Renaixement part 2:Alberti; Silvia Canalda  | Renaixement en el segle XV (UB) | Unybook\nRenaixement part 2:Alberti; Silvia Canalda (2013)\nRenaixement part 2:Alberti; Silvia Canalda\nAsignatura Renaixement en el segle XV\nRenaixement en el segle XV restaurar-la. La construcció serà encarregada a Luca Fencelli, qui havia de seguir la maqueta de fusta que mostrava el disseny d’Alberti feta al 1471. La obra serà acabada per Filippo Juvarra al segle XVIII, però sempre seguint el projecte d’Alberti. PLANTA: no podia ser altra que en forma de creu llatina, ja que totes les esglésies de pelegrinatge són de planta basilical. Formada per una nau única, molt ampla, flanquejada per capelles laterals, el transsepte i l’absis major. FAÇANA: precedida per un pòrtic més baix que l’alçada de la nau. Això li permet usar un sol ordre arquitectònic, basat en la combinació de dos models morfològics de l’antiguitat: un arc de triomf i la façana d’un temple.\nArticulació a partir d’un ordre de quatre pilastres, que descansen sobre pòdium i aguanten l’entaulament i un frontó triangular. Dels tres espais resultants, el del centre queda obert per un arc de mig punt sobre pilastres angulars. Als carrers laterals, apareixen tres obertures superposades; la porta d’entrada i dos fornícules d’arc de mig punt; una per a col·locar escultura i una altra com a finestra. Possiblement el model per aquesta superposició fos un arc de mig punt, concretament el de Trajà a Ancona, que és la ciutat de la qual salpen els vaixells de la creuada, per tant, Alberti el podria haver vist. L’entaulament de la línia de les impostes de l’arc queda tallat per les pilastres de l’ordre major. Alberti pogué conèixer tots aquests models gràcies als seus viatges durant el càrrec de curial.\nALÇAT: el model és l’última basílica de l’imperi romà, la basílica de Magenci o Constantí, que en temps d’Alberti, encara conservava les voltes de canó de les capelles. Es cobreix la nau amb una gran volta de canó, de 17 metres d’amplada, amb tot l’intradós decorat amb cassetons. A banda i banda, s’obren tres capelles de planta rectangular, cobertes de la mateixa forma. Alberti definirà Sant’Andrea com Templum etruscum.\ne. Arquitectura civil: noves tipologies de residència Podem parlar d’arquitectura civil pública i privada. Dintre de la pública, podem diferenciar: - arquitectura militar (fortificacions): gran desenvolupament durant l’època. L’aparició dels canons provocarà una reteorització de les muralles, que es faran més gruixudes, amb bastions i forma de talús.\n25 Renaixement en el segle XV - arquitectura benefico-assistencial: és un moment de gran desenvolupament per orfenats i cases de beneficència.\n- arquitectura del poder: ajuntaments, seus institucionals, que en la seva majoria ja estaven fetes d’època gòtica.\nPel que a l’arquitectura civil privada, hem de destacar dues noves tipologies: - vil·la: residència privada unifamiliar a les afores de la ciutat o rodalies, normalment acompanyades del desenvolupament d’alguna activitat agropecuària (vinyes p.e.) o ceràmica. El terme vil·la es va recuperar de l’antiguitat, mencionat a textos de Vitruvi i Plini, ja que les excavacions encara no s’havien dut a terme. Per tant, no tenien models físics, només descripcions. Les primeres vil·les que es construiran seran a finals del segle XV, sent la primera la de Giuliano de Sangallo a Poggio A Caiano per a la família Mèdici. Però aquesta tipologia serà més famosa durant el Cinquecento, sobretot amb la figura de Palladio i a Venècia.\n- palazzo: tindran un major desenvolupament durant el Quattrocento. El terme prové del mot palatí, en referència a la colina romana on es trobaven les residències dels emperadors. Es començarà a parlar altre cop de palazzo a partir del segle XIII, per referir-se a la residència d’algú que exercia el poder polític. Per tant, ressorgirà en el moment en que els mercaders florentins acumulen grans riqueses i aconsegueixen accedir al poder polític. La promoció de la seva construcció es veurà incentivada per la competència entre les diferents famílies. No obstant, les novetats morfològicoarquitectòniques no es donaran fins a mitjans del segle XV. El palazzo serà la residència unifamiliar dins la ciutat i amb doble funció; habitatge i lloc on desenvolupar l’activitat econòmica. La planta baixa es reservava per als despatxos on rebre les visites; el primer pis o planta nobile per als dormitoris, capella i sala de representació, i la segona planta per les habitacions dels infants i servei.\nTafuri els definirà com una barreja entre residència fortificada i convent.\nTipològicament, són construccions en les quals domina la pedra per sobre els espais oberts, per tant, són robustes i tancades. Els interiors, igual que les antigues domus amb el seu impluvium, s’organitzen a partir de patis porticats, com els claustres dels convents, i serà on es desenvolupin les activitats econòmiques.\n*Palazzo Mèdici-Riccardi (Florència): és el primer fet a partir de la tipologia ja configurada. El promotor fou Cosme I de Mèdici, el cap de la república florentina entre el 1434 i el 1464. Aquest palazzo es convertí en símbol de la importància de la seva família. La primera idea fou construir-lo al 26 Renaixement en el segle XV davant de la façana de la església de Sant Lorenzo, donat que els Mèdici tenien allà la seva capella.\nCom fou Brunelleschi l’encarregat de la Sagristia Vecchia, també se li donarà a ell el projecte. Però d’aquest no en sabem res, només que Cosme el va refusar perquè el trobà massa grandiós. Per aquest motiu, serà realitzat per Michelozzo Michelozzi al 1444. També hi haurà un canvi d’emplaçament, que acabarà construint-se a la Via Larga, que s’estava urbanitzant en aquella època i permetia una ràpida sortida de la ciutat.\nPLANTA: es convertirà en el model per a tots els palaus florentins. Planta quadrangular amb un pati central que actua com a distribuïdor. ALÇAT: cúbic, dividit en tres pisos, diferenciats per una petita cornisa i el tractament distint dels carreus, ja que a la planta baixa trobem un encoixinat que es va reduint en alçada. Totes les obertures són amb arc de mig punt, amb les dovelles disposades de forma radial, i són finestres geminades. A la façana actual s’observen dos intervencions posteriors d’època dels Riccardi, en mans de Miquel Àngel; la cornisa, amb molt de voladís, i els frontons molt voluminosos. En aquests palaus destaca la importància donada als escuts heràldics de les famílies, que es fan ben evidents a la façana. INTERIOR: la idea es que existeixi una comunicació axial amb el pati (és a dir, que el pati sigui l’eix central de tot). Pati articulat en una galeria porticada; és una còpia del pòrtic de l’Hospital dels Innocents, en quatre segments (no hem de oblidar que Michelozzi era divulgador del llenguatge arquitectònic de Brunelleschi). Al fris de l’entaulament torna a aparèixer l’escut heràldic dels Mèdici, que està format per pans.\nPodem veure clarament que és el model d’inspiració si observem els posteriors, com el Palazzo Pitti, encarregat per Lucca Pitti al 1470, o el Palazzo Strozzi, fet per Guigliano Sangallo entre el 1489 i el 1490 i que representa la sublimació del Mèdici-Riccardi. És una construcció exempta, de planta rectangular, i amb quatre portes que duen al centre del pati. Només es construirà un que aporti novetats; serà el Palazzo Rucellai d’Alberti, que incorporarà la idea del Colisseu de superposició d’ordres arquitectònics; dòric al primer, corinti segon i compost al tercer. Així es trencarà amb l’horitzontalitat típica dels palazzi. Però el model d’Alberti no tindrà continuïtat a Florència perquè el 27 Renaixement en el segle XV que interessava era competir amb el dels Mèdici. En canvi, a altres indrets si que en tindrà, com podem veure a partir del Palazzo Piccolomini a Pienza i el Palazzo de la Cancilleria a Roma.