Atenció social – Creu Roja Cambrils\nSuport psicosocial de l’ERIE\nLa Creu Roja està oferint atenció psicològica, social i emocional als familiars i a la resta de persones afectades per l’accident d’autocar que es va produir a l’autopista AP-7 a l’alçada de Freginals. Fins ara han participat més d’una vintena d’efectius de l’ERIE Psicosocial de la Creu Roja (Equip de Resposta Immediata en Emergències).\nL’ERIE d’Intervenció Psicosocial de la Creu Roja és un grup multidisciplinar format per professionals de la psicologia, la medicina, el treball social i voluntariat d’acompanyament. Compta amb més de 200 membres d’arreu de Catalunya, encarregats d’oferir assistència psicosocial i acompanyament a les persones afectades per desastres o situacions d’emergència.\nDes d’aquí agraïm, a tot ells, l’excel·lent feina que estan duent a terme en aquests moments tan complicats i els encoratgem perquè continuïn oferint la millor resposta a tothom que els pugui necessitar.\nlligue 21 Març 2016\nEtiquetes Atenció emocional, Atenció psicològica, Atenció social, ERIE, Freginals, Intervenció Psicosocial, Suport psicosocial


La terceravia irromp amb quatre consellers\nEl líder de la formació que pot tenir la clau de la governabilitat creu que ara toca asseure's i dialogar\nEls candidats de la terceravia després de conéixer els resultats. / B. N.\nAndorra la VellaJosep Pintat va rebre el do de la immortalitat però amb la condició que hauria de renéixer de les seves cendres. Com el Leonardo di Caprio en 'El renacido', però una mica més ros, ha superat ser l'impulsor de Naturlandia, el traumàtic comú de Montse Gil i Manel Torrentallé, l'escissió de Liberals, la derrota a les darreres comunals davant Laurèdia en Comú i l'inici d'un projecte des de zero, per tornar a tenir un seient al Consell General.\nPintat és indestructible com el Nokia 3310 i, a més, estarà acompanyat per Joan Carles Camp, i pels vencedors amb claredat a Sant Julià de Lòria, Josep Majoral i Carine Montaner de terceravia + Unió Laurediana + Independents. Seran quatre consellers, cosa que els permetrà tenir grup parlamentari. I això que la nit electoral ha començat amb cautela perquè malgrat que a la parròquia laurediana començaven amb un clar avantatge en el record hi havia la derrota a les últimes eleccions comunals en què després d'anar pràcticament tota l'estona per davant en el recompte van acabar perdent al final només per dotze vots. Però a poc a poc les expectatives s'han anat complint i amb la cirereta al pastís en forma d'un quart conseller que ha anat ballant fins el darrer instant i amb la possibilitat de tenir la clau de la governabilitat.\nEl líder de la formació i que es presentava a cap de Govern, Josep Pintat, ha dit en conèixer els resultats que el seu "és un projecte que ha vingut per quedar-se". Segons Pintat "el missatge és clar, el país necessita estabilitat i ara, a la vista dels resultats, toca asseure's i parlar". També ha aprofitat per felicitar els partits que han obtingut millors resultats i ha tingut paraules d'elogi pels seus col·laboradors i pels candidats de terceravia + Unió Laurediana + Independents de'Encamp, Ordino, Andorra la Vella i Escaldes-Engordany.\nEls principis programàtics de la Terceravia consisteixen en la defensa del coprincipat parlamentari com a model d’estat i la negociació transparent de l’associació amb la Unió Europea, vetllant per la defensa dels interessos d’Andorra, i consideren que l’estabilitat, la seguretat jurídica i la diversificació econòmica són bàsiques per seguir impulsant la creació de riquesa i la preservació i enfortiment de l’estat del benestar.\nAra, aquest corredor de fons de la política ja té l'ull posat en un nou horitzó que són les eleccions comunals del proper desembre. Perquè amb Laurèdia en Comú va trobar una kriptonita que no vol tornar a tastar.


L’investigador de la UPC Sergio Ruiz-Moreno inaugura la temporada a la Nau Gaudí | Bonart\nL’investigador de la UPC Sergio Ruiz-Moreno inaugura la temporada a la Nau Gaudí\nEl doctor Sergio Ruiz-Moreno, investigador de la UPC, ha inaugurat la tercera temporada del cicle de conferències “Els Dijous a la Nau Gaudí” amb la xerrada “La ciència al servei de l’art: el làser, els pigments i els seus misteris”, una presentació que ha girat entorn a la traçabilitat i l’ADN de les obres d’art. El doctor Sergio Ruiz Moreno és professor de Comunicacions Òptiques a la UPC i director d’investigació de la empresa Actio, Arte y Ciencia, una spin-off de la mateixa universitat que ha sigut pionera a l’estudi de la investigació al món de l’art i a l’aplicació de les tècniques més avançades per a l’autentificació d’obres.\nLa seva conferència, que Ruiz- Moreno ha resumit com una explicació “sobre la importància de la ciència a la investigació de les obres d’art” ha posat de manifest la rellevància de les aportacions que diversos premis Nobel han fet al llarg de la història -des d’un angle estrictament científic- per tal que “avui en dia sigui possible aplicar criteris objectius a la valoració d’una obra d’art”. Això és el que fa ell juntament amb un equip d’11 persones -de les quals 4 son professors universitaris- des d’Actio, Arte y Ciencia, l’única empresa espanyola especialitzada en l’aplicació d’una tècnica d’espectrometria denominada Raman, que basada en els descobriments del Nobel de Física de l’any 1930, l’hindú C.V. Raman, permet, amb l’ajut d’una font de llum làser, la identificació de pigments. Aquesta tècnica porta a la pràctica una tesi molt senzilla: un quadre no pot haver sigut pintat amb un pigment abans que aquest hagi sigut descobert.\nAixí ha sigut possible investigar les paletes dels artistes segons els períodes històrics en els que han viscut i asseverar si determinada obra d’art ha sigut creada en una època o en una altra: “cada etapa de la història té una paleta de pigments”. Quan pintava els seus quadres l’artista italià del renaixement, Tiziano, existien pigments minerals com el rejalgar o l’oropiment però ni ell ni l’espanyol Goya van poder pintar mai amb el blau d’ultramar sintètic, doncs aquests dos artistes ja havien mort quan després del 1828 aquest pigment va veure la llum. A les obres de Picasso, que va viure molts anys i va ser un pintor molt prolífic, es troba el vermell de cadmi a partir dels anys 20 del s. XX però no pas abans, doncs aquest pigment no havia sigut inventat abans d’aquestes dates.\nEl pigment és el material físic que utilitza l’artista i que es barreja amb altres elements per donar com a resultat la pintura a l’oli, al temple, o les aquarel•les. A partir del s. XIX i com a resultat de la revolució industrial és va multiplicar per 100 el seu nombre: “el 1830 hi havia uns 50 pigments i cap a finals del segle, al 1880, ja eren entorn als 500; però és que al 1910 ja havíem arribat pràcticament al miler”. Els avanços químics també hi van contribuir a aquest enorme creixement.\nEl doctor Ruiz-Moreno ha explicat que analitzen obres des del s. XV fins a la Segona Guerra Mundial principalment, i que triguen entre 3 i 4 setmanes en el seu laboratori per poder oferir informació científica i documental sobre una peça d’una mida mitjana, “posem per cas un quadre d’1m2”. L’investigador ha subratllat que són capaços d’aportar “una documentació objectiva sobre una obra d’art” , la qual cosa és “molt habitual a països del nostre entorn, com França, Alemanya, Itàlia o el Països Baixos, on la compra d’una obra va acompanyada de la seva documentació”. Segons va comentar, aquesta pràctica es dur a terme des de fa més de dos dècades però encara no s’ha estès al nostre país, on els compradors d’art no estan habituats a demanar aquesta documentació.\nLa tècnica del làser utilitzada per l’equip de la UPC assegura que el quadre no corre cap risc mentre està essent estudiat i, com a prova, Ruiz-Moreno va fer una demostració durant la conferència amb un raig làser que ell mateix va portar i va dirigir directament a la seva mà, sense fer-se cap mal, tal i com van poder comprovar tots els assistents. Tanmateix, la companyia també estudia i desenvolupa altres metodologies que posen a prova l’autenticitat de les obres a partir de la comprovació dels pigments utilitzats per a la seva creació i que de vegades serveixen per verificar també l’autenticitat de les signatures i no pas tan sols la de les pròpies obres.\nEl doctor Ruiz-Moreno ha explicat que investiguen obres de galeristes, col•leccionistes i museus –com el Picasso, el Frederic Marés, el Museu d’Història de la ciutat o el de Ceràmica- i que entre aquestes es troben pintures i talles policromades, mapes, dibuixos, ceràmiques, i fins i tot també instruments musicals amb policromia.\nA la pregunta de quina ha sigut la obra que més li ha interessat estudiar, l’investigador de la UPC no es va quedar amb una sinó amb tot un període artístic: “el barroc italià de la primera meitat del s. XVII. És la pintura més interessant que hi ha, en especial, el pigment groc-ataronjat”.\nEl conferenciant ha sigut convidat pel Consorci Museu d’Art Contemporani de Mataró, format per l’Ajuntament de Mataró i la Fundació Privada Carmen & Lluís Bassat.\nEl primer cicle “Els Dijous de la Nau Gaudí” es va posar en marxa el 2012 en el marc de la seu de la Col·lecció Bassat, on mensualment es presenten conferències protagonitzades per experts en art. El cicle ha conformat un espai obert de debat i de diàleg a l’oferta cultural de la ciutat de Mataró el segon dijous de cada mes a les 19.30h a la Nau Gaudí.\nEtiquetes: Fundació Privada Carmen i Lluís Bassat · Nau Gaudí · Sergio Ruiz-Moreno


Bernat Joan i Marí | 30 abril 2020\nUna perplexitat de tipus kafkià la podia generar el fet que es declaràs l'estat d'alarma i que s'optàs per un comandament únic a tot l'Estat per fer front a la crisi sanitària. Era necessari decretar l'estat d'alarma? Es va fer per alguna cosa diferent de mostrar, tan ostentosament com fos possible, qui mana? Està pensat per a situacions com aquesta? Ep! Només són preguntes. A banda de la sorpresa del fet de decretar l'estat d'alarma, hem de comptar-hi el fet que s'establís un comandament únic, centrat a Madrid (on en aquell moment hi havia l'epicientre de la difusió del virus, per cert), i que la qüestió sanitària quedàs en mans del ministre de Sanitat. Tenguem en compte que la Sanitat ha estat transferida, fa anys i panys, a les comunitats autònomes. I que el de Sanitat, igual que el d'Agricultura o el de Cultura són ministeris que, a hores d'ara, no té cap sentit que es continuïn mantenint, si no és per justificar el parasitisme burocràtic característic de l'estat que ens domina. Ja se sap que a Madrid hi ha d'haver un caramull de funcionaris de ministeris sense competències, perquè puguin anar a la feina a les deu del matí, fer cafè de deu a dotze, prendre's els "bollos" de dotze a una i el vermut d'una a dues, i sant-tornem-cap-a-casa després d'una dura jornada laboral. Idò un d'aquests ministeris, amb cartera en mans de Salvador Illa, es posa al capdvant de la gestió de la pandèmia. Kafka no ho hauria escrit amb tinta més pujada.\nL'últim despropòsit del comandament únic és la d'optar pel desconfinament per províncies. La província és una estructura creada a principis del segle XIX per un tal De Burgos, que no té cap relació amb la divisió administrativa històrica dels nostres països, i que només tenia la funció d'establir un tipus de divisió administrativa que permetés un estat fortament centralista i centralitzat. No fa falta ser el gran Pau Vila per saber que els Països Catalans es divideixen en comarques. I que la nostra nació, així mateix, administra la sanitat dividint el territori en regions sanitàries. Per això el president de la comunitat dita autònoma del País Valencià ha dit que el desconfinament no es pot fer per províncies. Si agafam les comarques de l'Alt Millars i l'Alt Palància, posem per cas, trobarem que estan situades dins la "província" de Castelló, però que tenen com a hospital de referència el de Sagunt, que es troba dins la "província" de València. Segons el "comandament únic", la gent de l'Alt Millars i l'Alt Palància, que poden ser qualsevol cosa manco "castellonencs", no podrien anar ni al seu metge de capçalera, a partir de l'inici del desconfinament provincial.\nQuina funció té l'anunci del desconfinament per províncies? Des del meu punt de vista, exactament la mateixa que té el fet d'haver establert un "comandament únic": demostrar qui mana. Sorprèn, emperò, que tot plegat parteixi d'un partit que s'ha dit federalista durant la major part de la seua dilatada hitòria, i d'un altre que encara se'n diu. Amb federalismes com aquests, deixau-me el jacobinisme francès, molt més descentralitzat que el del regne espanyol, en la gestió d'aquesta crisi. Clar que els de Podem, en el seu moment, no sabien ni que existien els consells insulars.


