El manifest del grup Koiné, entre la bogeria i la clarividència ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dilluns, 26 de juliol de 2021 20:48 h\nPolítica Última actualització Diumenge, 3 d'abril de 2016 05:00 h\nEl debat obert arrel del manifest del Grup Koiné ha portat de corcoll el món sobiranista i unionista aquesta setmana. L’aparició del manifest, amb l’aval de cinc premis d’Honor de les Lletres Catalanes, diversos escriptors, acadèmics i polítics independentistes -l’exconsellera d’Ensenyament i diputada de Junts pel Sí Irene Rigau; l'exvicepresident Josep-Lluís Carod-Rovira; Julià de Jòdar, exdiputat de la CUP o Maria Mercè Roca, escriptora i líder d'ERC a Girona-, obliga a no defugir aquesta polèmica i a escoltar tothom. En paraules de la periodista i escriptora argentino-catalana, Patrícia Gabancho, el text “és com una pedra llençada en les aigües tranquil·les de la complaença i l'autoengany”.\ncatalà, defensors, detractors, Grup Koiné, koiné, manifest, polèmica\nAlguns detractors del manifest titllen el document de delirant, de tenir postulats nazis o de bogeria\nLa portaveu de la plataforma ultraespanyolista “Libres e Iguales”, Cayetana Alvarez de Toledo, ha qualificat el manifest del Grup Koiné de “document delirant”, l’entitat unionista Societat Civil Catalana l’equipara, en un comunicat, als postulats nazis. El líder d’ICV, Ernest Urtasun en una piulada assegura que “Mentre treballem pel reconeixement del català a Europa, sembla que alguns volen vetar el castellà a casa nostra. Una grandíssima bogeria”.\nBona part de la classe política independentista creu que no podem prescindir de la llengua castellana, perquè és patrimoni\nUna de les grans preguntes és: és ara l’hora d’aquest debat? Els partits que conformen el gruix de l’independentisme a JxSí, CDC i ERC, creuen que no és hora d’atendre –encara- aquest debat i que, en qualsevol cas, la seva posició és de bilingüisme oficial, tal i com relataven en el seu programa de govern. Els polítics entenen, coneixedors de la realitat electoral del país, que no es pot promoure ara un discurs que en certa manera arraconi la llengua castellana, una llengua que agradi o no és, i ens pertany, quan precisament molta de la gent que volem convèncer formen part de l’àmbit lingüístic castellanoparlant. El propi Gabriel Rufián deia fa poc que “Catalunya és bilingüe, segurament es fa referència a un altre Estat”. Tardà, d’ERC, també reivindicava el castellà com una llengua pròpia.\nEl principal problema del manifest del Grup Koiné és la manca d’empatia, diu el filòleg F. Xavier Vila\nEl professor de Filologia Catalana, F. Xavier Vila, desgranava aquest dissabte al diari ARA algunes de les raons del perquè el manifest del Grup Koiné, malgrat la transcendència dels seus sotasignants, neix coix precisament per la seva manca d’empatia envers els castellanoparlants de Catalunya. Vila creu que el que els ciutadans que parlen castellà de forma habitual, no poden percebre ara el català com una imposició. El professor explica que la postura que adopta el manifest és massa radical envers el castellanoparlant. Vila creu que el manifest hauria d’explicar com pensa aconseguir que els usuaris de la llengua catalana s’incrementin en una Catalunya independent, només establint la llengua com a única i oficial. El professor defensa que aquesta no és cap solució màgica i, en qualsevol cas “En societats democràtiques, l’oficialitat única és el resultat d’un amplíssim consens social, no pas el mètode per arribar-hi. Per sort, tampoc no és aquesta l’única via per arribar a la normalitat lingüística”. “En el nostre cas, el problema no és principalment ideològic, sinó de manca de poder polític, de desequilibris demogràfics i de model econòmic”, defensa Vila. El professor té molt clar que el manifest mostra un neguit que cal tenir en compte i tractar, però la seva capacitat de persuasió, que hauria de ser molt alta per aconseguir el consens social ampli que es necessita en el sí de la societat, és nul. “El bilingüisme mata”, un eslògan similar al “Espanya ens roba” –un error que no va servir per convèncer als indecisos que cal convèncer, més enllà dels convençuts-, és un molt mal inici per persuadir a una societat que es pretén plural en llengües, en coneixement i en tolerància, assegura.\nPatrícia Gabancho crida a la calma\nLa reflexió de la periodista Patricia Gabancho a la secció “L’estripada” del programa de Catalunya Vespre de Catalunya Ràdio d’aquest divendres aportava una mica de seny al debat. Gabancho afirma que “El text és com una pedra llençada en les aigües tranquil·les de la complaença i l'autoengany” però que simplement alerta que “si continuem avalant el bilingüisme tal com el vivim avui, el català patirà un procés de degradació, que ja ha començat, i acabarà per ser una llengua residual fins a desaparèixer”. També recorda que el bilingüisme “és aquesta situació per la qual un castellanoparlant sap sempre en quina llengua se li contestarà i un catalanoparlant no” i que “a més a més de l'article 3 de la Constitució, que estableix una cruel jerarquia lingüística, unes 200 lleis protegeixen i imposen el castellà en diferents àmbits”.\nL’escriptora assenyala que el manifest diu que en una República independent el català ha de ser la llengua de referència al marge de quina sigui la llengua d’ús privat en un país multilingüe com Catalunya i que “aquesta proposta trenca amb la ideologia dominant dins el sobiranisme”.\nGabancho conclou que amb tot, no cal alarmar-se perquè aquesta qüestió es debatrà en el futur Parlament i que precisament per això, cal que aquesta posició “clarivident” hi sigui present.\n6 d'abril de 2016, 18.18 h\n#41 borratxo drogat filldeputa\n6 d'abril de 2016, 15.12 h\n6 d'abril de 2016, 12.57 h\nCatalà oficial, sí; bilingüisme oficial, no!\n4 d'abril de 2016, 16.11 h\nNo es tracta de prescindir del castellà o voler un país monolingüe català. Dir això és fer una lectura interessada del manifest. Afirma que la llengua catalana ha de ser territorial i per tant que tendeixi a ser la llengua comuna de la nostra nació. El castellà, com les altres llengües que es parlen a Catalunya, ha de ser una llengua d'ús entre particulars i en l'administració si es demana però el que no pot ser és una llengua d'imposició obligatòria a l'ensenyament i a tots els ... Llegir més\n4 d'abril de 2016, 14.02 h\npero que banda de palurdos enserio. Vamos a ver, la lengua española es oficial en más de 20 Estados de todo el mundo y es hablada por más de 500 millones de personas, la segunda lengua materna del mundo y la tercera mas hablada. El castellano lleva en Cataluña haciendo vida normal desde que empezó a introducirse sobre mediados del siglo XV. Vosotros, banda de analfabetos inútiles, quereis acabar en Cataluña con la que a día de hoy sigue siendo la lengua mayoritaria de la sociedad catala... Llegir més\n4 d'abril de 2016, 03.52 h\nA quin cap hi cap la idea de que el català no siga la llengua de referència i única ofical en un estat independent català? Aquells que odien el català i estan en contra de la existència de Catalunya i porten 500 anys mentint i forçant la desaparició de la nació catalana, lògicament.\n4 d'abril de 2016, 00.00 h\n3 d'abril de 2016, 22.52 h\n#28 Eres pesadísimo/a, crees que por repetir una mentira mil veces, la convertirás en verdad?\nSi Catalunya té tant el Català com el Castellà com a llengües oficials el que passarà és que els catalanoparlants continuarem sent bilingües i els castellanoparlant continuaran sent monolingües. Mal negoci!\nNo tinc res en contra el Castellà, ben al contrari. Crec que se li pot donar un cert reconeixement i consideració, però no la oficialitat. Només cal veure el que ha passat a Irlanda.\nGerardo -Gustavo Gutierrez Gonzalez Valdemanco (Madrid)\n3 d'abril de 2016, 19.49 h\nY lo peor de todo: si CataluÑÑÑÑÑÑÑÑÑÑÑÑÑa se independentisa, segun las LEYES UROPEAS, habrá que CERRAR EL PUTICLÚ NONDE TRABAJA MI MADRE i el TOP LES onde trabajan mi mujer y mi ija.\nNo veas tu, si emos de b... Llegir més


El Govern espanyol descarta una negociació bilateral amb la nova Generalitat | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nEl Govern espanyol descarta una negociació bilateral amb la nova Generalitat\nSáenz de Santamaría assegura que l'Executiu central "farà el possible per crear bon clima" després del 21-D\nMadrid 29 NOV 2017 - 16:19\tCET\nLa vicepresidenta del Govern central, Soraya Sáenz de Santamaría, amb el ministre de Justícia, Rafael Catalá. Foto: Uly Martín. Vídeo: ATLAS\nLa vicepresidenta del Govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, ha allunyat qualsevol possibilitat d'obrir vies de negociació bilaterals i a un mateix nivell amb el Govern resultant de les eleccions del 21 de desembre, com aspiren les forces separatistes. En aquest sentit, ha afirmat que "la legalitat" serà l'única cosa “en comú” sobre el que es podrà negociar amb el nou Executiu català.\nAmb Mariano Rajoy a Costa d'Ivori, la vicepresidenta ha liderat la sessió de control al Govern central d'avui dimecres al Congrés dels Diputats. Ha estat el portaveu d'En Comú Podem, Xavier Domènech, qui ha fet una pregunta que apareix, de fet, en els argumentaris dels partits sobiranistes. Obrirà el Govern central una negociació bilateral amb el Govern català que sorgeixi del 21-D? La vicepresidenta espanyola no li ha donat motius a Domènech, cap de cartell del seu partit a Catalunya, per tenir cap esperança.\nSáenz de Santamaría ha explicat que “la teoria del proper Govern ha de ser recuperar la confiança i fer marxa enrere al dany que ha provocat l'independentisme”, i d'aquesta manera ha barrat el pas a les expectatives d'establir una negociació a dues bandes, tot i que ha defensat que “el Govern [espanyol] farà el possible per crear un bon clima social” amb la finalitat que després de les eleccions Catalunya recuperi la normalitat.\nEn un to crispat, Domènech ha recriminat a la vicepresidenta la falta de propostes del seu Govern per resoldre el problema de Catalunya, on ha considerat que “ja ha perdut” després dels esdeveniments dels últims mesos i l'aplicació de l'article 155. “Què proposen més enllà de la solució Aznar?”, ha demanat en relació amb una aliança amb el PSOE i el PP liderada per Ciutadans per a la Generalitat. “O de les solucions de paper mullat, com el seu pacte amb el PSOE per aplicar el 155 a canvi de res?”, ha insistit.\nEl portaveu d'En Comú Podem, integrat al grup confederal Units Podem, ha preguntat per què el Govern central i el Govern basc poden mantenir una negociació bilateral per resoldre la quota i, en canvi, Catalunya no pot tenir una relació idèntica per afrontar els seus problemes d'encaix a Espanya. Fins i tot que la Comissió de Relacions Bilaterals Catalunya-Estat no s'ha reunit des del 2011. “Amb vostès no s'hagués fet ni el pacte Suárez-Tarradellas, ni tan sols la Transició”, ha etzibat.\nLa vicepresidenta ha retret a Domènech que vagi al Congrés “a fer campanya amb l'independentisme”, que doni suport a totes les seves propostes portant a la Cambra "l'independentisme secundari" . “Primer, el referèndum, després va venir a demanar pel que anomena presos polítics, ara la bilateralitat que ja van demanar Marta Pascal [PDeCAT] i Marta Rovira [ERC]…". Sáenz de Santamaría ha considerat que el programa electoral d'En Comú Podem "sembla més aviat l'escrit de defensa dels independentistes davant del Tribunal Suprem". "Només li falta a vostè acceptar el 155, és l'única cosa que li falta per ser exactament igual que ells", ha arremès.