\n1. ESCULTURA I RELLEU a. Precedents i característiques L’escultura gòtica demostra certa pervivència del classicisme de l’edat antiga. És per això que es considera Nicola Pisano (1225-1284) el precedent. Es tenen molt poques dades d’ell; es creu que va néixer a la Itàlia meridional, i que va treballar a les ordres de l’emperador Frederic II, qui per motius polítics, volia obres inspirades en l’art romà. Deixarà la cort de Frederic i marxarà a treballar a cavall entre Siena i Pisa. Púlpit de Siena (1259-1260)  innovació en la forma, que normalment era quadrangular i en aquest cas és octogonal. Columnes corínties sobre lleons i una central. Però el més destacable és el programa iconogràfic, dels relleus: la composició i forma de representació dels personatges ens recorden als sarcòfags romans. A més, la fortalesa que corona un dels capitells és el primer nu post clàssic a Itàlia. Pisano es considerat per Vasari l’escultor model, en qui es fixaran els grans escultors renaixentistes.\nb. Les portes del baptisteri de Florència i l’evolució formal del relleu El creixement de la ciutat de Florència a la Baixa Edat Mitjana es veu interromput per una gran pesta al 1348. Les tres construccions que resten inacabades, seran les introductores del nou llenguatge del Renaixement quan es reprenguin les obres. Aquestes foren el baptisteri, la catedral i l’església d’Orsanmichele.\nEl baptisteri era un edifici romànic, però en el segle XV es va confondre amb un antic temple romà dedicat a Hèrcules (tot i que el fonaments ho són realment). Per això, dins d’aquest clima de recuperació de l’època clàssica, el baptisteri es convertí en el paradigma de l’art romà florentí, sent 28 Renaixement en el segle XV una construcció rellevant tant a nivell polític com ideològic. Per aquest motiu, no s’usava només per a cerimònies religioses, sinó també per polítiques com el nomenament d’alcaldes.\nLes tres portes, a principi del segle XV eren de fusta, però la sud ja va ser substituïda per una de bronze d’Andrea Pisano al XIV (1330-1137). La tècnica de la fosa en bronze era molt usada en l’antiguitat, però va ser oblidada a l’edat mitjana, excepte a Venècia, que la mantindrà per influència dels seus contactes amb Bizanci. Per això, els motlles els va fer Pisano, però de la fundació es varen encarregar mestres venecians. És una porta de dues fulles, cadascuna decorada amb 14 escenes de la vida de Sant Joan Baptista. A la part baixa, apareixen representades les virtuts cardinals i teologals. Cada escena està emmarcada en relleus quatrilobulats o fornelle. Les figures encara són poc volumètriques, d’estil gòtic. Quan es realitza el concurs al 1401, s’obliga als artistes a fer les noves propostes a imatge d’aquesta, per mantenir l’estil. El concurs va ser convocat pel gremi dels mercaders, i va ser la primera vegada que es va fer un de públic per a la realització d’unes portes. Si podia presentar qualsevol escultor professional, i una vegada va estar feta la segona (1402-1424), es va cridar a concurs per a la tercera, donat que s’havia creat una important escola d’escultors a la zona. Per participar-hi, s’havia de presentar un relleu en bronze similar als de Pisano representant el tema del Sacrifici d’Isaac. Això demanava controlar la difícil tècnica de la fosa de bronze, el tema bíblic una fidel representació i manya en el cisellat de les figures. Dels escultors presentats, els més destacats foren Lorenzo Ghiberti, Filippo Brunelleschi i Jacopo della Quercia.\nS’esperava la victòria de l’últim per ser el més expert (40 anys), però el gremi va dubtar entre els dos més joves, que rondaven la vintena. Finalment, es va donar el treball a Ghiberti.\nEl relleu de Ghiberti mostra una construcció ordenada, a partir d’un paisatge rocós dividit en dos per una diagonal. Segons la Biblia, els criats no s’assabenten de l’afer, pel que Ghiberti els representa parlant i amb el mur de roca tapant la seva visió de l’escena. A l’altra banda, col·loca el sacrifici; Abraham amb el ganivet a la mà, a punt de cometre l’acció. Tot i això, cap dels dos personatges mostra cap sentiment; les figures són idealitzades i mantenen l’elegància. Trobem reminiscències del gòtic internacional, com són les formes corbes i sinuoses, i alhora, clàssiques, com el cos nu d’Isaac, les túniques i l’altar. L’altra novetat recau en l’àngel; està representat de tres quarts, cosa que aporta dinamisme i demostra que el personatge està arribant; és fidel al text bíblic. L’àngel dona la idea d’espai infinit fora del quadre d’imatge.\n29 Renaixement en el segle XV El relleu de Brunelleschi mostra una composició desendreçada, a partir d’un únic espai. Isaac es troba al centre, rodejat de la resta de figures. No hi ha rastre de la idealització de Ghiberti; Abraham agafa del coll al seu fill, que mort de por, intenta escapar. L’àngel atura a Abraham físicament. Per això, es por dir que és una humanització de la narració idealitzada de Ghiberti, repleta de dramatisme i força, sense cap rastre d’elegància. No existeix l’ambientació paisatgística. Brunelleschi usa amb molta consciència la forma del marc, ja que col·loca els personatges secundaris resseguint les línies del marc. Reminiscències romanes a les túniques, l’altar o peanya i la citació d’una obra antiga, l’Espinari.\nTotes dues obres parteixen del mateix plantejament ideològic; l’estudi del classicisme. No obstant, ambdues són molt innovadores, i és per això que es considera el concurs l’iniciador de l’estatuària renaixentista. Els jutges varen atorgar la feina a Ghiberti per diversos probables motius, ja que les fonts són subjectives: - major fidelitat al text bíblic - imatge més serena i agradable a la vista - raó tècnica; el relleu de Brunelleschi pesava 7kg, el que feia el de Ghiberti molt més econòmic.\n- raó econòmica; Brunelleschi treballava les figures individualment, pel que la tècnica de Ghiberti de fer-les en conjunt estalviava i demostrava major coneixement de la fosa en bronze.\nSi comparem la primera i la segona porta, a primer cop d’ull, no s’aprecien diferències, donat que compositivament són similars. En els inicis, la porta de Ghiberti havia d’anar col·locada al cantó nord, però donada la seva importància com a escultor, varen considerar posar-la a l’est, encarada a la catedral. És per això que ja no haurà de representar escenes de l’Antic Testament, sinó del Nou. A la part inferior ja no apareixeran les virtuts, sinó els quatre evangelistes. Ghiberti encara no introdueix innovacions, com arquitectura per simular l’espai, sinó que són fons llisos. En el relleu de l’Epifania, si apareix un element arquitectònic, però inventat; és un mer element decoratiu. Els que creen l’espai són les figures, com ja feia Giotto. La porta es comença al 1402 i s’acaba al 1424, pel que tot i que els primers relleus encara conserven reminiscències gòtiques, a les últimes ja podem apreciar una evolució, trobant elements clàssics: un temple romà, certa perspectiva... No aporta novetats estilístiques ni narratives, però si demostra un gran virtuosisme en la tècnica. Aquest porta té una major importància simbòlica que no pas estilística. Mentre Ghiberti l’està realitzant, un altres escultor està experimentant a nivell narratiu i estructural: Donatello aportarà innovacions al relleu, en l’àmbit de la narració i l’obertura de l’espai gràcies a la perspectiva.