L'ANC nega totes les acusacions en què es basa Manos Limpias per demanar que la il·legalitzin\nEn declaracions a 'El matí de Catalunya Ràdio', Carme Forcadell assegura que l'ANC només fa propostes emparades en la llibertat d'expressió i que mai ha rebut cap subvenció de la Generalitat.\n25/03/2014 - 10.08\nEls sindicats CCOO i la UGT donen suport a l'ANC i veuen en l'acció del sindicat d'ultradreta una intenció antidemocràtica\nLa presidenta de l'Assemblea Nacional Catalana, Carme Forcadell, nega una per una les acusacions en què es basa Manos Limpias per demanar que la il·legalitzin. El sindicat acusa l'ANC de fer una crida a la insurrecció, de tenir data per declarar la secessió i de rebre suport econòmic de la Generalitat. En declaracions a El matí de Catalunya Ràdio, amb Mònica Terribas, Forcadell ha assegurat que el full de ruta de l'ANC és legal i s'ha mal interpretat amb mala fe: "Quan hi ha tergiversacions, quan hi ha males interpretacions, quan hi ha mala fe, doncs potser es pot arribar a dir que aquell full de ruta diu el que no diu. Per nosaltres és totalment correcte i està dintre la legalitat."\nCarme Forcadell ha afirmat que l'entitat fa una proposta emparada en la llibertat d'expressió, però que l'última paraula sempre la tenen els polítics: "Nosaltres no fem cap crida a la insurrecció. Nosaltres fem el que hem fet sempre, fem una mobilització social per als nostres objectius, que tothom ja sap, que nosaltres pretenem i volem i estem segurs que aconseguirem la independència de Catalunya. Per això, utilitzem mobilitzacions com la manifestació de l'11 de Setembre passat i la via catalana."\nSegons la presidenta de l'ANC, el seu full de ruta encara no està aprovat i es podria esmenar.\nSobre l'acusació de malversació de fons públics, Forcadell ha reiterat que mai han rebut cap subvenció de la Generalitat.\nSuport de CCOO i de la UGT\nEls sindicats CCOO i la UGT donen suport a l'ANC i rebutgen de ple la demanda de Manos Limpias perquè la il·legalitzin. En declaracions a El matí de Catalunya Ràdio, els líders sindicals veuen en l'acció del sindicat d'ultradreta una intenció antidemocràtica.\nSegons Joan Carles Gallego, "la característica d'aquesta associació és aquest caràcter populista i antidemocràtic, que fa que es dediqui a denunciar per tot arreu tot allò que fa olor de democràcia, participació i, en aquest cas, el respecte als drets de la ciutadania de Catalunya."\nPer Josep Maria Álvarez, "si l'Estat vol anar en aquesta direcció, potser que pensi a posar reixes a tot Catalunya perquè segurament es trobarà amb molta gent que, com l'ANC, està a favor que els catalans i les catalanes puguin ser convocats per decidir el nostre futur."\nCarme Forcadell: "Ens empara la llibertat d'expressió, la querella s'ha posat amb mala fe"\nCCOO i UGT troben antidemocràtica la intenció de Manos Limpias contra l'ANC\nL'Assemblea Nacional Catalana nega totes les acusacions en què es basa Manos Limpias per demanar que la il·legalitzin


Josep Maria Espinàs: 'No hi ha res més apassionant que la realitat' - El Gerió Digital\n'No hi ha res més apassionant que la realitat'\nJosep Maria Espinàs Escriptor\nDissabte, 5 de juny de 2010 05:00h\nSembla que hi hagi un boom de literatura, o de novel·la, i fa pensar que potser està una mica sobredimensionada...\nCreus que hi ha un boom de literatura? Has dit una cosa interessant: si la novel·la va endavant o no. Quan era jove vaig publicar 10 novel·les, per tant era novel·lista. El que passa és que ho vaig deixar córrer i ara faig llibres de no-ficció. Ho trobo molt més interessant per mi, perquè puc fer reflexions o observar la gent en els 20 viatges a peu que he fet. Per mi són una passió perquè surts de tu mateix i descobreixes un altre món, cosa que amb la novel·la no passa, perquè te l'has d'inventar, i d'aquesta manera ja hi és en la realitat. Trobo que no hi ha res més apassionant que la realitat. No em sabria inventar les històries que l'experiència dels viatges a peu em donen. Quan m'aturo en un camí perquè veig dos homes i pregunto qualsevol cosa, i un se'm queda mirant i em diu: 'Vostè no és d'aquí, oi?'. És clar, sóc un foraster. Dic: 'No, no sóc d'aquí'. I em respon: 'Així, vostè no em coneix. Sóc el rei dels ganduls!'. I el del costat em diu: 'Vigili, que això s'encomana!'. És clar, jo penso que això com a novel·lista no m'ho podria imaginar mai. Tot això és un món viu, de debò, real que jo visc, que la novel·la no em donava. En aquest moment tinc una gran tendència a observar, a lligar observacions, a descriure-ho, amb un ritme narratiu que és una mica novel·la, sembla ficció, però és veritat; que és una mica teatre, perquè hi ha converses; que és una mica cinema, perquè hi ha 'travelings', imatges que veus venir i que tu narres. Això és el que m'apassiona més.\nDoncs potser sí que es valora massa la novel·la en aquest país?\nÉs cert, i em sorprèn una mica, especialment a Catalunya, on Verdaguer el poeta destaca perquè escrivia molt bé, on hi ha Josep Pla que era un gran escriptor en prosa, on Josep Mª de Segarra té llibres com les 'Memòries' que també són prosa, no són ficció. S'hauria de valorar més, i no perquè jo la faci ara, ja que vaig ser novel·lista i tinc aquest crèdit. S'hauria de valorar més la no-ficció, el que abans en deien proses literàries. El que passa és que algunes novel·les s'han venut molt, i llavors la gent vol fer novel·les d'aquestes que es venguin. Hi tenen perfecte dret, jo penso que el que ha de procurar un escriptor és que es vengui el llibre que ha fet, no hi tinc res a dir. Però sí que crec que falta una certa valoració de la prosa, crec que s'ha d'equilibrar una mica.\nFa unes setmanes, quan Màrius Sampere recollia un premi va dir que ja no llegeix novel·la perquè la novetat el decep. Creu que es publica qualsevol cosa?\nHi haurà de tot. Hi ha novel·les que estan molt bé i hi ha qui farà novel·les perquè pensa que tindrà més sortida, cosa que no és certa. En alguns casos sí, hi ha èxits mundials que són novel·la. Però una persona no es pot dir mai a ell mateix: 'Jo escriuré novel·les que em permetran guanyar-me la vida i seré famós'. De fet, no es pot dir de cap gènere. El que passa és que la novel·la està molt promocionada, en canvi unes proses literàries semblen com més antigues. Si mires la literatura francesa o alemanya t'adonaràs que els escriptors en prosa tenen un crèdit. Com en tot, n'hi ha de bons i de dolents. Potser falta una mica d'atenció a aquells llibres que després de 30 o 40 anys reviuen una mica, perquè el tema o l'estil de la novel·la ha passat una mica de moda.\nQuè suposa un viatge a peu per vostè?\nPer mi és una experiència molt interessant que és compatible amb escriure altres llibres, com 'El meu ofici', on reflexiono sobre la meva feina, o 'I la festa segueix', reflexions sobre la societat, el pas del temps. És compatible amb dir: 'Ara deixo de ser jo mateix, em fico en un àmbit que no és el meu, camino, observo que trobo, em meravello constantment perquè és un altre món que no és el meu, prenc notes i escric'. Deu ser escrit d'una manera lleugerament diferent, perquè amb un llibre així tu pots fer un ritme diferent. El ritme és una de les coses més importants en la literatura. I en aquest cas segurament els ritmes canvien, l'actitud no és la mateixa segurament.\nNecessiten un ritme més lent aquests llibres d'anar a peu?\nNo, és igual, pots fer frases curtes. Primer observes, després reculls, harmonitzes, i ho narres amb un ritme literari i que tingui aquell so que tenen les obres de literatura. Tant és que sigui veritat o mentida el que expliques. Per això jo defenso molt la ficció davant la no-ficció, perquè l'important és que el ritme sigui bo i atregui el lector.\nQuè n'ha descobert de l'essència humana, durant els seus viatges a peu?\nPrimer, l'enorme diversitat. No hi ha dues persones iguals, no hi ha dos pobles iguals. Això t'ensenya molt. A vegades, quan parlo d'algun llibre en una biblioteca o en algun lloc, em pregunten: 'com són els murcians?', per exemple. I jo els responc: 'com els catalans'. I es queden molt parats. No n'hi ha dos d'iguals, i això és un dels grans recursos que trobes en els viatges a peu. L'aprenentatge de la diversitat, sobretot l'aprenentatge que tot el que passi, estarà bé. Renunciar a prejudicis. Si fa sol fantàstic, si plou fantàstic. Si et trobes una persona i hi pots parlar, fantàstic, si t'asseus al costat d'aquesta persona i només et diu 'bon dia', fantàstic. La vida i el ritme dels viatges a peu i les troballes, són una meravella.\nEn alguna ocasió, vostè ha dit que el sorprèn la capacitat de ser feliç de la gent. Ho segueix mantenint?\nHi ha gent de tota mena. Evidentment de feliços n'he trobat molts, com n'he trobat de tímids, de molt satisfets d'ells mateixos... He trobat tota mena de gent. Això jo crec que és molt formatiu, perquè t'adones que estem molt tancats cada un en la seva closca i això t'ensenya a obrir-se una mica a la realitat diversa. Hi ha una frase que potser pot tancar molt bé aquest tema. Una vegada em vaig trobar sopant a casa d'un home, que em va deixar sopar i dormir perquè no hi havia fonda, i quan es va acabar l'amanida es va portar el plat a la boca, amb l'oli i el vinagre que havia sobrat, i s'ho va beure. Jo no tinc costum de fer-ho, això, però jo vaig agafar el plat i vaig fer el mateix a la casa de l'home que m'havia acceptat. I vaig sintetitzar-ho en una frase: cal aprendre a menjar a la taula dels altres. És a dir, ets tu el que ha de fer l'adaptació, l'esforç. Perquè de taules n'hi ha mils de diferents, hi ha mils persones diferents, i has d'aprendre a connectar, a adaptar-te a aquesta diversitat.\nVostè diu que no s'hauria de diferenciar la llengua literària de la de cada dia, però d'alguna manera es deu haver de cuidar, no?\nNo sé, jo suposo que tinc un do per la llengua des que era petit. A 8 anys feia versos i a 15 vaig escriure una novel·la molt dolenta. La veritat és que no m'ho plantejo, em poso a escriure i em surt de la manera que pot ser vàlida en mi mateix. Jo no sabria canviar-me per un altre, no sabria escriure d'una altra manera de la que ja fa 30, 40 o 50 anys que faig per tenir més èxit o més bona crítica. Jo tinc una manera de fer que és la meva, amb les meves qualitats i els defectes, i jo he de ser fidel a aquesta manera si vull aspirar a construir alguna cosa que tingui sentit, que no sigui un producte d'un moment, sinó que sigui una peça d'una carrera literària que has anat fent. Has de ser fidel al que tu pots ser, no afluixar ni tampoc tenir pretensions absurdes. A mi em sembla que és una bona recepta.\nAixí, no hi té cap cura especial?\nQue s'ha de tenir en compte és evident, però la llengua s'ha de tenir. El que no pots fer és crear-la artificialment. És la teva llengua la que funciona i tu trobes els recursos per fer servir aquesta llengua, per rimar, per organitzar, per com qui fa un càntir, sempre mira que quedi rodó. És un treball que no és molt reflexiu, perquè després de tant temps és molt instintiu. Jo per exemple, no sé corregir. Jo escric un text i després no sé tornar-me'l a llegir, em fa mandra. Veure que podria millorar, però i si ho esguerro? Jo penso que escric seguit, seguit, seguit, i això vol dir que dintre meu hi ha una manera de veure aquella cosa que em permet trobar les paraules exactes per explicar aquella cosa.\nAixò vol dir que té escriptura automàtica?\nNo sé corregir, automàtica no ho sé, es podria admetre que ho és, però no fer-ne una doctrina, perquè escriptura automàtica és escriure el primer que li passa pel cap. El cervell sap el que pensa i posa el seu sedàs i el seu matís perquè tu diguis exactament allò que vols dir, perquè no es pot canviar una paraula per una altra, un camí no és una sendera, un camí és un camí, una sendera és una altra cosa. Quan canvies una paraula, canvies el to del que estàs explicant, ho canvies tot.\nFa poc, Carme Balcells va recollir un dels premis Terenci Moix i va advertir al jurat que un premi condiciona les accions de futur. Vostè també ho creu?\nJo crec que no, en el meu cas. Jo crec que gens, perquè a vegades llegeixo coses meves escrites fa molts anys, i m'hi reconec, m'hi reconec perfectament. El fet, per exemple, que ara m'hagin nomenat membre de l'Acadèmia de les Bones Lletres, a mi no em condiciona a ser més savi del que sóc. Jo penso que en l'escriptor hi ha un cert fatalisme. No pots dir: 'jo seré un escriptor d'aquesta o d'aquella manera, perquè vull aconseguir més èxit o més bona crítica'. Tot això és inútil. Tu ets fatalment aquell escriptor que ets. I no pots modificar el que ets. Pots millorar, pots progressar, però s'ha de ser molt modest en aquest sentit i dir: 'jo sóc aquesta mena d'escriptor'. No perquè un company meu tingui un èxit molt gran amb un llibre, jo també vull seguir aquest camí. Jo tinc el meu camí, i tinc la sort de durar molts anys. He fet 83 anys i he fet 84 llibres. Com pots comprendre, el canvi per mi no tindria cap sentit.


