botiga online Archivos - Fundació el Maresme\n31/07/2020 /in NOTÍCIES /by fundmaresme\nLa Fundació el Maresme us desitja… molt bones vacances d’estiu!!\nGaudiu de la família, de les amistats i especialment dels petits grans plaers de la vida, que en tenim infinits i són els més valuosos!\n☎La RECEPCIÓ de les oficines centrals (Plaça dels Bous 3-5, Mataró) farà un petit descans a partir d’avui, 31 de juliol, a les 14h i fins al 24 d’agost.\n– Del 24/8 al 31/08 l’horari d’atenció al públic serà de 8h a 14h.\n– A partir de l’1/09 reprendrem l’horari habitual (de 8h a 14h i de 15h a 19h de dilluns a dijous, i els divendres atenció continuada de 8h a 18h).\nCOMUNICACIÓ I VISUALITZACIÓ també inicia una pausa estiuenca a nivell de xarxes socials per carregar piles i tornar amb més força al setembre. No obstant, el Jo soc Com Tu “Obre els ulls i somriu. Canviaràs el món” no s’atura! Us animem a que, aquestes vacances d’estiu, continueu cantant, ballant i compartint les vostres gravacions al vídeomapa d’en Santi i a Instagram, si voleu participar en el Concurs. Ja sabeu que entrant a www.fundaciomaresme.cat/josoccomtu teniu tots els detalls.\nBOTIGA ONLINE: podeu continuar fent comandes de les nostres samarretes, mascaretes i polseres solidàries, però només amb enviaments a domicili. La recollida física a la Plaça dels Bous està condicionada als horaris de recepció anteriorment citats.\nUna forta abraçada i feliç estiu!!!\n“OBRE ELS ULLS I SOMRIU. CANVIARÀS EL MÓN”\nhttps://www.fundaciomaresme.cat/wp-content/uploads/2020/07/felices-vacances_fundacio-el-maresme.jpg 607 1080 fundmaresme https://www.fundaciomaresme.cat/wp-content/uploads/2014/06/Logo-transparent2.png fundmaresme2020-07-31 12:55:032020-07-31 12:55:38BONES VACANCES D'ESTIU!


Fa tres segles que volen matar el català, per Francesc Canosa - Catalunya Ràdio\nCapçalera de la manifestació en defensa de la immersió lingüística, el 17 de març del 2018\nFa tres segles que volen matar el català\n25/11/2021 - 09.38\nImmersió rima amb desesperació. També amb lesió. Aquest és un dels problemes de Catalunya: la llengua. Bé, només una: la catalana. La castellana no té problema. De fet, a Catalunya el català no és una llengua: és una quota, un tant per cent, una xifra... El català és una anomalia del sistema. La llengua pròpia feta impròpia. El que és i no hauria de ser.\nA Noruega, el noruec no té cap problema. A Catalunya, el català té mil problemes: a l'escola, a la justícia, a les botigues, al carrer. El català fa tres segles que el volen matar. Fins i tot amb el franquisme va resistir, però amb la democràcia ha cedit. Abans calia, ara ja no cal. El que no va poder fer el franquisme espanyol ho farà la democràcia espanyola i la lobotomització catalana. Em sap greu, no és l'escola: és tot. No és avui: ja fa anys. Ara, han entrat a l'escola i no pararan. El 1838 es prohibeix el català als epitafis dels cementiris. No et podies ni morir en català. Anem cap aquí.\nSaben qui és el problema? Que una llengua no és un val de descompte. Una llengua és un múscul: pura i dura existència. Ser o no ser. I els catalanoparlants som els únics del planeta que no tenim dret a existir. Per això, la llengua sí que es toca... perquè amb ella acaben amb tot. Amb el present i amb el futur.