\n30 Renaixement en el segle XV Orsanmichele era un edifici d’època baix medieval ocupat per una oratori marià a la primera planta i un magatzem de reserves de blat a la segona. Pels volts del 1410-1415, es comença a desenvolupar la decoració de les façanes exteriors, obrint nínxols per a la col·locació d’escultures dels sants patrons de cada un dels gremis més importants de la ciutat. Cada gremi escollia el seu escultor, el que ens permet fer una comparació d’estil. Seran objecte del nostre estudi els Quattro Santi coronati de Nanni di Banco i el Sant Jordi de Donatello.\nEls Quattro Santi coronati varen ser encarregats a Nanni di Banco pel gremi dels constructors. Remet a l’antiguitat perquè representa els quatre primers màrtirs com si fossin emperadors romans. No obstant, centrarem el nostre interès en el relleu de la predel·la. En ell, apareixen els oficis que formen part del gremi: paleta, fuster i escultor en pedra. El fons del relleu és llis, pla i opac, es converteix en el límit visual de l’escena. Les figures es desenvolupen en volum cap a l’exterior respecte el fons.\nEl Sant Jordi (1416-1417) va ser encarregat pel gremi dels ganiveters a Donatello, qui va representar, al relleu de la predel·la, Sant Jordi matant el drac. Aquí, els fons ja no és el límit visual, sinó que és infinit, gràcies a haver projectat l’espai. La cronologia és molt important, perquè Donatello va ser pioner en la representació de la perspectiva lineal, tot i que fossin primers estudis. Però aquesta no és la única novetat, ja que la tècnica del relleu també és innovadora. Es coneix com relleu aplanat o relievo stiacciato, i treballa la profunditat a partir de diversos nivells de volum. Per tant, les figures en primer pla són més voluminoses i les del fons només apareixen gravades. La tècnica prové de l’antiguitat, i Donatello l’observà a les obres de petit format, com monedes, camafeus o ceràmica sigillata, i l’aplica de manera narrativa als seus relleus.\nAquesta experimentació continua, i un exemple més madur el trobem a El banquet d’Herodes (1435) de la font baptismal de Siena. El projecte de la font fou encarregat a Ghiberti al 1416, perquè en aquell moment gaudia de la reputació de les portes del baptisteri. La font consta d’una base poligonal amb sis relleus de bronze que narren la vida de Sant Joan, i una tabernacle coronat per la escultura d’un sant. Al 1417, es distribueixen els relleus, atorgant dos a Ghiberti, dos a Jacopo della Quercia i els restants a un escultor sienès, Giovanni di Turino. Com la obra no avançava, van decidir que els pressionarien donant la seva feina a un altres escultor, que a més era una jove promesa; així, varen donar un dels relleus de della Quercia a Donatello al 1423. Al 1425 ja l’havia acabat, i se li encarreguen altres part de la font, com els angelets de bronze que la coronen. Seran les primeres 31 Renaixement en el segle XV escultures exemptes que realitzi. Pel que fa al relleu, fou el primer que va fer enterament amb perspectiva lineal. Representa el moment en que es talla el cap a Sant Joan i el ball seductor de Salomé. El procediment a seguir s’inicia per la creació de la caixa espacial, que es emplenada amb les figures distribuïdes. La caixa espacial es construeix a partir de la divisió de la base del relleu en sis parts iguals (que en aquest cas fa coincidir amb l’amplada de les rajoles), punts que s’uneixen amb el punt de fuga. Aquest, als inicis de la perspectiva, sempre es trobarà al centre, ja que correspon amb el punt de vista de l’ull. Després, es col·loca a la línia de l’horitzó un punt de distancia, des de el qual es tracen unes línies, que al creuar-se amb les anteriors, construeixen els plans transversals. Les figures són col·locades més endavant o més endarrere en funció de la llunyania desitjada. Al usar la tècnica del relievo stiacciato, introdueix la perspectiva aèria, donat que redueix el volum en funció de la distància. També marca la profunditat a partir de la consecució de tres sales, les quals estan clarament inspirades en l’antiguitat. És innovador perquè aplica aquests conceptes inclús abans que Masaccio i Alberti. Ghiberti, al veure les novetats de Donatello, les usarà en les seves portes del Paradís, que ja no tindran marc quatrilobulat, i també podrà aplicar la perspectiva. Es va trobar al palau dels Mèdici, i per cronologia, es creu que va ser encàrrec de Cosme I. Ens mostra una de les característiques de Donatello; l’estudi de les expressions.\nPerò els relleus més magistrals de Donatello es troben a la Basílica de Sant Antoni de Pàdua, a l’altar que realitzarà durant la seva estada entre el 1443 i el 1453.\nAquesta estada és fonamental per al desenvolupament artístic del nord. El retaule no està encastat a la paret, sinó que és exempt. A la seva base, trobem els quatre relleus, dos a cada banda.\nRepresenten alguns miracles de Sant Antoni (el de la mula, el de la cama tallada, el del nounat i el del cor de l’avar). Usa la tècnica del relievo stiaciatto, la perspectiva i l’anacronisme, ja que col·loca un sant medieval en espais romans. Li interessa la representació de la massa, el gran moviment de gent per veure els successos, el pathos. A l’últim que realitza, on apareix el miracle de la cama de l’avar, col·loca més de 100 figures. Costen llegir per la massificació de figures, ja que al centre estan els protagonistes i al voltant tots els admiradors. Els relleus van ser admirats per Durer al 1506, pel que van servir d’inspiració al Renaixement de l’Europa del Nord.\nLes terceres portes del baptisteri que va fer Ghiberti es coneixen com a portes del paradís, nomenclatura aportada per Miquel Àngel. Varen ser encarregades directament a l’escultor florentí, perquè tenia gran reputació per participar en la construcció de la cúpula de la catedral. Per això, no 32 Renaixement en el segle XV se li posa cap tipus de límit, ni econòmic ni temporal. En aquestes, ha de representar temes de l’Antic Testament, tot i que no concep un ideari com a historia del poble jueu, ja que la majoria d’escenes pertanyen al Gènesi. Comença a treballar amb una configuració igual a les anteriors, amb el marc quatrilobulat, però amb ell no podia aplicar la perspectiva. Per aquest motiu, acabaran sent marcs quadrats, cinc a cada batent, deu en total. Això influirà en la representació, donat que haurà d‘encabir un programa iconogràfic de 28 espais en 10. Richard Krantheimer s’ha dedicat a reconstruir-lo, que havia estat ideat per Leonardo Bruni. El projecte va canviar radicalment al 1434 amb el retorn de Cosme de Mèdici. Aquest canvi probablement fou idea d’Ambrogio Travesari. Així, es dedicarà cada un dels relleus a una figura rellevant de l’Antic Testament, que sigui considerat com a prefigura de Jesucrist. La lectura s’ha d’efectuar d’esquerra a dreta, i de dalt a baix: Adam i Eva, Caïm i Abel, Noé, Abraham, Jacob, Josep, Moisés, Josué, David i Salomó. En cada un dels relleus, arriba a col·locar set moments de la vida de cada figura. El setè registre queda ocupat per profetes i sibil·les. Probablement, Ghiberti va realitzar-los cronològicament, fet que és observable perquè s’aprecia evolució; cada vegada aplica més i millor la perspectiva i la tècnica de l’stiacciato.