosquiter, bany compartit a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent pesca, jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Guest House Tara.\nTots els tipus de viatgers (5) Parelles (2) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (1) Grups (2)\nAllotjaments a Cerevic


BARCELOFÍLIA : PASSOS ELEVATS PER A VIANANTS DE L'AVINGUDA MERIDIANA (1964-1993)\nPASSOS ELEVATS PER A VIANANTS DE L'AVINGUDA MERIDIANA (1964-1993)\n*1967.- El pont de Ferran Reyes amb la plaça encara per urbanitzar i l'església per construir.\nL'actual Avinguda de la Meridiana, oberta al trànsit per trams a partir de l'estiu de 1964, havia estat concebuda com una via ràpida per al trànsit rodat. Malgrat creuar barris i nuclis de població densos i anteriorment compactats, els vianants hi van sortit perdent d'una manera evident. La nova via suposava una barrera radical entre els dos costats que separava. El projecte, més semblant a una autovia urbana que a una avinguda, va preveure la construcció de tres pasarel·les o ponts enlairats sobre la calçada per tal que els vianants poguessin travessar d'un costat a l'altre, amb les lògiques molèsties que suposava per la gent d'una certa edat tenir que pujar i després baixar escales i rampes per accedir o abandonar respectivament el pont.\nTot i que a les cruïlles amb Consell de Cent, Mallorca, Navas de Tolosa i Felip II es van habilitar passos de superfície, tres grans pasarel·les de formigó van ser construides. Tot plegat atorgava a la nova via un aspecte de terreny conquerit per l'automòbil (aleshores símbol inequívoc de progrés i bastió del desarrollisme) en perjudici del vianant, un plantejament dissortadament clàssic i recurrent en la història del porciolisme.\n*1965.- Els ponts per a vianants de la Meridiana van generar rebuig des del primer moment. Aquest article aparegut a La Vanguardia n'és un exemple. (Cliqueu a sobre per agrandir-lo).\n*1965.- La Meridiana creuada pel pont del carrer Aragó.\nDes de plaça de les Glòries en direcció a Sant Andreu, el primer el trobavem a la cruïlla amb Aragó. Aquest pont curiosament no era perpendicular a la Meridiana sino que la creuava de biaix per tal de connectar les dues meitats del barri del Clot. Discorria en direcció mar des de la cantonada d'Aragó, on hi havia una curiosa rampa de cargol per accedir al pont, fins al carrer Meridional que servia per acollir-hi les escales de l'altre cantó. Aquest pont permetia accedir al sector del mercat. Era just a l'indret on en el passat hi hagué la popular Rambleta del Clot.\nLa segona pasarel·la, situada una mica més amunt, era justament a l'alçada del carrer de la Muntanya, entre el curs dels carrers Mallorca i València i, aquest sí, creuava la Meridiana perpendicularment.\n*1975.- Vista de la Meridiana des del pont del carrer Muntanya.\nEl tercer pont, arribant ja a la Sagrera, era el de la gran plaça Ferran Reyes amb la seva singular església. Quan van construir aquesta pasarel·la, aquell sector es trobava encara mig en estat de descampat, però en els anys següents va servir per connectar els dos trossos de la gran plaça. En aquest cas, l'ampli espai va permetre construir rampes per accedir al pas elevat.\nAl juny de 1967 va entrar en servei l'últim tram de la Meridiana, des de Fabra i Puig fins a la Trinitat i el límit del terme municipal. En aquella zona les interconnexions entre ambdós costats es van resoldre per sota. Allà l'efecte autopista era ja total i encara avui, tots i els passos de vianants amb semàfors, costa de fer abstracció de l'idea de via ràpida.\nPosteriorment, a l'any 1973, la reordenació de la Plaça de les Glòries va comportar l'enlairament d'un nou pont sobre la Meridiana entre el carrer Consell de Cent i el començament del carrer del Clot.\n*1973.- Aquell any, amb la reforma del nus viari elevat de la plaça de les Glòries, es va afegir un altre pont enlairat sobre la Meridiana. El veiem a la foto rera el panell informatiu. Connectava el cantó Llobregat de la via amb l'inici del carrer del Clot. Més enrera es pot veure parcialment el pont del carrer Aragó. (Foto: F. Català Roca)\nAmb l'arribada de la democràcia les baranes d'aquests ponts van esdevenir un lloc idòni per instal·lar-hi cartells i pancartes amb reivindicacions polítiques i convocatòries a mítings i actes de partit durant els períodes electorals.