BLOC I - Introducció del estudi del comportament animal  | Etologia i Evolució de la Conducta (UB) | Unybook\nBLOC I - Introducció del estudi del comportament animal (2015)\nBLOC I - Introducció del estudi del comportament animal\nBLOC I: INTRODUCCIÓ A L’ESTUDI DEL COMPORTAMENT ANIMAL Tema 1: ETOLOGIA: L’ESTUDI COMPARAT DE LA CONDUCTA Jordi Sabater Pi (1922-2009) Introductor de l’Etologia i la Primatologia a l’estat espanyol.\nCatedràtic emèrit de la Facultat de Psicologia (UB). Va estudiar la conducta de ximpanzès, goril·les i altres espècies de primats en el seu hàbitat natural. Va ser el descobridor d’una industria de bastons en els ximpanzés de Guinea Equatorial i va proposar el concepte d’àrees culturals per aquesta espècie.\nSi observes, coneixes. Si coneixes, estimes. Si estimes, protegeixes.\nConcepte d’etologia És l’estudi del comportament animal des d’una perspectiva evolucionista i comparada emprant, preferentment, la metodologia científica observacional (Sabater Pi, 1988).\nEl comportament és el conjunt de manifestacions observables, regulades pels sistemes nerviós i endocrí, mitjançant les quals l’animal, en resposta a un estímul intern o extern, es relaciona adaptativament amb el medi ambient.\nComportament = conducta De quins comportaments parla l’etologia Aprenentatge Comunicació Conducta agressiva, sexual, tròfica i parental Cognició Ús de l’espai i territori Ontogènia i joc ...\nUna perspectiva evolucionista i comparada Totes les espècies del nostre planeta són el resultat de processos evolutius idèntics: Morfologia i fisiologia Conducta La perspectiva etològica es basa en l’existència d’un continuum entre l’espècie humana i les altres espècies animals.\nPerspectiva amplia: comprensió més global de la conducta (relació entre els aspectes genètics, fisiològics, ecològics, socials i cognitius, en un marc evolutiu i comparat).\nAproximacions a l’estudi del comportament El mètode etològic fonamental és l’observació naturalista i sistemàtica de la conducta. Consta de 4 fases: 1. Observar; 2. Descriure; 3. Explicar; (4. Aplicar els coneixements adquirits).\nExplicar el comportament Causa immediata: PER QUÈ es produeix la conducta, quina és la seva causa immediata? Factors interns (psicofisiològics) + factors externs (ecològics i socials) -> és la causalitat ara i aquí Causa pròxima - ontogènia: COM s’ha arribat a desenvolupar la conducta? Cal examinar la interacció entre els determinants genètics, la història individual (experiències i aprenentatges) i el grau de maduració de l’individu.\nCausa llunyana (última) - funció: PER A QUÉ serveix, quina finalitat té? Cal valorar el significat adaptatiu de la conducta, en termes de supervivència i reproducció.\nCausa llunyana (última) – filogènia: QUIN ORIGEN EVOLUTIU té la conducta, perquè es troba en els individus d’una determinada espècie? Cal esbrinar la filogènia de la conducta al llarg de la història evolutiva de l’espècie. Les explicacions són més hipotètiques i es basen en comparacions entre les espècies.\nLa cinquena causa? La cultura: QUIN ORIGEN CULTURAL té la conducta, a quines regles i tradicions d’un determinat grup social es deu aquest comportament? Alcock 1996: Sobre tot en humans hi ha causes culturals que expliquen la conducta.\nEXEMPLES El cant del pinsà Causa immediata: La llum ambiental i la temperatura -> activen la siringe -> cant.\nOntogènia: Aquest mascle adult havia sentit a cantar altres pinsans quan era al niu i va aprendre a ajustar les pròpies emissions a les dels altres.\nFunció: Està delimitant i defensant el seu territori i atraient possibles companyes sexuals.\nFilogènia: En els Passeriformes s’han desenvolupat vocalitzacions complexes relacionades amb la conducta sexual i la reproducció.\nLactància en goril·les Causa immediata: La visió, l’olor i el comportament del nadó estimulen la secreció de llet (hormona oxitocina).\nOntogènia: Aquesta femella ha après a amamantar veient com ho feien altres mares del seu grup.\nFunció: La llet possibilita la supervivència i el creixement adequat de la cria.\nFilogènia: Els primats són mamífers i alletar les cries forma part de la seva estratègia de reproducció.\nTema 2: METODOLOGIA ETOLOGICA Metodologia etològica L’estudi sistemàtic de la conducta: Nivells d’estudi: subjectes, conductes, context Observació naturalista i manipulació experimental De la descripció topogràfica a l’explicació funcional L’etograma: Concepte. Fases en l’elaboració d’un etograma. Tipus i exemples Observar, registrar i quantificar la conducta Nivells d’estudi de la conducta Subjecte: de l’espècie a l’individu.\nL’espècie: Són conductes universals, espècie-específiques. Poden ser innates o apreses, sempre que siguin comunes a tots els individus de l’espècie (amb variacions degudes al sexe o l’edat).\nLa població: Comportaments comuns al conjunt d’individus d’una determinada espècie que viuen en el mateix indret i que no són observades en altres poblacions de la mateixa espècie.\nEl grup: dinàmica conductual entre els membres d’un mateix grup social.\nLa díada: interaccions entre dos individus concrets estretament relacionats (mare/fill, parella sexual…).\nL’individu: conducta realitzada per un determinat subjecte.\nComportament: De la microconducta a la macrocategoria conductual.\nEl flux o contínuum conductual es pot dividir en unitats amb diferents graus d’integració.\nNivell d’integració del comportament: des de conductes molt moleculars (moviments de parts del cos…) fins a conductes molt molars (sexual, agressiva, tròfica…).\nMolar/molecular son termes relatius, no absoluts.\nUn segment molar pot contenir diversos segments moleculars.\nMolecular (analític): Les unitats corresponen a accions motrius concretes: postures, gestos, expressions facials, vocalitzacions. “Agafar una fulla amb l’índex i el polze”; “fregar-se els ulls amb el puny”; “mantenir la boca oberta ensenyant les dents superiors”...\nMolar (sintètic): Les unitats corresponen a un nivell d’abstracció més gran. Combinen accions en classes o categories genèriques. “Agressió”, “alimentació”, “caça”, “nidificació”, “festeig”, “joc”...\nContext: Dels estudis de camp als estudis en condicions de laboratori.\nÉs l’àmbit en que s’estudia el comportament, des d’observacions en l’hàbitat natural fins estudis en condicions de captivitat (zoos, laboratoris…).\nEs relaciona amb: - El grau de control de l’investigador sobre la conducta (manipulació / espontaneïtat) - La validesa ecològica del comportament observat (hàbitat natural / captivitat) - El mètode de recerca emprat (observacional / experimental) Quan els animals que estudies estan en captivitat no té importància ecològica, la conducta pot ser modificada. Quan estan en llibertat és més difícil saber el parentesc i fer un seguiment diari. Però tots els estudis són importants. En l’etologia no s’utilitzen tècniques lascives (no danyen als animals) ni invasives.\nEl mètode comparatiu Comparacions ecològiques Comparacions filogenètiques En estudiar la conducta, farem comparacions entre espècies diferents que viuen en el mateix hàbitat i poblacions de la mateixa espècie que viuen en hàbitats diferents. Això ens permetrà arribar a conclusions sobre l’evolució del comportament i els factors que incideixen en aquesta evolució. Per poder comparar, primer cal conèixer la conducta.\nCaracterístiques de la conducta Interacció amb l’entorn (estímuls interns i externs).\nProcés amb pautes o regularitats.\nEs desenvolupa des de la concepció fins a la mort.\nEs dona sempre: és un flux o contínuum Per estudiar la conducta, caldrà segmentar aquest contínuum: definir unitats conductuals.\nL’Etograma Concepte És el repertori conductual d’una espècie, l’inventari de totes les pautes de conducta.\nL’etograma ideal és exhaustiu. Poden elaborar-se etogrames concrets, restringits a un àrea conductual (expressions facials dels orangutans). Està format per categories que corresponen a unitats naturals de conducta *significatives per a l’espècie en el seu umweldt (món perceptual, a partir dels seus sentits la realitat que percep és una altra).\nUnitats naturals de conducta Són significatives per a l’espècie en el seu umwelt, en el seu món perceptiu, la seva realitat (Jakob von Uexküll). Cada espècie té el seu propi umwelt, encara que visqui en el mateix entorn que altres espècies. El umwelt d’una espècie depèn del seu sistema perceptiu i de la seva acció sobre l’ entorn.\nCatàleg de conducte És una mostra (no exhaustiva) de les unitats de conducta possibles de l’espècie, que s’obté en fer observacions en períodes de temps limitats. L’objectiu de l’investigador ha de ser que el catàleg s’aproximi cada vegada més a l’etograma.\nOrganització per nivells Individual: Conductes que no impliquen interacció amb altres individus. (Conducta postural, locomotora, exploratòria, tròfica, excretora, sexual, lúdica…) Social: Conductes que impliquen interaccions entre individus de la mateixa espècie.\n(Conducta sexual, lúdica, agonística, anagonística, afiliativa…) Interespecífic: Conductes que impliquen relacions amb individus d’altres espècies.\n(Predació, comensalisme, mutualisme, parasitisme…) Fases en l’elaboració d’un etograma 1. Observació lliure: S’observa i s’anoten les conductes (“notes de camp”, “registre narratiu”).\nÉs una fase de descobriment, d’observació oberta i no estructurada.\n2. Descripció del comportament: topogràfica Se elabora una llista d’unitats de conducta generals i rellevants pels objectius de la investigació, descrivint-les de forma objectiva, en termes de moviment o topogràfics. Se estructura l’etograma, d’acord amb els apartats globals (pautes posturals, locomotores, etc.) 3. Interpretació: Descripció funcional: Es determina el significat funcional de cada unitat de conducta.\nÉs una fase d’anàlisi que consisteix en relacionar la conducta amb el context (físic i social) on ha estat observada. Es tenen en compte els canvis o conseqüències observables que es donen en el propi subjecte o en el context.\nDescripció causal Fa referència a les causes hipotètiques que generen la unitat de conducta. Se estableix que existeix un mecanisme motivacional intern (gana, set, impuls sexual, ira, etc.) que és el que produeix la manifestació conductual externa. Ha d’existir algun indicador clar (context) que fonamenti la interpretació.\n4. Anàlisi de seqüències: Observacions continuades poden indicar que existeixen determinades seqüències de conducta i ordres preferents d’aparició de les unitats. La seqüència reiterada d’unitats de conducta és un patró conductual. Els patrons conductuals tenen un “ancoratge empíric”, unes unitats concretes que expliquen la unió temporal de tota una seqüència.\nLa segmentació de la conducta Unitat de conducta: és un segment del contínuum. Hi ha segments que tenen característiques comunes: són una classe o tipus de conducta. Exemple: Segments diversos que poden agruparse en la unitat “persecució”.\nUnitats de conducta Cada unitat de conducta ha de definir-se de forma: Objectiva i clara: Els termes han de correspondre a aspectes observables i comprensibles. Exemple: Unitat “llançar objecte”: “flexiona el braç cap a dalt mentre agafa l’objecte amb la mà, estén el braç cap endavant i deixar anar l’objecte”. Han d’evitar-se termes subjectius i ambigus. Exemple: Unitat “aproximació positiva”: “el ximpanzé té la intenció d’apropar-se a un altre de forma amistosa”.\nCompleta: La definició ha de contenir la major informació rellevant possible sobre la conducta. Han de especificar-se aquells aspectes observables que la caracteritzen i la fan diferent d’altres amb les que podria ser confosa.\nEl nombre d’unitats de conducta a definir depèn dels objectius de l’estudi.\nLes unitats de conducta han de ser independents entre sí: mútuament excloents.\nDins del mateix nivell han de tenir un grau de molaritat / molecularitat homogeni.\nAmenaça Ensenyar ullals Grunyir C.\nAgressiva Mossegar Atac Colpejar Tipus d’unitats de conducta Es corresponen als tipus possibles de descripció del comportament.\nUnitats estructurals: Descriuen la conducta morfològica, topogràfica o físicament, és a dir, en termes de moviment i postura.\nUnitats funcionals: Descriuen la conducta por les conseqüències o els canvis que produeixen en l’entorn físic o social, o en el propi individu. Les conseqüències de la conducta han de ser directament observables Una unitat funcional pot comprendre varies unitats estructurals. En general, una unitat funcional és més molar que una estructural.\nUnitats causals: Descriuen la conducta fent referència a les causes hipotètiques que la generen. Se estableix que existeix un mecanisme motivacional intern (gana , set, impuls sexual, ira, etc.) que és el que produeix la manifestació conductual externa. Les unitats causals sempre son interpretatives. Ha d’anar acompanyada d’una definició estructural de la manifestació externa i existir algun indicador clar (context) que fonamenti la interpretació .\nSegmentació temporal del flux conductual (Tipus de segments (unitats) segons la seva duració) Esdeveniments: Segments de duració molt petita. Són segments transitoris (canvi ràpid).\nInteressa conèixer quantes vegades es donen, no quant duren. Exemples: Aixecar les celles, saltar, mossegar...\nEstats: Segments de duració mesurable. Són segments no transitoris (indican permanència).\nInteressa conèixer quant duren i quantes vegades es van produir. Exemples: Dormir, estar assegut, esplugar.\nFins aquí l’etograma Fases de la recerca etològica Plantejar-se un problema (recerques orientades a l’espècie /recerques orientades al concepte) Observacions preliminars Objectius Identificació i definició de les unitats de conducta i les variables relacionades: etograma Disseny de la recerca: mostratge i registre Mesures pilot. Càlcul de la fiabilitat Recollida sistemàtica de dades Mesures obtingudes i anàlisi estadística Valoració dels resultats i elaboració de les conclusions Mesurar el comportament Objectiu: Obtenir informació sistemàtica i quantitativa sobre la conducta. Les dades obtingudes han de ser objectives. Calen controls que garantissin que dos observadors independents obtindrien dades molt similars (proves de fiabilitat).\nEls resultats d’una recerca s’han de poder generalitzar. Cal seleccionar: Les mostres a estudiar: Mostres representatives d’individus de la població de referència i de les conductes que ens interessen.\nEl tipus de registre que es farà: Registre continu i registre per intervals.\nMostratge de subjectes Ad libitum Característiques: Es pot observar qualsevol individu en qualsevol moment.\nL’observador anota les conductes i situacions que li semblen rellevants.\nInconvenients: És un mostratge no probabilístic i per tant no és representatiu La informació obtinguda està esbiaixada (subjectes o conductes cridaners).\nUtilitat: És útil durant l’etapa d’observacions preliminars o quan apareix algun comportament nou, no inclòs en el catàleg conductual. També es pot emprar per completar informació sobre la situació o el comportament observat.\nFocal (focal sampling) Característiques: L’observador es fixa en un únic subjecte (individu focal) durant tota la sessió. Quan s’observa un grup, cal fer la roda de tots els subjectes, dedicant el mateix temps a cadascun. Si s’observa una díada, es parla de díada focal (mare/fill).\nFactors a tenir en compte: Cal la identificació prèvia dels subjectes. S’han de registrar tant les conductes que fa l’individu focal com les que rep dels altres individus del grup.\nCal planificar l’ordre en que es realitzaran els focals.\nD’escombrat o multifocal (scan sampling) Característiques: L’observador es fixa durant intervals molt curts de temps en cadascun dels subjectes del grup, de forma rotatòria i repetida al llarg de la sessió. El temps que transcorre entre dues focalitzacions del mateix individu és constant. A la fi de la sessió cadascun dels subjectes haurà estat focalitzat moltes vegades i tots hauran estat focalitzats la mateixa quantitat de temps.\nFactors a tenir en compte: Cal la identificació prèvia dels subjectes. S’han de registrar tant les conductes que fan els individus com les que reben dels altres. Cal planificar l’ordre en que es realitzaran els escombrats.\nMostratge de conducta Característiques: És un tipus de mostratge focal en el que l’observador es fixa en un grup sencer (o díada, o individu) i només registra determinades conductes (‘esplugar’).\nUtilitat: Sovint s’empra per registrar tipus de conducta rars però rellevants.\nNormalment es completa amb detalls sobre els individus implicats i el context en que es dona.\nRegistre de la conducta (Registre continu) Característiques: També es nomena registre activat per transicions. L’observador es fixa en el comportament del subjecte focal i va anotant les unitats de conducta en el moment en que es produeixen canvis o transicions entre elles (a l’inici/final de la conducta). Si cal, l’observador també pot anotar el temps en que comencen les ocurrències. Aquest tipus de registre permet obtenir directament les freqüències, les duracions i les seqüències de conducta.\nInconvenients:  Cal l’atenció constant de l’observador -> fatiga i error.\n Dificulta el registre de conductes simultànies.\n Implica l’ús de cronòmetres, gravacions audiovisuals...\nMostratge focal de subjecte + registre continu Observador: Subjecte: Conducta Data: Observacions: Subjecte Horari d’inici: Inici Duració Lloc Exemple Observador: Subjecte: Kala Data: Observacions: Horari d’inici: 10.00.00 Conducta Subjecte Inici Duració Lloc Corre - 10.00.00 50” Ptf. 1 S’asseu - 10.00.50 1.40” Ptf. 1 Grooming Obé 10.01.30 Ptf. 1 Registre de la conducta (Registre per intervals) Característiques: També es nomena registre amb mostratge de temps o registre activat per unitats de temps. L’observador anota les unitats de conducta corresponents a l’individu focal en funció d’uns intervals de temps preestablerts.\nAbans de començar cal decidir la mida del interval que es farà servir, que ha de ser petit respecte a la duració de la sessió i constant al llarg de la mateixa.\nHi ha dos tipus de registre per intervals:  Mostratge instantani: L’observador anota la conducta que es dona en el moment en que acaba l’interval.\n Mostratge ú - zero: L’observador registra quines conductes es donen durant l’interval. No pot registrar quantes vegades s’han donat, ni la durada.\nInconvenients: Només proporcionen una informació aproximada sobre les freqüències, duracions i seqüències de conducta (freqüències modificades i pseudofreqüències).\nQuan més gran és l’interval, més informació es perd.\nMesurar el comportament Freqüència: nombre de vegades que s’ha observat la conducta Freqüència relativa: Freqüència d’una conducta/total de freqüències de totes les conductes Taxa: Freqüència/temps total d’observació Duració: temps que dura la conducta Prevalència: duració d’una conducta/ temps total d’observació Duració mitjana: duració total/freqüència Lapse: temps des de que acaba una conducta fins que torna a començar Latència: temps des que es dona un succés extern fins que es produeix la conducta Freqüència de transició: nombre de vegades en que una conducta A es dona immediatament desprès d’una conducta B ...\nEtologia i Evolució de la Conducta - Tema2 INTRODUCCIÓ A L’ESTUDI DEL COMPORTAMENT ANIMAL (Impr) (2015) Apunte\nEtologia i Evolució de la Conducta - Tema 7. Sociedades animales I (2016) Apunte\nEtologia i Evolució de la Conducta - BLOC II - Evolució i Adaptació (2015) Apunte\nEtologia i Evolució de la Conducta - BLOC III - Ecologia, sociabilitat i conducta (2015) Apunte\nEtologia i Evolució de la Conducta - t-7 Sociedades animales (2016) Apunte