\nEs conserva la seva obra Comentarii, a la qual parla del seu treball a les portes del Paradís: “vaig concebre els relleus a partir de la raó i la perspectiva de l’ull que tot ho mesura, i que representa les persones tal com les veuen a la realitat: a més lluny, més petites”. L’adaptació progressiva al sistema de perspectiva lineal es pot dividir en quatre etapes: Sistema de narració Portes Primer 1, 2, 3, 4 Segon 5, 6 Tercer 7, 8, 9 Quart 10 Adam i Eva  en un mateix espai es representen diverses situacions dels personatges, pel que es repeteixen les figures. Per tal de separarles, s’aïllen amb elements paisatgístics o s’individualitzen les es representen quatre moments; la creació d’Adam, la d’Eva, la temptació a l’arbre del paradís i l’expulsió. Trobem cites a l’antiguitat, ja que la postura d’Adam recorda a les representacions de les divinitats fluvials romanes, mentre que la nuesa d’Eva a les Venus Pubica. L’escena de l’expulsió està inspirada en la representació del mateix tema per Masaccio a la capella Brancacci. És una obra feta a l’antiga però amb el virtuosisme i l’esplendor característics de l’etapa més cortesana de l’art florentí.\n33 Renaixement en el segle XV Caïm i Abel  cinc escenes: família unida, activitats dels fills (agricultura i ramaderia), sacrifici, Caïm matant a Abel i condemna al nomadisme de Caïm.\nNoé  baixada de l’arca, sacrifici d’agraïment, creació de l’arc de sant Martí, embriaguesa de Noé.\nUtilitza tot l’espai, però d’una forma molt ordenada, a partir de quadrants. Trobem una raresa iconogràfica, ja que l’arca té forma piramidal, quan normalment era representada com una cabana surant o un cofre. Però existeixen a Florència uns frescos d’Ucello de la mateixa època, on es pintada de la mateixa manera; per això s’ha cregut que tots dos artistes es varen inspirar en algun text local.\nAbraham  anunci del naixement d’Isaac, prova de fe i sacrifici. L’estudi de les expressions és el que Vasari admira de les Portes del Paradís. Es dona un canvi en els relleus, ja que aquests queden a l’alçada dels ulls; per això, Ghiberti col·locarà la seva signatura al borbó inferior i el retrat del seu fill Vittorino i el seu als tondi dels costats. Per la construcció de l’espai ja no usa la verticalitat, sinó que aprofita la profunditat que proporciona la perspectiva lineal.\nEssau i Jacob  l’arquitectura representada remet a l’antiguitat. Rebeca rebent la profecia (serà mare de dos fills, el petit dels quals governarà al gran) naixement dels bessons, canvi dels drets de primogènit d’Esau per un plat de llenties, Esau caçant, Rebeca ordint el pla, benedicció, Esau reconeixent la primigènia de Jacob. Es distribueixen les escenes en profunditat i no en alçada.\nJosep  Ghiberti prioritza el moment amb menys tradició retratística, l’emmagatzematge i repartició del blat. S’han fet diverses lectures iconològiques per aquest fet; paral·lelisme entre Cosme I i Josep: traïció, exili, reconeixement, tornada i prosperitat. Josep sent venut com esclau, Josep administrador de blat, germans buscant blat, troballa del calze d’argent i reconeixement davant els germans.\nArquitectura de reminiscències antigues.\nMoisès  si les coses es representen tal com són vistes, hi ha d’haver unitat d’espai, que requereix unitat de temps. Quan s’adona d’aquesta contrarietat que ha comès als relleus anteriors, uneix totes les escenes per aconseguir continuïtat narrativa; es fusionen, cap element queda aïllat. Això provoca una identificació d’escenes més difícil. Apareixen els israelites al peu de la muntanya esperant a que Moisès rebi les taules de la llei.\n34 Renaixement en el segle XV Jossué  apareix Jossué guiant l’expedició que porta l’arca de l’aliança, i els personatges agafant les pedres de la caiguda de la muralla de Jericó.\nDavid  rei Saul dirigint les tropes, gegant Goliat sent matat pel pastor David, derrota dels filisteus, marxa victoriosa cap a Jerusalem.\nSalomó  com pertany a l’ultim sistema de narració, té unitat de temps i espai. No es representa el moment més conegut, sinó l’encontre de Salomó i la reina de Saba, quan ella reconeix la sobirania (representa el reconeixement d’Occident per part d’Orient) S’escull aquesta escena perquè quan es va fer s’estava duent a terme el Concili Ferrara-Florència (1438-1439), trobada entre les dues esglésies cristianes per enfrontar-se unides als musulmans. L’arquitectura del fons és la catedral en la qual es va celebrar la reunió, pel que altra vegada es planteja un paral·lelisme.\nc. El realisme dramàtic de Donatello Donato di Niccolò di Betto Bardi neix al 1386 i mor al 1466 a Florència. Prové d’una família humil, i com el seu pare era un cardador de llana, va rebre formació gremial. És el gran escultor del segle XV perquè va ser un personatge immensament inventiu; buscava sempre solucions innovadores i es plantejava reptes, diàlegs nous. És l’equivalent de Miquel Àngel un segle abans. Fou un escultor universal, que va treballar totes les tècniques i materials, tant els nobles com els humils: marbre blanc, bronze, fusta, fang, ceràmica, estuc... La seva principal característica és que materialitza el principi del Renaixement de l’ésser humà com a protagonista, a partir de les proporcions, l’interès 35 Renaixement en el segle XV per l’anatomia, les carnacions i la recerca de la psicologia, sentiments i expressió. Les seves escultures mostren la voluntat de reflectir els sentiments. Tenia un talent innat per a l’escultura, i forjà una estreta amistat amb els artistes de la primera generació florentina: Brunelleschi estimula el seu treball, Ghiberti és el seu mestre, Nanni di Banco company de treball (a partir de 1410 duen una cronologia molt semblant, i coincideixen en alguns projectes) i Michelozzo Michelozzi el seu soci, amb qui pels volts del 1430 creu una societat per a treballar un en la part arquitectònica i l’altre en la escultòrica de l’encàrrec. Tots excepte di Banco varen estar al 1430 a Lucca treballant com enginyers militars. Desprès aniran a Roma, on entraran en contacte amb l’antiguitat romana.\nLa seva formació documentada se situa al taller de Ghiberti, entre el 1404 i el 1407. No obstant, la primera formació que rep és com a orfebre, el que li implica un coneixement del modelatge (i la posterior fosa del metall) , tot i que les seves primeres obres conegudes siguin en marbre. David (1408-1410) i Sant Joan (1408), fetes en marbre, per forza di levare. Per aquest motiu es creu que alhora s’estigués formant amb una altre tallista del qual no tenim documentació.\nL’obra de Donatello queda dividida en funció de la seva vida: - 1r període a Florència: primeres obres (1408) fins el 1443 quan marxa al Nord. Aquí dins, es separen dues etapes; una primera fins al 1430, i una fins a la seva partida, quan està a Roma (1430-1433), on renova la seva visió de l’antiguitat i realitza la tomba de Martí V i el tabernacle per a l’exposició del Santíssim Sagrament al Vaticà.\n- 2n període a Pàdua: 1443 fins el 1453. Allà crearà escola, perquè va obrir un taller. Realitza dues grans obres: l’altar de l’esglèsia de la ciutat i Il Gatamelata. Alhora també va treballar a Venècia i Ferrara. Fou un figura imprescindible per a la difusió artística del Renaixement al nord d’Itàlia.\n-3r període a Florència: entre el 1453 i la seva mort al 1466. Entre el 1457 i 1461 va estar a Siena, ona va treballar a la catedral, on es conserva el seu Sant Giovanni de bronze.