Stefan Bradl, s’emporta una “pole” inesperada :: FormulaRapida.net\nFormula Ràpida > Stefan Bradl, s’emporta una “pole” inesperada\nQuan semblava que tot apuntava a Márquez per fer la pole ha caigut quan faltaven apenes 3 minuts i això ha ajudat a Bradl a aconseguir la seva primera pole position en la categoria reina.\nPor: Albert Llovera Reig\nTot i que l’alemany no estava en els pronòstics de ningú, amb un temps de 1:21.176 s’ha col·locat en la primera posició en el circuit de Laguna Seca en una primera línia que estarà protagonitzada per les altres dos Honda de Márquez i Bautista.\nJorge Lorenzo sortirà des de la 6a posició i just a la seva estela tindrà lloc Dani Pedrosa, els 2 han preferit no arriscar i donar-ho tot de cara demà a la cursa.\nLa caiguda de Márquez ha felicitat la pole de Bradl tot i que ha pogut arribar al box amb la moto danyada s’ha tingut que conformar amb un 2n lloc i veure com Stefan li prenia la pole.\nLa primera fila la completa Álvaro Bautista que compleix així la seva millor QP en tot el que portem de temporda.\nDes de la quarta posició trobem a Valentino Rossi que semblava un clar favorit però sembla que no ha trobat la posta a punt en la seva moto. Darrera seu sortirà un Cal Crutchlow que ha tingut greus problemes amb la moto a partir de la FP4 que recordem que l’han fet caure.\nSense tenir en compte la caiguda als lliures 4, Aleix Espargaró està fen un gran cap de setmana liderant pràcticament totes les sessions, Aleix ha passat directament a la Q2 però no ha estat fàcil arribar a una bona posició per demà, sortirà 11è.\nBradl ha fet el millor temps de 1.21,176 i s’ha imposat per davant de Màrquez malgrat tot hi haver caigut a quedat segon, en tercera posició, Alvaro Bautista que com es pot apreciar li va molt be aquest circuit. Lorenzo ha quedat sisè seguit de Dani Pedrosa, Valentino Rossi ha quedat quart i Aleix Espargaro ha quedat onze tot hi haver passat a la Q2 en els Fp3.


DEMÀ SERÀ UN ALTRE DIA . Guillem Terribas: 08/02/2017\nla pasió (contagiosa) pel cinema\nNo diria pas d’ell que és un home d’idees fixes, encara que sí, ho és, però gairebé cada cop que ens veiem em retreu que m’agradi, i molt!, Jean-Luc Godard. Si fos rancuniós, que no ho és, sinó més aviat tot el contrari, no em perdonaria, i és el que ell també em recorda sempre, que a casa seva, davant d’un munt de gent, en un acte públic, li digués com un retret que a ell, Godard, no li agrada gens, però gens gens. Va ser en un acte cinèfil, és clar, un dels molts que ha organitzat a la Llibreria 22 de Girona, en la presentació d’un llibre inoblidable del gran Domènec Font, Paisajes de la modernidad , amb dos gegants de la crítica cinematogràfica del nostre país, Àngel Quintana i Imma Merino, en un ja llunyà, molt llunyà, 2002.\nHo ha dit sovint i ara ho ha posat per escrit: “les pel·lis franceses en què tothom divaga o parla molt sovint em cansen”. I tanmateix, paradoxes de la vida!, li agraden fins a la bogeria François Truffaut i sobretot Éric Rohmer, per qui té devoció, dos cineastes enamorats de la paraula desbordant, incontenible i dels personatges que parlen més que respiren. I ell mateix, d’altra banda, és patològicament loquaç, xerraire, expressiu i apassionat, afectat per dues malalties cròniques (que comparteixo), els (bons) llibres i les (bones) pel·lícules. És Guillem Terribas, i acaba de convertir la seva passió pel cinema en un llibre entranyable, emocionant i sincer, desbordant de gratitud i de moments fulgurants de gran bellesa: Alegra’m la vida (Columna).\nEl cinema i la vida, és clar, un binomi indestriable que posa entre parèntesis la consideració injusta i reductiva del cinema com a indústria cultural: si el cinema ens torna bojos és perquè no és (només) indústria, sinó (sobretot) vida. I, de vegades, molt sovint, vida intensa, apassionada, memorable i sobretot compartida. Perquè el millor del cinema no és només que ens retorna la vida més intensa que no pas la que acostumem a viure, sinó que és un plaer que no casa bé amb la solitud del gaudi. És curiós: l’experiència del cinema necessita primer de tot, per poder ser viscuda, d’una concentració de la subjectivitat, amb les finestres ben obertes a la pantalla, en aquell instant màgic en què un es troba, sol, amb tot un món al davant i es deixa parlar des d’aquesta exterioritat absoluta, però només pot arribar diria que a la seva consumació en el moment en què el calfred, quan es produeix, arriba a ser compartit amb altres. El cinema, com els llibres, permet un plaer incomplert si no és compartit, encara que sigui per discutir-nos, amb els qui estimem i ens importen.\nXavier Antich i Imma Merino preparant la presentació.\nEls cinèfils, és sabut, són una estranya fauna. El tòpic (recordeu aquell programa de José Luis Garci Qué grande es el cine?) acostuma a convertir els cinèfils en uns pedants pesats capaços d’entretenir-se amb el càmera del segon director de fotografia, amb les aportacions del guionista respecte a la tercera versió de la novel·la adaptada o amb els matisos del més arraconat dels figurants anònims d’un film. Gent seriosa, circumspecta, d’una erudició enciclopèdica i tanmateix irrellevant en la magnitud dels detalls sovint accidentals. I tanmateix m’atreviria a dir que el que defineix l’autèntica cinefília és la passió contagiosa per aquells instants en què es produeix, en el silenci de la sala, una enigmàtica, inquietant i irresistible tremolor davant l’esclat fulgurant d’una escena, una rèplica, un gest o un plànol. El contrari de la circumspecció forense: la vitalitat desbordant, inexhaurible, lúcida. Guillem Terribas és d’aquests darrers.\nI ara, després d’haver escrit un llibre testimonial d’una rara intensitat, Demà serà un altre dia, en què va posar per escrit la seva experiència com a llibreter durant dècades, aquesta activitat de la qual un no es jubila mai, s’ha atrevit a explorar i compartir per escrit la seva passió fílmica en aquest llibre que és una autèntica declaració d’amor al cinema. Un respecte: aquest personatge, l’única persona a qui conec de qui mai no he sentit a ningú parlar-ne malament (què es podria dir, d’ell, que no fos bo?), va ser capaç de segrestar, contra tot pronòstic, gent tan complicada i difícil com Jean-Louis Trintignant o Isabelle Huppert i passar-se, amb ell, una nit de confidències al restaurant La penyora de Girona, o portar-se-la, a ella, a parlar de La pianista amb Imma Merino al cinema Truffaut també de Girona, abans que ella representés, a Temporada Alta, el monòleg esfereïdor de Sarah Kane 4.48 Psychose. El llibre és ple de moments de tanta intensitat com els que és fàcil d’endevinar en la crònica d’aquestes dues trobades.\nPerò el llibre conté una segona part insòlita, meravellosa, que va més enllà del document testimonial dels seus records. Es tracta d’una tria, que proposa com a subjectivament canònica, de vint-i-dues pel·lícules que ha vist amb la seva neta Martina, amb la voluntat de compartir-les amb els “que estimen el cinema, que vol dir estimar les històries i la vida”. West Side Story, Somriures i llàgrimes, Set núvies per a set germans, Matar un rossinyol o Les vacances del Sr. Hulot, entre moltes altres, però també altres, menys evidents, com Hugo de Scorsese o Un dia perfecte per volar de Marc Recha. Terribas parla, sempre, de les pel·lícules i diu el que en pensa, però sobretot explica, i és impagable, aquests moments de complicitat compartida.\nTerribas explica, amb una enorme convicció, que el cinema sempre ha format part de la seva vida, “i com més de mentida és, més m’agrada”. Confessa que per a ell, un nen que va arribar ben petit al cinema, sota el franquisme, “el cinema era una via d’escapament al món de la imaginació i l’aventura”. I s’aventura a diagnosticar l’arrel de la seva passió cinèfila: “el cinema és deixar que t’expliquin històries, entrar en la vida d’uns personatges, veure’ls pel forat del pany. O per una finestra. Per la finestra que és el cinema veus passar coses, gent, relats”. Tan simple com això. Tan enorme! Moments viscuts i reviscuts: “aquella mentida que ens ha emocionat, que ens ha marcat, que no hem pogut oblidar, amb el temps la convertim en una veritat, i la vivim d’una manera real”. I el millor del llibre és que, encara que no deixa en una sola pàgina de parlar del seu autor, aquest, al capdavall, no s’erigeix en protagonista, sinó, més aviat, en còmplice i confident d’aquests moments de vida plena que ara, per sort per a nosaltres, s’ha decidit a compartir per escrit. Un llibre més que recomanable: per llegir, per seguir-ne les recomanacions i per regalar a gent que estimem, perquè, amb la passió contagiosa, hi podrem també compartir la vida.\nXavier Antich, publicat en "El nacional.cat 08.02.2017\nPublicat per Guillem Terribas a les 15:46 Cap comentari:\nEtiquetes: Alegra'm la vida, El Nacional.cat, Xavier Antich


Casament del Dr. Abelardo Guarner amb Maria Lluïsa Aguilar, el 3 d’abril de 1948. [Família Guarner]\nDr. Abelardo Guarner (5) amb els doctors, d’esquerra a dreta, Arzua Zulaica de Bilbao (1), V. Arroyo (2), J. Terés (3), J. Rodés (4) i J.M. Borda (6), a la Finca Naranjos. [Família Guarner]\nDr. Abelardo Guarner com a President de la Sociedad Española de Patología Digestiva (SEPD) en una reunió de la Junta directiva. [Família Guarner]\nDr. Abelardo Guarner en la celebració d’un acte amb els doctors Argilés (1), Rocha (3), Puig Lacalle (4), Vives (5). [Família Guarner]\nDr. Abelardo Guarner a la seva dreta els doctors Jesús Pietro, Carles Guarner i Guadalupe Garcia-Tsao. [Família Guarner]\nDr. Abelardo Guarner (1) amb la seva família. Els metges Francisco Guarner (4) i Carles Guarner (8), les metgesses Marita Guarner (3), Lluïsa Guarner (6), el seu marit Eduardo Jaurrieta (9), la infermera Isabel Guarner (5). Els seus néts també doctors Carles Guarner (7) i Maria Espiau Guarner (2), 1982. [Família Guarner]


Marca AGROCLEAN INVERNADEROS a Espanya\nInformació sobre la marca AGROCLEAN INVERNADEROS amb el nombre M3687511(2)\nLa marca AGROCLEAN INVERNADEROS amb el nombre M3687511(2) va ser sol·licitada el 20/10/2017. Es tracta d'una marca a Espanya pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca AGROCLEAN INVERNADEROS amb el nombre M3687511(2) va ser sol·licitada per AGROCLEAN INVERNADEROS S.L. mitjançant els serveis de Ángel Pons Ariño.\nRenovació de la marca AGROCLEAN INVERNADEROS amb el nombre M3687511(2)\nAltres marques sol·licitades per AGROCLEAN INVERNADEROS S.L.\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades per AGROCLEAN INVERNADEROS S.L., entre les quals es troba la marca AGROCLEAN INVERNADEROS amb el nombre M3687511(2). Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades per AGROCLEAN INVERNADEROS S.L. clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades a través de ÁNGEL PONS ARIÑO entre les quals es troba la marca AGROCLEAN INVERNADEROS amb el nombre M3687511(2). Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades a través de ÁNGEL PONS ARIÑO clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a Espanya entre les quals es troba la marca AGROCLEAN INVERNADEROS. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a Espanya. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a Espanya.


Teatre en anglès per a l’alumnat de 6è de primària de la comarca de l’ Urgell, amb l’ obra de teatre Jekyll and Hyde | Ràdio Tàrrega\nEl Consell Comarcal de l’ Urgell junt amb el Servei Educatiu de l’Urgell, i dins del XXè Programa Comarcal de Suport a l’ Educació, han programat pel proper 26 de febrer, dues sessions de l’ obra de teatre en anglès, Jekyll and Hyde, per als alumnes de 6è de Primària de la Comarca de l’ Urgell, a càrrec de la companyia Jumping Ducks.\nEs tracta de la versió musical del clàssic d’ intriga de Robert Louis Stevenson amb cançons plenes de misteri i personatges extravagants on es parlarà de l’existència del bé i del mal, de la sinceritat i de les falses aparences.\nEs duran a terme dues sessions una a les 10.30 i l’altra a les 15.15 h a les quals hi assistiran un total de 537 alumnes i 46 professors. Vuit autocars són els que s’utilitzaran per desplaçar gratuïtament els alumnes de la comarca fins al Teatre Ateneu de Tàrrega. El Consell Comarcal es fa càrrec del cost de les dues sessions de teatre i del desplaçament dels autocars.