\nA partir de 1989 l'Ajuntament va començar a executar el pla d'humanització de la Meridiana i dels seus barris fronterers. Lògicament una de les primeres fites era retornar al vianant els drets que mai van tenir en aquells via i això passava inexorablement per la desaparició de les passarel·les.\nA l'agost de 1993, aprofitant el parèntesi d'activitat estival, era desmantellat i enretirat l'ultim pont de de vianants de la Meridiana, el de la plaça Ferran Reyes.\n*1993.- Enderroc del pont de vianants de la plaça Ferran Reyes.\nPublicat per bar.cel.ona.uta a 20:02\nEtiquetes de comentaris: Anys 1960's, Carrers, Clot\nTot Barcelona 31 de juliol de 2012, a les 8:58\nYa no me acordaba ¡¡ salut\nAitor 31 de juliol de 2012, a les 10:18\nJo tampoc però quan he vist la foto m'han vingut uns records.... Gràcies!\nViolant d'Atarca 31 de juliol de 2012, a les 12:09\nDoncs jo recordo que, tot i ser molest pujar i baixar escales, m'agradava el fet de no haver d'esperar-me per creuar, ja que els semàfors en aquesta via provoquen llarges aturades als vianants. Potser s'haguessin pogut col·locar escales mecàniques... Ja sé que aquests ponts creaven un paisatge urbà lletjot i insegur a segons quines hores, però eren pràctics per això que dic que creuaves d'una vorera a l'altra immediatament.\nEnric H. March 1 d’agost de 2012, a les 9:27\nMira que fa temps que busco fotos dels ponts de la Meridiana i no hi ha manera.\nEls ponts van ser la gota que va fer vessar el got. Al Clot, la Meridiana ens va partir el barri, i els ponts posava les coses difícils a la gent gran que volia anar a l'altra banda.\nA mi, però, em feia gràcia la rampa de cargol del pont del carrer Aragó: ens hi tiràvem lliscant.\nEl porquet 1 d’agost de 2012, a les 13:28\nEls ponts de la Meridiana, i en concret un, el que crec que creuava des de l'alçada de la Riera de Sant Andreu cap a Can Dragó sempre formaran part de la meva vida, tal i com vaig deixar escrit en un post recent.\nEl que em fa pensar que de Fabra i Puig enllà no es van fer passos subterranis, al contrari existien ben bé un parell de ponts que van ser retirats ja també.\nParlo de memòria, eh, però el pont referenciat al post (no fotografiat) et ben juro que no l'oblidaré mai!\n666_666 16 d’agost de 2012, a les 20:14\nNo puc evitar fer propaganda d'un post del meu blog sobre la Meridiana: http://www.cescllaverias.cat/archives/203\nI de Fabra i Puig cap al Nord com a mínim hi havia dos ponts més, el que anava al que ara és Can Dragó i el creuava a l'alçada del carrer Palomar o plaça Mossen Clapés. Aquest darrer va ser el primer en ser eliminat per un camió en marxa amb el remolc aixecat. Van caldre hores per desencastar el camió, el pont va ser enderrocat i en una nit l'exèrcit va construir un pont provisional tipus andami que va estar allà una bona temporada. Llàstima no haver-ne fet fotografies, tant a prop de casa com era.\nAixò sí el pont amb la rampa en espiral era de llarg el més divertit!\nAnònim 29 de novembre de 2014, a les 13:45\nQuan la meva iaia havia de creuar la Meridiana, SEMPRE se li posava el semàfor vermell a meitat de camí. Era una senyora molt gran i no li donava temps. Això no passava quan creuava pel pont de Ferran Reyes, que a més de quedar molt a prop de casa seva, era idoni per la rampa, que no s'havia de pujar escales.\nI jo, com a nena que jugava a la plaça, tenia la llibertat de pujar al pont sense patir atropellaments. I el pont d'espiral que hi havia més avall era divertidíssim, m'encantava pujar-hi.\nEm vaig disgustar molt quan els van treure. Moltíssim.\nRaimon de P. 23 d’octubre de 2018, a les 16:52\nDes de la plaça de les Glòries n'hi havia un altre, el primer. Aprox. a l'alçada d'Idependència, si no recordo malament.\nEL CORTE INGLÉS (FRANCESC MACIÀ). Centre comercial. Diagonal/Villarroel/Buenos Aires. (1993-2021)\nPASSOS ELEVATS PER A VIANANTS DE L'AVINGUDA MERIDI...