\nLes seves primeres obres estaven destinades a construccions públiques que es varen reprendre després de la crisi; d’una banda la catedral i per l’altra l’església d’Orsanmichele. Al duomo s’estava realitzant la façana major (no és l’actual), per la qual es varen encarregar a quatre escultors (per tal d’estimular la competència i creativitat) quatre escultures sedents dels evangelistes. Dites estàtues es van col·locar al seu lloc al 1415. Donatello es va encarregar de realitzar San Joan, el rostre del qual mostra una gran rotunditat clàssica. L’altra intervenció a la catedral era al campanar, un projecte encarregat a Giotto, que constava de fornícules on col·locar unes escultures d’Andrea Pisano. Per últim, es va aplicar decoració als contraforts exteriors, col·locant-hi estàtues. Per tant, tots tres varen ser projectes de caire escultòric. Pel que fa a Orsanmichele, també s’havien de col·locar estàtues a 36 Renaixement en el segle XV nínxols oberts a la façana, fet que provocà en Donatello una reflexió; volia actualitzar la tipologia d’escultura a nínxol, subordinada a l’espai arquitectònic, per tal de alliberar-la d’aquest, donar-li vida i independència. També volia relacionar-la amb l’espectador, buscar-ne la comunicació amb el públic.\nLa gran novetat de Donatello és la seva innovació amb el llenguatge escultòric. Orsanmichele era un edifici particular, de planta quadrada i dos pisos. D’època gòtica, en els seus orígens servia com a llotja, la qual era oberta. Quan al 1339 sorgeix la idea de tancar-la, es pensa en la decoració de les façanes, la qual consistirà en l’obertura de fornícules en els pilars, on col·locar escultures. Al acabar el segle XIV, tan sols s’havien realitzat tres, una d’elles d’Andrea Pisano. La majoria, que pertanyien als gremis majors de la ciutat, es varen realitzar en el primer quart del quattrocento. En funció de la importància del gremi, s’encarregava a un o altre escultor. Les més espectaculars són: - Sant Joan Baptista (1412-1416) de Ghiberti, considerada obra mestra del gòtic internacional i primera escultura de bronze feta de mida superior al natural (mesura 2,10m) en època moderna.\nEstilísticament, és gòtica, ja que busca l’elegància de les línies amb la caiguda dels plecs. Va ser encarregada pel gremi dels calimala (comerciants llana) - Sant Mateu (1419-1422) encarregada a Ghiberti per la societat de banquers. Aquí podem apreciar com l’escultor ja ha observat les obres de Donatello i ha iniciat el seu canvi cap al Renaixement. Tenia incrustades les ninetes de plata, tècnica presa de l’antiguitat.\nAmb seguretat, Donatello va realitzar tres escultures: - Sant Marc, 1411-1413, per al gremi del tèxtil del lli. Feta en marbre, encara té un estil molt gòtic, ja que es busca l’elegància a partir dels plecs de la roba. El plasma el moviment amb el contrapposto i s’aprecia rotunditat clàssica al rostre.\n- Sant Jordi, 1416-1417, per al gremi dels ganiveters. Està feta de marbre i és la més innovadora.\nAnava col·locat al pilar que coincidia amb la caixa d’escales, pel que el nínxol no podia ser gaire profund. Això va obligar a situar la imatge cap enfora. El peu i l’esquena esquerres queden avançats, pel que es llança l’escultura cap enfora. És la posició idònia per al tema representat; la masculinitat del jove guerrer, capturat en el moment de major tensió, perquè sent l’alarma del perill. Anava acompanyat d’un casc i una espasa de metall, cortesia del gremi promotor. Hi ha polèmica al voltant de si Donatello va usar un cànon de proporcions, ja que la mida del peu (30 cm) multiplicat per 6 és igual a l’alçada de la estàtua. El cap és clarament més petit, i en quant al perquè de l’ús del peu i no del cap, Alessandro Parrochi ens diu a la seva tesi que Vitruvi ja en parlava, igual que Alberti al seu De statua.\n- San Lluís de Tolosa, 1420-1423, pel partit güelfa (o aristocràtic). És una obra excepcional, una de les primeres fetes en bronze per Donatello. Es va traslladar a la façana de la Santa Croce, però al segle 37 Renaixement en el segle XV XIX va ser retornada a Orsanmichele, a una fornícula que no era la seva, pel que li queda petita. No és un volum sencer, sinó una làmina de bronze.\nParal·lelament, Donatello va treballar als projectes del campanile de la catedral, per on va realitzar 5 escultures. La identificació dels personatges (que són profetes) és dificultosa, perquè no trobem cap inscripció que ho indiqui. Avui dia, han estat identificats tres d’ells: Jeremies, Abraham en un grup escultòric amb Isaac i Habacuc. És un projecte similar al d’Orsanmichele, però amb algunes diferències: el nínxol ja està fet, pel que l’escultor la d’adaptar, i ha de tenir en compte l’alçada a la que es troben per captar el punt de vista idoni. Als anys 60 del segle XV, es varen canviar les escultures de lloc, per col·locar les de Donatello, a la façana principal. Per aquest motiu s’ha cerat el problema d’identificació, ja que el nom de cadascuna es trobava a l’interior de la fornícula. Donatello procura dotar a cada profeta de la seva expressió, com podem veure amb al rostre enfadat, de llavi tens i celles arrufades de Jeremies. Però se’ns dubte el que més destaca expressivament és Habacuc: rostre trist, preocupat, de mirada interna. Com els robes ja no serveixen per generar l’anatomia, les tracta amb valors plàstics, per generar jocs de llums i ombres. Vasari diu de l’estàtua que gràcies al seu realisme, només li falta parlar.\nAnunciació Cavalcanti (1428-1432)  es troba a l’Església de la Santa Croce, a l’interior d’una fornícula, i va ser encarregada per la família Cavalcanti. Tot el llenguatge arquitectònic que utilitza remet a l’antiguitat: pilastres, entaulament i frontó mixtilini. Però el que més sorprèn és la seva profusió decorativa, ja que no hi ha un sol espai sense ornamentació, la qual és tota extreta del món antic: oves, pilastres acanalades, flors... és el repertori típic dels entaulaments dels temples de l’antiguitat. L’obra pertany a la seva etapa més florida i decorativista, i és reflex del seu segon viatge a Roma. També cal destacar la riquesa policroma, ja que hi ha elements daurats sobre la pedra calcària, possiblement per influència dels mosaics de les basíliques 38 Renaixement en el segle XV paleocristianes de Roma. La presència de putti* serà molt constant a les obres de Donatello a partir de la dècada del 1430, encara que abans ja els usava, com a la font baptismal de Siena. Col·loca dos recolzats a la part superior del frontó, els quals apareixen abraçats i mirant cap a baix, com amb por de caure, i dos més a cada voluta. Estan fets de terracota. Vasari s’hi va fixar, i els va destacar a la seva obra literària.\nCantories de la catedral de Florència  es va encarregar una primera a Luca della Robbia, feta entre el 1431-1433, i una segona a Donatello, entre el 1433-1439. En els orígens, havien de ser les tribunes de banda i banda de la capçalera de la catedral, sota els orgues i al damunt de les portes de comunicació amb la sagristia, des d’on cantaven els cors de veus blanques. Totes dues fan uns 4 o 5 metres d’ample. A finals del segle XVII van ser desmuntades, i es varen aprofitar els relleus per als púlpits de la catedral. Les que avui dia podem admirar al museu són unes reconstruccions del segle XIX, on estan col·locats els relleus conservats. De la cantoria de della Robbia, és l’arquitectura inicial amb còpies dels relleus, ja que els originals s’exhibeixen al costat. De la de Donatello, tot és original, però se sap per uns textos que li falten unes peces de bronze.\n* Cantoria de Luca della Robbia: va ser la primera obra que se li va encarregar en bronze, al 1431, de la qual es conserva el contracte. És possible que la realització li fos confiada perquè Donatello es trobava a Roma. La va concebre com un sarcòfag romà; una caixa paral·lelepípede sustentada per cinc mènsules decorades amb fulles d’acant, entre les quals hi ha relleus. Tots els elements arquitectònics remeten a l’antiguitat: entaulaments, mènsules, ordre arquitectònic de pilastres bessones, frisos amb inscripcions... En aquesta, es reprodueix en lletres capitals l’últim Salm de la Bíblia, el Salm 150: Lloeu Déu al seu santuari, lloeu-lo al baluard del firmament, 2 lloeu-lo per les seves gestes, lloeu-lo per la seva grandesa. 