ERC reclama que es defineixin els usos de l'antic hospital i la ubicació de la segona biblioteca\nEl grup municipal creu que és clau avançar en aquests dos equipaments, tot i que reconeix que no es podran començar les obres fins d’aquí un temps\nPer Esquerra Republicana de Vilafranca és clau que en aquest mandat s’avanci en dos equipaments que consideren clau per la ciutat: definir els usos de l’antic hospital i decidir la ubicació de la segona biblioteca.\n“No es tracta de començar les obres d’aquests equipaments, però sí de posar les bases i definir de forma consensuada entre els grups municipals i la ciutadania, el futur d’aquests per així, quan sigui possible, poder-ho dur a terme”, ha afirmat el regidor d’ERC, Salvador Campamà.\nPosar l’antic hospital al servei de la ciutadania\nL’edifici de l’antic hospital, en desús des de que va deixar de funcionar com a centre de dia, corre, segons els republicans, un greu risc de degradació. Des d’ERC expliquen que, de fet, l’Ajuntament hi està destinant diners per frenar-ne el deteriorament.\nEn comptes d’anar abocant diners “en el que pot acabar convertint-se en un pou sense fons”, ERC considera que cal decidir els usos de l’edifici i invertir-hi de cara a posar-lo al servei de la ciutadania. Amb la situació actual, expliquen els regidors d’ERC, es corre el risc de patir una pèrdua patrimonial, ja que es tracta d’un edifici inventariat. “Els pedaços que hi aplica l’Ajuntament alenteixen però no aturen”, a parer d’ERC, “la degradació d’aquest immoble dissenyat per un arquitecte tan significatiu com August Font”.\nL’aposta d’ERC és convertir l’edifici en un centre cultural i cívic de referència, però consideren que la decisió sobre els usos als que s’ha de destinar s’ha de prendre de forma conjunta amb altres forces polítiques, entitats de la vila i participada amb el conjunt de la ciutadania. Sigui quin sigui l’ús al que es destini, l’equipament serà prou potent com per esdevenir un pol de dinamització del carrer de Sant Pere, sempre segons els republicans.\nSolucionar el dèficit de biblioteques\nD’altra banda, malgrat destacar l’excel·lent tasca que porten a terme els professionals de la Torras i Bages per tal de minimitzar el dèficit en biblioteques que pateix Vilafranca, segons els republicans fa anys que la vila necessita molt més espai destinat a biblioteca. Els republicans recorden que la segona biblioteca és prevista al Pla de Lectura Pública de Catalunya i també al Pla de Biblioteques i Lectura Pública de Vilafranca, aprovat pel Ple l’octubre de 2018.\nDes d’ERC recalquen que, tal i com ho recull el Pla de Lectura Pública de Vilafranca, la nova biblioteca ha de ser un equipament del segle XXI, de manera que, a banda del servei de préstec i moltes altres activitats que ja ofereix la Torras i Bages, sigui un centre de creació en camps com la música, l’escena i la imatge. De fet, les noves biblioteques construïdes arreu d’Europa ja tenen aquestes funcions.\nERC considera que el primer pas per fer-ho possible és decidir-ne la ubicació. En aquest sentit, ERC fa temps que proposa un dels cellers del carrer del Comerç com a espai idoni.\nManca de compromís del Govern\nEls regidors independentistes no entenen perquè el Govern de Vilafranca va votar en contra, al darrer ple, de la moció que va presentar ERC en relació als dos equipaments. “ No és un problema de finançament i de inoportunitat en l’actual context de COVID, tal i com va justificar el Govern, ja que el que proposem és, únicament, definir durant el que queda de mandat l’ús de l’antic hospital i la ubicació de la segona biblioteca, així com començar a buscar finançament en d’altres institucions “ exposen els republicans. “ Si ara no posem fil a l’agulla en aquestes qüestions tan elementals, el dia que algun govern vulgui posar fil a l’agulla al tema, haurà de començar de zero” D’altra banda, ERC recorda que totes dues qüestions figuraven en l’acord de pressupostos del 2020 entre el govern i ERC.\nEls republicans conclouen que la negativa del Govern a impulsar aquests dos equipaments respon a una manca de voluntat política i la inexistència d’un projecte de ciutat.


Publicat el Dilluns, 09 Febrer 2015 08:39\nEl Moianès esta situat en el ampli marc de la Depressió Central. Tot i tenint en conte que la majoria dels municipis que la composen pretenen que sigui una comarca, de moment no és reconeguda administrativament com a tal doncs és a cavall entre les del Bages, Osona i el Vallès Oriental.\nLlegeix més: El Moianès, una petita joia natural poc protegida que cal conservar i saber aprofitar\nPublicat el Divendres, 01 Juny 2012 00:00\nHi ha molt poca gent que no s'hagi apercebut dels esbojarrats i sorollosos carrusels de falciots que, en el transcurs de la primavera i principis d'estiu, freqüenten i animen el cel de les nostres viles, pobles i ciutats .\nTant a prop, així i tot, tant allunyats que estem de saber el rol i la funció essencial d'aquets menuts i aparentment fràgils ocellets en el nínxol del ecosistema del nostre entorn mes directe que ocupen.\nLlegeix més: La singular i sofistacada vida aèria dels falciots\nPublicat el Dimecres, 09 Juny 2010 14:05\nL'Eduard Durany es el artìfic i director del programa "REINTRODUCCIÓ DEL FALCÓ A LA CIUTAT DE BARCELONA". El primer cop que ens varem relacionar l’Eduard i un servidor, va ser a través de la xarxa, en un fòrum específic d’ornitologia, en el qual varem tenir una mena de “rifi-rafe” a conseqüència d’uns contrastos de parers sobre si els falcons van desaparèixer a la ciutat de Barcelona per culpa de la pressió que en el seu temps van exercir las entitats de col·lectius d’afeccionats columbòfils i per un altra part es deia que la seva reintroducció a la Ciutat Comtal estava fonamentada per eliminar els coloms del carrer de la ciutat. Solament va quedar en una diferencia d’opinions i a rel de tot això una cordial relació.\nLlegeix més: Balanç d'una dècada des de la reintroducció del falcó a la ciutat de Barcelona\nEl Pit Roig es un ocell comú a tota la comarca del Moianès. Es una espècie estrictament protegida. La seva…\nVers els seus congèneres competidors de la espècie els ocells marquen el límit del seu territori de varies maneres: Uns…\nEl TORD COMÚ es diferencia de la GRIVA per la seva mida, quelcom mes petita, el plomatge del dors i…\nLa Cadernera a demès d’emetre un cant mol peculiar i melodiós es potser el ocell mes bonic de la nostra…\nEs un ocell difícil d’observar per que es poc abundant , molt tímid i esquerp. Al Moianès hi cria en zones…\nEs un ocell exclusiu de pinedes per que la seva evolució l’adapta’t a alimentar-se bàsicament de pinyons que obtenen de…