El Blog de Ribals » monitors\nRibals, monitrols a la Buff Epic Run\tBy admin\nand has 2 comments.\tUn dia que estàvem molt estressats pel gran munt de feina que teníem a oficines, una gent de Ribals vam proposar fer una mica d’esport. No obstant, mai coincidíem amb el moment i l’activitat a fer, fins que, de sobte, en un moment d’inspiració, ens vam en recordar que hi havia una cursa, que no era massa llarga però que tenia pinta de ser molt divertida. Es tracta de la Buff Epic run, un recorregut per la muntanya de Montjuich plè d’obstacles. Es ben vé com anar a concursar a “Humor Amarillo”. Quan va arribar el dia de fer les inscripcions, 6 vam ser els valents que ens hi vàrem apuntar.\nVam coincidir de seguida en que haviem d’anar disfressats. Però, primer dilema, de que ens disfressàvem?? com que no teniem massa temps vam escollir una disfressa ben genuina, representativa del que som tots una mica, una disfressa de Monitrols!!!\nSense preparar-nos massa ens vam trobar diumenge al mati al castell de Montjuic!!! Feia un dia clar i no massa fred. Estaven tan motivats que vam fer 2 voltes d’escalfament i ja ens vam posar a la línia de sortida un quant d’hora abans de la sortida!!! Per fer la cursa mes interessant vam portar una Camara de filmar, i la consigna era acabem la cursa, però còrrer a MUERTE!!!!\nI efectivament, la prova estava ben plena d’obstacles i reptes divertidíssims. M’agradaria destacar algunes de les proves més divertides que vam haver de superar per acabar la Buff Epic Run. Desprès de sortir del castell, fer la primera prova que era passar per una muntanya de neumàtics, passar per dins uns bassals, i fer varis canvis de desnivell bruscos, estàvem rebentats i vam decidir que ens dividíem en 2 equips! I nosaltres ens ho preníem amb mes calma!!!\nLa següent prova era passar per una camp ple de fil-ferro espinós, com els forces especials “Cuerpo a tierra!!!” Seguint avançant el següent obstacle va venir desprès de fer mitja volta per la pista d’atletisme i era una fossa amb aigua marro i fang!!! Tot seguit l’avituallament mentre fèiem salt de tanques força altes!!!\nSeguint per una forta pujada, ens van deixar una mica de treva, fins que ens vam trobar en mig d’un bosc una teranyina gegant i vam tornar a trobar els neumàtics, i uns túnels que s’havien de passar a quatre grapes i quant els passaves tenies unes fantàstiques vistes del moll de carrega des de dalt del castell.\nJa per acabar, un seguit de proves “non-stop”: primer un camió carregar de palla que l’havies de passar pujant per una malla i saltar a altre costat. Seguit ens trobàvem uns containers plens d’aigua i de serradures!!! Desprès, 200m més enllpa, una piscina plena d’espuma amb una balla inflable que relliscava moltíssim. Seguidameent, saltar un mur de pedra i a l’esprint final quatre neumàtics de tractor i la ultima bala de palla! I\nEls tres campions, desprès d’un gran esforç durant els 8km de cursa, tota una superació personal, ens vam abrasar i vam creuar la línia d’arribada tots tres junts! Encara que desprès a la calcificació jo quedes l’últim!!! Je je je però axó ja ho te el que li toca fer de Camara!!!\nAquest any hem sigut 6 participants a veure si l’any que be som molts mes!!!\nBé en definitiva que va ser una matinal brutal amb gent molt encantadora!!! Ven fer uns riures, una mica d’esport, i molta diversió. Aquí es deixem una petita mostra del que va ser a veure si us fen dentetes!!!\nHem pensat que aquesta cursa podria ser el tret de sortida per començar a fer la celebració del 20è aniversari de Ribals (que comença el mes de febrer de 2012). I hem pensat el següent: En totes les activitats a la natura que fem l’staff de Ribals deixarem una banderola del 20è aniversari de Ribals (just la banderola que portava en Marc Turell en el vídeo que heu vist)\nI si qualsevol de vosaltres ens proposa de fer una activitat, us donem una banderola també a vosaltres. Si ens envieu una foto vostra amb la bandera al final de l’aniversari farem una exposició de totes les fotografies.\nPodia ser el tret de sortida per començar a fer la celebració del 20e Aniversari de Ribals (que començarà al febrer del 2012) i un dels actes es totes aquelles activitats a la natura que fem la gent de Ribals ens les proposeu i us deixem una banderola del 20e aniversari feu una fotico ens l’envieu i al final de l’aniversari farem una exposició de totes les fotos!!!\nQue comencin els preparatius per aquest aniversari tant especial!!\nUna abraçada i bon nadal a tots!!\nCoordinador d’activitats de Ribals\n20è aniversari de Ribals, Activitats d'hivern de Ribals, Activitats de Ribals, Sobre Ribals\ttags: buff, cursa, epic, monitors, monitrolls, obstables, ribals, run\nTrobada super-herois 2011\tBy admin\nand has no comments yet.\tEl cap de setmana del 19 i 20 de novembre hi va haver la major concentració de Súper Herois mai vista a la Cerdanya.\nEl motius no era cap altre que donar el punt i final a l’Estiu. I és que ser monitor de les estades de l’Estiu i superar-ho dóna la categoria de Súper Heroi.\nI què vam fer per celebrar-ho? Doncs buscar, mitjançant diverses proves d’habilitats diverses, quin és el millor Súper Heroi i quins són els millors Súper poder que es necessiten. I que millor per tot això que posar-nos a la pell dels nens, disfressant-nos, maquillant-nos i dedicant-nos a jugar i riure com un d’ells.\nTots els monitors i monitores teníem moltes ganes de retrobar-nos ja que feia molts dies que no ens veiem i volíem compartir les anècdotes viscudes a l’estiu i des de llavors. A més, el lloc de la trobada no podia ser un altre que Can Ribals, un dels albergs on es duen a terme estades durant tot l’any.\nDesprés de la valoració, resum i enquestes de l’Estiu va ser el moment de presentar els diversos Súper Herois i la seva indumentària.\nRiures, fotos, corredisses, enginy, creativitat, i grans moments! Vam fer una pausa per recuperar forces amb un gran sopar i seguidament vam culminar les proves més competitives i vam veure les actuacions de cada Súper Heroi.\nS’ha de dir que la competició va estar molt igualada però la creativitat sempre acaba decantant la balança… I enmig de la nit, sota les carpes per evitar la pluja, vam repartir els premis a l’equip guanyador i a tots els participants.\nAquestes son una selecció de les millors fotografies Agrair la presència de tota la gent que va venir, ja que sense ells no hagués estat possible res del que hem fet, ni tant sols l’excusa per trobar-nos. Esperem que aquesta sigui la primera de moltes trobades més!\nSuper-heroi de Ribals\nActivitats d'hivern de Ribals, Sobre Ribals\ttags: monitores, monitors, ribals, super-herois, trobada


Suport a Jaume Fort | martorellesport.cat - el web esportiu de referència de Martorell\nEl CH Martorell dóna suport a la candidatura de Jaume Fort © FCH\nEl Club Handbol Martorell votarà Jaume Fort en les eleccions a la presidència de la Federació Catalana d’Handbol. La federació ja té oficialment candidats a la presidència: Jaume Fort i Josep Puigrodon. Van ser proclamats candidats a presidir la federació catalana un cop va acabar el termini de presentació de candidatures. L’equip liderat per Jaume Fort, Handbol Som Tots, va presentar el suport de 73 avals, mentre que la candidatura de Josep Puigrodon, Un Equip per a l’Handbol Català, va tenir 51 avals.\nLa campanya a la presidència de la federació catalana s’acabarà el 18 de març, que serà el dia de les eleccions a la presidència. El procés electoral de la federació catalana es va iniciar el 10 de febrer passat amb l’aprovació per part de l’assemblea general extraordinària de la convocatòria d’eleccions.


Calixto Bieito estrena a casa - Butaques i somnis\nElisa Díez 15:09 BIT, Calixto Bieito, Grec2012, Lliure\nCom passa en les últimes obres de Bieito, s'hi parlen diverses llengües. Els intèrprets principals -destaquen el contratenor Xavier Sabata i, aquí, la mezzoClaudia Schneider- són veus d'òpera que canten en espanyol i la resta són actors que reciten en alemany. La raó: que pertanyen a la companyia resident del Teatre de Friburg. De fet, han mantingut l'obra al repertori aquesta temporada i ho faran la que ve.\nEtiquetas: BIT, Calixto Bieito, Grec2012, Lliure


Més de 80 Kg de fragments ceràmics i ossos trobats a la darrera campanya de recerca arqueològica a Son Servera\n“A l’excavació de Mestre Ramon s’ha pogut documentar un corredor d’entrada a la part superior de la plataforma esglaonada, el monument central del jaciment. Es tracta d’un passadís estret construït per tal d’accedir a la part superior des d’on es domina tota la costa de Son Servera, a més dels voltants.”\nDes de la Regidoria de Patrimoni de l’Ajuntament de Son Servera, encapçalada per Miquel Espases, se segueix treballant per millorar i recuperar el nostre patrimoni local. I, per aquest motiu, les darreres dues setmanes l’equip que organitza el projecte de recerca arqueològica ha estat fent feina en dos sectors: un adreçat a prospectar (recórrer el terme per documentar quins llocs són més freqüentats en cada època) i l’altre adreçat a excavar al jaciment de Mestre Ramon. I no cal dir que en ambdós casos els resultats han estat molt satisfactoris.\nEls equips han estat formats per estudiants universitaris (sobretot d’arqueologia) i dirigits per professionals. En total hi ha hagut 11 voluntaris de l’Estat espanyol (País Basc, Andalusia, Galícia, Castella la Manxa i Catalunya) i 6 de nord-americans. Els professionals que han dirigit aquests equips han estat tres tècnics de la Universitat de Washington (un professor i dos estudiants de doctorat) i tres arqueòlegs mallorquins.\nA l’excavació de Mestre Ramon s’ha pogut documentar un corredor d’entrada a la part superior de la plataforma esglaonada, el monument central del jaciment. Es tracta d’un passadís estret construït per tal d’accedir a la part superior des d’on es domina tota la costa de Son Servera, a més dels voltants.\nD’altra banda, a la prospecció, gràcies a la col·laboració dels propietaris de les finques, s’han pogut recórrer les possessions de Son Marí, sa Jordana i Son Xerubí, on s’han recollit proves de quines activitats s’hi desenvolupaven en els diferents períodes històrics. Tot són peces per començar a bastir el puzle de la nostra història.\nEl regidor de Patrimoni, Miquel Espases, vol donar les gràcies a tots els voluntaris i voluntàries que ens han ajudat cada dia a recuperar part de la nostra història i, com cada any, també agrair


Del 24 de juny al 8 de setembre de 2019\nBenvinguts a la web de Transports Menorca\nBenvinguts a la web de Transports Menorca. Et convidem a viure la nostra illa de forma respectuosa i còmoda. Els nostres autobusos et portaran a la teva destinació.\nTenim la preocupació d’oferir un millor servei i una informació més clara als nostres usuaris per a que el transport públic a Menorca es consolidi com una manera responsable, còmoda i econòmica de moure’s. Volem que l’experiència de viatjar amb TMSA sigui útil per als residents de la nostra illa i també per als visitants.\nÚltimes Notícies destacades\nSant Joan 2019 Horaris especials diumenge 23 de juny\nData Publicació:20/06/2019Autor: TMSA\nEl proper diumenge 23 de juny, amb motiu de la celebració de les Festes de Sant Joan, a més a més dels horaris habituals de dia laborable, es duran a terme horaris especial a la línia L01 Maó - Ciutadella.\nSant Joan 2019 Horaris especials dilluns 24 de juny\nDilluns dia 24 de juny, dia de Sant Joan, viu tota l’emoció dels Jocs des Pla sense preocupar-te de com tornar a casa. Per això, al llarg del capvespre i fins a la mitja nit, es duran a terme horaris especials i serveis de reforç a la línia L01 Maó – Ciutadella.\nSant Joan 2019: L01 Maó - Ciutadella, dissabte 22 i diumenge 23 de juny es farà horari de dia laborable\nData Publicació:19/06/2019Autor: TMSA\nAteses les festes de Sant Joan 2019 i per tal de garantir el millor servei als usuàris durant el periode festiu, els horaris de la línia L01 MAÓ <-> CIUTADELLA del dissabte 22 i del diumenge 23 de juny seran els habituals de dia laborable.\nNou horari L01 Maó - Ciutadella a partir del 21/06/2019\nData Publicació:18/06/2019Autor: TMSA\nA partir del proper DIVENDRES DIA 21/06/2019, comuniquem canvis d’horari a la L01 MAÓ - CIUTADELLA degut a l’ampliació de serveis a la línia. Podeu consultar els nous horaris a la nostre pàgina web a l'apartat d'horaris de la línia.