3 Lloeu-lo al so dels corns, lloeu-lo amb arpes i lires, 4 lloeu-lo amb tambors i danses, lloeu-lo al so de flautes i corda. 5 Lloeu-lo amb címbals sonors, lloeu-lo amb címbals triomfants. 6 Que tot el que respira lloï el Senyor! Es lloa a Déu a partir de la música i la dansa, per això els nens del relleu canten i toquen els instruments que apareixen al salm. Són un total de deu relleus, quatre a la cara frontal, quatre entre les mènsules i un a cada lateral. L’antiguitat és fa molt evident, fins i tot a la part inferior interior, que està decorada amb *Putti, també anomenats erote o spiritelli: són els nens despullats amb o sense ales que tenen origen a l’art hel·lenístic. Acompanyaven al déu Dionís, i eren símbol de vitalitat. Era constant trobar-los a l’art funerari romà, d’on seran coneguts al Renaixement i usats pels artistes, dels quals Donatello va ser-ne pioner.\n39 Renaixement en el segle XV cassetons. Però la obra no va agradar als comitents per la seva monotonia, ja que tots els rostres són iguals (isocefàlia), l’stiaciatto i l’anatomia no estan ben executats... motius pels quals s’encarregarà una nova a Donatello. Sabem gràcies a la descripció de Vasari que estava coronada per dos putti que feien la funció de reggicere (canelobre). Durant molts anys, i per paraula de Parronchi, es va creure que els dos spiritelli eren obra de della Robbia, però s’ha desestimat perquè és molt més probable que fossin obra de Donatello. Miren cap a l’interior, i compten amb una incisió on col·locar l’espelma. Amb la restauració, es va veure que estaven fets de bronze.\n* Cantoria de Donatello: es va haver d’adaptar a l’estructura que havia emprat della Robbia.\nCaracterístiques destacables: profusió decorativa, riquesa ornamental, elements provinents l’antiguitat (oves, urnes, petxines, sols, de putti festone...) gràcies a l’observació dels entaulaments de Roma. Està feta de marbre amb incrustacions de tessel·les de colors (clara influència dels campanars romànics i els mosaics paleocristians) i figures de bronze. Les escultures no estan supeditades a l’arquitectura, sinó que s’avança a l’ordre arquitectònic i li permet crear un espai per que el relleu corri. Per tant, ens trobem amb un relleu continu per darrere de les columnes. Apareixen putti alats dansant en tots dos sentits; desprenen alegria, moviment, frenesí, que ens recorden a les representacions dionisíaques. Gràcies als textos, se sap que al 1451 es va encarregar a Michelozzo Michelozzi dos putti reggicere per a decorar-la.\nAttis Amorino  obra de cronologia indefinida, però probablement una de les primeres escultures de bust rodó treballades per Donatello, la qual era la màxima tipologia i més valorada en el Renaixement, per tres motius: - era la tipologia excelsa de l’antiguitat grega, que coneixen a partir de descripcions literàries, sobretot de la Historia naturalis de Plini, on s’explica la tècnica a la cera perduda.\n- paradigma de l’escultura, perquè les obres conservades eren molt poques, com L’espinari, que al Renaixement s’exhibia sobre una columna al davant de la Basílica de Sant Joan de Letrà. D’aquí prové la idea de Donatello de col·locar les seves obres sobre bases amb forma de columna.\n- era la tipologia preferida pels comitents, perquè era 10 vegades més cara que una de marbre, el que simbolitzava ostentació i poder.\n40 Renaixement en el segle XV Gràcies a la seva restauració, s’han descobert diverses novetats interesants. Donatello fonia les seves obres de bronze en foneries diferents, les quals eren sovint de campanes. Això ens indica que no li importava la puresa ni qualitat de l’aliatge (coure i estany), sinó que posava tot l’interès en la fase final, el polit. Procurava evitar un excés de reflexos (aplicant vernissos per matar-los) i n’aplicava de daurats en determinades parts, per influència de l’antiguitat.\nL’amorino havia estat anys considerat una obra etrusca, fins i tot Vasari en parlava. Mesura uns 80 centímetres i anava col·locada sobre un pedestal de jade, fet entre el 1465-1470 per Rosellino o per da Maiano. Se n’han fet múltiples interpretacions, però del que no hi ha dubte és que es tracta d’un cupido, un amore. Però el que crida més l’atenció és la seva singular indumentària, formada per una mena de pantalons agafats a la cintura per un gran cinturó i que deixen al descobert cul i sexe. Janson va plantejar que aquest amoret de Donatello representa la divinitat frígia Attys. Dos escultures de l’antiguitat ens permeten confirmar la sentència: l’Attys del Museu Chiaramonti i l’Attys del Louvre.\nPerò Panofsky en va fer una altra interpretació, dient que es tracta d’una representació al·legòrica del temps, a partir de la lectura dels diversos elements que acompanyen l’amoret; serp aixafada, símbol de moviment, de la no eternitat; ales a l’esquena i sandàlies, símbol del temps que corre. El temps s’associa a la vida amb la visió del sexe, com a símbol de procreació, i la mort als cascalls d’opi del cinturó. L’expressió i col·locació de les mans remet a una sentència d’Heracli que parla d’un nen entremaliat jugant a daus. Els cascalls d’opi del cinturó corresponen a l’escut heràldic dels Salimbeni, la família que va encarregar l’obra. Es creu que vaser realitzada pels volts del 1430, i més tard col·locada a la peanya.\nDavid  primera escultura en bronze de bust rodó nua, i primera recuperació de la tipologia més excelsa de l’antiguitat. Originàriament, anava col·locada al centre del pati del palazzo Mèdici-Ricardi, damunt una columna. Això ho sabem perquè al 1494, quan els Mèdici varen ser expulsats de la ciutat, es va fer un inventari de les seves propietats. Per tant, fou un encàrrec dels Mèdici, però de cronologia desconeguda, que oscil·la entre el 1430 i el 1460, ja que al 1469 ja estava documentada al 41 Renaixement en el segle XV pati del Palazzo. Aquest fet condiciona el comitent: Cosme I, Piero... Vasari la lloa pel seu realisme, perquè diu que sembla fosa sobre un cos viu, gràcies al tractament epidèrmic, que mostra les arrugues de la pell; Donatello gaudeix d’una increïble capacitat de representar la pell i la carn amb fosa de bronze. Es representa a un David, jove, reflexionant després de la victòria; a la mà esquerra sosté una pedra, i amb la dreta l’espasa, amb la qual ha tallat el cap de Goliat que trepitja. La victòria queda simbolitzada amb la corona de llorer de la base, sobre la qual descansa tota l’escultura. És clarament la iconografia del guerrer victoriós. Presenta dos problemes en quant a forma de representació: - David és un personatge de l’Antic Testament, pel que mai se l’havia representat nu.\n- Actitud pensativa, tot i la simbologia victoriosa. Per això s’han plantejat diverses hipòtesis sobre qui pot representar. En funció de la seva interpretació, varia el seu significat. La nuesa pot remetre a l’antiguitat, com a recuperació de la tipologia més important; s’estaria representant un heroi o Déu, i seria símbol de puresa, de veritat. L’estudi de la composició és justificable per la seva visibilitat en rodó i les múltiples vistes (ha de ser llegible des de totes). S’inspira en models de l’antiguitat, sobretot pel rostre i el barret d’ala ample (típic pastors), com a escultura d’Antinoo.