"La resiliència tracta de ser capaç de superar allò inesperat. La sostenibilitat té a veure\namb la supervivència. L'objectiu de la resiliència és prosperar."\nLiderar no és una tasca fàcil, i menys en temps d'incertesa inquietant, on l'entorn BANI (fràgil, ansiós, no lineal, incomprensible -conceptes traduïts de les sigles en anglès-) pren el relleu al VICA (volàtil, incert, complex i ambigu). A la majoria de les organitzacions no els va donar temps d'adaptar-se a les característiques del VICA, tot i que va ser un concepte aparegut als anys 90, quan ja irrompia una nova descripció del món a través de l'acrònim BANI, encunyat al 2016. En aquests moments cal posar llum en tot allò fosc que no ens hem atrevit a mirar fins ara i, per fosc, em refereixo a parts no il·luminades o no conscients de l'exercici del lideratge o del funcionament de les organitzacions i no tant a categoritzar si aquests aspectes entren a l'obsoleta classificació de bo o dolent.\nJamais Cascio, antropòleg, futurista i creador de la terminologia i de l'acrònim BANI defineix aquesta nova perspectiva com “Un marc per articular les situacions cada cop més comunes on la simple volatilitat o complexitat són lents insuficients per comprendre el que està passant. Situacions en què les condicions no són simplement inestables, són caòtiques. On els resultats no són simplement difícils de preveure, són completament impredictibles.”\nEstem davant d'una nova era on es rebutja intensament l'estructura a què tanta importància se li ha donat fins ara. És l'era del caos. És com passar d'un estat líquid a un de gasós, molt més intangible, dispers i desconegut.\nEm pregunto com liderar organitzacions, projectes i equips professionals en aquest nou marc d'actuació. Revisant les experiències d'aquests darrers anys, acompanyant organitzacions en els seus processos de transformació, observo que hi ha diferents aspectes que són crítics a l'hora d'enfocar adequadament els primers passos, que són precisament els que marquen la direcció de cap a on es vol anar.\nUn és el propòsit, encarna tot allò que representa l'organització des d'un punt de vista històric, emocional, social i pràctic, altament útil quan es treballa amb una mirada sistèmica. Un propòsit ben definit i real ajuda a atraure i a fidelitzar les persones perquè hi romanguin i prosperin. Es vincula amb la creació de valor de maneres tangibles, ajuda a navegar pel caos, inspira el compromís, aporta consciència i, fins i tot, revela un potencial sense explotar. Segons una enquesta de Mckinsey, les persones connectades amb el propòsit organitzatiu aporten més nivells de participació. Així que no és només un element publicable al web i als documents de cultura i marca, sinó un veritable aspecte per potenciar comportaments tangibles d'alt rendiment que resignifiquen les prioritats de l'organització i de les persones.\nEl següent consisteix en tractar el talent com un bé més escàs que el capital. Alguns llocs de treball estan sent reemplaçats per la intel·ligència artificial, mentre que s'estan creant noves necessitats per a les quals encara no existeixen els estudis per capacitar per a aquests nous llocs. Per aquesta raó és indispensable conèixer quin talent es necessita, com es pot atraure i com desenvolupar-lo perquè realment l'organització pugui servir al seu propòsit amb responsabilitat. En aquest món de màquines intel·ligents, una de les poques opcions és treure partit a les característiques distintives de l'ésser humà i una és precisament la curiositat que alimenta la ment creativa i predisposa les persones a desenvolupar la learnability per mantenir-se atractives durant tot el seu cicle de vida professional i reduir les bretxes d'habilitats que es donen en aquest nou entorn.\nUn altre dels imprescindibles: aprendre a navegar per un paisatge emocional provocat per la pèrdua d'interaccions, de comportaments anteriors, de fonts d'identitat. Moltes persones anhelen com eren les seves vides i no estan segures de què fer amb les seves vides ara. Com crear seguretat psicològica en els nous entorns de treball és un repte per al lideratge, que cada cop desenvolupa formes més femenines com l'escolta, el treball de les expectatives, el suport per al desenvolupament de la resiliència, la mentoria i l'empoderament. La salut mental i emocional sorgeixen com a prioritats en aquest caos. Això requereix que les persones amb rol de lideratge s'involucrin, es posin al servei, s'entrenin i orientin, guiïn i inspirin, i això s'aconsegueix a través d'interaccions freqüents i teixint relacions d'interdependència. Difícil per a estils autocràtics i controladors!\nFinalment, encara que no menys important, adoptar una visió d'ecosistema, deixant enrere velles i obsoletes formes de funcionament com a ego-sistema, ajuda a transcendir els enteniments tradicionals de què és una organització, quins són els seus límits i com estructurar-la. Cada cop més, s'aporta més valor i s'aconsegueix antifragilitat a través de xarxes col·laboratives on els diferents stakeholders comparteixen dades, habilitats i bones pràctiques. Si tenim en compte les formes d'organització més eficients per al bon funcionament d'aquests ecosistemes, l'aposta està en estructures aplanades radicalment, fugint de piràmides jeràrquiques tradicionals i caminant cap a equips emergents, més ràpids i àgils. I repensar l'estructura significa repensar els equips amb criteris de flexibilitat i resiliència, entesa aquesta com l'eficiència a llarg termini, tal com va expressar Alfons Cornella al Radical#8.\nAquestes són les coses de l'estimar, de vegades contradictòries, de vegades desafiadores, que ens provoquen una profunda i comprensible sensació de vacil·lació en l'exercici del lideratge conscient. Així que és moment de mirar amb ulls crítics aquestes parts fosques i no vistes, qüestionar les inèrcies pròpies d'allò tradicional o del “perquè sempre s'ha fet així” que ja no poden sostenir ni un minut més aquesta resistència absurda a rendir-se a allò evident. Si les persones que exerceixen rol de lideratge a les organitzacions no són precursores i impulsores del canvi i la transformació, no transcendeixen la vulnerabilitat i el profund abisme que s'experimenta en moments de caos, correm el greu risc que el futur ens engoleixi, extingint la societat com l'entenem ara. Podem fer-ho diferent, travessant aquest món BANI amb resiliència, empatia, enfocament, flexibilitat, transparència i intuïció, ja que el precursor de l'ordre és precisament el caos. A per totes!


Fer un mal ús del clàxon pot costar-te car - Blog Applus ITV\nBlog Applus ITV > Consells > Fer un mal ús del clàxon pot costar-te car\n15 Novembre, 2019 @applus\n15 Novembre, 2019 In Consells\nEts d’aquests que utilitzes el clàxon del teu cotxe en excés? Perquè hauries de saber que podries estar sancionat per això. Cert és que el clàxon és un element del vehicle té la funció de alertar o protestar a la resta de conductors que es troben en per la mateixa via que la teva. Solem utilitzar-ho especialment en embussos, quan un altre conductor ens impedeix el pas o ha fet alguna cosa incorrectament i ha posat en perill la teva circulació. No obstant això, usar el clàxon en circumstàncies innecessàries, no sols augmenta la contaminació acústica, sinó que espanta i altera als conductors més vulnerables com poden ser els vianants o ciclistes.\nEl problema que ocasiona l’ús indegut del clàxon\nHem de saber quan correspon tocar el clàxon i quan hem d’evitar-lo per a no provocar un mal major. De fet, existeixen mals hàbits que ens inciten a tocar el clàxon per a funcions indegudes. Per exemple, saludar a algú, celebrar algo o avisar a un altre conductor d’alguna cosa que no té perill. De la mateixa manera, és important ser conscients de la serietat de la contaminació acústica ja que es tracta d’un problema real, sobretot en ciutats, on hi ha molt de trànsit i el so és molt més elevat. Vista la situació en algunes ciutats, les administracions s’han vist obligades a regular el nivell de soroll amb la finalitat de millorar la salut i el benestar diari dels ciutadans.\nEntre aquest nivell de soroll, forma part el so del clàxon dels vehicles pel que clarament aquests també estan regulats. Si t’interessa indagar més a fons en la regulació, pots consultar l’article 110 del Reglament General de Circulació encara que també podràs trobar informació sobre això en qualsevol llibre d’autoescola. La veritat és que les multes no baixen de 80 euros pel que no estaria de més donar-li un cop d’ull per a repassar les normes.\nRecordem el bàsic de l’ús del clàxon\nNosaltres et refrescarem la memòria breument recordant el més important. En primer lloc, el senyal acústic del nostre cotxe serveix principalment per a avisar a altres conductors o a usuaris de certs perills imminents. Per tant, recordar també que és correcte utilitzar el clàxon per a prevenir un obstacle quan conduïm amb baixa visibilitat o per vies estretes però està terminantment prohibit l’ús del clàxon en zones hospitalàries o residencials, excepte si estàs avisant d’un perill d’accident.\nMotius pels quals un conductor que fa un mal ús del clàxon podria ser multat\nNo tenir motiu per a fer-lo\nSempre que s’utilitzi el clàxon i no sigui per a alertar d’un perill imminent o per a algun dels usos justificats legalment, es contemplarà com a ús indegut per no tenir motiu per a fer-ho. Conseqüentment, seríem sancionats amb una multa de 80 euros.\nAlterar el so del clàxon\nEl so del clàxon és estàndard i està regulat per a tots els vehicles. En el cas que manipulis el so i el canviïs per un altre o distorsions el so regulat, podries sofrir conseqüències com una multa de 80 euros. A més de l’obligació de tornar a instal·lar el so habitual.\nSentir-se « policia » o « ambulància »\nL’acte més penat és instal·lar-se llums i sons dels transports prioritaris de serveis d’emergència. Un vehicle normal té estrictament prohibit utilitzar aquestes llums i sons tan característics d’un cotxe patrulla o una ambulància. De fet, hauríem d’assumir una sanció de 200 euros ja que estariem posant en perill la normal circulació de la resta de conductors.\nDesobeir las senyals de prohibició de clàxon\nEncara que possiblement molts de vosaltres no la teniu al cap, existeix un senyal (R-310) que prohibeix l’ús del clàxon en algunes zones, com ja hem dit anteriorment, zones de residències per a malalts, hospitals etc… Excepte moments en els quals sigui necessari per a evitar un mal major. Assumiríem una multa de 80 euros en el cas de desobeir-la.\nEn definitiva, si estàs acostumat a utilitzar el clàxon per motius banals, pensa-te’l dues vegades abans de fer-ho.\nRAFAEL BERGA RUIZ 7 mesos ago\nEl comentári meu es el següent.Des de fá anys llargs,nosaltres els conductors(m´incloc a mí per educació),tenim la mala costum d´utilitzar el claxon de manera injustificada,el qual ens pot sortir CARÍSSIM.\nPerò hi ha casos en que el claxon s´ha de fer servir si o si.Jo soc de Barcelona,però estiueixo a Caldes d´Estrac(Caldetes) i quan vaig a agafar el meu cotxe per anar-hi fins a Arenys de Mar o més a munt,l´STOP que hi ha al costat del Camí Ral per anar-hi a Arenys de Mar o on sigui,el respecto si o si.\nPerò moltes vegades,al tornar-hi d´aquesta població haig de tocar el claxon per nassos,ja que altres conductors no el respecten i fins i tot no fan ni CEDIU EL PAS.\nDoncs bé,tant aquell STOP com la resta d´STOP que hi ha a Caldetes NO ELS RESPECTA NINGÚ,els qual un ha de tocar el claxon si o si i amb tot això,alguns ¨conductors¨ tot hi sentint el claxon no fan cas i més d´una vegada hi haurán GREUS ACCIDENT i ningú pren mesures,perqué tothom respecti d´una vegada els STOP.\nSi tothom respectés els STOP d´aquesta població,ningú hauría de tenir l´obligació de tocar el claxon i de pas molestar als demés per culpa dels qui no respecten els STOP amb el perill de provocar un GREU ACCIDENT.