Moció per la declaració de Calvià com a municipi oposat a les prospeccions d’hidrocarburs a les Illes Balears | Esquerra Oberta de Calvià\nMoció per la declaració de Calvià com a municipi oposat a les prospeccions d’hidrocarburs a les Illes Balears\nMOCIÓ PRESENTADA PEL GRUP MUNICIPAL ESQUERRA OBERTA DE CALVIÀ PER LA DECLARACIÓ DE CALVIÀ COM A MUNICIPI oposat a les prospeccions d’hidrocarburs a les Illes Balears\nRafel Sedano Porcel, Portaveu del Grup Municipal Esquerra Oberta de Calvià, en representació del mateix, i l’empara d’allò establert en el Reglament Orgànic, eleva al Ple de l’Ajuntament de Calvià la següent Moció per al seu debat i votació,\nTambé hem conegut últimament la implicació per part d’institucions de Balears, com el Govern i el Consell de Mallorca, integrant-se en l’Aliança Mar Blava, que persegueix els mateixos objectius.\nMarea Blava Mallorca manifesta la seva preocupació davant la quantitat de projectes d’exploració i explotació d’hidrocarburs en les aigües profundes que ens envolten i que posen en risc el fràgil equilibri ecològic de la zona i als sectors econòmics que vertebren el territori de les Illes Balears com el turisme, la pesca o l’agricultura. Aquesta preocupació es veu agreujada per dos motius fonamentals: l’exemple de les conseqüències d’accidents en plataformes d’extracció en aigües profundes com el de la plataforma Deepwater Horizon en el Golf de Mèxic al 2010, els efectes del qual perduraran durant dècades; i el segon, la falta de responsabilitat civil i econòmica que exigeix la legislació actual com s’ha demostrat en el cas del Prestige, deixant, això sí, greus conseqüències en el medi ambient i en l’economia, especialment en el sector pesquer i en el turístic.\nEn aquests moments la dependència energètica dels combustibles fòssils importats que sofreix l’Estat espanyol llastra la seva balança econòmica. En línia amb les recomanacions europees i internacionals, la forma de solucionar aquest problema no passa per augmentar la producció d’un recurs contaminant i escàs com el petroli, sinó per invertir en el major ben energètic d’Espanya: l’eficiència, l’estalvi energètic i les energies renovables. Les previsions sobre el volum del petroli existent en el Mediterrani resoldrien aquesta dependència energètica en un percentatge tan insignificant, que no justifiquen en absolut l’enorme risc que per a l’ecosistema i l’economia suposarien les prospeccions.\nCom a Plataforma, instem a les autoritats locals, a defensar la conservació del nostre patrimoni natural i el dret constitucional de la ciutadania i de tots els sectors públics i privats a viure i desenvolupar les seves activitats econòmiques en un medi ambient sa que els garanteixi la sostenibilitat, amenaçada actualment per aquests projectes de prospecció d’hidrocarburs en les aigües del Mediterrani Occidental.\nActualment la denegació d’un projecte no significa la protecció del territori afectat, per la qual cosa seguidament es pot iniciar una altra petició de projecte de prospecció. Pensem que mentre no hi hagi un marc estable de protecció del medi ambient marí podem estar defensant-nos d’aquests projectes fins a l’eternitat. Per això és necessària una Llei que declari el Mediterrani espanyol com a zona lliure de prospeccions i extracció d’hidrocarburs.\nEs per això que Esquerra Oberta de Calvià duu al Plenari la següent\nPrimer.- Declarar Calvià com Municipi oposat a les prospeccions d’hidrocarburs a les Illes Balears, defensant un canvi de model energètic més sostenible.\nSegon.- Donar suport a totes les iniciatives dirigides a aturar les prospeccions promogudes des d’entitats, plataformes i ciutadania preocupada per la sostenibilitat del nostre medi natural, econòmic i social.\nTercer.- Instar al Govern de l’Estat espanyol a promoure una Llei per a la declaració del Mediterrani espanyol com a zona lliure de prospeccions d’hidrocarburs. Per això,\nQuart.- Signar el Document de Compromís per aconseguir una Llei per a la declaració del Mediterrani espanyol com a zona lliure de prospeccions d’hidrocarburs (document adjunt a aquesta moció).\nCalvià, 16 de febrer de 2016\nSignat: Rafel Sedano Porcel\nPortaveu del Grup Municipal d’Esquerra Oberta


Corpus Christi (Olot) / Inici - Patrimoni festiu - Generalitat de Catalunya\nInici / Corpus Christi (Olot)\nCorpus Christi (Olot)\nFaràndula: cercavila dels gegants d'Olot (vegeu Festes del Tura) acompanyats per una comitiva de parelles que més tard participaran en la sardana "Adéu, vila d'Olot"; comitiva oberta pels anomenats macers. Tots plegats arriben a la Plaça Major, on els gegants ballen i, tot seguit, s'efectua l'esmentada sardana.\nSardana "Adéu, vila d'Olot": cercavila dels gegants d'Olot acompanyats per una comitiva de parelles que més tard participaran en la sardana "Adéu, vila d'Olot"; comitiva oberta pels anomenats macers. Tots plegats arriben a la Plaça Major, on els gegants ballen i, tot seguit, s'efectua l'esmentada sardana.\nOrganitzadors: Ajuntament d'Olot i Associació Cultural i Sardanista Flor de Fajol\n» Corpus Christi (Aleixar, l')\n» Corpus Christi (Reus)\n» Festa de Corpus (Jesús (Tortosa)) , Corpus Christi\n» Corpus Christi (Sitges) , Festa del Corpus Christi\n» Corpus Christi (Linyola)\n» Festa de Santa Maria (Vall d'en Bas, la) , Festa Major\n» Festa de Sant Roc (Olot)\n» Trobada gegantera (Castellfollit de la Roca)\n» Festa de Sant Isidre (Planes d'Hostoles, les) , Festa Major\n» Festa Major (Sant Joan les Fonts)\n» Festa de Sant Cosme i Sant Damià (Sant Joan les Fonts)\n» Trobada gegantera (Montagut)\n» Fira de Sant Nicolau (Vall d'en Bas, la)\n» Festa Major (Castellfollit de la Roca)\n» Fira de l'Embotit (Olot)\n» Festa de Primavera (Olot)\n» Festa del Barri de Benavent (Olot)\n» Festa del Barri de Sant Cristòfor i Mas Bernat (Olot)\n» Corpus Christi (Solsona)


A l’Splau, Cornellà-el Prat (Barcelona) es troba situada la botiga Muy Mucho, una cadena especialitzada en articles de regal i complements per a la llar i decoració.\nA Muy Mucho podràs trobar una infinitat de referències tals com veles de tot tipus, ja siguin grans, petites, de colors varis, perfumades, encens, marcs de foto, quadres, mobles, estovalles així com coixins, mantes, gerros, entre molts més. A més, compten amb un ambient relaxant i agradable que fa que et sentis com a casa.\nGràcies a la constant selecció de la seva gamma de productes de diferents orígens que cobreixen les línies de regals, parament, complements de decoració i mobles auxiliars a Muy Mucho Splau, a Cornellà de Llobregat, sempre trobaràs productes a l'última i d'allò més curiosos per sorprendre a amics, parella o familiars o decorar la teva casa amb el més original del mercat.\nAixí mateix, a Muy Mucho Splau tots els productes compten amb una relació varietat-qualitat-preu molt competitiva i un grup de professionals ben qualificat per atendre tots els teus dubtes i necessitats.\nNo ho pensis més i renova la teva llar amb els productes més chic del mercat, passa't per l’Splau i coneix la botiga de decoració Muy Mucho, la millor de Barcelona!\nMUY MUCHO 10% 10% de descompte Tarjeta VIP\n*En compres iguals o superiors a 30€


Carles Sabaté. AVUI 19/07/2004\nL' equador del Fòrum va acabar ahir amb incidents al recinte, després que 300 anti-Fòrum van entrar a la zona de banys pel mar i saltant la tanca. La jornada de protesta convocada per diversos col·lectius de l'Assemblea de Resistències al Fòrum va acabar amb incidents a la zona de banys. L'arribada d'activistes anti-Fòrum pel mar i aixecant una tanca va posar en evidència el dèficit de seguretat del recinte, i també la falta de professionalitat d'alguns dels vigilants jurats. Els agents de seguretat no van dubtar a reprimir a cops el llançament d'una ampolla de plàstic d'aigua, sense preveure les conseqüències de la batalla campal que s'hauria pogut generar al recinte. Per sort, les bufetades van durar només uns quants segons.\nL'Assemblea de Resistència volia celebrar la meitat del Fòrum protestant contra l'especulació de què l'acusen. Van organitzar una entrada al recinte pel mar. A mig matí, una desena de pasteres construïdes amb matalassos i barques inflables van sortir des de la platja de la Nova Mar Bella. El vent en contra va fer que no arribessin al Fòrum fins quatre hores després. Les llanxes de la Guàrdia Civil i la Creu Roja els deixaven fer, i els seguien per evitar que algun activista s'ofegués en l'arriscat intent.\nUna trentena de persones van entrar al recinte en pastera. La direcció del Fòrum va encertar-la donant-los aigua en arribar. "Els hem acollit humanament", explicava el director general, Jordi Oliveras.\nPerò el Fòrum va errar permetent a 250 joves més entrar al recinte aixecant la tanca metàl·lica que envolta la depuradora. Tot i l'extens dispositiu de seguretat i seguiment de la protesta -incloent-hi tres helicòpters-, ningú els va impedir saltar la tanca del Fòrum, controlada només per un vigilant, malgrat que els concentrats portaven tres hores al voltant del recinte. Un cop dins, els tres-cents activistes van concentrar-se a la zona de banys. Els agents de policia del recinte no van intervenir-hi i van deixar el control del grup, que va embrutar alguns indicadors amb pintades, en mans del cos de seguretat privada del recinte. El seu excés de zel va estar a punt de transformar les bufetades en batalla campal.\nEls manifestants van robar alguns aliments dels quioscos que no van prendre la precaució de tancar portes. El mateix director d'operacions del Fòrum, Miquel Miró, s'interposava entre vigilants i saquejadors, conscient que la provocació dels anti-Fòrum podia acabar en incidents greus. Després de dues hores al recinte, el grup va marxar. El desori va ser tal que alguns joves que havien ja sortit del recinte abans de la dissolució de la protesta van tornar a entrar-hi saltant la tanca pel mateix edifici Fòrum, a pocs metres del gran dispositiu de seguretat de l'entrada.\nEls visitants assistien atònits a la protesta, i els responsables semblaven desorientats: "Ho resoldrem a la manera Fòrum -admetia Oliveras- però no sabem com". El director general va intentar pactar una sortida tranquil·la, però els manifestants van negar-se a dialogar. "He patit una cossa al cul -explicava Oliveras-. Tot plegat ha estat un incident menor. Només lamentem l'incivisme demostrat". El Fòrum no presentarà cap denúncia. Encara sort que ahir diumenge tampoc hi havia gaires visitants a mitja tarda al recinte de pagament.


Educació musical | Escola Pegaso\nTreballem la música de manera molt pràctica. Des de P3 amb la mestra especialista. A l’educació infantil la música és molt vivencial. A partir de primària es van introduint ja diferents aspectes del llenguatge musical.\nFem servir la veu i alhora experimentem amb instruments musicals. A primària treballem amb la flauta i hem introduït l’aprenentatge de l’Ukelele a partir el curs 2020-2021, que és un instrument fàcil de tocar, portàtil, divertit, amb un preu assequible i amb moltes possibilitats. Veure Guia didàctica\nAmb la música aprenem a gaudir de la veu, dels espectacles musicals, dels sons, treballem el ritme, la dansa, el gest, el moviment, els sons, el cant en grup i comencem a endinsar-nos el món dels grans compositors.\nA l’escola, la música hi és present en molts moments:\nDia de la Pau (nens i nenes de 6è són els dinamitzadors de la cançó treballada durant la setmana)\nDia de la música. Alumnes de 3r a 6è ofereixen un concert amb instruments que toquen als més petits\nEspectacles propis. Tots els cursos de primària on els pares són convidats.Són espectacles globals que inclouen cant, llenguatge musical i dansa.\nL’escola participa en diferents actes organitzats per entitats de la ciutat com són:\nCantània. Activitat participativa de cant. Alumnes de 5è\nDansa Ara. Activitat participativa de dansa. Alumnes de 2n\nAmbdues activitats tenen diferents fases d’actuació: sessions de formació amb el professorat, treball del professorat a la seva aula i concerts finals interpretats per l’alumnat inscrit. Durant tot el curs escolar es treballa tant des de l’organització com des de l’escola.\nA més a més tots els cursos assisteixen a espectacles musicals en diverses sales, teatres de la ciutat com són l’Auditori, Palau de la Música, Petit Liceu /Gran Teatre del Liceu o bé tallers al centre, per exemple de percussió africana.