El propietari de la traducció — Josep Vallverdú\nJa hi ha resposta editorial a Josep Vallverdú, traductor del llibre de John Elliot La revolta catalana 1598-1640, editat per Vicens Vives l’any 1966 i que ara sortirà reeditat per l’editorial Crítica. Josep Vallverdú ens havia declarat: “Editorial Crítica, que no és l’editorial que em va pagar per la traducció del llibre d’Elliot, no m’ha consultat res. I és una llàstima perquè m’agradaria fer-los saber que el pròleg de l’autor, fet directament en català, va sortir amb faltes de construcció. Però sembla com si l’hagués traduït jo”.\nAl mateix temps, el traductor es dirigia per escrit a editorial Crítica per saber “en quina relació quedo jo amb vosaltres”. Gonzalo Pontón, director de Crítica, li ho ha aclarit.\nLa cosa, segons la carta de Gonzalo Pontón, va anar així: “Jo vaig adquirir els drets catalans del llibre perquè Vicens Vives els havia perdut en deixar el llibre exhaurit durant tant de temps. Quan en el món editorial es planteja una qüestió d’aquesta mena, normalment no es tradueix el llibre de bell nou (i més quan el llibre és molt extens com és ara el cas) sinó que el nou editor s’adreça al propietari de la traducció per tal de comprar-la-hi, cosa que succeix indefectiblement perquè qui ha perdut els drets ja no necessita la traducció i en pot treure uns diners”.\nI continua: “Això és el que també en aquest cas han fet els propietaris, és a dir, els directors de Vicens Vives. Naturalment, jo ignoro quina mena d’acord va establir vostè amb ells, però si considera que la propietat de la traducció és seva, li recomano que es posi en contacte amb els senyors Pere o Albert Vicens, amb els quals jo he tingut les negociacions i amb els quals hem acordat finalment fer una coedició Crítica/Vicens Vives, en la qual Crítica posa els drets d’autor i Vicens, la traducció”. Curiosa, doncs, aquesta situació, en la qual un editor pot perdre els drets d’una obra però no els de la traducció\nJa fa molts anys que Josep Vallverdú va fer la traducció i no recorda que firmés cap contracte conforme cedia la propietat de la traducció generosament per si algun dia l’editor la volgués vendre a un altre editor.\nPer sort per als editors, Josep Vallverdú és de bona pasta. “Jo no reclamo res. Ja parlaré amb Pere Vicens, que és amic meu. El que no m’ha agradat d’aquest fet és que no m’ho consultessin abans d’acordar la reedició, com han fet altres editors. Jo ja sé que els traductors no tenim cap dret, sobretot abans, que no firmaves cap contracte. Jo amb un detall ja quedo satisfet. Que em convidin a dinar, per exemple”. Si creuen que el senyor Vallverdú té dret a un dinar, el pagarà Vicens Vives o les dues editorials o a mitges?\nPel que fa a les faltes del pròleg, Gonzalo Ponton diu que és veritat que hi ha incorreccions. “Malauradament –afegeix- el llibre sencer en va ple (no per cert degudes al traductor, sinó a la descurança de l’edició). Ara estem fent això que diuen un brush-up per tal de publicar una edició tan digna com sigui possible i que, naturalment, li faré arribar tan bon punt disposarem d’exemplars”.\nQue quedi clar, tal com vol Gonzalo Pontón, segons escriu a la seva carta, “que editorial Crítica s’aprofita d’un treball fet per vostè fa 22 anys, i que pot tenir la seguretat que en la nova edició el seu nom apareixerà amb tota la promìnència que una tasca tan important com la que vostè va fer amb aquest llibre, es mereix”.\nI com que aquí ningú vol barallar-se i tothom vol quedar bé amb tothom, Gonzalo Pontón acaba la seva carta bo i anunciant-li que li fa un obsequi: “Com que llegeixo que s’ha jubilat, em permeto fer-li arribar un parell de llibres que hem publicat aquest any i que espero que li agradin (una Història de la Corona d’Aragó, de T.N.Bisson i la Història del temps, de Stephen W. Hawking)”. De tota aquesta història, hi ha un punt preocupant: si Josep Vallverdú no s’hagués jubilat, hauria estat obsequiat amb els dos llibres?


+ART a les escoles a la Nau Bostik | FEDAC Canet +ART a les escoles a la Nau Bostik - FEDAC Canet\n+ART a les escoles a la Nau Bostik\n+ART a les escoles és un esdeveniment artístic i humà organitzat per les 25 escoles FEDAC i obert a centres educatius d’arreu de Catalunya i a qualsevol persona interessada. Es proposa reflexionar sobre la situació dels llenguatges artístics en l’educació i enfortir-ne la presència en totes les etapes educatives com a eix impulsor d’una educació profundament humanista.\n+ART a les escoles vol mostrar que art i educació van de la mà, perquè persegueixen un mateix objectiu: ser l’espurna necessària per despertar consciències i esdevenir agents transformadors per millorar el món que ens envolta.\nPer això, +ART a les escoles ha convidat l’artista polifacètic Siro López a exposar el seu treball INFÀNCIA DONA VELLESA a la Nau Bostik. A través d’una quarantena d’obres, realitzades sobre materials de rebuig, coneixerem la vida de persones que ha conegut en els seus viatges per tot el món que viuen situacions de vulnerabilitat. I ens planteja una pregunta: Què podem fer infants, joves i adults per canviar aquestes realitats? La resposta la trobem en moltes de les obres creades per alumnes de les escoles FEDAC i que s’exposen al costat del treball de Siro López.\nL’obra de Siro López (Herrera de Pisuerga, 1964) s’ha exposat a nombroses ciutats d’Europa i ara es pot veure per primera vegada a Barcelona.\nA la seva obra combina tècniques diferents al servei de la bellesa i de la sensibilització sobre els Drets Humans, des d’un simple llapis a la noblesa de l’oli o el grafit. Es caracteritza per pintar sobre suports que han estat rebutjats per inútils. Són objectes que ha trobat en contenidors, cunetes, abocadors, terrats o en edificacions en ruïna… i que, com un arqueòleg, ha restaurat per dotar-los de dignitat a través de l’art.\nCada material està íntimament lligat a la imatge que hi ha pintada. La força de l’obra de Siro López se centra en les històries i mirades de les persones que ha conegut en els seus viatges i en l’abraçada de màxima intensitat entre la forma i el suport.\nUn mes d’activitats culturals i artístiques +ART a les escoles\nA més de l’exposició DONA INFÀNCIA VELLESA, +ART a les escoles comprèn un ampli programa d’activitats artístiques i culturals gratuïtes per a tots els públics durant el mes de març a la Nau Bostik amb els Dijous Interactius i +ART el cap de setmana:\nDijous Interactius. Cada dijous del mes de març a les 18h oferim un taller artístic diferent a la Nau Bostik per gaudir de l’expressió i les emocions a través de l’art i la creativitat.\nAforament limitat. Més informació i reserva d’entrades (gratuïtes) a: mesartalesescoles.cat/dijous-interactius\n+ART el cap de setmana. Cada dissabte al matí del mes de març programem una activitat artística diferent per a famílies amb infants. Activitats gratuïtes amb inscripció prèvia.\nDissabte 19 de març, 11.30h: Les claus del Sol. A càrrec de Raül Benéitez. Taller replet d’activitats musicals i expressives per viure i gaudir en família mentre viatgem per les obres de Siro López.\nDissabte 26 de març, 11.30h: Tinkering musical. A càrrec de Jèssica Ayala. Aprendrem a trastejar per construir, amb objectes quotidians, un instrument musical.\nAforament limitat. Més informació i reserva d’entrades (gratuïtes) a:\nJornades d’ART, 1 i 2 d’abril\nL’esdeveniment +ART a les escoles culminarà amb les Jornades d’ART, que tindran lloc els dies 1 i 2 d’abril a la Nau Bostik. Diversos ponents del món de l’educació i del sector cultural tractaran la vinculació entre art i educació i compartiran coneixements i experiències amb els assistents.\nPrograma de les Jornades d’ART disponible properament a la pàgina web mesartalesescoles.cat/jornades-dart


Mas Duran torna a reclamar mesures per pacificar el trànsit als carrers - La Veu - Notícies\nMas Duran torna a reclamar mesures per pacificar el trànsit als carrers\nCarrers del barri que els conductors passen a gran velocitat a les hores punta per accedir a la C-158.\nUn grup de veïns recull firmes perquè aquesta zona residencial deixi de ser un punt d'enllaç entre la C-17 i la C-58\n03/12/2018 - Laura Grau\nNi els topalls de goma ni el ràdar que l'Ajuntament va instal·lar fa dos anys han solucionat el problema de trànsit que afecta la zona residencial de Mas Duran, utilitzada per molts cotxes i vehicles pesants provinents de la carretera C-17 per enllaçar amb l'autopista C-58. Tot i que fa un any la Generalitat va retirar el senyal que indicava la sortida de Mas Duran per connectar amb la via ràpida –actuació que la Direcció General de Carreteres va fer a petició de l'Ajuntament–, encara són molts els conductors que utilitzen aquesta ruta. Un grup de veïns denuncia que aquesta situació, unida a l'elevada velocitat a la que circulen alguns conductors, crea situacions de perill per als vianants, especialment en els itineraris de pas cap a l'escola Mas Rampinyo. El darrer incident es va registrar el 30 de novembre al carrer Pau Picasso, on una furgoneta que circulava a gran velocitat va atropellar mortalment el gos d'un veí mentre creuava un pas de vianants, donant-se a la fuga.\nPer tot això, s'ha reprès la campanya de recollida de firmes que va posar en marxa el veïnat al 2016 demanant a l'Ajuntament que prohibeixi l'entrada de vehicles pesants al barri, que adopti mesures dissuasòries per pacificar el trànsit, com un sistema de regulació semafòrica, i que proposi recorreguts alternatius pel poligon de Foinvasa. "Ja estem farts d'aquesta situació i volem una reunió urgent amb els responsables municipals perquè apliquin mesures efectives per solventar el problema", ha dit el veí Javier Mateo, qui ha anunciat talls de carreteres si l'Ajuntament no respon a les seves demandes.


El conflicte català es cola entre els episodis de ‘Black Mirror’ | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEl conflicte català es cola entre els episodis de ‘Black Mirror’\nNetflix fa servir imatges de l’1 d’octubre i de Rajoy per promocionar la sèrie\nBarcelona 16 GEN 2018 - 10:15\tCET\nAlguns fotogrames del muntatge. netflix\nUn expresident fugit a l’estranger que continua present a Catalunya instal·lat en una pantalla i un referèndum organitzat enmig d’una batalla de tancament de pàgines web per part de les autoritats espanyoles que acaba amb fortes càrregues policials. Podrien ser elements d’un capítol de la sèrie de Netflix Black Mirror, que explora com la tecnologia pot canviar la humanitat en les seves expressions més perverses o, com a mínim, en formes no exemptes de debat ètic. “Què va ser abans: la realitat o Black Mirror?”, es pregunta Netflix en un vídeo promocional d’una sèrie marcada pels seus aires futuristes. En l’audiovisual els promotors intercalen imatges dels episodis amb altres de reals, com les càrregues policials de l’1 d’octubre, Mariano Rajoy amb unes ulleres de realitat virtual i ciutadans al carrer seguint la declaració d’independència de Carles Puigdemont.\n“Hem de fabricar màquines que ens permetin seguir fabricant màquines perquè el que no farà mai una màquina és fabricar màquines”. Amb aquesta frase, un lapsus de Mariano Rajoy del 2016, Netflix comença un vídeo que combina imatges del president espanyol en un televisor de plasma amb diversos moments de la sèrie en què apareixen robots. Una de les referències és l’episodi Be right back, en què una jove recupera la seva parella difunta en forma d’un autòmata creat a partir de totes les dades disponibles al seu espai al núvol d'internet.\n“El futur ja és aquí”, es pot llegir sobreimprès en pantalla en un pla amb agents de la Policia Nacional del dispositiu de l’1 d’octubre. “Que no t’enganyin”, diu a continuació el personatge de dibuixos Waldo, que al segon capítol de la sèrie entrevista polítics en plena campanya electoral amb preguntes del tot incisives. En aquest moment del muntatge també apareixen les càrregues policials del dia del referèndum il·legal combinades amb un altre pla de Rajoy. “El Govern espanyol es va comprometre a aturar el referèndum”, pronuncia una veu, i tot seguit apareix una declaració del creador de Facebook, Mark Zuckerberg: “El futur es construeix per la gent que creu que pot ser millor”.\nTrump i Nicolás Maduro també apareixen en el muntatge, en què se sent la veu d’un locutor que narra que “més de 30 tuitaires espanyols han estat condemnats per acudits, insults i enaltiment del terrorisme”. La sèrie, que deixa clar en diverses entregues que qualsevol gest a les xarxes pot tenir greus conseqüències, es presenta per part de Netflix amb la referència a “un món meravellós”. De fet, en bona part de l’audiovisual sona de fons la cançó What a wonderful world, interpretada per Louis Amstrong. En el desenllaç el conflicte català torna a aparèixer. Un pla de Rajoy equipat amb unes ulleres de realitat virtual en precedeix un de la declaració d’independència de Puigdemont seguida en directe per diverses persones a l’avinguda Lluís Companys de Barcelona. Se sent de fons una altra de les frases de Rajoy: “Alguns es creuen que no tenim sentiments, però tenim sentiments i tenim éssers humans”. “Destruiré els éssers humans”, conclou un personatge de Black Mirror.\nLa sèrie, que va començar a emetre's el 2011 per Channel 4 i propietat de Netflix des del 2016, ha estrenat recentment la quarta temporada. La referència a Catalunya de la plataforma de vídeo arriba en el moment en què Netflix també està preparant un documental sobre el procés.\nL’illa del Carib que encobreix el web del cens de Puigdemont