La nacionalitat d'Alomar: entre la individualitat i la universalitat\n23/01/2017 Dídac López\nEl quart trimestre del 2016 ha suposat una nova baula en la trajectòria descendent cap a l’abisme del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE). I això no és tant per la decisió presa pel Grup Socialista del Congrés dels Diputats, sinó per la forma com s’ha pres. Després d’una legislatura fallida (la XI del període constitucional post-1978), en la qual el PSOE no aconseguí govern per la “pinsa” formada per PP i Podem-Confluències optar per no bloquejar la formació d’un nou govern Rajoy no sembla una decisió forassenyada. Bo i més, quan unes noves eleccions, seguint la tònica de les anteriors, així com la dels comicis gallecs, anunciava una perillosa remuntada del PP.\nEl president extremeny, l’oliventí Guillermo Fernández Vara (PSOE), ja havia fet aquest raonament el mes de juliol. Una infantil prevenció electoralista de cara a les eleccions autonòmiques de setembre havia gesticulat una censura a les paraules de Fernández Vara i una reiteració de “No es no”. Aquest “no es no”, d’altra banda, era defensat per algunes de les veus més intel·ligents del PSOE com una forma de deixar en evidència els podemites, a la vegada que hom mantenia un dels components centrals del bipartidisme PP-PSOE: votar sempre “no” a la investidura d’un candidat del partit rival.\nA final de setembre, ja superades les eleccions basques i gallegues, hom podria haver corregit el rumb i defensar obertament el “Sí”, el “No”, l’abstenció o el que fos a la investidura de Rajoy. Per comptes d’això s’inicià una astracanada de campionat en la que Pedro Sánchez fou presentat com una mena de Jeremy Corbyn que duia el laborisme espanyol bé a la victòria (segons els pedristes) o al desastres (segons els sobtadament anti-pedristes). Comptat i debatut, el 29 d’octubre, Mariano Rajoy necessitava tan sols el vot afirmatiu de sis diputats del PSOE o, alternativament, l’abstenció d’11: tots els altres podien votar tranquil·lament no, Rajoy hauria estat investit president i la XII Legislatura hauria quedat salvada. Per comptes d’això els mateixos que defensaven el “No es No” contra Fernández Vara el mes de juliol, forçaren l’acord al Grup Socialista de votar no en bloc el 27 d’octubre i d’abstenir-se també en bloc el 29 d’octubre. Dels 84 diputats del Grup Socialista, assistiren al Congrés el 29 d’octubre 83 (Pedro Sánchez fou l’absent). I d’aquests 83 s’abstingueren 68, alguns pronunciant fórmules de protesta de l’estil “per disciplina de vot”. Va haver 15 diputats que votaren no a Rajoy el 29 d’octubre. Per ordre alfabètic: Meritxell Batet, Zaida Cantera, Manuel Cruz, Rocío de Frutos, Odón Elorza, Lídia Guinart, Sofía Hernanz, Marc Lamuà, María Luz Martínez, Mercè Perea, Pere Joan Pons, Margarita Robles, Joan Ruiz, Susana Sumelzo i José Zaragoza Alonso.\nEntre aquests 15 hi havia tots els diputats del PSC-PSOE, així com tots els diputats del PSIB-PSOE. Però també hi havia diputats del PSOE d’altres comunitats autònomes, així com diputats independents (Robles i Cantera). A banda de les sancions disciplinàries individuals, cercles propers a la nova gestora del PSOE centraren la càrrega en el mateix PSC-PSOE, i vincularen la posició dels diputats del PSC a la qüestió nacional catalana, acusant Batet, Zaragoza o Cruz, per no dir més noms, de poc menys que venuts al sobiranisme.\nNo cal dir que els acusats d’aital càrrec s’afanyaren a rebatre-ho, bo i insistint que l’oposició a Rajoy és una oposició “social”. En tot cas, en les setmanes següents el debat va discórrer per la via territorial, i hom començà a discutir si el PSC té dret o no a participar en les decisions dels òrgans del PSOE si després se les salta quan no coincideixen amb les decisions preses pel PSC. S’ha arribat a dir que és injust que el PSC pugui participar en l’elecció dels òrgans del PSOE, quan el PSOE no pot participar en l’elecció dels òrgans del PSC. Que aquests raonaments es formulin d’aquesta manera és signe de fins quin punt en l’imaginari polític de destacades figures del PSOE Catalunya-Principat ja no forma part d’Espanya-Estat. Però tampoc no podem de treure’ns del cap la idea que els atacs rebuts pel PSC-PSOE no són més que una cortina de fum per superar els fets i els vots d’Octubre a Ferraz i preparar el camí a una acceptació de col·laboració parlamentària amb PP i Ciutadans en nom de la “responsabilidad nacional”.\nFa 90 anys, Rafael Campalans (1887-1933) i els seus companys de la Unió Socialista de Catalunya (USC), si bé separats orgànicament del PSOE, se sentien ferits per la línia de “col·laboracionisme” que prenia la direcció d’aquest partit. Ja sabem que són governs i èpoques diferents, però igualment els retrets que feia la USC al voltant d’aquest punt no tenien evidentment una natura territorial o identitària. El 26 de setembre del 1925, Justícia Social publicava, signat per Campalans, un dur article (https://www.marxists.org/catala/autors/campalans/1925/09/26091925.htm) contra els líders del PSOE als qui acusaven de “fer acatament a poders dictatorials d’origen pretorià, convertint-se en una mena de mesurada i pacífica ‘oposición de Su Majestad’, a canvi del rossegó de pa del Consell d’Estat i del plat de llenties de les regidories governatives”. La resposta a aquesta crítica des del PSOE, com d’altres formulades per la USC, era assenyalar el caràcter regionalista o catalanista dels dirigents de la USC i avall que fa baixada.\nTanmateix, en el mateix Campalans remarcava que “el socialisme oficial, endut per una funesta impaciència d’èxit, s’ha perdut tota possibilitat d’influir sobre les masses obreres i els elements intel·lectuals de Catalunya”. És a dir, que Campalans suggeria que la línia de “col·laboracionisme” del PSOE amb els òrgans de la dictadura primoriverista era rebuda amb més hostilitat a Catalunya que no pas a altres territoris. Una afirmació semblant i refermant les distàncies evidents la tenim tres generacions més tard, quan els dirigents del PSC-PSOE justificaven el seu “no” a investir Rajoy amb l’hostilitat específica de la majoria de ciutadans de Catalunya a un govern del PP. És a dir, que la qüestió que hom critica és de caràcter “general”, però que al capdavall sí que hi ha uns motius d’especificitat “territorial”.\nDos anys abans d’aquest article, Campalans, encara en l’època “constitucional” de la monarquia alfonsina, i quan encara no s’havia separat la USC de la Federació Catalana del PSOE, Campalans havia pronunciat una conferència al Centre Autonomista de Dependents del Comerç i de la Indústria (CADCI), que fou poc després editada per la Biblioteca d’Estudis Socials (http://www.fcampalans.cat/uploads/publicacions_rc/socialisme_problema_catalunya.pdf). Com a pròleg per al llibre, Gabriel Alomar (1873-1941) trameté des de Palma uns mots.\nLa conferència de Campalans, pronunciada l’11 de febrer del 1923, abordava la qüestió del “socialisme i el problema de Catalunya” de manera explícita. No era la primera vegada que això es feia a la Federació Catalana del PSOE ni seria tampoc, òbviament, la darrera, però sempre que s’aborda la qüestió apareix la sensació de novetat. Llavors com ara, els socialistes catalans parlen sovint de “dos eixos” o de “dues qüestions”. Així Alomar, en el seu pròleg, afirma que “la qüestió nacional i la qüestió obrera són les vibracions més intenses de la vida catalana, i no és possible que mutualment es desconeguin”. Alomar, com tots els seus epígons posteriors, refusa la idea que les dues qüestions “sien incompatibles”, ja que “l’una i l’altra són formes de llibertat, nascudes de diferent origen; perquè l’una és de caràcter biològic i l’altra de caràcter social”. Òbviament, post-1945, l’adjectiu “biològic” ja no seria emprat, i post-1989, l’adjectiu “obrer” ha enrarit notablement la seva freqüència en el discurs del PSC, però deixant de banda les tries lèxiques el dualisme persisteix.\nN’hi ha prou amb llegir les activitats més recents de la Fundació Rafael Campalans, repassar declaracions polítiques de la presidenta Francina Armengol (PSIB) o articles del diputat Manuel Cruz (PSC), entre d’altres “federalistes d’esquerres” (http://federalistesdesquerres.org/) per trobar una aproximació a la qüestió territorial/nacional de caràcter ontològic més que no pas de caràcter històric o particularista. El març del 1923, Alomar, com el mateix Campalans, se senten igualment en l’obligació de partir d’allò universal. Així Alomar situa la qüestió des del dret polític (“l’esforç d’incorporació de l’individu a l’humanitat amb la menor renúncia possible de les seves expansions vitals, això és, de la seva llibertat”). En conseqüència la qüestió política consisteix en definir “la naturalesa dels organismes intermitjos”.\nAlomar identifica doncs dues forces, una de diversificadora i una altra d’unificadora. La força diversificadora parteix de la mateixa llibertat individual (“l’individu, per l’afirmació mateixa de la seva personalitat, aspira a dissimilar-se”). La força unificadora deriva del corrent d’assimilació derivat de la “llei de convivència”. Així doncs, Alomar defineix la “nacionalitat” com “el punt on se troben aquests dos corrents oposats: l’assimilació humana o universal i la diversificació individual”.\nEl “corrent universalista” és identificat per Alomar amb el grau d’evolució de la humanitat. La llei de progressió humana no exclou l’aparició de “sobtades regressions”, ja que les circumstàncies del medi (“clima, dificultats de vida, facilitat o dificultat de comunicació, resistència tradicional, etc.”) impedeixen que segueix un curs uniforme.\nLes nacions, segons Alomar, serien el resultat de l’acció geogràfica del corrent universalista, en tant que “coàguls parcials, determinats per la terra i la niçaga”. L’acció històrica del corrent universalista, alhora, es manifesta en altres “nuclis parcials d’associació humana”, “les castes i les classes”.\nEncara que Alomar remarca “el doble concepte de raça i territori” en la definició nació, afirma que “la forma principal de diversificació entre els pobles és l’idioma”. Wilhelm von Humboldt (1767-1835), en el 1820, ja havia dit que “la diversitat de llengües no és una diversitat de signes i sons sinó una diversitat de visions del món (Weltanschauung)”. Cent anys després, Alomar ho reformula: “cada un dels nuclis humans deposa en el seu llenguatge, no una musicalitat exterior, a la qual pugui fàcilment renunciar-se per coaccions educatives, sinó la relació vital entre l’esperit i l’acció entre la psicologia i la història”. Res doncs a veure amb la concepció pròpia de la Torre de Babel, de la “confusio linguarum”, on cada llengua no seria més que l’expressió derivada (“musicalitat exterior”) d’un llenguatge humà universal.\nEn el 1834, Pierre-Henri Leroux (1797-1871) havia seguit un camí similar per contraposar “l’individualisme absolu” (que consagra l’imperatiu de la llibertat) i “le socialisme absolu” (que consagra l’imperatiu de la igualtat). Alomar hi fa referència en identificar el “socialisme” amb l’agrupament total, és a dir “l’unitat humana, la cooperació pacífica entre tots els homes”. Però si Leroux defugia el “socialisme absolut” en favor d’un “socialisme republicà”, Alomar considera també, noranta anys després, que aquesta “unitat humana” tan sols es concebible a través de “la federació de nuclis col·lectius”. El socialisme d’Alomar, doncs, és federalista i internacionalista: “la paraula ‘internacional’ mostra ben clarament la reconeixença del nucli ‘nació’ com a vincle entre home i humanitat”.\nPlantejat el problema d’aquesta manera tard o d’hora apareix la qüestió de la concreció. Perquè si la nació és “el cercle concèntric o intermedi entre home i humanitat” caldrà saber quina és la nació concreta de Gabriel Alomar o de Rafael Campalans. Espanya? Alomar la descarta:\n“Espanya, com a organisme intermig de relació individual i humana, no té una fisonomia uniforme. Li manca, doncs, plenitut de grau nacional per a esglaonar-se en aquella escala de valors ascendents. És un Estat, un organisme artificial, sotmès a un règim atrassadíssim, intencionalment sustret a tota llei d’avenç, a tota regulació progressiva”.\nSi Espanya, no és nació malgrat ser estat, caldrà demanar-se quina és l’alternativa. Catalunya? Alomar hi veu la potencialitat:\n“La qualitat nacional de Catalunya no pot ésser dubtosa. No es tracta d’un dret, sinó d’un fet. El nostre problema no és altre que l’integració d’aquest valor nacional en el corrent amplificador, en els cercles concèntrics de radi major”.\n“Federalistes d’Esquerres” no subscriurien la literalitat d’aquests mots. Però a la pràctica en l’articulació del discurs, és evident que reconeixen Catalunya com un “cercle de radi menor”, al que volen articular en una Espanya federal (cercle de radi mitjà) i en una Europa federal (cercle de radi major).\nEn qualsevol cas, Alomar alerta del perill de confondre “la reconeixença del fet nacional amb l’escola política del nacionalisme”. Alomar defineix el nacionalisme polític com “l’exaltació de ço que s’anomena pàtria, com a valor polític”. Aquest nacionalisme polític és doblement contrari al socialisme “perquè és tradicionalista i xenòfob”:\n“I precisament la nostra afirmació de personalitat catalana és una defensa contra la coacció patriòtica i nacionalista imposada per l’Estat espanyol, com arma contra l’inquietut i la dinamia de Catalunya”.\nAlomar no desconeix que el “nucli espanyol” podria ser “un instrument més apte per a la federació universal” que no pas el nucli català. Però això requeriria que Espanya “fos una concreció més avançada, política i socialment, qu’el nucli català”, i que la “convivència” no es fonamentés “en la coacció”. En conclusió, Alomar judica que:\n“Tal volta un dia l’Estat espanyol, evolucionant, podrà constituir-se com un veritable grau en aquella ascendent, i la voluntat de lliure convivència de tots els seus ciutadans li donarà la qualitat nació. Però sempre tindrà Catalunya un dret personalíssim a la veu pròpia en el concert internacional dels pobles: el seu idioma”.