Andorra acollirà la Cimera Iberoamericana del 2020 - El Periòdic d'Andorra\nPublicat el Dissabte, 29 d'octubre de 2016 | 05:00 h\nMarti conversa amb Santos. | EFE\nCncara que de moment només s’ha presentat la candidatura, ja es dóna per fet que d’aquí a quatre anys Andorra serà la seu de la 27a Cimera Iberoamericana. El cap de Govern, Toni Martí, estava ahir plenament convençut: «La nostra precandidatura ha tingut una bona acollida; Andorra està molt ben considerada a l’exterior», va assenyalar des de Cartagena d’Índies (Colòmbia ) des d’on participa a la 25a Cimera Iberoamericana de caps d’Estat i de Govern.\nL’ambaixador d’Andorra a Espanya, Jaume Gaytan, ho va anunciar ahir davant la reunió de coordinadors nacionals dels països iberoamericans reunits a Cartagena d’Índies, després de fer-se públic que Guatemala serà la seu de la trobada del 2018.\nSegons va afegir Martí, aquesta possibilitat té molt bona acollida entre la comunitat iberoamericana que ha valorat molt positivament el desenvolupament de la sectorial d’educació que ja va acollir el Principat aquesta tardor. A més, Andorra no té cap competidor ja que cap altre país ha presentat candidatura.\nEl cap de Govern va indicar que abans de viatjar cap a Colòmbia va informar els coprínceps i als presidents dels grups parlamentaris, i que tots «van veure amb bons ulls la proposta».\nMartí va posa èmfasi en la data triada, el 2020, «perquè jo ja no hi seré, vull que sigui un esdeveniment despolititzat». Així mateix, el líder taronja va mostrar el seu convenciment en la capacitat d’Andorra per organitzar un esdeveniment d’aquesta envergadura: «És un honor acollir una cimera d’aquestes característiques». Les cimeres iberoamericanes de caps d’Estat i de Govern són les reunions biennals dels 22 països que conformen la Comunitat Iberoamericana. La candidatura es canalitzarà a través de la Secretaria General Iberoamericana.\nReunió amb Santos\nEl cap de Govern es troba a Cartagena d’Índies (Colòmbia) per participar en la 25a Cimera Iberoamericana de caps d’Estat i de Govern. Ahir va prendre part en la primera trobada de caps d’Estat i de Govern i també es va reunir amb el president de Colòmbia, Juan Manuel Santos. Durant la seva estada a la ciutat colombiana, Martí també està mantenint diferents trobades bilaterals.\nMartí va mantenir trobades amb representants de la Secretaria General Iberoamericana (Segib) i de l’Organització d’Estats Iberoamericans (OEI). Precisament, en declaracions a mitjans de comunicació colombians, Martí es va referir al procés de pau que porta a terme Colòmbia assegurant que des d’Europa es veu com un pas decisiu, malgrat reconèixer que s’esperava que el referèndum tingués el vist-i-plau del poble colombià. En tot cas, el cap de Govern considera que Colòmbia està en la bona direcció, perquè un procés de pacificació «en uns moments en què el món està tant mogut és una lliçó que dóna Colòmbia al món».\nLa celebració de la cimera és l’eix vertebrador de concertació política i de cooperació dels països iberoamericans.


La Dreta de l'Eixample modernista de Lluís Domènech i Montaner | Barcelona Cultura\nInici al carrer de Girona amb el carrer de València\nUna ruta us portarà per les construccions que l’arquitecte va fer per a la classe burgesa al barri de Barcelona.\nEl Centre d’Estudis Lluís Domènech i Montaner és una de les organitzacions principals que es dediquen a la difusió de l’obra de l’arquitecte modernista. Una de les tasques que porten a terme és organitzar itineraris per Barcelona i altres poblacions per veure els edificis que va dissenyar l’artista, sobretot als inicis del segle XX. Molts d'ells estan considerats de les millors representacions d’un dels estils arquitectònics que més ha marcat Catalunya, i per això és important conèixer-ne la importància. Ho podrem fer, per exemple, a través de la ruta "El modernisme burgès de Domènech i Montaner a l’Eixample Dret de Barcelona". En aquest itinerari podreu descobrir les obres que l’arquitecte va construir en un dels barris de la ciutat on es movia més la classe burgesa. Un guia us explicarà la història i els detalls d’aquestes obres tan singulars que han definit el paisatge urbà de Barcelona durant un segle. Alguns d’aquests edificis són la Casa Lamadrid, la Farmàcia Duran i España, el Palau Montaner, la Casa Thomas, l’Editorial Montaner i Simon, i la Casa Lleó Morera.\nLa ruta "El modernisme burgès de Domènech i Montaner a l’Eixample Dret de Barcelona" es farà, com a part de la iniciativa Estiueja al teu Modernisme, el primer dissabte de cada mes. El punt de trobada és el carrer de Girona a la cantonada amb el carrer de València.\nL’activitat té un preu de 9 euros durant l’estiu i de 10 euros a partir de l’octubre. Cal que reserveu plaça als telèfons 652 882 457 o 627 673 827, o al correu electrònic lluisdomenechmontaner@gmail.com.


FCF | VI Torneig Solidari Femení 2017\nVI Torneig Solidari Femení 2017\nFutbol Femení | 15/09/2017\nEl president de l’FCF, el Secretari de Junta i delegat a Tarragona, Josep Vives; i el directiu i delegat al Penedès-Garraf, Manel Duran, han assistit a una nova edició d’aquest torneig de futbol femení.\nEl passat dissabte 9 de setembre es va dur a terme la 6ª edició del Torneig Solidari de Futbol 7 Femení en categoria Aleví-Infantil. La competició, organitzada pel F.B. Mas Catarro/AD Monjos, es va celebrar al camp municipal de Santa Margarida i els Monjos.\nEs tracta d’una competició ja consolidada dins del panorama futbolístic femení i de referència en l’inici de temporada dels equips. I és que, des del club sempre intenten portar els millors equips del país per tal de donar-li un atractiu en quant a imatge i joc. D’altra banda, la vessant solidària té l’objectiu d’ajudar al banc d’aliments del municipi. Així doncs, cada jugadora ha de portar un aliment bàsic, com per exemple, sal, sucre, cereals, oli, llet, etc.\nEn l’edició d’enguany, la competició l’han format 8 equips dividits en dos grups de 4 que han fet una lligueta pel matí i a la tarda s’ha realitzat la fase final amb les eliminatòries corresponents. Els equips que hi han participat han estat: Espanyol, Tancat, Sant Gabriel, Igualada, Sants, Femení Manu Lanzarote, Tecnifutbol Salou i l’equip local.\nEl RCD Espanyol i el CD Sant Gabriel han estat els equips que van disputar la final del Torneig. El duel va acabar amb empat i la victòria de les blanc-i-blaves va arribar a la tanda de penals. L’entrega de premis la va efectuar el president de l’FCF, Andreu Subies; el Secretari de Junta i delegat a Tarragona, Josep Vives; el directiu i delegat al Penedès-Garraf, Manel Duran; juntament amb altres personalitats locals i el club organitzador.


Política de galetes - CDIAP Sant Adrià\nPolítica de galetesadmin2017-03-14T13:13:05+01:00\nUna galeta és un petit fitxer de text que s’emmagatzema en el seu navegador quan visita gairebé qualsevol pàgina web . La seva utilitat és que la web sigui capaç de recordar la seva visita quan torni a navegar per aquesta pàgina . Les cookies solen emmagatzemar informació de caràcter tècnic , preferències personals , personalització de continguts , estadístiques d’ús, enllaços a xarxes socials , accés a comptes d’usuari, etc. L’objectiu de la galeta és adaptar el contingut de la web al seu perfil i necessitats, sense galetes els serveis oferts per qualsevol pàgina es veurien minvats notablement.\nPer consultar més informació sobre què són les galetes, què s’emmagatzemen, com eliminar-les, desactivar, etc., li preguem es dirigeixi a aquest enllaç.\nGoogle Maps: Un servei que utilitzem per a mostrar la nostra ubicació i que apareix a la pàgina de contacte, prestat també per Google, Inc.\nEn el cas de les galetes de Google Analytics, aquesta empresa emmagatzema les galetes en els servidors als Estats Units i es compromet a no compartir-la amb tercers, excepte en els casos en què sigui necessari per al funcionament del sistema o quan la llei obligui a aquest efecte. Segons Google no guarda la seva adreça IP. Google Inc és una companyia adherida a l’Acord de Port Segur que garanteix que totes les dades transferides seran tractats amb un nivell de protecció d’acord amb la normativa europea. Podeu consultar informació detallada referent a això en aquest enllaç. Si desitja informació sobre l’ús que Google dóna a les galetes li adjuntem aquest altre enllaç.


Sílvia Jané m’ha sorprès amb aquesta novel·la de títol poc expressiu i que a priori podria semblar un drama o novel·la costumista però que amaga una història de fantasmes molt ben trobada i també narrada amb paciència i cura.\nEns trobem a la Barcelona preolímpica, un escenari de canvis que dirigeixen a la capital catalana a una transformació dràstica en molts dels seus espais, barris i també l’aboca a una modernitat que serà en el futur (per bé i per mal) un focus d’atracció mundial. En Jordi treballa en una caseta d’escrivent de la rambla. Un ofici quasi desaparegut que consisteix en redactar i transmetre missatges de persones analfabetes o que necessiten simplement ajuda per omplir formularis etc. (Reconec la meva total desconeixença d’aquesta professió històrica).\nTot i que el Jordi s’agafa la feina com una cosa temporal, està encallat en aquesta professió mentre els projectes se li acumulen i els somnis es van dissipant. Un dia troba una carta a la butxaca de la seva jaqueta. Es tracta d’una carta datada a començaments del segle XX i escrita per un dels escrivents de l’època que transmet un missatge personal de certa noia anomenada Sara, verdulera i pagesa, i que va dirigida a un gran tenor del Liceu, un tal Giralt. El que sembla una broma o una simple curiositat es converteix en un mal de cap quan de tant en tant van apareixent més cartes misteriosament i a més de manera impossible (En Jordi no permet que ningú entri dins la seva caseta d’escrivent i sempre apareixen allí).\nAquí rau el punt que ens comença a interessar d’una història que navegarà entre l’esmentada Barcelona preolímipica i la de començaments del segle XX. En el fons és una novel·la que ens mostra moments de canvi i que es preocupa per les transformacions tant a nivell de la ciutat com a nivell personal, doncs a l’igual que a la Barcelona de 1991, el Jordi necessita un revulsiu per deixar enrere una vida anodina i buscar una empenta que el faci mirar endavant.\nSílvia Jané s’ha preocupat d’envoltar al Jordi d’amics, amants i xicotes però sense dubte hi ha un personatge que ens atrapa des del començament: Roñas, amb la seva sapiència de carrer, el caminar tort i especialment amb una diàlegs memorables. La seva presència formarà part dels millors passatges de la novel·la i serà com la consciència que ajudarà a un jove perdut com en Jordi el qual no és capaç de centrar-se i girar full en massa aspectes de la seva vida.\nUn cop tenim la premissa inicial, la novel·la es torna més calmada, potser a manca d’alguna empenta emocional, doncs excepte per les lectures de les nombroses cartes que de quan en quan van apareixent de manera misteriosa a la butxaca d’en Jordi (i que són un plaer de llegir, amb el llenguatge recargolat i potser carrincló de principis de segle XX) , no hi ha massa més punts on l’acció o la intriga ens atrapi. Això sí, el misteri va creixent i afecta de manera notòria a la vida d’en Jordi donat que aquest s’obsessiona cada cop més per descobrir l’origen dels textos i de retruc ens traspassa aquesta necessitat a nosaltres.\nM’ha agradat molt la manera amb que l’autora lliga una trama fantàstica amb aquestes Barcelones tan diferents, sota una història que aposta per centrar-se amb un sola mirada i de la qual poc a poc ens anem xopant de manera que ens quedem enganxats per saber com es resoldrà l’enigma de la Sara i les seves cartes.\nUn bon final, lligat i relligat que tanca una història màgica narrada, com comentava, amb cura i decisió. Sense alt-i-baixos i seguint sempre un ritme relaxat amb tendència a incrementar-se a mesura que entrelluquem el final. Però sigui com sigui una bona història de pura fantasia que m’ha captivat de forma notable.