grup d’intel·lectuals promou manifest per reformar els partits polítics - BARCELONA RADICAL\ngrup d’intel·lectuals promou manifest per reformar els partits polítics\n06/05/2013 12:46, eldebat\nDemanen més democràcia interna i transparència\nUn grup d'intel·lectuals promou un manifest per reformar els partits polítics\nUn grup d'intel·lectuals promou un manifest per reformar els partits polítics proposant una reforma a la Llei de Partits. Els quatre promotors inicials són el professor Luis Garicano, la jurista Elisa de la Nuez, el diplomàtic Carles Casajuana i l'economista César Molinas. En una entrevista a RAC1 aquest dilluns, César Molinas ha explicat la finalitat del manifest que promouen en un moment on la desafecció a la política per part de la ciutadania és més que notòria: “Els partits haurien de tenir més democràcia interna, transparència i molt més control extern”.\n“Estem mirant d'aconseguir 50 signatures destacades que demanin l'adhesió del manifest per internet. A partir de la web volem arribar al mig milió d'adhesions”, ha assegurat. Molinas ha remarcat que “S'ha de promoure una llei que obligui els partits polítics a fer congressos en dates fixes, amb delegats escollits en secret per la militància, i amb els òrgans dels partits, que s'han d'escollir amb primàries”.\nPer ell, “els partits polítics són institucions especials, no poden funcionar com a clubs de futbol, perquè tenen el monopoli de la representació política i es financien amb diners públics. Cal més control. Els partits han de presentar auditories abans de presentar els comptes. Ara el Tribunal de Comptes fiscalitza amb 5 o 6 anys de retard. Això no ho puc fer amb la meva empresa. Això evitaria la situació grotesca dels comptes auditats del PP”.\nMolinas ha acabat l'entrevista assegurant que “a partir d'ara farem molta publicitat i campanya, recollirem adhesions i parlarem amb els partits polítics”.


Va néixer a Sant Cugat del Vallès (Barcelona) el 1930.\nAls 20 anys va decorar l'església de Sant Martí Vell a la barriada del Clot de Barcelona.\nHa decorat la capella baptismal de Guils (la Cerdanya). Va restaurar l'església de Sant Climent de Taüll (Lleida) i fa poc hi va incorporar uns elements que li faltaven. Amb la seva muller, Mercè Bonaventura, van decorar el 1980 tota l'església de Sant Pere de Tarter (Andorra). Ha fet obres murals a Barcelona, Marató, Palma de Mallorca i Andorra.\nHa fet la restauració íntegra de l'església de Sant Vicenç de Rus (la Pobla de Lillet, Barcelona).\nRestaurador de la Capella de Santa Bàrbara de Valdealgorfa (Terol).\nTreballa com a ajudant de l'escultor Josep M. Subirachs en l'obra que fa a la Sagrada Família de Barcelona.\nÉs autor de cinc escultures de la Font de la Magnèsia de Gaudí.\nÉs un artista autodidacta. Després de molts anys de fer pintura figurativa i dibuix, ara cerca formes d'expressió amb l'art abstracte. Pinta per sèries de temes, perquè així pot arribar a fer un grup d'instantànies variades sobre el mateix tema i d'aquesta manera hi pot aprofundir.\nSoci fundador dels Amics de l'Art Romànic (filial de l'Institut d'Estudis Catalans) i membre de la primera Junta d'aquesta entitat.\nSoci dels Amics dels Goigs, n'ha estat vicepresident. Posseeix una col·lecció de més de 20.000 goigs.\nFou elegit acadèmic corresponent per Sant Cugat del Vallès (Barcelona) el 20 de maig de 1998, acceptant així la proposta en el seu dia presentada pels acadèmics de número Joan Bassegoda i Nonell, Leopoldo Gil Nebot, i Eduard Ripoll i Perelló.