Què fem - K-LAGAN\nINVERTIM EN I+D I DESENVOLUPEM\nK-LAGAN és una enginyeria estratègica i consultoria tecnològica i industrial. La nostra activitat principal se centra en proporcionar als nostres clients recursos especialitzats i aconseguir que ells assoleixin el màxim d’èxit al seus projectes. Com a empresa tecnològica, ens dediquem a desenvolupar projectes d’enginyeria i oferir solucions globals i innovadores.\nCreiem que la tecnologia ha de ser l’impuls que transformi la societat actual en una societat digital i sostenible. Per aquest motiu, invertim en I+D+i i desenvolupem productes propis per aportar als nostres clients valor afegit i el nostre know-how.\nCONSULTA ELS NOSTRES SERVEIS I SOLUCIONS


Mor als 88 anys el paleontòleg i ictiòleg solleric Joan Bauzà Rullan\nEl naturalista i paleontòleg solleric Joan Bauzà Rullan, va morir ahir al seu domicili de Palma a l'edat de 88 anys.\nJoan Bauzà va ser un científic autodidacte que dedica els seus esforços a l'estudi dels peixos fòssils, un aspecte en el qual arribà a ser un expert reconegut a nivell nacional i internacional. A la vegada que s'especialitzà en aquesta branca de la paleontologia -la paleoictiologia- Bauzà reuní una importantíssima col·lecció de fòssils de diferents jaciments de les Balears i d'altres punts de la península ibèrica. Aquesta col·lecció -així com la biblioteca especialitzada que l'acompanya- va ser cedida l'any 1994 al Museu Balear de Ciències Naturals de Sóller en un acte públic que va tenir lloc a l'Ajuntament, titular de la institució.\nEls estudis de Bauzà es plasmaren en prop d'un centenar de notes i treballs científics en els quals va descriure algunes espècies noves per a la ciència que ara es conserven al museu solleric. Estudià, sobretot, la fauna ictiològica fòssil de Catalunya, València, Balears i Màlaga així com la fauna i flora fòssil dels lignits de Mallorca, entre d'altres treballs. També realitzà estudis comparatius sobre peixos actuals.\nJoan Bauzà va néixer a Marsella el 1916 i de jove començà els seus estudis autodidàctics de mineralogia i química. Col·laborà amb el naturalista solleric Guillem Colom Casasnovas amb qui s'introduí en els estudis de ciències naturals. Posteriorment fou president de la Societat d'Història Natural de les Balears i col·laborador del Consell Superior d'Investigacions Científiques a més de pertànyer a altres institucions de prestigi com la Reial Societat Espanyola d'Història Natural. Amb motiu de la donació de la seva col·lecció -actualment és la base de l'exposició permanent del museu de ciències naturals de Sóller on es poden veure les peces més importants de la seva col·lecció- va ser nomenat membre d'honor de l'entitat.\nEn un camp completament diferent, va ser el creador de l'Escola de Treball de Sóller.


Donar sentit a l’activitat - el blog d'educació d'UManresa\nDonar sentit a l’activitat\nPosted on 28 Desembre 2012 19 Desembre 2013 Author Estudis d'Educació Infantil 0\n“La fulla trencada” és el nom de la revista que l’escola pública Heura de Barcelona edita cada trimestre, una tasca de la que es responsabilitzen els nens i nenes de cicle superior i que duen a terme des d’una organització en tallers en grups barrejats. Publicar una revista com a forma de comunicació amb les famílies i l’entorn és una tasca autèntica que dóna sentit a les activitats que comporta.\nComprometre’s amb un objectiu real dóna valor a l’esforç invertit en aprendre tot allò que ens cal per arribar a aconseguir-lo.\nOrganitzar la feina\nDecidir què és important d’explicar, adjudicar tasques per tal que la revista sigui de tota l’escola, redactar les notícies i textos, buscar i adequar imatges, maquetar tot el conjunt, revisar la coherència general, corregir el que calgui, imprimir en paper, comptar i repartir, escoltar els retorns, avaluar, millorar…. Un procés ric en aprenentatges que requereix d’una bona organització i un bon nivell d’autonomia.\nFer una redacció per a què la corregeixi la mestra és molt diferent al compromís d’escriure una notícia per a fer-la pública en la revista escolar, on l’ha de poder entendre qualsevol, i per tant, cal que el text sigui absolutament clar, correcte i ben escrit. De fet, totes les tasques escolars haurien de ser autèntiques en tant que l’escola forma part d’un món que ens ofereix inacabables oportunitats per aprendre amb sentit.\nComunicar-se per escrit\nPoder expressar les pròpies idees per escrit amb claredat i correcció és una competència bàsica realment fonamental, que la realitat s’entossudeix a demostrar que no tenim ben resolta. Cal una revisió en profunditat del tractament de l’aprenentatge de l’escriptura, no únicament per millorar la correcció ortogràfica, que també, sinó per aconseguir que tots els ciutadans siguin capaços d’ordenar i expressar idees senzilles amb dignitat per escrit.\nEs tracta d’ensenyar les llengües amb un enfocament comunicatiu, que se centra en la construcció social dels significats, la qual cosa vol dir que, per donar sentit a tots els aprenentatges del currículum, cal organitzar el centre educatiu com un espai comunicatiu on la biblioteca-mediateca del centre, la revista de l’escola, la ràdio escolar o altres elements facilitin l’intercanvi dintre de l’escola i l’obertura del centre al seu entorn.\nCategory: Flaix al Guix Tag: aprendre amb sentit, comunicació escrita, revista escolar, tasques autèntiques, treball en equip Leave a comment\nPrevious PostÈxit de convocatòria en la 2a Fira d’Experimentació\nNext PostEl valor de la quotidianitat