La revolució comunista llibertària a Aragó | Primavera Valenciana\n10 agosto, 2021 edit Noticias 0\nLa col·lectivització rural d’Aragó arribo a comprendre més del setanta per cent de la població. En menys de tres mesos es van constituir prop de cinc-centes col·lectivitats. Ara bé, encara que moltes d’elles van ser creades d’una forma espontanea i voluntària, la instauració de la majoria -sobretot al principi- es va deure en certa manera a la presència de les columnes de milicians anarquistes arribades de Barcelona. (És de notar que algunes d’aquestes columnes estaven comandades per antics membres del grup Nosaltres: García Oliver era el responsable de la columna Els Aguilons, Gregorio Jover ‘manava’ la denominada Francisco Ascaso, Antonio Ortiz era el ‘cap’ de la qual portava el seu propi nom…).\nEncara que les expropiacions i socialitzacions de la propietat privada es van estendre per tota la República espanyola, va anar a Aragó va ser on els canvis van resultar més radicals i van estar més d’acord amb el concepte de Revolució, a causa del suport o influència dels Anarcosindicalistes. Per allí on passaven les milícies de la CNT-FAI, començava una vida nova, una nova manera de viure. No és que a l’hora d’establir el Comunisme Llibertari s’observessin normes inflexibles, però el procediment va ser més o menys el mateix a tot arreu.\nEn la localitats on el nou sistema econòmic-social quedava instituït es formava un comitè de CNT-FAI, que no sols exercia funcions legislativa i executives, sinó que també administrava justícia. Una de les seves primeres mesures consistia a abolir el comerç privat i a col·lectivitzar les terres dels grans propietaris, així com els edificis agrícoles i públics, la maquinària, el bestiar i el transport. Excepte en casos molt rars, els forners, ebenistes, sabaters, barbers, mestres, sastres, metges, etc, quedaven també inclosos en el conjunt de la col·lectivitat. Aquí cal dir que l’adhesió a la comuna era totalment voluntària, ja que així ho exigia un dels principis bàsics dels anarquistes: el respecte per la llibertat. No s’exercia cap pressió, per exemple, sobre els petits propietaris els qui, si es mantenien al marge de la col·lectivitat per pròpia voluntat, sabien, d’altra banda, que no podien esperar que aquella els prestés determinats serveis o ajudes. D’altra banda, eren admesos en les assemblees i gaudien d’uns certs beneficis col·lectius, com no podia deixar de ocórrer.\nEn realitat, l’única cosa que se’ls prohibia d’una forma terminant a aquests “individualistes” era posseir més terra de la que podien conrear, així com pertorbar -amb la seva persona o amb els seus béns- l’ordre socialista. La veritat és que, amb el temps, el numero de pagesos, comerciants i professionals no adherits al col·lectivisme va anar disminuint, doncs en sentir-se social i econòmicament aïllats dels seus conveïns, preferien unir-se a la majoria comunal. Els dipòsits de queviures i robes, igual que els altres articles de primera necessitat, eren concentrats en un magatzem col·lectiu, sota el control i responsabilitat del comitè sindical de la localitat. En la major part de les comunitats va ser abolit els diners per a l’ús intern d’aquestes, ja que -segons un altre dels postulats de l’anarquisme- els diners i el poder són filtres diabòlics que fan de l’home, no el germà, sinó el llop de l’home, el seu més rabiós i aferrissat enemic. Els periodistes estrangers que es trobaven a Barcelona el 20 de juliol van descriure, no sense sorpresa, escenes en les quals grups d’anarcosindicalistes, després d’assaltar les oficines bancàries, feien una foguera al carrer amb el mobiliari i llançaven al foc munts de diners, sense que ningú tractés d’aprofitar-se de la situació, com si els bitllets de mil pessetes haguessin estat un estigma herètic i contagiós.\nUna certa informació estadística de l’època i, encara que sigui en línies generals, pot col·legiar-se, per exemple, que el rendiment de la terra s’incremento -durant l’experiència de les col·lectivitats agràries- entre un 30 i un 50 per cent. Les superfícies sembrades van augmentar i els mètodes de treball es van perfeccionar. Els cultius es van diversificar, es van iniciar obres de regadiu i repoblació forestal, es van crear escoles tècniques rurals i granges d’experimentació, se selecciono el bestiar i es fomento la seva reproducció, es van posar en marxa indústries auxiliars,..,. En resum, la socialització agrària, fins i tot malgrat produir-se en temps de guerra, va demostrar la seva clara superioritat, tant de sobre el sistema de la gran propietat absentista (que deixava gran part del sòl sense conrear) com sobre la petita propietat privada (obligada fins llavors a laborar amb tècniques rudimentàries, escassetat de fertilitzants i llavors de mala qualitat). D’altra banda, s’arribo a esbossar una planificació segons la qual els diferents comitès s’encarregaven del comerç interregional: reunien els productes destinats a la ‘venda’ i amb ells realitzaven les ‘compres’ necessàries per a la seva comarca.\nCom és natural, estaven a l’ordre del dia tot tipus de problemes, en unes territoris més que en uns altres. A Aragó tot semblava funcionar d’una forma exultant i reptadora, com ho prova el fet que el procés de canvi es produís ja amb una major rapidesa i radicalisme. L’exemple d’Aragó no trigo molt a ser una “pedra d’escàndol” per a les moderades ments rectores de la República espanyola. La primera acusació que va caure sobre les col·lectivitats agràries aragoneses va ser la que “els esdeveniments polítics i econòmics a Aragó havien estat imposats per la força de les armes dels milicians anarquistes”. La CNT i la FAI declaraven, no obstant això, que tals esdeveniments eren “l’obra dels propis pagesos”. En aquest sentit no sembla molt difícil deduir que la presència dels milicians armats havia de suposar tant una salvaguarda i defensa de les col·lectivitats, com un advertiment de respecte i ordre davant les possibles reaccions d’individuals de tipus anticomunal. Ara bé, al marge d’això cal reconèixer que a Aragó es donaven tres circumstàncies idònies perquè germinés el comunisme llibertari sense l'”ajuda” de cap classe d’armes: Els pagesos aragonesos, excepte en els regadius de la vall de l’Ebre, vivien contínuament assetjats pels deutes i havien de suportar unes condicions de treball duríssimes. L’anarquisme era l’única ideologia política que es trobava estesa entre els pagesos aragonesos més pobres. I, les tradicions comunitàries aragoneses, algunes de les quals arrenquen de l’edat mitjana, estaven fins i tot molt vives a l’Aragó de 1936.\nFeminismo y comunismo libertario


Canal de seguretat ciutadana via WhatsApp | Web oficial de l'Ajuntament d'Anglès\n1. Desa el número 606 71 03 55 als teus contactes i posa-li el nom CANAL SEGURETAT CIUTADANA D’ANGLÈS.\n2. Envia la sol·licitud. Tens dues opcions per a fer-ho:\nopció a) Envia un missatge de text com el següent: “sol·licito rebre informació del canal de seguretat ciutadana i autoritzo a l’ajuntament a enviar-me missatges a aquest número de mòbil“,\nopció b) Clica el següent botó des del teu mòbil (o des del WhatsApp-Web) i et trobaràs un missatge a punt per enviar. Només caldrà que premis el botó i esperar la resposta.\n4. El mateix dia o com a molt tard l’endemà, l’ajuntament et respondrà indicant-te que has estat afegit a la llista de difusió i et recordarà que sobretot guardis el número als teus contactes del mòbil. També t’informarà sobre com es tracten les teves dades segons la LOPD.\nA partir d’aquí, des d’aquest número l’ajuntament t’informarà només de temes importants relacionats amb la seguretat o emergències.\nSi us plau, no ho utilitzis com a telèfon per preguntar dubtes ja que no és aquesta la seva funció. Tampoc és un canal per xatejar ni per preguntar temes que habitualment preguntaries trucant a l’ajuntament. Tingues present que només és un número del qual rebràs alertes o avisos importants.\nRecorda que per comunicar incidències a la via pública hi ha el portal som.angles.cat o els canals habituals (telèfon, email dels regidors, recepció de l’ajuntament…).


Els casos actius de coronavirus arriben als 2.100 amb 184 nous positius - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEls casos actius de coronavirus arriben als 2.100 amb 184 nous positius\nL'hospital registra quatre ingressos més i la Unitat de Cures Intensives té vuit pacients, set d'ells intubats\n07/12/2021 (16:20 CET)\nEls casos actius de coronavirus continuen en augment i se situen en 2.100 (2.052 dilluns, +48). La xifra total de casos des de l’inici de la pandèmia de 18.815 persones i es registren un total de 16.582 altes (+136). El total de defuncions fins a la data és de 133. En relació a dilluns, hi ha 184 positius més i quatre nous ingressos a l'hospital, un més a l'UCI.\nHi ha 19 persones ingressades a planta de l’Hospital Nostra Senyora de Meritxell i vuit a l’UCI –set d’elles amb ventilació mecànica–. A la planta Covid habilitada al Cedre hi ha sis persones, les mateixes que dilluns. Pel que fa a la població escolar, hi ha 138 aules en vigilància activa –61 total i 77 parcial– i 41 en passiva. La xifra total baixa de 196 a 179 però hi ha més aules totalment tancades en relació a l'actualització de dilluns ja que passen de 51 a 61.\nDes de l’inici del Pla de vacunació, ja s’han administrat 117.354 vacunes –56.490 primeres dosis, 54.548 segones i 6.316 terceres–.\nCasos confirmats de coronavirus per milió d'habitants\nLa situació a Andorra, queda clar, està en gran part fora de control. Ho evidencia la comparativa que s'ha de fer amb la resta de països europeus. El gràfic analitza el nombre de casos per cada milió d'habitants en els darrres set dies. Com es pot observar, la línia d'Andorra -la verda-, destaca de forma abrupta per sobra de la resta d'Estats, fins i tot jurisdiccions com Àustria, Eslovàquia, Bèlgica o la República Txeca que, en alguns casos, han hagut d'imposar mesures restrictives molt estrictes, fins i tot amb confinaments. Al Prinicpat, ara mateix, hi ha més de 3.000 casos per milió d'habitants en els darrres set dies.


Les Tres Fonts | Turisme Lluçanès\nLes Tres Fonts és una font de poble que data del segle XVIII situada al capdavall del carrer de la Font dins el nucli de Prats de Lluçanès. És una font formada per una estructura porxada amb dos arcs carpanells i una ampla escala que hi dona accés. Una font molt popular, un lloc tradicional de pas en la cercavila de les festes dels Elois. La font en sí està formada per 3 sortidors metàl·lics amb forma de caps d’animal, i a la dreta hi ha una banqueta de pedra que permet seure-hi. Damunt dels sortidors s’hi obre una fornícula tancada amb un vidre on hi ha una imatge de Sant Ramon nonat.\nEls tres sortidors són el cel, el purgatori i l’infern, d’esquerra a dreta. La gent sempre agafava aigua de la primera font, la del cel. Encara que hi hagués gent esperant, s’esperaven per no agafar ni la del purgatori ni la de l’infern.