Rúbrica d’avaluació d’un projecte Scratch – Docentment\nRúbrica d’avaluació d’un projecte Scratch\nPosted on 24 de Mai de 2017 25 de Mai de 2017 by mdosil\nCom avaluar un projecte Scratch tenint en compte tots els aspectes implicats en la seva elaboració? És una pregunta ben difícil que he trigat temps a poder respondre amb més o menys encert. És clar, cada projecte Scratch és diferent, i també l’edat de l’infant a l’hora de realitzar-lo hi té molt a veure. En aquest post intentaré donar pistes de com ho podem fer presentant un exemple concret.\nEl passat 6 de maig vaig participar al Robolot 2017 organitzant el segon repte Codeclub Robolot. El repte anava dirigit a estudiants de 3r fins a 6è de primària i l’objectiu era desenvolupar un petit projecte d’Scratch durant un temps determinat. Enguany, el repte que es proposava era construir un conte. L’estructura era bastant lliure però necessàriament el conte havia de començar amb la frase ‘Hi havia una vegada una guineu, un escarabat i una granota’ i havia d’acabar així: ‘i mai més ningú no en va saber res’. Podeu trobar el text íntegre del repte en aquest enllaç. La jornada va ser molt entretinguda i hi van participar un total de 26 nens i nenes que van programar durant 3 hores històries molt originals.\nParticipants al repte Codeclub Robolot 2017\nAixí doncs calia avaluar els diferents projectes per tal de determinar-ne els guanyadors. La manera més simple i justa de fer una cosa com aquesta és elaborant una rúbrica. La rúbrica ens permet definir quins són els aspectes més rellevants d’un projecte i establir-ne una escala de valoració, que normalment va de 0 a 4. En el nostre cas, volíem avaluar tant la creativitat a l’hora d’escriure la història, en escollir els personatges i els escenaris com aspectes més tècnics referents a la programació. Després de pensar-ho molt, vam escriure la rúbrica següent:\nRúbrica d’avaluació del projecte Scratch ‘Creeu un conte’\nPuntuació/Ítems Gens treballat (0) Poc treballat (1) Acceptable (2) Bé (3) Excel.lent (4)\nEl conte és copiat o reinventat d’un altre conte\nEl conte és massa semblant a un conte ja existent sense la incorporació de nous elements\nLa idea parteix d’un conte ja existent però s’hi afegeixen elements nous de collita pròpia\nLa idea del conte és original\nEl conte és totalment innovador i no parteix de cap conte ja creat\nS’utilitza un sol escenari\nS’utilitzen diferents escenaris però sense massa sentit\nS’utilitzen varis escenaris amb una funció concreta. No hi ha ni pantalla d’inici ni de final\nS’utilitzen varis escenaris amb una funció concreta. Hi ha una pantalla d’inici o bé una de final\nS’utilitzen diferents escenaris per diferenciar diferents etapes del conte, incloent un escenari per a la pantalla inicial i un escenari per la pantalla final\nS’utilitzen personatges estàtics (sense canvi de vestit). Algun personatge no té funció específica\nS’utilitza algun canvi de vestit però els personatges continuen semblant estàtics\nS’utilitzen els canvis de vestit justos per a donar una lleugera sensació de moviment\nS’utilitzen canvis de vestit per a donar sensació de moviment\nS’utilitzen els canvis de vestit idonis per a donar sensació de moviment real als personatges adequada a cada situació del joc\nProgramació del conte\nLa programació del conte és totalment insuficient. El conte no aconsegueix l’objectiu desitjat\nHi ha algunes incorreccions en la programació del conte que fa que hi hagi alguns errors. Molts blocs no són adequats i/o es podrien simplificar\nEl conte funciona però hi ha 2 o 3 blocs que es podrien suprimir per fer l’estructura més simple\nEl conte funciona però hi ha algun bloc que s’hauria de suprimir o simplificar per fer una estructura més simple\nUtilitza els blocs necessaris amb molta eficàcia i eficiència\nNo utilitza variables\nUtilitza variables però de manera incorrecta\nUtilitza una variable de manera correcta\nUtilitza dues variables de manera correcta\nUtilitza tres o més variables de manera correcta\nÚs