El govern colombià i les FARC signen l'acord de pau\nEl pacte l'hauran de ratificar els colombians amb una consulta el 2 d'octubre\n2 min. L'HAVANA 25/08/2016 08:59\n651x366 Els colombians celebren l'acord històric pels carrers de Bogotà / REUTERTS / JOHN VIZCAINO Els colombians celebren l'acord històric pels carrers de Bogotà / REUTERTS / JOHN VIZCAINO\n651x366 Els negociadors de les dues parts després de les reunions a l'Havana Els negociadors de les dues parts després de les reunions a l'Havana\nFita històrica. Colòmbia ha arribat a un acord de pau entre el govern i les FARC després de gairebé quatre anys de negociacions. El contingut de l'acord haurà de ser ratificat en un plebiscit que se celebrarà el 2 d'octubre. Després de l'anunci fet a l'Havana, el president Juan Manuel Santos s'ha dirigit als colombians en un discurs en què ha reiterat que ells tindran "l'última paraula" sobre els acords assolits.\n"A partir de demà el text de l'acord final serà publicat a les pàgines web i a les xarxes socials de les entitats públiques perquè tots els colombians el puguin conèixer", ha explicat Santos, que ha iniciat la campanya pel sí. Al davant hi tindrà l'oposició de l' expresident Álvaro Uribe, que s'ha convertit en el principal opositor a aquest procés i que ha situat el seu partit, el Centre Democràtic, a favor del no al plebiscit.\nAccedir a la vida política\n"Els antics membres de les FARC –ja sense armes– podran accedir a la vida política del país, en democràcia. Com qualsevol altra organització partidista, hauran de convèncer amb propostes i arguments els ciutadans per ser elegits", ha defensat. Això vol dir que la guerrilla desarmada tindrà uns portaveus al Congrés, "amb veu però sense vot", per parlar d'implantar els acords fins al 2018.\nA partir d'aquest any participaran en les eleccions amb una "representació mínima" assegurada per dos períodes, si no aconsegueixen el llindar electoral. A més, l'acord reflecteix, segons ha recordat Santos, que les FARC adquiriran el compromís de "trencar qualsevol vincle que hagin tingut amb el narcotràfic", i també de col·laborar "amb accions concretes" per combatre'l.\nL'alto el foc definitiuEl 22 de juny, les dues parts van signar l' acord d'alto el foc bilateral i definitiu i l' abandonament de les armes per part de les FARC. El pacte va posar les bases perquè els guerrillers deixin els fusells que van prendre el 1964 en una rebel·lió camperola i va accelerar la firma de l'acord final de pau.\nDesprés de més de mig segle de conflicte armat i gairebé quatre anys de negociacions a l'Havana, l'enfrontament més vell de l'Amèrica Llatina s'acosta al final i deixa enrere més de 260.000 morts, 45.000 desapareguts i gairebé 7 milions de desplaçats.\nLuz Marina Bernal: “En parlar de reconciliació i amnistia hem d’aprendre a viure amb qui ens ha fet mal”


10 de juliol de 2011 Des de Sabadell\nLa primera intenció era titular aquest apunt com “El gran engany”. Després m’he desdit. A banda de semblar una còpia literal de la famosa novel·la de Dan Brown, m’he adonat que els fets, de per si greus, ho són més per la quantitat que no per la qualitat.\nAra ja no hi ha cap dubte, els dirigents d’ICV i EUiA van enganyar a la ciutat en presentar-se com a coalició electoral a les passades municipals, van fer veure que eren sòlids com a candidatura de govern, quan les dues organitzacions sabien que les seves relacions no passaven pels millors moments. Engany, perquè s’espera dels polítics propostes fetes des del rigor i la serietat requerida quan l’objectiu és portar les regnes de la ciutat. La ciutadania estava lluny d’imaginar-se l’emmascarament d’un conflicte a nivell de ruptura. En rigor, si hi havia diferències tan abismals, el correcte era que cadascú es presentés per separat i no s’omplissin la boca del tòpic de la unitat de l’esquerra.\nSi estaven a les portes d’una trencadissa, per què els dirigents d’ICV i EUiA van planificar, acceptar i realitzar una campanya on el fil conductor subliminal era presentar-se com el retorn dels governs Farrés? “Que torni el bon govern”, recordeu? Ja era discutible la utilització d’una imatge de ciutat, com l’escultura dedicada a qui va ser-ne alcalde durant vint anys, però basar l’estratègia electoral referint-se als seus governs d’unitat i alhora, des de les dues formacions, tapar amb les esquenes un sisme d’aquesta magnitud, és un escarni al Farrés i un segon engany a la ciutadania. Al Ple de Constitució del nou govern ja va cridar l’atenció que la coalició ICV-EUiA no es postulés per l’alcaldia després de centrar la campanya en un missatge de govern. Com es podia entendre? Això era trair, d’entrada, la motivació per la qual una part de la ciutadania els va votar. Ara, sense el mínim respecte pels seus electors, veiem com d’ICV i EUiA es llencen els plats pel cap, amb les típiques desqualificacions d’uns contra els altres, just al primer Ple de l’endemà de les eleccions. Penós, deplorable, indignant. Com a ciutadà amb consciència política em fa vergonya, tot i no ser votant d’aquesta coalició.\nOn són els dirigents polítics d’aquestes organitzacions? No. No ens torneu a enganyar amb uns comunicats orgànics, sense noms de responsables, on us limiteu a lamentar els fets. No són lamentacions el que ens heu d’oferir, sinó mostrar-nos com assumiu els errors. Vosaltres, els dirigents de les dues organitzacions polítiques, sou els responsables d’uns fets que a més de perjudicar-vos, són nefastos per al conjunt de l’activitat política de la ciutat perquè ampliaran la desafecció vers aquesta “noble activitat” i faran augmentar el vot en blanc.\nCom podeu observar, en cap moment m’he referit als càrrecs electes de les dues formacions. No m’interessen, només són els caps visibles d’unes sigles polítiques i per tant susceptibles de fer-ne llenya amb facilitat. No ens feu trampa altra vegada al reduir la cascada de responsabilitats a una picabaralla infantil de les caps de llista. Són els responsables de les dues organitzacions, els quals han permès tota aquesta tongada d’enganys, qui han de donar la cara i assumir les responsabilitats polítiques que els hi pertoquen. Cas contrari, tal com defineix l’Enciclopèdia Catalana, estem davant d’organitzacions ful dirigides per farsants. (Continua)\n5 Respostes a "TONGADA D’ENGANYS"\n11 de juliol de 2011 a les 19:39\nExcel·lent anàlisi com totes les teves.\nComparteixo la indignació pel que és un engany. Jo afegiria que potser ha incidit en aquesta crisi l’imminent divorci entre ICV i EUiA per la irrupció d’EQUO. Però potser és esperar massa dels dirigents locals d’ICV i EUiA..\nEn tot cas, aquesta separació no es pot fer a costa de defraudar els electors de la candidatura ICV-EUiA ni la normativa vigent sobre grups municipals.\nP.D. Quants electors haguessin votat l’Entesa d’haver conegut la ruptura que s’estava forjant.\nJordi Vilas ha dit:\n13 de juliol de 2011 a les 15:08\nHo has sintetitzat molt bé.\nNomés tinc un petit suggeriment.\nRecordo vagament el video de campanya de la coalició on una Carme Garcia, ens deia quelcom semblant a “…vull ser la vostra alcaldesa…”.\nDoncs si la cap de llista de la coalició hagués exercit la responsabilitat de governar (cas que hagués pogut), també ha d’exercir la responsabilitat de desfer l’engany.\nPer aquest motiu considero que sí que ens hi hem de referir -sense cap mena de dubte- quan analitzem els fets passats.


Sitges celebra el Carnaval 2016 entre el 4 i el 10 de febrer. L’esdeveniment festiu més important del calendari d’hivern sitgetà arriba enguany amb un programa ple d’activitats i diversió per a tota la família!!\nEn aquesta edició segueix vigent és la Rua Infantil de diumenge, que serà a les 12.00 hores. La Rua Infantil de dimarts es manté a les 15.00 hores.\nAmb 50 carrosses, 2.500 persones i 7 dies d’actes lúdics, Sitges us espera per veure un espectacle que us deixarà pletòrics d’alegria!\n– El ‘Dijous Gras’ arriba sa Majestat el Rei Carnestoltes en companyia de la Reina del Carnestoltes. Després, sa Majestat i tota la seva comitiva es dirigeixen cap a l’Ajuntament i fan la lectura del ‘predicot’.\n– El ‘Diumenge de Carnestoltes’ és un dia assenyalat, ja que té lloc la Rua de la Disbauxa, amb desenes de carrosses i milers de participants disfressats, recorrent el centre de la ciutat.\n– El ‘Dimarts de Carnestoltes’ surt la Rua de l’Extermini, amb el mateix recorregut i amb un nombre major de visitants.\n– El ‘Dimecres de Cendra’ acaba el Carnestoltes de Sitges i es celebra l’enterrament del Carnestoltes.


Conegut establiment de floricultura i arboricultura localitzat al costat dels Salesians però a l’ altra banda de la carretera C-1415, a Mataró.\nFent referència a les darreries del segle XIX (1890), consta que n’ era propietari Joaquim Bada i Oliver. Els Bada van ser els encarregats de l’ enjardinament, entre altres, de les cases Arenas, Regàs i Cabot i Alaba. En plànols de principis del segle XX, hi figuren dos edificis de Can Bada, separats per una setantena de metres.\nL’ empresa continuaria en la persona de Miquel Bada i Bosch, fill de Joaquim Bada i Oliver (mort el 1933, als 78 anys) i de Maria Bosch i Castañé. Miquel s’ havia casat en primeres núpcies amb Josefa Gel i Arnó i posteriorment amb Dolors Ametller i Carbonell. La floristeria es va ubicar al carrer Franquesa i Sivilla i ja posteriorment a l’ Avinguda Puig i Cadafalch.\nAltres jardiners coneguts de Mataró foren Miquel Bada (de la Ronda Prim 80) i Frederic Pera (del Camí de la Geganta). També era prou coneguda la Floristeria Rosella, situada a la confluència del Rierot amb el carrer de Sant Pelegrí, lloc on abans hi havia hagut un estanc.\n Veure FULLS/103. Museu Arxiu de Santa Maria. Mataró, abril del 2012. pàg. 24.