\nLes interpretacions s’ha agrupat en 4 blocs: - Reflex de la situació política: derrota del poderós per part del feble amb astúcia: victòria de la República de Florència sobre el Ducat de Milà. Això explicaria que quan els Mèdici són exiliats, l’escultura vagi a parar al palau de la Signoria. La cronologia llavors hauria de ser primerenca, propera als anys 30. Al casc de Goliat apareixen unes aus, símbol heràldic dels Visconti.\n- No seria David, sinó Mercuri, que ha tallat el cap a Argos, ja que molts trets són els mateixos: barret, botes amb ales... Els autors que defensen aquesta interpretació, com Parronchi, veuen a la mà, no una pedra, sinó una bossa amb diners (Mercuri és el protector dels camins i el comerç) Per això, la haurien encarregat els Mèdici, en honor de la seva carrera comercial.\n- Encàrrec per un enllaç matrimonial: triomf de l’amor cast (espiritual) sobre l’amor carnal (passional). Això explicaria aquesta nuesa tan poc sexual, de cos androgin. Al casc de Goliat es representa el triomf d’Eros, un carro que avança tirat per putti. Interpretació d’Avery.\n- La relaciona amb un certamen literari de l’època, celebrat a Florència, i que va ser guanyat per Alberti (que va escriure una peça que parlava sobre Mercuri) 42 Renaixement en el segle XV Les interpretacions recents defenen que l’ambigüitat David-Mercuri és volguda per part del comitent, per usurpar un símbol de la República.\nEntre el 1443-1453 es produeix la estada a Pàdua de Donatello, els motius de la qual encara són un enigma. Tradicionalment, es deia que Florència havia caigut en un cert conservadorisme i cultura autocontemplativa, pel que Donatello marxa cap al nord en busca d’encàrrecs més suggestius i moderns, pel que s’allunyaria dels Mèdici. Aquesta teoria ha estat descartada, perquè Donatello mai es distancia d’ells, tal com ens mostren les fonts. Altres parlen de motius polítics, d’una aliança Florència-Venècia. A Pàdua realitzarà: * Retaule de la basílica del Sant Antoni de Pàdua  el que veiem actualment és una reconstrucció del 1895 (de Camillo Boito) És una obra feta entre el 1443 i 1453, ja que quan Donatello marxa, encara no estava muntat. Però en època barroca, es desmunta per fer-ne un de nou, per que l’estructura serà malmesa i només es varen conservar escultures i relleus. De Donatello, són obra les 7 escultures (Mare de Déu, dos bisbes, dos Sants locals i St. Francesc i St. Antoni de Pàdua), els 4 relleus dedicats als miracles de Sant Antoni i els relleus de la base on apareixen àngels músics amb Crist al centre. A la part posterior, en marbre, va fer el relleu Deposició de Crist al sepulcre. Tots els elements decoratius són neoclàssics, perquè l’estructura és la del segle XIV. S’han plantejat diverses hipòtesis de reconstrucció de com devia ser l’obra de Donatello. S’ha definit que la temàtica del retaule és la “Sacra Conversazione”, perquè apareixen personatges de diverses èpoques conversant entre ells, concebuts en un espai i temps unitari: Mare de Déu al centre, amb els personatges al voltant i els relleus com a predel·la. Estaria coronat per un frontó semicircular amb les puntes acabades en volutes. Estructura bifront, pel que les escultures són polifacials i hi ha relleus a ambdós costats.\n- La Mare de Déu és molt hieràtica, amb un rostre molt idealitzat, les quals no són característiques de Donatello, sinó que és fidel a la tradició i influència bizantina.\nApareix com a tron de la saviesa.\n- Al relleu marmori ja trobem un estil molt més de Donatello. El sepulcre està fet amb tessel·les de colors, pel que abunda la policromia. Gran expressionisme dels rostres i gestos.\n43 Renaixement en el segle XV - Crist mort sostingut per àngels: és el relleu de la cara frontal, i és molt important perquè tracta una temàtica típica de la primera pintura renaixentista veneciana i el barroc: se substitueix la imatge imperant al gòtic del sagrari, que era el Crist dels dolors. Però aquí Donatello representa un Crist sent ressuscitat per àngels. Durant la contrareforma, s’interpretarà com a imatge de l’Eucaristia.\n- Relleus Sant Antoni: fets entre 1446-1449. Es conserven tots els documents, els quals ens indiquen que cobra més pel treball de polit que no pas per la fosa. No existeixen testimonis sobre que s’inspirés en cap cicle anterior, pel que va haver de llegir els textos. Pel punt de fuga, s’han aconseguit saber on anaven col·locats : el miracle del nounat i el de la mula mostren un punt de fuga més baix, una visió més frontal, pel que anirien al darrere. Els que tenen el punt de fuga més alt, anaven al davant (miracle de la cama tallada i del cor de l’avar) Cada un d’ells és més complicat que l’anterior, tant arquitectònicament i com per quantitat de personatges. Sempre situa el miracle al centre de la composició, com a protagonista. Al relleu del Miracle del cor de l’avar es pot apreciar la seqüència narrativa: obertura del sarcòfag, obertura del cofre, follia. Pel que fa al del Miracle de la cama tallada o del fill penedit, hi ha més de 100 figures, i una increïble construcció arquitectònica.\n* Il Gattamelata: Retrat eqüestre d’Erasme de Narni, un condottiere. Es considerat primer monument públic de la època moderna. Era un homenatge públic de la República de Venècia a dit condottiere per haver estès el domini a la “terra ferma”, la zona de Pàdua. Això explica el sobrenom: gattamelta, en català “el pilota”. Respon a la tipologia eqüestre, el retrat d’un militar a cavall. És de mida superior al natural, i està feta en bronze; pren com a model de l’antiguitat, la de Marc Aureli, la 44 Renaixement en el segle XV qual Donatello havia vist en directe a Roma. Aquesta tipologia es va mantenir en època medieval, sobretot al nord d’Itàlia, però en petit format destinades a decorar les tombes: funció funerària i no commemorativa. Per tant, al Renaixement es recupera la funció i les mides. L’escultura és la culminació d’un procés de recuperació, que havia iniciat la pintura de Paolo Ucello. Aquesta és el primer monument eqüestre modern però que no s’ha conservat (1438-1440), encarregat per Nico III d’Este. El cavall es mostrat en la tipologia al paso, igual que el de Marc Aureli. Presència d’elements simbòlics a la base del monument en forma de relleus. Són uns spiritelli de rostre trist, que estan desmuntant les peces d’una cuirassa; són spiritelli regiscudi. No hi havia voluntat retratística. A la base de l’escultura hi ha unes portes falses, entreobertes, recollides dels sarcòfags antics; simbolitzen les portes al paradís.\n1452: Alfons el Magnànim (rei de Nàpols) escriu al dogo de Venècia perquè li permeti tenir Donatello al seu servei, per a que li realitzi un monument eqüestre de bronze. D’aquest, només va realitzar el cap del cavall, el qual mesura 1,80 m.\nL’escultura aniria col·locada a la façana del palau d’Alfons a Nàpols. Llavors Donatello torna a Florència, i es posa mans a l’obra. Es va fixar en un cap de cavall d’època hel·lènica de la col·lecció dels Mèdici.\nObres significatives entre el 1453 i la seva mort: - Judit i Holofernes (1453-1455) Museu Signoria. Estava al Palau Mèdici-Ricardi i sembla que originàriament era el grup escultòric d’una font. Tema de l’Antic Testament, per simbolitzar la victòria del feble sobre el fort amb astúcia; aquesta és una lectura de caràcter polític. És un grup escultòric de bronze polifacial: base triangular, coixí quadrat: a Holofernes li penja una cama per cada cantó, per a que des de cada punt de vista s’entengui l’escena. La roba es converteix en un material escultòric, serveix per generar volums i contrastos de llums i ombres.\n- Maria Magdalena (1455-1460) Terracuita. Anava col·locada al baptisteri, però es conserva el Museo della Opera. Molt expressionista, ens mostra un cos aprimat i envellit.