Morfologia d’una femme semàntica – Lleonard Muntaner Editor\n«Diu el poeta, Gaudim de la paraula / i la treballam amb els palpissos dels dits. I diu la femme, Llegeix-me. Fes-me una lectura corporal. Aquesta paraula de la qual gaudim, el poeta ens insisteix que no podem limitar-la a la paraula oral. Paraula és, també, de qualque forma, tot mitjà de comunicació. L’expressió facial i la corporal, el gest, el posat… també comuniquen, i sovint de forma més verídica i reveladora, de forma més plena. I si és ben propi de la dona fixar-se especialment en aquestes dades, utilitzar aquests mitjans de comunicació més independents del llegat cultural que no la llengua, aleshores no ens ha d’estranyar que Víctor Gayà hagi elaborat aquest mite de la femme semàntica com a referència màxima a les virtuts de la comunicació corporal.» (De la presentació de Bartomeu Fiol.)\nMorfologia d’una femme semàntica quantity\nPresentació de Bartomeu Fiol\nPoesia / 1\nRetorn a l’obert


La llavor de 'La Evolución'\n«‘La evolución’ va significar la llavor necessària de l’explosió que la paleoantropologia experimentaria a Espanya a partir dels anys vuitanta del segle XX»\nAntonio Rosas és director del grup de Paleoantropologia del Museu Nacional de Ciències Naturals – Consell Superior d’Investigacions Científiques (CSIC, Madrid). Responsable dels estudis antropològics dels neandertals d’El Sidrón, a Astúries. Ha participat en el Projecte Genoma Neandertal. És autor de llibres com Los primeros homininos. Paleontología humana (CSIC-Catarata, 2015) i Los neandertales (CSIC-Catarata, 2010). Ha publicat més d’un centenar de treballs en revistes científiques d’àmbit internacional.


NOVA Cursos - Llenguajocs, jocs de llengua catalana. Aprèn jugant i treballa la ment\nRecursos i eines per la aplicació del joc a diferents àmbits\nEls cursos impartits\nCurs virtual ‘Llenguajocs. Recursos lúdics per a l’ensenyament de la llengua’ a l’Escola de Tardor del CDL. Hi van assistir 12 persones, amb les quals vam jugar, crear i reflexionar sobre el joc.\nCURS AL CDL\nRealment, no té res a veure ensenyar a través del joc!\nDesprés d’aquest curs, els nostres alumnes en sortiran beneficiats.\nÉs genial passar els matins d’estiu aprenent jugant. Gràcies!\nMare meva, quants recursos que hi ha! I tinc ganes d’explorar-ne més!


El Teatre Metropol reobre les portes després de la primera fase de la seva reforma - Tottarragona.cat :: Diari digital independent d'informació i d'opinió de Tarragona\nEl Teatre Metropol reobre les portes després de la primera fase de la seva reforma\nAquest dijous al matí la consellera de Cultura, Begoña Floria, ha presentat el resultat de les obres d’arranjament que s’han fet el Teatre Metropol. La consellera s’ha mostrat satisfeta per la reobertura de l’equipament per acollir els Premis Literaris que es lliuraran aquest dissabte i ha explicat que “hem iniciat la reforma més important del Metropol des que es va obrir l’any 1995, aquesta primera fase s’ha centrat en la reforma de la part funcional i estructural del teatre i ha tingut un cost de 180.000 €”.\nLes tasques que s’han realitzat han estat el muntatge, desmuntatge i entapissat del pati de butaques, la renovació dels cortinatges, l’arranjament del parquet de les sales i el vestíbul i la renovació de la il•luminació i la substitució per leds que permetrà un estalvi energètic del 60%. També s’ha pintat i arranjat el fossar de músics i s’ha col•locat una planxa que suporta un pes de fins a 1.000 quilos, aquest espai permetrà que puguin fer-se espectacles amb un petit conjunt musical. La Consellera ha explicat que la reforma continuarà amb fases posteriors on s’actuarà en la climatització, les cobertes i la recuperació del valor patrimonial de l’edifici i es farà de manera que sigui compatible amb la programació d’espectacles i l’activitat de la Sala Trono.\nEl Teatre Metropol és una obra modernista de 1908 de l'arquitecte Josep Maria Jujol. Després de transformar-se com a sala de cinema, l'edifici es va clausurar a la dècada dels 80 del segle passat. L'any 1991 l'immoble va ser adquirit per l'Ajuntament de Tarragona, punt de partida del treball de restauració dut a terme per l'arquitecte Josep Llinàs i que va ser guardonat amb el premi FAD d'arquitectura de 1996. Amb una capacitat per a 525 espectadors, durant els últims 20 anys ha acollit part de la programació dels Teatres de Tarragona.\nPortes obertes els divendres 4 i 11 de maig\nL’Ajuntament convida a la ciutadania a dues jornades de portes obertes amb motiu de la reforma del Teatre Metropol que es duran a terme els divendres 4 i 11 de maig. La visita serà guiada i es farà un recorregut per l’equipament per donar a conèixer les millores que s’han realitzat i el valor patrimonial de l’edifici. El punt de trobada per a totes aquelles persones interessades serà la porta principal (Rambla Nova, 46), i es realitzaran tres visites a les 18 h, 19 h i 20 h amb una durada aproximada d’una hora. L’accés és lliure i gratuït, limitat a l’aforament de la sala.\nRedacció TT - 03/05/2018 - 15:59h\nA Carle i Carlo\nTota la raó per un, tota la raó per l'altre.\nI el museu per quan?\nI la façana per quan?


Denunciat un veí de Peralada per conduir begut i avançar amb línia continua - El Gerió Digital\nEls fets van passar a la C-16 a Sant Fruitós del Bages\nDiumenge, 25 de gener de 2015 12:23h\nEls Mossos d'Esquadra van denunciar penalment, el passat 20 de gener, un home 50 anys, veí de Peralada (Alt Empordà), com a presumpte autor d'un delicte contra la seguretat viària i el van denunciar administrativament per dues infraccions de trànsit.\nEls fets van succeir pels volts de les onze de la nit a la carretera C-16, dins del terme municipal de Sant Fruitós del Bages. Segons han informat els Mossos en un comunicat el conductor va fer un avançament amb línia continua alhora que no mantenia la distància de seguretat amb el vehicle de davant. Quan li van fer la prova d'alcoholèmia l'home va quadruplicar la taxa màxima permesa.\nQuan els agents van aturar el vehicle per tal d'identificar i sancionar el conductor, van observar que presentava símptomes evidents de trobar-se sota l'efecte de begudes alcohòliques. En la prova d'alcoholèmia va donar un resultat positiu de 1,04 mg d'alcohol per litre d'aire expirat. Quadruplicant la taxa màxima permesa que és de 0.25 mg/l.\nEl conductor va ser imputat com a presumpte autor d'un delicte contra la seguretat del trànsit per conduir un vehicle a motor sota la influència de begudes alcohòliques. A més, se'l va denunciar administrativament per les dues infraccions de trànsit comeses.


El blog de l'hort: de febrer 2013\nAra que el fred ens deixa molt clar que estem a l'hivern, si doneu un cop d'ull al nostre hort tindreu una sorpresa. El bròquil llucat comença a demostrar que creix sense problemes...\nSembla que podrem tastar el bròquil llucat.\nEtiquetes de comentaris: bròquil llucat, plantes\nCicle superior cull espinacs i cava la terra.\nLes nenes i nens de cicle superior han estat molt enfeinats per poder fer-se una bona truita d'espinacs.Després de collir-los ,calia deixar la terra preparada per sembrar-ne més. Amb la fanga estovem la terra i posteriorment trèiem les males herbes.\nCollir i cavar, dos feines imprescindibles de l'hort.\nPublicat per Senyor i a 12:52 Cap comentari:\nPatir per collir !\nAquest any ha plogut molt i per això el nostre hort està ple de males herbes. Però una d'aquestes invasores fa companyia als nostres magnífics espinacs. Cal vigilar molt i protegir-se, perquè estem parlant de les ortigues.Per collir els nostres espinacs ens hem posat guants per estalviar-nos el dolorós regal de l'ortiga.\nPerò perquè ens irrita la pell el contacte amb les ortigues? La lupa binocular del nostre laboratori ens ajuda a entendre-ho. A les properes fotografies podeu veure com la tija i les fulles tenen uns pels punxeguts plens d'àcid fòrmic que en contacte amb la nostra pell produeix urticació i poden aparèixer petits grans o ampolles i una petita inflamació.\nMalgrat el parany urticant , les nenes i nens de primer han collit uns esplèndids espinacs i podran fer-se una bona truita.\nJa ens explicareu com estava la truita !\nPublicat per Senyor i a 10:39 1 comentari:\nEls de quart sembren llavors d'aufals.\nAquests dies les nenes i nens de quart estan enfeinats sembrant les llavors d'aufals que van collir el setembre passat uns nens de tercer.\nL'aufals és una planta herbàcia perenne de la família de les papilionàcies (Medicago sativa), d'inflorescències blavoses i de fruits en llegum, molt conreada com a planta farratgera. Les plantes farratgeres són per alimentar el bestiar.\nBona feina , alumnes de quart !\nEls de segon cavant.\nLa gent de segon està enfeinada cavant les cebes amb les aixadetes, rasclets i sartells . Amb aquesta feina arrenquen les males herbes per facilitar el bon creixement de les nostres cebes.\nJa veureu quines cebes més maques tindrem!\nPublicat per Senyor i a 8:54 Cap comentari:


El Campus Salut d'Igualada entrarà en funcionament el curs 2022-2023 amb 500 estudiants La República\nEl Campus Salut d’Igualada entrarà en funcionament el curs 2022-2023 amb 500 estudiants\nACN Igualada.-El Campus Salut d’Igualada, que acollirà els diferents graus de l’àmbit salut que s’imparteixen a la ciutat, està previst que entri en funcionament el curs 2022-2023 amb uns 500 […]\nACN Igualada.-El Campus Salut d’Igualada, que acollirà els diferents graus de l’àmbit salut que s’imparteixen a la ciutat, està previst que entri en funcionament el curs 2022-2023 amb uns 500 estudiants. Així ho ha anunciat l’alcalde d’Igualada, Marc Castells, en una visita als terrenys on es construirà el centre. El projecte, que té un pressupost de 6 MEUR –dels quals ja en té garantits dues terceres parts-, s’ubicarà als terrenys on hi havia hagut l’antic hospital d’Igualada i al costat del centre de simulació en salut 4D Health. El conseller d’Empresa i Coneixement, Ramon Tremosa, ha volgut conèixer de primera mà el projecte i ha destacat que “ara més que mai i, per futures pandèmies, necessitem muscular encara més totes les ciències de la salut”.\nEl nou Campus Salut d’Igualada ha de centralitzar els diferents estudis que la Universitat de Lleida (UdL) ofereix a Igualada en el camp de la salut. Es tracta dels graus de Fisioteràpia, Infermeria i Nutrició. Les instal·lacions s’ubicaran als terrenys on hi havia hagut l’antic hospital d’Igualada, que es va tirar a terra el desembre del 2019. Actualment els estudis vinculats a l’àmbit sanitari s’ofereixen provisionalment a l’edifici de La Teneria. L’alcalde d’Igualada, Marc Castells, ha explicat en una visita d’obres que el calendari amb què treballen és que la licitació d’obres es faci entre el febrer i març de l’any que ve i que, per tant, s’obri el nou campus pel curs 2022-2023. El cost total del projecte és de 6 MEUR i Castells ha anunciat que dues terceres parts ja estan garantides. Segons el batlle, 2 MEUR els assumirà la Diputació de Barcelona i 2 MEUR més la Generalitat de Catalunya. Pel que fa als 2 MEUR restants, Castells ha dit que trucaran a més portes però “si no trobem el finançament, l’Ajuntament d’Igualada n’assumirà el cost”. De la seva banda, el delegat de la UdL a Igualada, Carles Capdevila, ha destacat que la universitat lleidatana està “compromesa amb el reequilibri territorial del país” i ha expressat que “les terres de Lleida no serien el mateix sense la universitat”. Per això, ha deixat clar que “col·laborar perquè els estudis universitaris puguin arribar al territori és una aposta estratègica”. Capdevila ha dit que el nou Campus Salut d’Igualada suposarà un “avenç important” pels estudiants de l’àmbit de la salut i assegura que s’arribarà als 400 o 500 estudiants. Per la seva part, el conseller d’Empresa i Coneixement, Ramon Tremosa, ha dit que centres com el d’Igualada “són projectes que atrauen inversions privades i és una bona notícia que la ciutat tingui ambició de ser ciutat universitària perquè li dona un futur molt millor del que ja té”. D’altra banda, Tremosa ha celebrat que “el país va endavant malgrat la pandèmia” i creu que “ara més que mai i, per futures pandèmies, necessitem muscular encara més totes les ciències de la salut”.


Va prenent forma l’aposta d’ERC-Avancem MES per millorar l’espai públic i la connexió entre barris al Districte 3 - ERC Badalona\nJa és una realitat la nova carretera de Can Ruti i el lateral fins a Coll i Pujol i es troben en execució les obres del parc de Can Bada, la passera del Torrent de la Font, la millora del carrer Molí de la Torre i en un tràmit avançat de tramitació el camí del G4 a Montigalà.\nAquests dies l’aposta d’ERC-Avancem MES per una ciutat més accessible i verda es mostra ja de forma clara en diferents espais del Districte 3, en especial als barris de Morera i de Bufalà. Són sis actuacions impulsades en el temps que els republicans van estar al govern de la ciutat, conjuntament amb Guanyem i ICV-EUiA i que aquestes darreres setmanes o bé han acabat o estan en plena execució.\nEn tots els casos hi ha un fil conductor entre les actuacions que implica la participació ciutadana, el compromís amb solucions que millorin l’accessibilitat i la millora general de l’espai públic, entès com a element connector entre barris.\nEntre les actuacions destaquen les que han tingut lloc en l’eix del Parc Serentill, una zona de Badalona molt transitada (amb tres centres educatius que conformen un important campus al cor de la ciutat) però molt poc orientada al vianant, i que, a més, acabava en un cul de sac amb l’autopista.\nEl desbloqueig de la primera fase del lateral entre president Companys i Coll i Pujol anunciat ara fa tres anys tot just s’ha completat aquest mes de juny i ha millorat la permeabilitat del districte, i en especial a la zona del parc Serentill. El Departament de Territori, amb una inversió de 3,6 milions d’euros, ha executat aquesta obra i gràcies, a la insistència muncipal, ha incoprorat diferents millores (com ara la possibilitat d’agafar el lateral aprofitant un creuament semafòric al vial d’entrada a l’autopista), tot i que també ha deixat alguna oportunitat perduda, com la possibilitat d’aprofitar la nova infraestructura per promoure modalitats de transport més sostenible (reforç de bus o possibilitat d’habilitar carril bici).\nDestaquen també aquestes actuacions:\nParc de Can Bada i Passera del Torrent de la Font: actualment en execució i a càrrec dels equips tècnics de l’Àrea Metropolitana. El projecte, amb una inversió de 1,3M, surt d’un procés participatiu i se suma a l’aposta per la posada al dia del preexistent parc del Torrent de la Font, on en els darrers temps s’han fet millores generals per a poder-lo incorporar a la xarxa de parcs metropolitans. En el seu conjunt, l’actuació funcionarà com a ròtula entre Bufalà i Morera, apropant la zona dels instituts a la ciutat, i reforçant el corredor verd que ressegueix el torrent.\nMolí de la Torre: a punt de començar. La part baixa del carrer Molí de la Torre, a Bufalà, és ara un punt mal connectat amb la xarxa viària, amb una mala ordenació de l’aparcament i amb molt poc espai per al vianant. Aquests dies han començat les obres de millora, amb una inversió de mig milió d’euros, que permetran dignificar aquest espai, tot augmentant-ne la seguretat. Cal dir també que aquest mes de juliol, el procés de licitació del reasfaltat i la millora del clavegueram del carrer Mestre Bretón ha arribat a la fase final.\nCarretera de Can Ruti: ja oberta al trànsit però pendent d’alguns canvis menors per a ser recepcionada. Una inversió d’un 1'5 milions d’euros també executada per l’AMB i que ha permès millorar el ferm i en especial habilitar un vial segregat per a persones i bicicletes i millorar les parades d’autobús. També es millora la connectivitat de la colònia Sant Jordi amb la ciutat.\nCamí del G4 a Montigalà i connexió sota la B20 a la Vall de Betlem: tramitació en marxa, en el cas del camí del G4 a punt d’adjudicar. Les connexions entre les dues parts de Montigalà separats per la riera de Sant Jeroni guanyarà qualitat i seguretat; i la ciutat tindrà un accés digne a la vall de Betlem, un dels seus espais de més valor natural i patrimonial.\nLamentem falta de control en les obres a Ca l’Andal\nLes obres de Ca l’Andal estan en marxa actualment i han de permetre la consolidació de l’estructura. Queda pendent la definició d’usos i l’encàrrec del projecte per convertir la masia en equipament públic. Com a ERC hem entrat al registre municipal una sol·licitud per consultar el pla de seguretat, davant l’evidència que el tractament de residus perillosos (fibrociment) ha generat queixen entre el veïnat i altres col·lectius.\n: Bufalà Ca lAndal Can Ruti Districte 3 Montigalà Morera


PAPALLONES EN LA LLUM 2.0: EN BLANC\nDe vegades sento que m'he desendollat de la corrent. Em quedo absent absolutament de tot, amb un so buit i sec.\nAleshores sé que passaré un moment closa en el meu microclima. On la pluja es la simfonia d'un xilofon.\nSento la pluja rajant sobre meu, i alço els palmells com qui clama per la supervivència un raig d'aigua.\nAleshores imagino que m'estens sobre un terra moll d'argila i fulles ocres, que es confon amb els teus ulls moscatell incidits per la llum.\nAixí en silenci, ningú sabrà que et dedico un pensament al bell mig del so dels telèfons, i després sento que busques en la meva pell un tresor. Xops,rodolem per les fulles,m'acosto els dits als llavis,de vegades inconscientment, intentant resseguir el trac dels teus dits.\nAquí no podràs llegir-me, ni saber com t'enyori'n la incertesa quotidiana de saber si tenim una tardor per a nosaltres o s'ha fos el nostre temps.\nEs per això que aquí puc dir-te cada paraula, sense trontollar.\nEl meu bocí de cel es de cotó esfilagarsat, i el teu? potser, encara podríem tenir un microclima pendent.\nPotser, si ...\nNo ho desitjo massa, arribarà aquell dia.\nJa m'he fet a l'idea de que tot allò que desitjo no s'acompleix mai.\nPublicat per sandra Dominguez a dimecres, de gener 20, 2010\n- assumpta - 20 de gener de 2010 a les 13:47\nTots ens semtim així molts cops, com desendollats del món...\nNo perdis mai l'esperança ni els teus somnis, recorda que som resultat dels nostres propis pensaments.\nSandra D,Roig 20 de gener de 2010 a les 21:58\nMoltissimes gràcies, assumpta.\n(de tot cor).