El desertor en el camp de batalla - Catalan Day\nIniciTextos CatalansSegle XIX'Era lo dia del Corpus'\t241\nEl desertor en el camp de batalla [Fragment] Julià de Jòdar Qui és qui: Julià de Jòdar (Badalona, 1942)\n«Ximo Ximoi fa un repàs de la seva vida»\nAbans de posar-me a dormir provo de fer un resum general de la meva vida i me'n surten quatre parts: un munt de porqueria de la qual sempre em penediré; moments interessants i malaguanyats per la ineptitud, la mandra i la impaciència; coses contra les quals no tinc res en contra, excepte que no tenien cap interès; i, en últim lloc, certs detalls de qualitat. Ho ajunto tot i en surt un plec d'un cert gruix. N'escapço les tres primeres parts i la meva vida esdevé prima com un paper de fumar. (També en podria fer tres parts, amb les coses bones, les dolentes i les mediocres, però això implica un judici moral que no m'interessa.) Hi ha artistes que treballen per acumulació, selecció i muntatge, amb voluntat de fer un corpus musculós, sota el qual s'endevina la pedrera –fragments, esbossos, notes– a partir de la qual han aixecat un bloc tan eixut com coherent. Contràriament, n'hi ha que tot ho aprofiten per exhibir sense complexos els detalls més insignificants del que anomenen «realitat» i que obliguen el lector a endinsar-se, capa rere capa, en el munt de runa acumulada per arribar a tenir una visió coherent del «món». Jo, perdoneu-me, he reunit en mi –el meu cos: la meva obra– les virtuts dels dos procediments; prego, però, a l'ingenu lector que no confongui la traça de la meva figura, estesa sota el rafal del terrat que el meu amic Salva Montoya m'ha ofert en aquests temps de fretura, amb la quantitat de vida que he hagut de traginar per compondre el que podríem anomenar la «part visible» de Ximo Ximoi. Ho diré d'una altra manera: el meu pes, quan feia 310 quilos, aconseguits per acumulació i entrecreuament, era molt exigu, si el comparàvem amb els materials –propòsits frustrats, emocions ofegades, memòries corrompudes– dipositats en anys de treball conscient a fi d'establir els fonaments sobre els quals havia d'aixecar la meva obra mestra –jo mateix: el meu cos–. Penes i alegries, treballs i garrotades, èxits i fracassos van servir, ara me n'adono, a una sola finalitat: fer del cos una precisa exposició de vida plena, que només els esperits indòcils podrien entendre cabalment. Jo, sabeu?, de petit vaig estar a punt d'anar-me'n al canyet per culpa d'una inflamació als budells. A l'època preadolescent, cagava tramussos o patia de colitis agudes. D'adult, un metge em va diagnosticar diverticulitis i un altre em va trobar un pòlip que, en el moment de ser extirpat, davant una patuleia d'estudiants ganduls, s'havia esfumat per art de màgia deixant-me el cul enlaire. Una hèrnia de hiatus va ser oportunament clonada en hèrnia abdominal... ¿Hi havia, doncs, res de millor que enterrar la memòria de tanta humiliació sota una bella duna de carn, elaborada amb pugnacitat insubornable, suaument desplegada en daurades ondulacions a partir de les penques fins a llepar, com les crestes escumoses d'una ona fatigada, el caire del llit? En aquest procés, ja em perdonareu, jo hi trobo les virtuts dels dos procediments esmentats: l'acumulació de materials i la consciència precisa de la seva funció any rere any. Tinc una foto de petit, amb companys de joc del meu carrer, assegut a la vorera, amb les mans encreuades. Llavors era esquerrà, em van obligar a escriure amb la mà dreta i vaig perdre pel camí la capacitat de distingir una mà de l'altra. Des d'aleshores, totes dues van viure en mútua ignorància. ¿Hi havia, doncs, res de millor que respectar al peu de la lletra el passatge bíblic que diu «mira que la mà esquerra no sàpiga què fa la dreta» i separar-les amb una muntanya de greix que n'evités el contacte? Un cop crescudet, les meves cames no responien a les exigències pròpies d'una joventut sanament ambiciosa. Somiava ser un porter de futbol famós com Ramallets i la pilota se'm colava entre les cames. Volia pujar en bicicleta a la muntanya com Bahamontes i m'agafaven unes rampes del dimoni. A la mili tothom se'm reia als nassos perquè, tot i que tenia les cames molt llargues, no era capaç de saltar un metre d'altura. ¿Hi havia, doncs, res de millor que convertir les meves cuixes en boterudes columnes salomòniques, plenes d'estudiats replecs i d'elegants contorsions? Com que tenia el cap rodó, a l'escola em deien «cap d'avellana». Per tal d'amagar-lo, em vaig singularitzar: trigava a pelar-me la closca, m'encasquetava gorres enormes, caminava capcot. Va ser pitjor, perquè tothom s'hi fixava més. ¿Hi havia, doncs, res de millor que mostrar-lo al natural, amb els cabells recollits a la crisma, com els samurais, per exhibir la nuesa llisa i lluent de la síndria que ha esdevingut amb els anys aquell menyspreat caparró? Em vaig fer gran. El meu sexe era una font contínua de frustració; primer, la humiliant fimosi; a continuació, la traïdora ejaculació precoç; més tard, la infamant epididimitis per excés de masturbacions, contra el bon criteri dels metges, que em miraven com si fos un monstre de tres caps; finalment, l'ambivalent prostatitis (plaer i dolor alhora). ¿Hi havia, doncs, res de millor que entaforar als inferns del baix ventre aquell sexe trist i inútil, testimoni del migrat acompliment de la meva libido?\nDireu que parlo en passat. Naturalment, i no sense una ràbia incontenible, perquè continuo desinflant-me a marxes forçades mentre percebo l'erosió silenciosa a tots els intersticis, entreveig l'esfondrament de tots els bonys, pressento l'enderroc controlat de cada articulació del meu cos –que sóc jo–. Vaig pensar: si perds la son, l'Home Prim, el teu enemic acèrrim, ja no et podrà despertar a mitjanit per explicarte les seves històries de terror. Ha estat inútil. Totes les proves que he fet per estar despert han acabat en un fracàs estrepitós i ja m'ensumo la subtil conspiració d'algun agent de l'Home Prim, en criminal complicitat amb la Farzana i l'Emilio, que estic segur que em posen al sopar algun filtre portat d'Orient per contrarestar els efectes dels estimulants que prenc per no adormir-me. És ben trist haver d'assistir als últims anys de la teva vida mentre contemples, impotent, com l'esforç esmerçat a deixar un rastre de claror en la falsa relació entre el que anomenem «cos» i el que anomenem «esperit» és bandejat per un dimoni astut que, d'acord amb potències menors, com l’escriptor i mal amic Gabriel Caballero i uns servidors deslleials, vol impedir que la humanitat disposi de nous coneixements que l’alliberin de les cadenes de la foscor. Mentrestant, ¿què serà de mi, amb la flaquesa que em consumeix, si el meu cap torna a semblar una avellana, les meves mans s'entrellacen de nou sense reconeixe's, les meves cames es desentortolliguen, i els meus testicles pengen com dàtils? Jo crec de debò que no tenim un cos, sinó que som cos, i abjuro, doncs, de la controvèrsia entre «sentit» i «ment» del poeta\n-¿Què saps de mes batalles, oh Ment, dins ton pregon\nhostal? Deixa que en ton\ndesolament s'obstini una esperança bella,\ni surt, dóna'm la mà, folla, que el món\nse'ns obre avui com la immortal presència d'Ella,\ni és cada renovada meravella\ncom un raig d'alba on la tenebra es fon.\nEn conseqüència, la destrucció física que m'assalta, segons que jo la interpreto, no és res més que l'intent d'anihilar alhora les meves potències espirituals. Només em reconforta l'esperança que, un cop estigui «de cos present», com se sol dir, algú recordarà: «El van voler aprimar, però ell sempre va pesar molt damunt els nostres caps». A l'espera d'aquest moment de veritat suprema, rellegeixo Pickwick, on aquesta s'enlaira vers l'eternitat a través d'un art menor encara, però concret i compassiu.\nM'havia adormit, després de fruir d'aquell passatge on Dickens fa que Sam Weller ataqui el poder executiu d'Ipswich, quan aquella veu tan propera i amenaçadora que sembla gairebé maternal m'ha dictat a cau d'orella una nova aventura que em té a mi de protagonista, sota la fèrula implacable de la Bella Assurdina.


El 58% dels casos de VIH a Balears són causats per transmissió sexual\n07 març 2021 16:13\nAvui, 1 de desembre, es commemora el Dia mundial contra la sida\nMaria Ques | 01 desembre 2005\nEl servei d'Epidemiologia de la Conselleria de Salut ha confirmat que dels 167 casos de contagi del virus registrats a Balears en els 3 darrers anys un 58%, és a dir 97 casos, foren causats per transmissió sexual. Tots ells es poden dividir en transmissió heterosexual -62 casos- i transmissió homosexual -35 casos-, mentre que la transmissió del VIH entre toxicòmans pel compartiment de xeringues representa el 20% dels contagis.\nLa direcció general de Salut Pública, responsable del registre de nous diagnòstics, explicà ahir en un comunicat que aquest tipus de registre és pioner a l'Estat i, tot i que és díficil que hi apareguin totes les persones de la Comunitat amb VIH, «és una eina útil per esbrinar les principals causes de contagi del virus», encara que és un registre jove, des del 2003, que no permet fer comparacions amb etapes anteriors.\nEl contagi del VIH mitjançant relacions heterosexuals pren força en els darrers anys, però «el perfil de malalt de sida a Balears continua sent un home toxicòman d'uns 39 anys», encara que els experts auguren que el perfil anirà canviat ja que els contagis per via sexual ja se situa per davant.\nSegons les darreres dades epidemiològiques, 32 persones desenvoluparen la sida en el primer trimestre del 2005, mentre que el nombre de casos acumulats a l'Arxipèlag el 30 de juny se situava en 2.125, dels quals han mort més del 50% dels afectats.\nBalears té una taxa de 85,7 afectats per cada milió d'habitans, la més alta entre les comunitats, seguida de Madrid, amb una taxa de 68,2 afectats per cada milió d'habitants. El 2006 es destinaran 265.000 euros per a la prevenció de la sida.


El viatge emocional d’una mare i una filla – Cinema i altres urgències\nEl viatge emocional d’una mare i una filla\nPosted on 20 febrer 2019 20 febrer 2019 by Judith Vives\nUna sala d’estar és l’espai on col·lisionen dues forces oposades. La d’Estrella, una dona que s’acaba de quedar vídua i que troba un únic refugi tancada a casa, on viu amb la seva filla Leonor. La noia, en canvi, comença a despertar al món i el petit poble de províncies on viu se li fa petit: vol marxar a Londres per buscar un futur diferent que el sembla tenir predestinat, fent de planxadora com la seva mare.\nLa tensió entre aquests dos personatges és el motor que fa arrencar ‘Viaje al cuarto de una madre’, l’opera prima de la realitzadora Celia Rico, i amb la que ha aconseguit captivar el públic i recollir uns quants premis, entre ells el premi de la Joventut a San Sebastián i el Gaudí pel guió i per les dues actrius protagonistes.\nSi una cosa destaca de ‘Viaje al cuarto de una madre’ és, sense cap mena de dubte, les interpretacions de Lola Dueñas i Ana Castillo, que aporten una seva desarmant naturalitat als seus personatges, ens fan empatitzar de seguida amb ells i ens permeten entendre la càrrega que arrosseguen sense pràcticament ni moure ni un dit.\nÉs la màgia d’aquesta pel·lícula tan gran en la seva senzillesa, que és capaç de dir-nos moltes coses sense pràcticament cap acció, amb uns diàlegs mínims, oferint-nos tan sols alguns esbossos i detalls de la vida d’aquestes dues dones i mostrant-nos poc més que la presència (i absència) dels personatges dins els espais de la casa. Dins aquestes habitacions s’hi palpa l’anhel de vida i la necessitat del dol, l’alegria i la tristesa, les distàncies que uneixen i separen a mare i filla, i el pas del temps que inexorablement ho canvia tot.\nPosted in cinema, dones al cinemaEtiquetat Ana Castillo, celia rico, cinema, crítica, crítica de cinema, Lola Dueñas\nEntrada anteriorVicis perillosos\nSegüent entradaAlmodóvar 8 y 1/2


Subvenció per a segona fase de obres a la Casa Alós\nL'Ajuntament d'Alzira, des de les regidories de Gestió Urbanística i Patrimoni Cultural, sol·licitarà una subvenció a la Diputació de València que ascendix a 50.000 euros, per tal de poder fer front a la segona fase per a la rehabilitació de la Casa Flor i l'adequació per a espai museístic.\nD'esta manera l'Ajuntament podrà seguir avançant en la recuperació del nostre patrimoni, ja que per a poder obrir al públic este espai, és necessari abans que s'òbriga resoldre el problema d'accessibilitat a les plantes superiors per mitjà de la instal·lació d'un elevador totalment transparent i sense maquinària vista, per tal d'evitar l'impacte visual.\n"Hem d'aprofitar este tipus d'ajudes que ens atorga la Diputació per tal d'anar acabant projectes que no estan finalitzats", ha manifestat Fernando Pascual, regidor de l'àrea de Gestió Urbanística.\nPer la seua banda, Isabel Aguilar, vicealcaldessa i regidora de Patrimoni Cultural, considera magnífica esta oportunitat de poder avançar en l'estat d'execució del projecte de la Casa Flor com a espai museístic, ja que "es tracta d'una vivenda que encara ens mostra com eren les estances d'este habitacle, després de la reforma que va tindre lloc al 1929, la qual cosa la convertix en un edifici de prop de noranta anys que es conserva amb tota la seua essència".\nAl llarg d'esta legislatura ja s'han aconseguit altres tipus de subvencions per tal de mantindre i posar en valor el nostre patrimoni, i així es continuarà per tal de preservar tot allò que encara ens queda i que hem de conservar per a generacions posteriors.