Pau Casals i Defilló – Arrels\nOficialment, Pau Casals -violoncel·lista, compositor i director d’orquestra- va venir a Veneçuela dues vegades. Però extraoficialment, ell i la seva segona esposa, Martita Montañéz, gaudien tant Caracas, que apareixien d’incògnit.\nPau Casals i Defilló (1876-1973), va ser un dels músics espanyols més destacat del segle XX. De pare català i mare nascuda dins d’una família de catalans indians a Puerto Rico, Casals és considerat un dels millors violoncel·listes de tots els temps.\nUna de les seves composicions més cèlebres és l’«Himne de les Nacions Unides», conegut com l’«Himne de la Pau», compost mentre residia a Puerto Rico, i on havien residit altres espanyols coneguts internacionalment, com Juan Ramón Jiménez i Francisco Ayala. Magnífic director d’orquestra i notabilíssim compositor, Casals va ser sempre un artista completíssim, de fèrria disciplina i gran dedicació.\nA més de destacar com a intèrpret, Casals també va ser reconegut pel seu activisme en la defensa de la pau, la democràcia, la llibertat i els drets humans, que li van valer prestigioses condecoracions com la Medalla de la Pau de l’ONU i ser nominat al Premi Nobel de la Pau. Casals també va manifestar públicament la seva oposició al règim franquista i en vida no va tornar a Espanya.\nCasals a Veneçuela\nLa seva primera visita oficial a Caracas va ser el 1959, convidat pel president Rómulo Betancourt (1908-1981). El que no sabia molta gent és que durant el seu exili, Betancourt va recalar a Puerto Rico, específicament a la localitat de Breña, i allí va conèixer i va compartir llargues vetllades amb el mestre i amb Luis Muñoz Marín, governador de l’illa i poeta, qui dóna nom a l’aeroport de la capital boricua.\nLa segona visita va ser el juny de 1972, convidat ara pel president Rafael Caldera (1916-2009). En aquesta ocasió va presentar “El Pessebre” un oratori de Nadal amb música de Pau Casals i lletra de Joan Alavedra i Segurañas.\nEn ambdues visites el Centre Català de Caracas va organitzar recepcions especials. La seva segona visita va coincidir amb la revetlla de Sant Joan. Als seus 96 anys, Casals va fer un petit però sentit discurs sobre la música i va gaudir de les sardanes, la foguera i de la tradicional ‘coca’ afruitada de Sant Joan.\nCasals a Caracas. Visita de 1959. Autor desconegut.\n¿Va estar o no d’incògnit Casals a Caracas?\nTal com es va indicar, l’expresident Rómulo Betancourt i Casals es van fer grans amics durant l’exili del primer a Puerto Rico. Durant aquest període, la casa presidencial va estar a la torre Los Núñez, a la urbanització Altamira de l’est de Caracas, ja que la residència presidencial de La Casona no s’havia construït.\nHi ha testimonis orals de persones que asseguraven haver-lo vist per aquesta zona d’Altamira. Altres deien que era impossible, que un home d’aquesta edat -Casals tenia el 1959 83 anys- no estava per estar donant tombs pel món.\nLa veritat és que si va venir, no va quedar cap registre documental. Si podeu fer alguna aportació per completar aquesta nota, animeu-vos, podeu fer-ho.\nFotos: Casals a la Casa Blanca, tocant per al president Kennedy. 1961. Photo By Jm.mir3


Remunta la contractació al Maresme fent disminuir l´atur | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nRemunta la contractació al Maresme fent disminuir l´atur\nPublicat el 04/04/2012\nPrimer mes amb dades positives. El dinamisme del sector serveis, i en especial de l´hostaleria, ha frenat la tendència a l´alça de les xifres d´atur. Segons les dades fetes públiques per l´Observatori de Desenvolupament Local del Consell Comarcal del Maresme, durant el mes de març ha remuntat la contractació i el volum de persones sense feina al Maresme ha disminuït en 532.\nPercentualment la disminució de l´atur al Maresme ha estat superior a la registrada a la província de Barcelona i a la del conjunt de Catalunya. Mentre a la comarca s´ha comptabilitzat una reducció de l´atur de l´1,32%, a la província ha estat del 0,08% i a Catalunya del 0,58%. En xifres absolutes, al Maresme hi ha hagut 532 persones que han trobat feina. La xifra total de persones desocupades és de 39.715 i la taxa d´atur comarcal se situa en el 17,1%, 1 punt per sobre de la provincial i de la catalana.\nEls homes s´han beneficiat més que les dones. Entre el col·lectiu masculí s´han registrat 413 aturats menys i entre les dones la disminució ha estat de 119. Pel que fa a grups d´edat, la nova contractació s´ha concentrat entre els 16 i els 44 anys.\nL´anàlisi de les dades per sectors econòmics que du a terme l´Observatori de Desenvolupament Local constata que el principal sector en el qual s´ha concentrat l´ocupació ha estat els serveis i en menor volum la construcció. En canvi, a l´agricultura i entre el col·lectiu de persones que consten sense ocupació anterior (SOA) s´ha detectat un lleuger augment de l´atur. A la indústria no hi ha hagut moviments.\nEl mes de març ha deixat un descens de les xifres d´atur a 19 dels 30 municipis del Maresme: Alella, Arenys de Munt, Argentona, Cabrera de Mar, Cabrils, Caldes d´Estrac, Calella, Canet de Mar, Dosrius, Malgrat de Mar, Mataró, Palafolls, Pineda de Mar, Premià de Dalt, Sant Andreu de Llavaneres, Sant Cebrià de Vallalta, Sant Pol de Mar, Santa Susanna i Tordera.\nEls municipis que registren una taxa d´atur superior a la mitjana comarcal són: Pineda de Mar (21,94%), Mataró (21,41%), Tordera (21,03%), Calella (18,91%), Malgrat de Mar (18,49%), Premià de Mar (17,58%), Palafolls (17,43%) i Canet de Mar (17,22%).


El lloc (real) dels líders – Francesc-Marc Álvaro\nFrancesc-Marc Álvaro | El lloc (real) dels líders\npost-template-default,single,single-post,postid-6792,single-format-standard,mikado-core-2.0.4,mikado1,ajax_fade,page_not_loaded,,mkd-theme-ver-2.1,vertical_menu_enabled, vertical_menu_width_290,smooth_scroll,side_menu_slide_from_right,wpb-js-composer js-comp-ver-6.0.5,vc_responsive\n04 mar 2021 El lloc (real) dels líders\nEls que tenen la responsabilitat de liderar han de trobar el lloc exacte des del qual fer-ho. No tots els llocs valen. Un exemple històric: durant el franquisme, molts partits van patir tensions -fins i tot escissions- entre aquells dirigents que feien oposició al règim dins d’Espanya i aquells que es movien a l’exili. També hi havia discrepàncies entre els que havien estat empresonats i els que podien anar fent des de la clandestinitat. Si es repassen memòries i epistolaris de gent significada, tot això queda en evidència. Cada lloc va lligat a una determinada perspectiva i la política parteix sempre d’una síntesi de perspectives més o menys inspirada.\nEl cas de Josep Tarradellas, president de la Generalitat a l’exili durant vint-i-tres anys, és molt interessant per comprendre aquest assumpte: lluny de la pàtria, Tarradellas es va dedicar de manera sistemàtica a rebre informació (per carta i en persona) sobre les coses que passaven a l’interior. La seva voluntat d’estar al dia de totes les trifulgues l’obligava a una activitat constant, que ell va assumir com una tasca professional, de governant en ple exercici. Tarradellas va ser, des del primer moment, un polític modern que fonamentava la seva actuació en dues coses: un bon nas i una bona organització. Malgrat això, quan torna a Catalunya, l’any 1977, descobreix una societat catalana que, en molts aspectes, li és completament estranya. Paradigma d’això és la seva enorme ignorància sobre la realitat metropolitana barcelonina i el pes de la immigració espanyola arribada durant els anys 50 i 60. El seu trajecte en automòbil des de l’aeroport del Prat fins al centre de Barcelona, en el seu retorn triomfal com a president de la Generalitat restaurada, li mostra un país que li sembla un altre planeta; els blocs de pisos de Bellvitge, per exemple, el deixen astorat, com han explicat alguns testimonis.\nLa lliçó de l’exili de Tarradellas és clara: per molta informació que tingui un líder, malament rai si no trepitja el país i no respira l’ambient. Algú podria dir que, en l’actualitat, les coses són molt diferents respecte a la llarga etapa en què Tarradellas va viure a França. Algú podria afegir que la facilitat amb la qual avui podem comunicar-nos ha transformat la manera com atrapem el món i com ens fem una idea de la realitat. Tot això és innegable. Però la distància encara hi és, i no hi ha res que substitueixi l’experiència directa i el contacte amb les persones. És difícil exercir el lideratge quan l’experiència directa és impossible o es veu obstaculitzada. Això és així si parlem de l’exili, de la presó i de qualsevol circumstància que impedeixi que algú que pretén liderar absorbeixi la realitat sobre la qual vol projectar les seves decisions.\nUn dels problemes -no pas l’únic- de l’independentisme actual és el lideratge. Arran de la repressió de l’Estat espanyol, els màxims dirigents del procés són a la presó i a l’exili, la qual cosa té -com sabem- uns efectes nefastos. Ni la presó ni l’exili són ubicacions que proporcionin una perspectiva completa i clara del país, per bé que estic segur que tots els concernits reben puntual informació del que passa, sovint amb molt de detall. Hi ha una dimensió dels fets que només podem entendre sobre el terreny i sense intermediaris, que és clau en els processos de reflexió política. La presó i l’exili poden acabar distorsionant les percepcions, un fenomen que té molt a veure amb el marge limitat de crítica que poden exercir aquells que visiten els dirigents que pateixen condemna o que han decidit quedar-se a l’estranger.\nL’interlocutor del dirigent pres o exiliat tendeix a discutir poc les visions, indicacions i plantejaments de qui parla, perquè pesa massa el context dolorós i anòmal. La manca de contrapesos i de debat no és mai recomanable, en cap organització democràtica.\nSón dies de converses per poder fer Govern. Darrere de tots els moviments, hi ha la jerarquia d’Oriol Junqueras i de Carles Puigdemont, líders indiscutibles dels seus respectius espais. Veiem les cares dels diferents dirigents d’ERC i de Junts, però sabem que, en última instància, el que passi dependrà d’aquestes dues figures a qui l’Estat ha decidit castigar. Junqueras i Puigdemont podrien haver optat per tenir un perfil més baix i fer de líders simbòlics més que efectius, en benefici de les persones que han recollit el seu llegat. No ha estat així. Tots dos manen: tot allò que és rellevant per al futur del país passa per les seves mans. Des de la presó i des de l’exili es prenen les decisions essencials, el centre de gravetat de la política catalana és Lledoners i és Waterloo. És una manera de dir -suposo- que l’Estat no ha vençut, com pensen molts a Madrid.\nEls líders del Primer d’Octubre són també, ara com ara, els líders dels postprocés, una etapa que no sabem quant durarà. Esperem que aviat, tots ells, puguin sortir de la presó i puguin deixar de ser exiliats, perquè altrament no es podrà fer política amb normalitat. Dit això, cal demanar-se si l’independentisme pot repensar-se i avançar sense un recanvi de lideratges efectius. El paper de Junqueras i el de Puigdemont és ambivalent: ells encarnen un moment especial de mobilització sense precedents i també són els responsables del camí triat en les hores crítiques. Tenen un ascendent únic sobre les seves respectives parròquies, però no poden escapar del pes de les seves motxilles.