de condicionals\nNo utilitza condicionals\nUtilitza condicionals però de manera incorrecta\nUtilitza un bloc condicional de manera correcta\nUtilitza dos blocs condicionals de manera correcta\nUtilitza més de dos blocs condicionals de manera correcta\nTrama argumental del conte\nEl conte no té cap trama argumental\nLa trama argumental és massa simple i inconnexa\nHi ha una trama argumental senzilla\nLa trama argumental és elaborada però no se’n diferencien les diferents parts\nEl conte té una trama argumental molt rica i se’n diferencien les diferents parts\nNo hi ha instruccions de funcionament\nLes instruccions són insuficients\nLes instruccions del conte són correctes\nLes instruccions del conte són clares i estan ben explicades\nLes instruccions del conte són riques i explicades amb detall\nCompleció del conte\nEl conte no està quasi ni començat\nEl conte no està acabat\nEl conte està acabat però hi ha alguns detalls que serien millorables\nEl conte funciona perfectament i està totalment acabat amb vàries etapes a la trama\nD’aquesta manera, el jurat va poder valorar els treballs i deliberar seguint uns criteris ben objectius. L’avantatge d’escriure una rúbrica també, és que un cop utilitzada et permet veure si t’has deixat algun aspecte a valorar o al contrari, hi ha algun camp que és totalment superflu. Amb aquesta informació, es pot anar adaptant la rúbrica i per què no, un cop n’hem feta una, no costa gens elaborar-ne una altra per un projecte diferent. També podeu trobar aquí la rúbrica en format fulla de càlcul.\nEtiquetat avaluació, programació, rúbrica, scratch\nEntrada anteriorPensament computacional… Què?\nSegüent entradaCom entenem l’avaluació?


L'ANDANA: de març 2016\nDimecres 23 de març va tenir lloc a l'IES l'Estació el tradicional dia de final de trimestre i celebració de les vacances de Pasqua.\nCom cada any, per començar les activitats, l'AMPA ens ha oferit el seu clàssic esmorzar de Pasqua: una enorme i deliciosa ensaïmada amb una barreta de xocolate. Després d'alguns canvis d'última hora a causa de la climatologia, l'alumnat de 1r cicle d'ESO ha realitzat una excursió per diferents parcs urbans de la ciutat. Per altra banda, ha hagut al centre una projecció cinematogràfica i diferents tallers, com ara el de malabars. Ha hagut també torneig de voleibol i la clàssica final professorat/alumnat, que ha guanyat, per poc, l'alumnat. També s'ha dedicat el temps necessari a la preparació per a l'atrezzo de l'obra de teatre "Los pájaros", basat en la coneguda obra d'Aristòfanes, que ja es troba en una fase avançada d'assaig i preparació. També s'ha seguit treballant en un vídeo de caràcter professional, activitats de les quals us seguirem informant més endavant. De moment, conformeu-vos amb aquestes fotos de la jornada, a les que n'afegirem prompte altres més.\nL'alumnat de Comerç Internacional visita Johnson Controls\nCrònica de Javier Nadal, professor\nEl dia 22 de març, l'alumnat del Cicle Formatiu de Grau Superior de primer de Comerç Internacional i alguns del seus professors van visitar les instal·lacions de la empresa Johnson Controls. L’empresa, ubicada a Agullent, és part d’una multinacional americana; una planta operativa de producció i fabricació de teixits i matèries per seients per a cotxes.\nPresentació de Johnson Controls\nen la International Motor Show 2013 a Frankfur\nEl senyor Jorge Soler, gerent de planta, ens va fer una presentació en la sala de reunions, on ens va presentar de forma il·lustrativa l’empresa, l'organització, les fases dels processos productius i relacions de proveïdors i clients de grans marques com Renault, Seat, Dacia, etc. Va incidir també en la importància de la cultura americana d’empresa, que s’aplica en tota la planta, i es reflexa en una casi obsessió per l’eficiència, el control dels processos i un rigorós pla de prevenció de riscs laborals.\nActe seguit, també ens va oferir un exhaustiu recorregut per totes les instal·lacions: des de magatzems logístics i de matèries, a zona de maquines d'ordit i de teixits, i també a àrea d’acabats i de control de qualitat.