Escola Mogent | Montornès del Vallès | Pàgina 14\nLa Setmana Cultural d’aquest any ha anat dedicada al món, a la interculturalitat i al plurilingüisme.\nAl llarg de la setmana, Infantil ha fet tallers de jocs, danses i cuina d’arreu del món.\nCicle Inicial ha fet receptes de cous-cous i pa àrab, cine amb cinefòrum, maquetes amb plastilina i jocs africans.\nCicle Mitjà ha fet sortides d’orientació, jocs ancestrals i receptes de pastisseria.\nCicle Superior ha fet receptes asiàtiques.\nAl taller internivell, barrejant nens de tots els cursos i amb la col.laboració de pares i mares, es va preparar tota l’ambientació del vestíbul: banderes, un mapa mundi, un museu i finestres del món.\nLes ginkames d’infantil i primària també van comptar amb la col.laboració de pares i mares i dels nens i nenes de 6è. A les proves físiques es van veure representats tots els continents del planeta.\nPREMI ÒMNIUM SAMBORI 2016\nLa Maria de 2n ha sigut la guanyadora del Premi Òmnium Sambori 2016 de la demarcació Barcelonès-Vallès-Maresme.\nEl passat 16 de març, l’alcaldesa de Badalona li va lliurar el primer premi de la categoria de Cicle Inicial entre 18 finalistes.\nAquests treballs, a part d’aquest reconeixement, passaran a concursar a nivell nacional amb els finalistes de les altres demarcacions de Catalunya i la Catalunya Nord.\nPodeu llegir el seu conte aquí: “La Marta i l’Arnau al bosc de les dolçaines”\nLa nostra escola ha tingut finalistes i guanyadors en convocatòries anteriors: l’any 2012 la Blanca, l’any 2014 en Gabriel i l’any 2015 la Lys i els germans Èric i Adrià.\nJORNADA DE PORTES OBERTES el proper dilluns 14 de març a les 15:15.\nUs farem un recorregut per presentar-vos el centre i després us explicarem aspectes del nostre Projecte Educatiu en una reunió amb l’Equip Directiu.\nFinalitzant la reunió, podreu recollir la sol.licitud de preinscripció i podreu demanar dia i hora per lliurar la documentació i fer una petita entrevista amb el vostre fill o filla.\nEls terminis previstos de presentació de sol·licituds són del 30 de març al 7 d’abril.\nEn aquests enllaços trobareu tota la informació referent a la preinscripció:\nCriteris de prioritat, puntuació i documentació acreditativa\nResolució ENS/505/2016 de 25 de febrer\nDescàrrega del full de sol·licitud de preinscripció


FAQ per a Equity Point Marrakech\t1- Què necessito per fer el Check-in a l'arribada? 2- A quina hora puc fer el Check-in? 3- Com puc reservar un llit? 4- Em cobren alguna comissió per fer la reserva? 5- Amb quina antel·lació he de fer una cancel·lació? 6- Quantes nits puc estar a l'alberg? 7- Els llençols estan inclosos en el preu? 8- L'esmorzar està inclòs en el preu? 9- Hi ha servei d'internet? 10- A quina hora he de deixar l'alberg? 11- Hi ha aparcament de cotxes? 12- Com puc arribar a l'alberg? 13- Hi ha alguna hora màxima d'entrada a la nit? 14- Proporcionen algun àpat? 15- Els dormitoris són unisex? 16- Quines formes de pagament accepten? 17- Tenen tarifes setmanals? 18- Qui pot allotjar-se en un dels seus albergs? 1- Què necessito per fer el Check-in a l'arribada?Document nacional d'identitat amb foto, com passaport, carnet de conduir, DNI, targeta de servei militar, etc. La direcció de l'alberg accepta també carnets d'estudiant vigents.2- A quina hora puc fer el Check-in?El Check-in és a les 11.00am. L'alberg està obert 24 hores, 7 dies la setmana. El Check-out és a les 10.00 am, per tant, és possible que abans de les 11.00 la teva habitació no estigui a punt. Si és necessari, pots deixar el teu equipatge a recepció i fer el Check-in més tard.\n, si no ho fas així perdràs l'import de la primera nit.6- Quantes nits puc estar a l'alberg?Pots estar-t'hi tantes nits com vulguis.7- Els llençols estan inclosos en el preu?Sí, tota la roba de llit està inclosa.8- L'esmorzar està inclòs en el preu?Sí, oferim un impressionant esmorzar marroquí inclòs en el preu de l'estada.9- Hi ha servei d'internet?Sí. Tenim una sala d'internet on pots utilitzar els nostres ordinadors sense càrreg o bé connectar-te al nostre wi-fi amb el teu portàtil o netbook.10- A quina hora he d'haver deixat l'alberg?El Check-out és a les 10:00 am.\n11- Hi ha aparcament de cotxes?No.12- Com puc arribar a l'alberg?Tota la informació de com trobar-nos està a la web (a la secció ‘Com arribar’).13- Hi ha alguna hora màxima d'entrada a la nit?No. Pots entrar i sortir sempre que vulguis.14- Proporcionen algun àpat?Oferim esmorzar marroquí. també tenim un restaurant que ofereix dinar i sopar.15- Hi ha dormitoris unisex?No, tenim habitacions mixtes, però si necessites una habitació single-sex fes-nos-ho saber i mirarem què hi podem fer.16- Quines formes de pagament accepten?Només acceptem efectiu. No acceptem ni xecs de viatge ni targetes de crèdit.17- Tenen tarifes setmanals?No, no tenim tarifes setmanals ni mensuals.18- Qui pot allotjar-se en un dels seus albergs?Els nostres albergs són independents i no és necessari ser membre de cap organització ni ensenyar cap carnet d'alberguista per a utiilitzar els nostres serveis. Tampoc hi ha cap límit d'edat, només has de tenir un esperit jove. les nostres ciutats\tNew York


La Volta: Pendents del meteo.cat\nCiclisme. Calella dóna el tret de sortida a una edició de la Volta que s'haurà de decidir en les dues etapes dels Pirineus i en què Purito és favorit\nLes dues grans etapes de muntanya dissenyades per a la Volta a Catalunya del 2013 als Pirineus –Vallter 2000 (dimecres) i Port Ainé (dijous)– han de marcar el desenllaç final. Per això, quan encara l'hivern refreda, l'organització haurà d'estar pendent per veure si els ciclistes es poden enfilar cap als 2.000 metres. L'any passat, la gran etapa de muntanya que s'havia de fer al Pallars es va haver de suspendre per culpa del fred i la neu. El director de la cursa, Rubèn Peris, i els seus col·laboradors tenen confiança que tot surti bé perquè les previsions de temps d'aquí a tres dies són moderadament optimistes.\nEls ciclistes sortiran avui de Calella aquest migdia en direcció cap a Sant Pol de Mar, conscients que cada etapa pot ser un petit tresor. Així s'ho va prendre el suís Michael Albasini l'any passat i es va acabar emportant el premi gros. Que no hi hagués cap contrarellotge –en aquesta edició tampoc n'hi ha cap– li va facilitar la feina.\nPer a Joaquim Rodríguez, que aspira a ser el primer ciclista que guanyi la Volta dos cops des que ho va fer Miguel Indurain el 1992, la d'aquests dies és una oportunitat única per fer gaudir els seus seguidors més radicals a prop de casa. No és gaire clar quins poden ser els seus principals rivals. Alejandro Valverde, en tot cas, també aspira, com Rodríguez, a guanyar una segona edició de la Volta després del seu triomf el 2009. A l'Sky, l'equip més ric i amb millor planter del pilot internacional, el líder natural ha de ser aquesta vegada el colombià Rigoberto Urán. El vencedor del Tour, Bradley Wiggins, coneix perfectament el recorregut però encara està en fase de preparació. El mateix es pot dir del vencedor del Giro, Ryder Hesjedal, encara amb pocs dies de competició a les cames, i dels dos grans escaladors belgues del Lotto, Jurgen van de Walle i Jurgen van den Broeck. La crisi del ciclisme català queda reflectida en la inscripció, només dos ciclistes en la línia de sortida, el mateix Rodríguez i el seu company Alberto Losada. L'etapa d'avui no serà tampoc fàcil i no hi ha un equip de velocistes que pugui controlar. Hi haurà escapades des del minut 1 i els únics velocistes purs són l'argentí Lucas Sebastián Haedo (Cannondale) i Alan Davis (GreenEDGE). Samuel Dumoulin (AG2R). La\nqüestió és si els seus equips estaran disposats a perseguir els aventurers o el Katuixa haurà d'exercir de dominador. L'arribada està prevista cap a dos quarts de cinc de la tarda al carrer Sant Jaume.


Joan Miquel Oliver - AU Agenda\nP. MÚSICA. L’Albereda, 30\nDodecafonisme no és un gènere musical. Però és la tècnica compositiva que experimenta Joan Miquel Oliver en el seu darrer àlbum, Aventures de la nota La, en què el mallorquí obri un espai sonor sense veu, però ple i divers, tant instrumentalment com tonal. Amb una estructura narrativa clàssica, Joanmi ens narra les aventures d’aquesta nota i acompanya la música de les il·lustracions d’Albert Pinya i d’un migmetratge que es publicarà pròximament, refermant el seu caràcter de creador multidisciplinar. Tot i que no es preveu que les Aventures siguen la columna del concert, tampoc no es descarta. Siga com siga, el navegant mediterrani de cels ennigulats té suficient matèria musical per delectar-nos amb un directes deliciós. CARLES PLAS


Mm :: Amabook España\nM té 16 anys, és un bon estudiant i un bon company d'institut, té algun amic i compta amb la simpatia i l'amistat de l'entrenador de l'equip de básquet; de tota manera no és capaÇ d'explicar a ningú el que passa a casa seva. Solament pensa a poder comenÇar a treballar ben aviat per treure la mare i la germana d'aquell infern. El comportament del pare impedeix que les persones del seu voltant creixin, es facin lliures, siguin responsables: destrueix. Aniquila, literalment.