Oriol Broggi: “La Perla 29 ha tocat sostre, i si no ens ajuden a créixer ens tocarà recular”\nDirector d’escena i motor artístic de la productora La Perla 29, estrena el quart espectacle de la temporada, la “megaproducció” 'Cels', de Wajdi Mouawad, i es declara “una mica cansat”\nCels és l’última part de la tetralogia de Wajdi Mouawad La sang de les promeses. Ja heu muntat Litorals i Incendis, però us heu saltat Cels La sang de les promesesLitoralsIncendis Boscos\nPerquè Cels és extraordinària, i Boscos és una mica complicada, excessiva. I ara, amb els diners que tenim, el que fem és intentar gastar-los en el millor que ens passa per davant.\nCom lliga amb la tetralogia?\nN’és l’epíleg, amb una estètica molt diferent de les altres, però amb els mateixos temes: la vida, la mort, l’amistat, les passions, des d’una perspectiva hipermoderna, amb molta tecnologia.\nÉs un thriller que desperta una curiositat tremenda pel que s’ha d’esdevenir. Parla de com la generació que té entre 20 i 35 anys paeix el món que ha heretat. És una generació desubicada, trista. Volen canviar el món. L’obra se centra en una cèdula hipersecreta d’una organització mundial que té la missió d’impedir un gran atemptat.\nCom s’equilibra aquesta presència de les tecnologies amb la importància de la paraula?\nTota l’estona hi ha pantalles immenses, plànols de ciutats que poden ser atacades, zooms, Google Earths, molts missatges que arriben a l’ordinador, però finalment tot això ho sustenten els actors. El treball dels actors i el director és el mateix de sempre.\nDius al programa de mà que Cels\nPerquè Cels, i ara no parlo del nostre muntatge sinó de l’obra en general, és ideal per estimar el teatre. És teatre total, és una obra que t’arrossega. Et fa vibrar d’una manera molt especial.\nCom es lliga que sigui una obra complexa i per a tots els públics?\nÉs una obra que entra per la panxa. És molt intel·lectual, però no en fa ostentació i fa que quan la vas escoltant et sentis molt intel·ligent perquè l’entens. Les persones que són menys intel·lectuals o que fan anar menys el coco perquè el seu dia a dia no els ho permet es poden emocionar més perquè van més directes a les emocions. És una obra molt difícil de muntar, però quan la vas fent va esdevenint molt fàcil.\nCom evolucionen els personatges en aquesta macrohistòria?\nEl retrat dels personatges és extraordinari i potentíssim. El que té de bo és que en cap moment es para la història per explicar-te els personatges, sinó que explicant-te la història vas entenent-los. I finalment l’espectador s’hi identifica.\nSón unes persones que han de salvar el món, però ells també estan en crisi. ¿La mirada és molt negativa i depriment?\nSí. Però acaba amb un naixement. En aquest sentit, l’obra és extraordinària: et va ficant en la misèria, et va parlant del desastre que està a punt d’haver-hi al món i l’enllaça amb el desastre dels personatges, però hi ha un crit a la vida.\nÉs el quart gran muntatge de La Perla 29 aquesta temporada, i dieu que esteu cansats. ¿Cansats de tanta feina, o de les condicions per fer-la?\nSom una empresa grossa, ara molt grossa, que està en primera línia del sistema teatral i en ocasions és la que fa més produccions a Catalunya. Som capaços de fer quatre grans produccions a l’any, amb un pressupost molt gran, del qual el 22% és públic. Quan em reuneixo amb els polítics els dic que hem de trobar la manera de donar-hi una mica més de suport o això s’acabarà. Ja hem arribat al sostre de La Perla petita, podem fer-nos una miqueta més grans o ens cansarem i començarem a tirar una mica enrere, i serà una llàstima.\nQuina resposta esteu rebent?\nLa resposta està sent molt bona, el departament i la regidoria de Cultura fan una bona feina, administren bé els recursos que tenen, el cas és si no haurien de disposar de més recursos.\nI quin seria l’horitzó ideal?\nCrec que l’horitzó natural de La Perla 29 seria consolidar el seu creixement, convertir-se en el que és, un teatre públic de Barcelona, gros, que en molts aspectes no és comercial, amb una associació d’espectadors... No es tracta d’incrementar el percentatge de diners públics. Si vénen més diners, jo puc fabricar més diners, molta més feina. Però ara els polítics no poden fer un pas endavant gran. I per tant l’horitzó real serà que l’any que ve haurem de recular una mica, amb el perill que això es pugui morir.\n‘Cels’, de Wajdi Mouawad\nDirecció: Oriol Broggi Biblioteca de Catalunya (BCN). Del 18/6 fins al 27/7. Amb Eduard Farelo, Xavier Boada, Màrcia Cisteró, Xavier Ricart i Ernest Villegas


TOT SON PUNTS DE VISTA: EL CINEMA MUNDIAL. LA BISBAL DE L’EMPORDÀ. GIRONA. CATALUNYA\nEL CINEMA MUNDIAL. LA BISBAL DE L’EMPORDÀ. GIRONA. CATALUNYA\nLamontse retratava la façana del magnífic edifici del Mundial, que aixopluga avui l’Àrea de Cultura, el Teatre Mundial, la Biblioteca Pública Municipal, l’Escola Municipal de Música Conrad Saló, i l’Escola d'Arts Plàstiques, de la Bisbal, a la comarca de l’Empordanet.\nLa descripció tècnica ens diu que és un edifici de grans dimensions, de planta rectangular. La façana, d'estil modernista, dóna al passeig. És de composició simètrica i consta de tres portes d'accés; la central forma un conjunt amb les dues finestres que té als costats. Hi és remarcable la utilització de la línia sinuosa i de la decoració floral en relleu, característiques del modernisme. El coronament, sinuós, presenta la part central més elevada i una mica més avançada.\nL’Ajuntament explica que en origen fou una fàbrica de taps de suro, que pertanyia a Robert Mercader ; potser es refereix al Robert Mercader i Sureda, flabiolaire fill de Celrà i primer director de La Principal de la Bisbal fins a l'any 1891 quan es va reformar la plantilla. Mercader provenia de la Vella i va morir a Buenos Aires l'any 1937 ?.\nEl 31 de maig del 1914 va començar a funcionar com a sala de teatre, cinema i espectacles.\nL'any 1979 va tancar i el 1986 passar a ser propietat municipal per tal d'instal•lar-hi el nou teatre municipal.\nNo trobava cap dada relativa al mestre d’obres i/o arquitecte autor de l’edifici i/o de la seva reforma. Em dol constatar que també en terres de Girona, la documentació del Patrimoni Històric i/o Artistic estigui al final de les prioritats de les Administracions Públiques.


Llauradó: ‘Tenim molt clar que el PAM de la Diputació ha de continuar el seu camí’ – Marfanta\nLa Diputació de Tarragona mantindrà el Pla d’Actuació Municipal (PAM), tot i la crisi del coronavirus. La presidenta de la Diputació, Noemí Llauradó, ha destacat també el pagament d’una bestreta per valor de 22 milions d’euros per contribuir a la viabilitat econòmica de molts ajuntaments, especialment els més petits. El PAM repartirà 85 milions d’euros fins al 2023, que els consistoris podran destinar a inversions, despeses corrents, secretaria, i també al sanejament de les finances.\n“Tenim molt clar que el PAM ha de continuar el seu camí. Havíem aprovat ja les bases i ara havia de sortir la convocatòria. Estem posant tots els esforços per poder convocar el PAM tal qual l’havíem previst. Sabem de la importància que arribin aquests ingressos als ajuntaments”, ha afirmat Llauradó durant una entrevista a Canal 21 Ebre. “Nosaltres estem perquè aquest PAM ben aviat es pugui convocar”, ha assegurat.\nD’altra banda, Llauradó ha explicat que el servei d’atenció als municipis continua actiu, i que es poden fer tot tipus de consultes per via telemàtica. A més, també han adquirit equips de protecció individual per als pobles més menuts de 500 habitants.\nDe la mateixa manera, la presidenta de la Diputació ha dit que el Patronat de Turisme analitzarà amb el sector i el territori l’impacte de la crisi sobre el turisme de la Costa Daurada i les Terres de l’Ebre.\nFinalment, Llauradó ha detallat l’afectació de la crisi del covid-19 en els centres d’ensenyament que la Diputació té a les Terres de l’Ebre. És el cas de l’escola d’art i el conservatori de Tortosa, o de l’escola d’educació especial Sant Jordi.\nTags: CoronavirusDiputació de TarragonaNoemí LlauradóPolíticaProtagonistesSocietatTarragona\nOus Roig dóna més de 2.000 ous i material de protecció pe a la Clínica Terres de l'Ebre i l'hospital d'Amposta


Comença la segona fase de la restauració de l’orgue de la Catedral de Solsona – Orgue Catedral de Solsona\nHomeAll Posts...Comença la segona fase de la restauració de...\nAquesta setmana s’ha procedit a aixecar una gran bastida al voltant de l’orgue que servirà per accedir als llocs més complicats i extreure’n tots els tubs que a la tercera fase seran restaurats. Però aquesta bastida, que hi serà fins Nadal, permetrà a la restauradora del Museu de Solsona, Tate Augè, treballar sobre el moble de fusta, que serà netejat i repintat, per donar-li la lluminositat que es mereix. Aquesta fase té un pressupost de 43.000 euros.\nAmb la intervenció d’aquesta setmana, l’orgue de la Catedral de Solsona haurà emmudit i perdut la seva funcionalitat completament, i els solsonins ja no podrem tornar a escoltar la seva música fins el 2022 o 2023, quan el mestre orguener Albert Blancafort hagi restaurat els 3.145 tubs de l’orgue, que mentrestant, es guardaran protegits, a dins d’unes grans caixes de fusta.\nEl cost total de l’actuació és de 671.762,85 €, i això representa una quantitat molt elevada per a una ciutat i una diòcesi petites. Afortunadament, la societat solsonina s’hi ha abocat amb il·lusió, i paradoxalment, malgrat la crisi de la pandèmia, s’han complert les expectatives. Gràcies també a l’ajut de subvencions importants del Govern i d’Europa, que arribaran els propers anys, s’ha cobert pràcticament tot el pressupost, faltant una modesta quantitat assumible amb noves campanyes de mecenatge i patrocini.


Hem creat el problema...\nJa hauríem de sentir els nostres polítics parlar de com solucionarem el problema dels treballadors que aniran al carrer quan acabin les obres que ara estan en marxa. Potser hem de començar a parlar de propostes clares per crear llocs de feina per als que es poden trobar amb problemes. Sempre hem confiat en la propera temporada turística per treure la gent de l'atur, i sempre ho hem aconseguit a base de créixer i créixer. Aquesta és una opció limitada avui dia. És hora de veure si els nostres empresaris i els polítics que diuen tot és color de rosa són capaços de crear llocs de feina que per primera vegada en molts anys tota la societat mallorquina necessita.


Ballant al so d'una batalla llegendària\nSant Feliu de Pallerols (la Garrotxa), Pasqua Granada\nLa comparseria abans del 1929 Foto: Fons Vilallonga\nFesta Major 1996 Foto: Miquel Casademont\nEls gegants l'any 1994 Foto: Iris\nUn cavallet l'any 1996 Foto: Josep Vilallonga\nLa mulassa l'any 1996 Foto: Iris\nLes dues festes populars més importants de Sant Feliu de Pallerols s’escauen entre mitjans i finals de la primavera i l’inici de l’estiu: la festa major, al voltant de la Pasqua Granada, i la de Sant Feliu, el patró, l’1 d’agost. Tant en una com en l’altre, els seus habitants escenifiquen el ball dels cavallets, gegants i mulassa, un original i rar conjunt de balls que constitueix un valuosíssim document viu pels amants i estudiosos de la dansa tradicional i el teatre medieval català.\nPopularment conegut com la Mata-degolla, aquest ball és el conjunt de quatre danses, anomenades el Ball Pla, la Mata-degolla, el Contrapàs i la Sardana Curta, que executen al mateix temps la parella de gegants, els vuit cavallets i la mulassa de Sant Feliu de Pallerols.\nEl Ball Pla és el moment en què es presenten al públic els protagonistes de les danses, l’instant en què els bàndols demostren la seva predisposició a lluitar. La Mata-degolla, que ha donat nom al conjunt de balls i la que tots els autors coincideixen en assenyalar com la dansa central, més antiga i important del conjunt, escenifica la lluita entre els dos bàndols o exèrcits, els santfeliuencs i els sarraïns, i la victòria final dels primers sobre els segons. El Contrapàs és la celebració religiosa de la victòria aconseguida mentre que el darrer ball, la Sardana Curta, n’és la celebració laica. Just abans i just després de les danses, la mulassa es dedica a espantar i perseguir a la gent que es congrega per veure-les.\nPer la festa major, el ball de cavallets, gegants i mulassa s’escenifica en tres ocasions. La primera és durant la cercavila que es realitza el dissabte a la tarda pels carrers del nucli històric de la vila, acompanyat amb la música de violí i amb el grup de cavallets infantil que va ser incorporat a la festa l’any 1993. Les altres dues ocasions en què es pot veure són a les ballades de diumenge i dilluns de Pasqua Granada a la tarda, que tenen lloc a la plaça de l’Església i a la del Firal respectivament i que s’acompanyen amb música de cobla.\nGràcies al ball de cavallets, gegants i mulassa, la festa major de Sant Feliu de Pallerols va ser declarada Festa Tradicional d’Interès Nacional per la Generalitat de Catalunya el 18 de maig de 1999.\nInterpretació i orígens\nEls primers documents escrits que mencionen aquest conjunt de danses –en concret la prohibició de representar balls de cavallets- són del segle XVII, tot i que és molt probable que el ball ja es representés anteriorment.\nLa interpretació i motivació original del ball és incerta, però els estudiosos n’esmenten dues grans teories. La primera d’elles és la que vincula el conjunt de balls amb una suposada batalla entre els santfeliuencs i els sarraïns que assetjaven la vila. Segons aquesta teoria els balls o bé van ser creats per espantar als sarraïns o bé són una recreació festiva de la batalla i del triomf posterior dels santfeliuencs sobre els sarraïns.\nLa segona gran teoria vincula aquest ball amb el teatre medieval i les representacions hagiogràfiques que també es feien, al llarg de l’any (Sant Sebastià, Corpus), en d’altres indrets de la geografia dels Països Catalans com Barcelona, València i Pollença. Segons aquesta hipòtesi, el ball actual seria o bé el resultat de l’evolució d’un espectacle sorgit de l’església per adoctrinar sobre el valor del cristianisme per damunt de la religió anterior o bé una derivació dels jocs i divertiments populars medievals que s’escenificaven en carrers i places.\nData de publicació digital: 17/5/2006 5496 lectures