Gossos malnutridos: quatre conseqüències per a la seva salut | Consumer\nGossos malnutridos: quatre conseqüències per a la seva salut\nObesitat, problemes cardiovasculars o malformacions òssies són algunes de les patologies que pot sofrir un gos que no s'alimenta de forma correcta\nUn gos mal alimentat pot patir malalties que comprometin la seva salut, com a patologies que afecten al seu metabolisme i al desenvolupament dels seus ossos/ossos. Encara que els espanyols hem millorat a l’hora d’alimentar als nostres gossos, encara es veuen cans mal alimentats i desnutridos. En aquest article s’expliquen les seqüeles per a la salut d’un gos malnutrido i quins són els cans amb major risc. També es dona resposta a la següent pregunta: estan els nostres gossos malnutridos o desnutridos?\nMalnutrició en gossos: conseqüències\nL’obesitat en gossos és una de les malalties més habituals relacionades amb la nutrició canina\nUn gos malnutrido és el que manca de l’aportació calòrica que precisa -tant per excés com per defecte-, així com de les vitamines i nutrients necessaris, segons la seva raça, edat, grandària i quantitat d’activitat física que desenvolupa.\nObesitat en gossos malnutridos\nLes conseqüències per a la salut d’un ca malnutrido poden ser de diversa índole i gravetat, però sobretot afecten al funcionament del metabolisme caní i al seu desenvolupament ossi. Entre elles, “l’obesitat és una de les patologies més freqüents relacionades amb la nutrició entre la població canina”, assegura Ignacio Arija, veterinari expert en nutrició i professor de la Facultat de Veterinària de la Universitat Complutense de Madrid.\nEntre un 20 i un 22 % dels gossos espanyols són obesos, segons un estudi realitzat per marques comercials de nutrició animal. La salut d’un gos amb excés de quilos es ressent, i augmenta el risc de patir patologies com: problemes cardiovasculars canins, respiratoris o de mobilitat, a causa de l’excés de càrrega que suporten les seves articulacions.\nL’hiperparatidoidismo nutricional secundari ho poden patir els cans malnutridos que no tenen una aportació equilibrada de calci i fòsfor. Aquesta patologia té com a conseqüència la descalcificació òssia, sobretot de la columna del gos.\nPatologies cardiovasculars. El cor pot sofrir les conseqüències d’una malnutrició del ca. “La deficiència d’aminoàcids, com la taurina i la carnitina, en la dieta del gos pot provocar malalties cardiovasculars”, explica Aitor Llamas, veterinari.\nOsteodistrofias nutricionals en gossos malnutridos que impliquen malformacions en les articulacions a causa de la falta de calci i fòsfor en la dieta del ca.\nGossos desnutridos amb deficiència extrema d’aportació de nutrients. En aquests casos greus de desnutrició, disminueix l’aportació d’una proteïna anomenada albúmina, que compleix la funció en l’organisme caní de mantenir els fluids en els gots sanguinis.\nLes conseqüències són greus: en desbordar, el líquid s’allotja en l’abdomen, la qual cosa provoca la característica inflor del budell del gos desnutrido o que s’alimenta de manera escassa i inadequada.\nGossos amb el risc de patir malnutrició\nCerts grups dins de la població canina són més sensibles a patir malnutrició. La característica que tenen en comú és la de tenir unes necessitats nutricionals específiques, bé sigui a causa de l’edat o al patiment de determinades patologies.\nEls cadells, sobretot de gran grandària, precisen una aportació correcta i equilibrat de nutrients, com a calci i el fòsfor, per evitar malformacions en les seves articulacions. La displàsia canina és una malformació congènita del maluc (encara que també de colze, però menys habitual) típica de gossos de gran grandària, com el mastín. Aquesta patologia pot veure’s accelerada a causa de la incorrecta aportació de calci quan el ca és un cadell.\nEls gossos molt majors, a partir dels 11 anys, també tenen més risc de patir malnutrició, a causa que el seu apetit és menor. Els seus problemes de mobilitat, provocats per malalties com l’artrosis canina, sovint els impedeixen acudir al plat per menjar. Un ca d’edat avançada malnutrido tindrà una menor qualitat de vida durant els últims anys de la seva existència, i pot patir una mort prematura.\nEls gossos malalts o convalescents tenen més risc de patir malnutrició. Aquests cans precisen una dieta específica per mantenir els símptomes de la seva malaltia a ratlla o per recuperar-se de la seva patologia. A més, poden tenir escàs apetit, per la qual cosa no ingeriran els nutrients que el seu organisme necessita.\nLes races petites de gos, així mateix, tendeixen a ser més capritxoses a l’hora d’alimentar-se. Els seus amos els solen consentir excessos en la seva dieta, la qual cosa els converteix en un blanc fàcil per estar malnutridos, bé perquè la seva dieta és desequilibrada o excessiva.\nEstan els nostres gossos malnutridos o desnutridos?\nEn les clíniques veterinàries espanyoles resulta excepcional l’atenció de casos de desnutrició canina, però els de gossos malnutridos són més habituals\n“En les clíniques veterinàries és més habitual atendre casos de malnutrició que de desnutrició en gossos“, afirma Arija. Els casos de cans que passen gana són escassos, “excepte a les zones rurals, on encara es pot veure el cas de gossos maltractats, als quals s’alimenta amb pa dur i poc més”, matisa el veterinari.\nNo obstant això, a les zones urbanes existeix un canvi notable en la mentalitat dels amos de gossos pel que fa a com alimentar als seus animals. Les patologies nutricionals actuals dels gossos són el sobrepès i l’obesitat.\nUna altra de les causes per les quals un gos pot patir malnutrició és per ingerir dietes canines propietàries desequilibrades o que no ofereixin a l’animal els nutrients que precisa per estar sa.\nUna aportació extra de vitamines pot ser causa de malnutrició en el gos. L’excés de calci pot tenir com a conseqüència un creixement accelerat del ca, que provoqui malformacions en les seves articulacions.\nmascotes alimentació gossos malalties gossos perros-ca


Nastavenia SK/CZ pre WooCommerce – Extensió del WordPress | WordPress.org Català\nPer Webikon (Matej Kravjar)\n"Nastavenia SK/CZ pre WooCommerce" és programari de codi obert. La següent gent ha contribuït en aquesta extensió.\n“Nastavenia SK/CZ pre WooCommerce” s'ha traduït a 1 localització. Gràcies als traductos per les seves aportacions.\nTradueix “Nastavenia SK/CZ pre WooCommerce” a la teva llengua.


Aprovada per unanimitat la moció de #santjust com a municipi acollidor de persones refugiades | GESTOR DE COMUNICATS | Ajuntament de Sant Just Desvern\nsantjust.cat 23/09/15 Nota informativa\nAprovada per unanimitat la moció de #santjust com a municipi acollidor de persones refugiades\nTots els grups amb representació al Ple Municipal de Sant Just Desvern van votar a favor de la moció de suport a l'acollida de població refugiada víctima dels confictes armats a la mediterrània. Els compromisos locals són elaborar un pla d'acollida municipal per a incorporar-hi l'asil a Sant Just Desvern, on es contempli la creació d’una taula de coordinació local amb la presència d’entitats, associacions, ONG’s i/o persones interessades per coordinar la gestió d’aquesta iniciativa de suport a les persones refugiades i es defineixin quin tipus de serveis o de suports pot oferir el municipi per acollir aquestes persones. I donar suport i col·laborar amb les entitats catalanes que treballen en l'acollida i el servei a les persones sol·licitants d'asil.\nTambé es demana a les administracions estatal i autonòmica una major dotació de recursos a la UE per suport jurídic, assistència, acollida i integració social i que s’estableixin mecanismes perquè es transfereixin a les administracions municipals per a la gestió descentralitzada; augmentar el nombre de places d'asil, també com la dotació pressupostària per millorar la qualitat en les diferents fases de l'atenció a aquest col·lectiu; augmentar de 6 mesos a un mínim de 24 mesos el període d'acollida de les persones sol·licitants i instar a la creació d’un fons de rescat per a les persones que intenten creuar el Mediterrani.\nPel que fa a altres punts de l'ordre del dia, es va aprovar definitivament el compte general de l'exercici 2014 (que integra el compte general de l'Ajuntament i el compte de resultats i balanç de l'empresa muinicipal Promunsa) amb els vots a favor de l'Equip de Govern (PSC, ERC i Movem Sant Just) i l'abstenció de CiU, Ciutadans i PP. També es va acordar, amb l'única abstenció de CiU, una modificació de crèdit per finançar l'obra que s'ha d'executar al vial de connexió de Mas Lluí; i una altra modificació per a la realització d'inversions financerament sostenibles, com la pavimentació del c. Daniel Cardona i Civit i de la plaça, la renovació de la caldera i la instal·lació d'aigua calenta dels vestuaris del camp de futbol, la millorar de la ubanització dels carrers Girona, Montblanc i Batista i Roca al barri de la Miranda, i per l'actualització progressiva de quadres de llum a la via pública.\nEl codi ètic de conducta de l'Ajuntament tira endavant amb el suport de tots els grups municipals. És una de les eines que recull la Llei de transparència, accés a la informació pública i bon govern per aconseguir una veritable cultura administrativa de transparència i participació ciutadana en els afers públics. Consta de principis generals i regles de conducta que hauran de respectar els càrrecs electes, els càrrecs directius, els treballadors i treballadores de l’Ajuntament i de les empreses públiques municipals i organismes públics que en depenguin.\nEls punts de l'ordre del dia es poden escoltar a l'apartat santjust online de santjust.cat


El Museu d’Art de Girona exposarà obres en relleu per a persones amb discapacitat visual\n“Hoy toca el Prado”, iniciativa per acostar obres de la pinacoteca del Prado a persones amb discapacitat visual, es presenta al Museu d’Art de Girona el proper 15 de juliol i estarà oberta fins el 2 d’octubre.\nEl Museu Nacional del Prado, l’any 2015, va apostar pel projecte “Hoy toca el Prado”, una iniciativa que compta amb el patrimoni de la Fundación AXA, benefactor del Museu des de 1999, i la col·laboració de l’ONCE. “Hoy toca el Prado” acosta algunes de les principals obres de la pinacoteca a persones amb algun tipus de discapacitat visual amb una exposició molt singular, on mitjançant imatges amb relleu, d’una selecció d’obres d’art dels diferents gèneres dels que disposa, poden ser tocades amb les mans. Les sis obres escollides per a la nostra són:\nEl para-sol (Goya), La forja de Vulcà (Velázquez), Noli me tangere (Correggio), La Gioconda (taller del Leonardo Da Vinci), El cavaller de la mà al pit (El Greco) i Bodegó amb carxofes, flors y recipients de vidre (Van der Hamen).\nAquesta col·lecció amb les sis reproduccions accessibles és itinerant i s’inaugura al Museu d’Art de Girona (Pujada de la Catedral, 12) el dia 15 de juliol a les 13:00h i estarà oberta fins el 2 d’octubre.


Sueca - XX Travessia El Perelló – Les Palmeres - Diari La Veu\nEscriba el número 778433\nSueca - XX Travessia El Perelló – Les Palmeres\nVíctor Moreno Vidal, del Club Sedaví-C, va ser el guanyador de la XX Travessia de natació entre El Perelló i Les Palmeres – Trofeu Segundo Castelló, celebrada dissabte passat. Al voltant de 300 nadadors van prendre l’eixida amb el mar en calma, i amb la climatologia idònia. “Voldria agrair la col·laboració de les regidories d’Esports i Serveis Municipals de l’Ajuntament de Sueca per facilitar tota la infraestructura per a la realització d’esta prova. També volem agrair la col·laboració dels clubs de Triatló, Peus Quets i Kite Power, així com la importantíssima labor realitzada per l’equip de salvament i socorrisme de l’Ajuntament de Sueca”, ha assenyalat el president del club organitzador de la prova, el Club Natació Sueca, Pau Tomás.\nLa regidora d’Esports, Teresa Ribes, van ser l'encarregada d’entregar els trofeus als guanyadors de la prova en les diferents categories. També van estar presents les regidores Pilar Moncho i Raquel Tamarit. En la classificació general, Víctor Moreno, va tornar a resultar vencedor en esta edició com ja ho va fer l'any passat; mentres que en la classificació femenina, la primera a arribar a la meta va ser, Ana Molina, del Club Natació Vilareal. Pel que fa a la classificació local, els primer a arribar a la meta va ser Miguel Grau Matoses i que va ser segon en la classificació general. “Un any més, la prova ha resultat tot un èxit quant a organització i participació. Voldria donar les gràcies a totes les persones que han treballat i s’han bolcat perquè tot isquera bé”, ha afirmat la regidora d’Esports, Teresa Ribes.\nL’arribada dels nadadors a la meta va comptar amb un grandíssim seguiment per part de familiars, amics, veïns i estiuejants.\nEscriba el número 574895