\nLa visita va ser molt interessant, ja que ens mostrà de primera mà la realitat empresarial, l'esforç de les empreses per ser eficients, per complir amb les normatives ambientals i de seguretat per al treballador, en la qual es fomenta de manera directa l'adaptació i el desenvolupament continuat per seguir sent competitiu en aquest entorn de mercat canviant i globalitzat.\nAcí us adjuntem algunes de les fotos de les dues jornades d'esquí a Valderinares: la del dia 19 de febrer amb la participació de l'alumnat de 3r i 4t d'ESO, i 1r de Batxillerat; i les del dia 11 de març, amb la participació de 1r i 2n d'ESO, i de 2n de Batxillerat. Dues sessions intenses per gaudir de la natura i practicar un esport molt complet.\nAvui, 8 de març, Dia de la Dona, l'alumnat de 4t d'ESO i 1r de Batxillerat tenen una sessió de cinema amb la pel·lícula "Sufragistes", la qual explica la història de les sufragistes angleses al començament de la Primera Guerra Mundial.\nLa configuració del moviment feminista en el segle XIX va lligat als moviments sufragistes que van aparèixer a mitjan d'aquest segle als països anglosaxons. A la Gran Bretanya, tot i l'existència d'iniciatives anteriors, el moviment comença realment a partir de 1897 quan es va fundar la NUWSS (National Union of Women Suffrage) i l'any 1903, quan Emmeline Pankhurst va fundar WSPU (Women Social and Political Union). Dins del moviment es van formar dos corrents: el moderat, que pensava que amb el vot s'acabarien les desigualtats entre els sexes, i un de més radical que a més del vot, demanaven canvis a la família, el treball, la sexualitat, etc. Segons aquest corrent, el vot es veu com a condició necessària però no suficient. Molts anys de lluita, empresonament i mort de dones van ser necessaris per aconseguir que les dones tingueren vot.\nL'IES l'Estació celebrà divendres 26 de febrer una jornada de portes obertes a l'alumnat i el professorat del centres d'Educació Primària adscrits: "Lluís Vives", "Carmelo Ripoll" i "Comte de Salvatierra" de Fontanars dels Alforins.\nLes activitats s'iniciaren a les nou del matí amb una trobada a les escoles i la pujada al centre en bicicleta. Hi seguí un acte de benvinguda i el visionat de vídeos de Comunicació Audiovisual. Posteriorment es realitzà la visita a diferents exposicions (Dibuix, Informàtica, Ciències Naturals, Tecnologia) i la participació en un taller de Jazz Dance (Departament d'Educació Física). Finalment el nou alumnat va poder gaudir de l'elaboració i el tast de saborosos crêpes, organitzat pel Departament de Francés. L'activitat de portes obertes s'emmarca dins de les diferents propostes que coordinen i faciliten el pas de l'alumnat dels centres de Primària a la Secundària.\n... i encara més fotos:


Continuen els enfrontaments\n04 març 2021 03:23\nLa guerra entre Etiòpia i Eritrea, que començà de nou dia 6 de gener, té lloc ara en tres fronts paral·lels, dos d'aquests a la regió del port d'Assab (al sud-est d'Eritrea). La represa dels combats al front est (Assab-Burié) ha posat fi a la tensa calma que hi havia des de fa tres dies. Aquesta trinxera, a 75 quilòmetres al sud-oest d'Assab, s'establí el dia 5 de juny del 1998, després d'un intercanvi de dispars entre carros blindats. La regió, propera a un dels dos ports d'Eritrea al mar Roig, no pren part per tant dels territoris sobre els quals discuteixen les parts, que són només un centenar de metres quadrats en la seva frontera comuna. No obstant això, aquesta zona està propera a la frontera amb Yibuti, el principal accés per mar a Etiòpia "país tancat al mar" la qual cosa la converteix en una zona especialment preada per a les dues parts. Una calma de set mesos, seguida de més d'un mes de combats, ha deixat els dos enemics el temps suficient per reforçar les seves posicions en els tres fronts. Cada un ha acumulat, en una i altra banda de la frontera, prop de mig milió d'homes repartits en trinxeres i fortificacions.