Un festival en qualsevol lloc? | Comunidad Valenciana Home | EL MUNDO\n13 may. 2017 10:39\nCarolina Rodríguez, directora del Low Festival. MANUEL LORENZO\nCarolina Rodríguez, directora del Low Festival, destaca el paper del promotor per a explicar l'esdeveniment en una ciutat i aconseguir l'impuls per a sobreeixir entre l'oferta\nSón dies de molta feina per als promotors dels festivals. Maig ja obri la temporada de festivals amb diversos encontres i per això alguns no tenen temps per a res. Que li ho diguen a Carolina Rodríguez. La directora del Low Festival a Benidorm podria semblar que encara té temps, però la seua promotora acaba de celebrar el WAM a Múrcia i té a punt el GetMad a Madrid. Amb els preparatius no li deixen temps per a quasi res.\nEixa mateixa pressa reflexa la rapidessa amb la qual Producciones Baltimore ha crescut en els nous anys d'història que té ja el Low Festival. Quasi una dècada en la qual ara són quatre els grans esdeveniments que duu. GetMad és el darrer que duen endavant, conjuntament amb Holy Cuervo.\nMés que créixer en la província, creu que es poden obrir noves portes amb nous formats, assenyala, «cada festival té el seu lloc». «Tenim un clima i condicions especials que permetrien que es pogueren obrir nous fronts en quant a dates», indica, «però cal tindre en compte que ja és difícil moure's en el panorama nacional amb els grans festivals». «Fer-ne més voldria dir competir entre els que ja es fan a la província i amb els de la resta d'Espanya. Potser el que caldria és veure si l'esdeveniment és pot fer més gran», planteja.\nRodríguez conta que la seua aposta és la d'oferir nous formats, com feren amb Fuzzville. Este encontre, que va nàixer també a Benidorm, se centra en la música garage i punk. Un sector minoritari en el que van trobar una bona resposta per part del públic i professionals, els quals li van donar el premi revelació de l'any 2015. Ells ho consideren com una festa enorme a bandes de cult i als segells discogràfics independents. «A això li donem molta atenció», assegura, eixa va ser una de les raons del seu naiximent: recolzar eixa escena.\nEl Low és la seua marca mare, «va ser el primer gran esdeveniment com a promotora», recorda. Nascut a Alacant el 2009, es va traslladar a Benidorm l'any següent «i quan es va estabilitzar ens vam llançar amb altres formats que ens fan créixer». Ha sigut un procés molt ràpid, reconeix, en el qual tot i això han aconseguit consolidar la seua marca en el panorama nacional.\n«Qualsevol ciutat és capaç d'acollir un gran festival», sentencia Rodríguez. És qüestió de com el promotor exercisca la seua feina de comunicació institucional, afegix. «Quan establixes un festival en un poble o ciutat, has d'integrar-te en ell i respectar perquè no sempre un festival ha de ser benvingut», comenta, «d'entrada ha de ser comprés perquè pot aparentar ser un element invasor, que genere més perjudici que benefici».\nAmb quasi una dècada sobre les esquenes, ells se senten de la generació posterior a qui va obrir foc al mercat dels festivals, com és el cas dels primerencs FIB. «Des de fora la gent pensava que es tractava d'una massa que anava a destrossar un poble», recorda, «més tard van vindre els impactes econòmics, es feien estudis...». Les noves generacions començaren a afegir elements al relat. «Ara ja es va en una quantitat d'informes, de presentacions de projectes quan abans era tot més salvatge», indica.\nElls s'han adaptat també gràcies al fet que l'evolució digital ha permés que hi haja moltes més ferramentes. I comença a enumerar-les: xarxes socials, bases de dades de les empreses de venda dels bitllets, la geolocalització... Conceptes que semblaven quasi de ciència ficció i que els ajuden a fer els informes que justifica el que es gasta en el poble, si és de procedència nacional o estrangera i fins i tot els estudis que tenen.\nTotes eixes dades poden ajudar que una ciutat o poble puga avaluar millor l'oferta que se li presenta. Rodríguez té clares també les raons que ajuden a convèncer de com és de positiu un encontre musical d'estes magnituds. Entre elles, que s'ha de presentar com una cosa creïble que involucrarà i integrarà els comerços i proveïdors locals o els treballadors de la zona perquè se senten partícipes. «Ells són claus per al creixement del festival», subratlla. Per això, li dóna més importància a la pràctica del promotor que al lloc que s'esculla per a fer el festival.\nEn el seu cas, Benidorm ha sigut fonamental en l'impuls inicial. Això creu que és perquè «té molt clar el seu objectiu: una ciutat cent per cent turística amb perfils molt ben segmentats com el britànic, alemany i el de l'Imserso». També els va vindre bé que des de la ciutat «el seu projecte era recuperar el públic nacional i jove». El Low ha servit per a aconseguir este últim objectiu. «Ells ho han facilitat molt», subratlla, «perquè saben que el festival no és endogàmic i es queda tancat en un recinte».\nObrint-se i oferint actuacions com les dels Black Lips l'any passat a la platja i enguany amb els !!!, aconseguixen que es visca fora i hi haja una repercussió més enllà del que fa el festival mateix. «Tindre-ho clar i saber com fer-ho és una idea molt progressista», raona, «saben que un festival de música genera una quantitat de públic molt interessant, amb un nivell elevat -perquè la música és cultura i no tots ho tenen clar-, i això genera un públic que es fidelitza».\nTrobades en la Fira del Llibre: Gloria Mañas i Alberto Haller\nVolver a la noticia 'Un festival en qualsevol lloc?'


Trullén i Thomàs, Josep Maria\nBarcelona, 17 de maig de 1954\nÀrees de treball: Museografia\nJosep Maria Trullén i Thomàs és llicenciat en geografia i història, especialitat en història de l’art per la Universitat de Barcelona (1977). Va ampliar estudis a la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Siena amb Giovanni Previtali. Des del mes de novembre de l’any 2012 és director del Museu Frederic Marès de Barcelona.\nL’any 1983 es va incorporar com a col·laborador tècnic al Servei de Museus de la Generalitat de Catalunya, i des de l’any 1989 és funcionari del cos de conservadors de museus (museòlegs) de la Generalitat de Catalunya. Va dur a terme el projecte museològic i museogràfic del nou Museu de la Vall d’Aran, inaugurat l’any 1984 i va ocupar la plaça de director tècnic del d’aquest museu (1983-1985). Va realitzar el nou projecte museològic i museogràfic per a la remodelació del Museu Diocesà i Comarcal de Solsona als espais del Palau Episcopal i al sobreclaustre de la catedral, inaugurat en dues fases l’any 1983 i l’any 1989. Va ocupar la plaça de director tècnic del Museu Diocesà i Comarcal de Solsona (1983-1994).\nVa realitzar el nou projecte museològic i museogràfic de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer consistent a unificar, a l’espai de l’antic edifici de Jeroni Granell, les col·leccions històriques patrimonials del Museu amb la col·lecció de pintura catalana de petit format «Llegat 56» i la col·lecció del fons del Museu d’Art Contemporani de Barcelona, fundat per Cirici Pellicer, que s’exposaven al Castell de la Geltrú. L’any 1996 es va inaugurar la nova remodelació de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer i va ocupar-hi la plaça de director (1994-2001). Des del Servei de Museus de la Generalitat va realitzar el projecte museològic i museogràfic per al nou edifici del Museu Episcopal de Vic, obra dels arquitectes Federico Correa i Alfonso Milà inaugurat l’any 2002 —Premi Nacional de patrimoni cultural de la Generalitat de Catalunya (2003)—, i va ocupar la plaça de conservador en cap del Museu (2001-2007). L’any 2008 va ser nomenat director del Museu d’Art de Girona, i va ocupar aquesta plaça fins a l’any 2012.\nHa estat vocal de la Comissió Executiva de la Junta de Museus de Catalunya entre els anys 1993 i 2001. Com a responsable dels museus d’art esmentats anteriorment, ha participat en l’organització de diverses exposicions temporals, entre les quals cal destacar: «Caps de Notre-Dame de París»; «L’esplendor de l’escultura gòtica europea» (2004), amb la col·laboració del Museu Nacional de l’Edat Mitjana de París (Museu Episcopal de Vic); «Memòria del vidre. Grans vitralls medievals de França» (2006), amb la col·laboració del Museu de Monuments Francesos —Ciutat de l’Arquitectura i del Patrimoni— de Parés (Museu Episcopal de Vic), i «Fascinació per Grècia. L’art a Catalunya als segles xix i xx» (Museu d’Art de Girona, 2009).\nFou secretari i membre fundador de la revista De Museus. Quaderns de Museologia i Museografía, editada pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya els anys 1988 i 1989; ha estat secretari i membre fundador de la revista Quaderns del Museu Episcopal de Vic, i ha dirigit el Butlletí del Museu d’Art de Girona del 2007 al 2012.\nFou codirector i redactor del Catàleg de romànic i gòtic del Museu Diocesà i Comarcal de Solsona (1989) i de la Guia de les col·leccions del Museu Diocesà i Comarcal de Solsona (1993). Ha estat director i redactor de la Guia de les col·leccions del Museu Víctor Balaguer (2001) i de la Guia de les col·leccions del Museu Episcopal de Vic (2007).\nHa escrit diversos articles sobre museologia i museografia, entre els quals cal destacar «El projecte museogràfic del Museu Episcopal de Vic» (Butlletí del Museu Nacional d’Art de Catalunya, Barcelona, 2002); «Hi ha una museografía modernista?», a El Modernisme, vol. v (Barcelona, L’Isard, 2004); «Museologia i història de l’art. El nou projecte museològic del Museu Episcopal de Vic» (Quaderns del Museu Episcopal de Vic, Vic, 2005); La salvaguarda museogràfica del patrimoni artístic medieval català. Catàleg de l’exposició. Memòria del vidre. Grans vitralls medievals de França (Barcelona, Museu Episcopal de Vic, 2006); La junta de Museus de Catalunya de l’any 1981 a l’any 2007. Cent anys de la Junta de Museus de Catalunya. 1907-2007 (Barcelona, Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 2008), i «Josep Gudiol i Cunill, museòleg» (Quaderns del Museu Episcopal de Vic, Vic, 2010).


AMIC: La Lomota 2016\nLa Lomota 2016\nA la Lomota ens despertaven les rialles dels nens que voltaven la casa, els galls i una vista preciosa que ens demanava sortir a mirar la sortida del sol.\nEn un entorn preciós, envoltats de persones alegres i rialleres amb qui hem compartit moments molt intensos hem viscut aquesta experiència. Hi hem aportat els tubs d' aigua i la nostra disponibilitat a l'escola per a fer activitats d' estiu, amb molta il·lusió; realment ben poca cosa... però ha canalitzat molta vida, treball, amistat.\nA la Lomota es treballa el cafè i el cacao, hi conviuen Dominicans i haitians que esperem que continuïn jugant plegats a bàsquet, es balla el cap de setmana al colmado, i els nens van a escola i es banyen al riu, ajuden a les tasques de casa ... i els joves somien en anar a estudiar a Santiago i emigrar.\nUs podem explicar tantes coses del que hem vist! Però no tenim paraules per a dir el que hem sentit...l' últim dia ens van fer veïnes de La Lomota ho diu el Diploma ells i nosaltres ho portem al cor. Potser les fotos ho diran més clar ...\nGràcies Leydis, Silvia , Carlos i Sandra i tota la gent de la Lomota\nIvet, Andrea, Maria i Mimi\nPublicado por AMIC en 9:29\nEtiquetas: amic, camp de treball 2016, Lomota


Estem subscrites a revistes espanyoles i estrangeres que les sòcies poden consultar i treure fotocòpies dels treballs que estan interessades a portar a terme, de tècniques que volen aprofundir, etc.\nCada trimestre rebem:\nKant, el butlletí del Kantcentrum de Bruges (Bèlgica)\nLa Dentelle, la revista de Le Puy-en-Velay (França)\nPatrons puntaires, la revista de puntes del grup de La Garriga\nEl butlletí de l'ACP (Associació Catalana de Puntaires)\nL'associació té una biblioteca al Centre Cívic St Narcís amb llibres de puntes de coixí i de punt d'agulla d'arreu del món que és a disposició de les associades.\nI cada any es procura incrementar els volums disponibles a la biblioteca, comprant algun llibre de tècniques o d'idees novedoses de puntes al coixí i a l'agulla, especialment aprofitant el congrés de l'OIDFA, la trobada general de Catalunya on hi ha proveïdors de materials i publicacions, o algun viatge d'una companya.\nPer poder accedir a la biblioteca cal contactar per acordar el moment amb una perosna de la junta.\nEs facilita transport amb autocar per anar a les trobades en cas que les sòcies ho sol·licitin i sempre i quan hi hagi les persones suficients. El cost és a càrrec de les interessades.\nPer la festa de la Patrona s'ofereix transport gratuït a les sòcies.