Montornès acull un acapte de sang per garantir l'activitat quirúrgica - Vallès Visió\nMontornès acull un acapte de sang per garantir l’activitat quirúrgica\n15 de desembre de 2020 16 de desembre de 2020\nEnguany no s’han pogut fer les habituals maratons de donació de sang a molts municipis. Donada la situació actual s’han organitzat campanyes més petites per evitar les aglomeracions. Tot i això, des de l’inici de la pandèmia s’han registrat més de 180.000 donacions. Ara, però, aquest mes, la donació de sang serà essencial per garantir els tractaments de les properes setmanes.\nPer últim cop aquest 2020, els montornesencs han pogut aportar el seu granet de sorra donant sang. La unitat mòbil d’extraccions del Banc de Sang i Teixits s’ha instal·lat de nou al Casal de Cultura. A causa de l’actual crisi sanitària es necessiten espais amples que garanteixen les mesures de seguretat davant la covid 19. A més, cal demanar cita prèvia.\nPer fer difusió d’aquest acapte, el Banc de Sang i Teixits ha comptat amb el suport de l’alumnat de 4t de l’ESO de l’Institut Vinyes Velles. I la crida ha estat un èxit perquè s’han omplert totes les hores. I es que cadascú té un motiu per donar.\nLes pròximes setmanes és important disposar de 800-1000 donacions diàries per garantir els tractaments del final d’any, ja que el Nadal, sol ser un període en què la donació baixa pel canvi d’hàbits de la ciutadania.\nLes dones poden donar sang fins a tres vegades a l’any i els homes fins a quatre.


Arquitectura del ordenador finalizado 2\nLoading... Arquitectura del ordenador finalizado 2\nby Aldo Ariel Aldo\nUnitat 1 introducció als sistemes...\nby José Luis Olivares\nINTRODUCCIÓN A LOS SISTEMAS NEU...\nUnitat 1 introducció als sistemes informàtics\nEstructura y funcionamiento del procesador - parte 2\nErendira Avalos Morales\nPp software joaquim ruiz\nHardware Roger Argelich i Martí Bordas\nArquitectura d'un ordinador\nEls perifèrics 168 views\nAlvaro Duque Checa\nPERÁLVARO DUQUE Informàtica II 2.\n 1.El bit 1.5 Bios 2.Hardware y Software 3.Com funciona un ordinador? 4.La placa base 5.El microprocessador 6.El Ventilador 7.Font d’ alimentació 8.Targeta Gràfica 9. La targeta de so 3.\n 10.La memòria Ram. 11.La memòria Rom. 12. La memòria Cmos. 13.La memòria Cache. 14. Ports de comunicació. 15.Ports series (RS-232) 16.Ports PS/2 17.Ports USB 18.Ports COM 19.Ports Paral·lels. 20.Ports RJ-45 21.Ports VGA Webgrafia 4.\n Un bit és un senyal electronica que pot estar encesa (1) o apagada (0). És la unitat mes petita de informació que utilitza un ordinador. 5.\n BIOS són sigles en anglès: "Basic Input-Output System" o Sistema bàsic dentrada i sortida; aquesta ve incorporada amb el xip de la placa base, és a dir, és un programa que no està en el disc rígid. La BIOS emmagatzema la informació bàsica de la computadora. Guarda les dades del dia i lhora, el caché, les configuracions dels discos, les claus (passwords) de protecció, etc. Aquesta valuosíssima informació en apagar la computadora no es perd doncs utilitzen memòries tipus CMOS i per no perdre les dades, ve inclòs una petita pila que pot durar anys i es recarrega quan la computadora és encesa. 6.\n Es denomina maquinari o suport fisic al conjunt delements materials que componen un ordinador. El softaware és intangible són els programes , les aplicacions , conceptes etc. 7.\n La placa base és una targeta de circuit impresa a la qual es connecten els components que constitueixen lordinador. 8.\n El microprocessador (o simplement processador) és el circuit integrat central i més complex dun sistema informàtic; a manera dil·lustració, se li sol cridar per analogia el «cervell» dun computador. És un circuit integrat conformat per milions de components electrònics. Constitueix la unitat central de processament (*CPU) dun PC catalogat com microcomputador. 9.\n Ventilador sutilitza en els gabinets dordinadors i altres dispositius electrònics per refrigerar-los. En general laire calent és tret des de linterior del dispositiu amb els coolers. 10.\n La font dalimentació és lencarregada de subministrar lenergia que el nostre ordinador necessita per funcionar, però un ordinador és una màquina de precisió i necessita que aquesta alimentació sigui en tot moment estable i dins duns marges de tolerància que en alguns elements són mínims. 11.\n La targeta gràfica és un dispositiu que es connecta a la placa base de la teva computadora i serveix per mostrar imatges en el monitor. Encara que el normal és que tinguin una única sortida, i per tant només puguis usar un únic monitor, cada vegada és més comú veure adaptadors daquest tipus capaços de connectar-se fins a a 4 pantalles de manera simultaneja. 12.\n La targeta de so és un dispositiu que es connecta a la placa basi de lordinador, o que pot anar integrada en la mateixa. Reprodueix música, veu o qualsevol senyal dàudio. A la targeta de so es poden connectar altaveus, auriculars, micròfons, instruments, etc. 13.\n RAM:random-access memory), sutilitza com a memòria de treball per al sistema operatiu, els programes i la majoria del programari. És allí on es carreguen totes les instruccions que executen el processador i altres unitats de lordinador Hi ha molts tipus de memòries DRAM, Fast Page, EDO, SDRAM, etc. I el que és pitjor, diversos noms. 14.\n La memòria ROM, (*read-*only *memory) o memòria de només lectura, és la memòria que sutilitza per emmagatzemar els programes que engeguen lordinador i realitzen els diagnòstics. La majoria dels ordinadors tenen una quantitat petita de memòria ROM (alguns milers de bytes). 15.\n Un altre tipus de xip de memòria és el “complementary metall-oside semiconductor” o CMOS. La memòria CMOS guarda informació sobre la configuració de l’ordinador. 16.\n El cache de memòria, també anomenat RAM cache, ajuda a accelerar els processos de lordinador perquè guarda instruccions i dades usades freqüentment. Quan el processador necessita instruccions o dades, primer busca en el cache. Si no localitza el que busca, llavors examina el RAM. 17.\n Els ports de comunicació, com el seu nom indica, són una sèrie de ports que serveixen per comunicar el nostre ordinador amb els perifèrics o altres ordinadors. Es tracta en definitiva de dispositius I/O (Imput/Output, o Entrada/Sortida). 18.\n Els ports RS-232, també coneguts com a ports seriï i com a ports COM són un dels primers ports de comunicacions incorporats als PC, però també un dels més ineficaços. 19.\n Aquests ports són en essència ports paral·lels que sutilitzen per connectar petits perifèrics a la PC. El seu nom ve dau per les computadores de model PS/2 dIBM, on van ser utilitzats per primera vegada. 20.\n És una arquitectura de bus desenvolupada per les indústries de computadores i telecomunicacions, que permet instal·lar perifèrics sense haver dobrir la maquina per instal·lar-li maquinari, és a dir, que nhi ha prou amb connectar dita perifèrica en la part posterior de lordinador. 21.\n Són adaptadors que sutilitzen per enviar i rebre informació de BIT en BIT fos del computador a través dun únic cable i dun determinat programari de comunicació. Un ordinador o computadora en sèrie és la que posseeix una unitat aritmètica senzilla en la qual la suma en sèrie és un calculo digit a digit 22.\n Són connectors utilitzats per realitzar un enllaç entre dos dispositius; en el sistema lògic se li coneix com LPT. El primer port paral·lel LPT1 és normalment el mateix dispositiu PRN (nom del dispositiu lògic de la impressora). 23.\n És una interfície física utilitzada comunament a les xarxes de computadores, les seves sigles corresponen a "Registered Jack" o "Clavilla Registrada", que al seu torn és part del codi de regulacions dEstats Units. 24.\n El port VGA és el port estandarditzat per a connexió del monitor a la PC. El seu connector és un HD 15, de 15 pines organitzats en 3 fileres horitzontals. 25.\n Wikipedia. Diferents blogs y paginas. Ports de comunicació de l’ordinador. Recopilació de la informació. English