\n45 Renaixement en el segle XV d. El retrat en la escultura quattrocentista italiana Existiran tres tipologies: - retrat en bust - retrat eqüestre - retrat jacent, relacionat amb el monument funerari.\nEn el retrat renaixentista, conflueixen l’antropocentrisme i el realisme - o imitació de la naturalesa.És una de les grans innovacions de l’època, més en l’àmbit escultòric que no pas el pictòric, que es veurà influït per les monedes romanes i més tard per la pintura nòrdica.\n* RETRAT DE BUST Es van recuperar de l’antiguitat els bustos dels emperadors romans, a mitjans del segle XV, quan la societat de mercaders ja estava assentada al poder polític. Per tant, només es produïa en les elits del poder. És un procés en paral·lel a la renovació de la tipologia dels palazzo. Tot i inspirar-se en un model de l’antiguitat, presenta dues diferències de caràcter formal: - el bust estarà reposat directament sobre la superfície a la qual vagi col·locat, no tindrà una peanya integrada.\n- el tall serà més llarg, ja que no serà el coll sinó on comença el colze.\nEl model pròxim del qual prendran part de la referència seran els reliquiaris parlants, els quals reproduïen la forma de la relíquia que custodiaven; concretament, la tipologia de bust reliquiari, típica a la baixa edat mitjana. D’ells prendran les dues característiques abans mencionades; recolzats de forma plana sobre el lloc de col·locació i amb tall més llarg, espai que albergava el vidre per on s’observava la relíquia.\nParlem de tres etapes en l’evolució del retrat en bust: 1r: un dels primers conservats és el bust de Niccolo Uzzano, una obra de terracota policromada, de la qual es desconeix l’autor i ha estat atribuïda a Donatello. Però un dels millors exemples d’aquesta fase és el retrat de Piero de Mèdici (1453) de Mino da Fièsole.\nEls retrats d’aquesta època estaven datats i signats en la pròpia obra, el que denota que eren molt preuats. No obstant, alguns autors defensen que ho feien per “corregir l’error” dels romans, els quals no identificaven els seus bustos i això dificultava enormement la identificació.\nEn aquesta fase, es caracteritzen per ser retrats molt frontals, on al bust s’assenyala el centre (a partir d’un botó o una costura), respecte al qual s’inclina el cap a un cantó o altre per tal d’introduir 46 ...\nRenaixement en el segle XV - Renaixement part 4: pintura; Silvia Canalda (2013) Apunte\nRenaixement en el segle XV - Renaixement part 3:pintura; Silvia Canalda (2013) Apunte\nRenaixement en el segle XV - Primera parte Renaixement Canalda (2013) Apunte\nRenaixement en el segle XV - EL CONCEPTO DE RENACIMIENTO (2017) Apunte\nRenaixement en el segle XV - Arquitectura i urbanisme, Itàlia segle XV (2015) Apunte


ValNet Empresa de Pilota » HA ARRIBAT EL MOMENT\nDissabte 15 de juliol en el trinquet de Llíria. Ha arribat el moment de decidir qui són els nous campions de la Copa Diputació de València en la modalitat d’escala i corda, l’altra gran competició per equips del món professional juntament amb la Lliga. Amb faixa roja, l’equip de Vinalesa de Puchol II i Monrabal. I vestint de blau, la parella de Montserrat amb Marc i Pere.\nAmbdues formacions han demostrat ser les mereixedores d’estar en la batalla final. Així ho diuen els resultats però també el joc que han desplegat. Demà veurem si Puchol II continua exercint de número u de la modalitat, com ha fet durant tota la competició, acompanyat del recuperat Monrabal, que ha tornat amb la millor versió. Els dos pilotaris repeteixen presència en la final un any després.\nPer a l’escaleter de Vinalesa és la cinquena final… en deu edicions de vida de la Copa. Seria el tercer títol. Els números de Monrabal també són de traca: quatre finals amb la d’este dissabte i l’opció de ser campió per segona vegada.\nO tal vegada s’imposen les ganes de Marc per aconseguir el seu primer títol oficial com a professional. El de Montserrat volia llevar-se la punxa de la Lliga i vaja si ho ha fet. Està com un bou. Resta pilotes impossibles i és capaç d’acabar el quinze des de qualsevol lloc i situació, per complicada que siga.\nI amb ell Pere, altre que amolla bombes i que es troba davant del repte d’afegir la Copa al seu palmarés després d’aconseguir la Lliga de l’edició del 2016. El de Pedreguer està en el millor moment de la seua carrera esportiva.\nLa solució, a partir de les 18.00 hores. La sessió començarà a les 16.45 amb una partida de juvenils.


051 - Gestió emocional. Gestiona les teues emocions per a augmentar el teu benestar\nActivitat 051 - Gestió emocional. Gestiona les teues emocions per a augmentar el teu benestar\nLes emocions tenen un paper bàsic en la nostra vida i van determinant el nostre estat d'ànim. Aprendre a gestionar-les ens ajudarà a comprendre'ns cada dia més i a viure amb un major benestar. Les emocions no són ni bones, ni roïnes. Cada emoció té una funció positiva en la nostra vida, l'important és conèixer-la i permetre-la. Saber interpretar de què ens parla cada emoció i aprendre a gestionar-la ens ajudarà a relacionar-nos de forma més sana amb nosaltres i amb els altres.\nMoltes vegades, la falta d'educació emocional junt amb les ferides produïdes pel fet de viure en pilot automàtic, ens fa estar deprimits, tenir atacs d'ansietat o tenir molts alts i baixos emocionals que es reflecteixen en la nostra salut i en les nostres relacions.\nCada emoció es localitza en una part del cos. En aquest taller es relaciona cos i emocions per a aprendre a viure de forma més plena. Aquest no és només un taller d'emocions, és molt més. És un taller on cos-ment i emoció caminen de la mà.\nAquest taller està dirigit a persones que se senten inestables amb les seues emocions, que s'enfaden o discuteixen amb facilitat amb els altres, que noten tensions en el seu cos, cansament, estrès, estats de decaïment, persones que estan en un camí de trobada amb la seua verdadera identitat.\n-Connectar amb l'emoció.\n-Aprendre a gestionar les emocions negatives.\n-Gestionar els enfadaments.\n-Millorar la relació amb un mateix i amb els altres.\n-Augmentar el benestar.\n-¿Què són les emocions i per a què ens serveixen?\n-Tècniques de psicologia per a gestionar les emocions.\n-Com es manifesten les emocions en el cos.\n-El diàleg emocional.\nLa metodologia de treball es caracteritza pel disseny de pràctiques interactives, que tenen en compte les necessitats dels participants i les seues preferències. És un taller pràctic, amb una base de teoria per a una millor comprensió i assimilació dels continguts del curs. Es treballarà en grups de màxim 14 persones, per a una atenció adequada i personalitzada.\nLa duració del curs és de 4 sessions. Implementades una vegada a la setmana. Cada sessió té una duració de 2 hores.\nPressupost 64 euros/hora X 8 hores = 512 euros\nL'activitat es realitzarà de maig a juliol o de setembre a novembre. Incloent-hi els caps de setmana.\nTags: Dones Majors Salut


L’Ajuntament ha creat un mapa que plasma todes las plaques y faristols commemoratiuss instal·lats a Barcelona en record dels fets més destacables de la ciutat. Tant els que ja ho estan com els que estan en procés de ser col·locats. El mapa digital queda representat per 30 faristols i 53 plaques en homenatge a diferents personatges o col·lectius, i recull la tasca del Comissionat del Progama de Memòria des del gener del 2016.\nEls elements instal·lats a la via pública volen senyalitzar indrets destacats de “la memòria democràtica de Barcelona” i marcar els llocs “que mereixien ser explicats perquè s’hi va produir algun esdeveniment social, cultural o polític que van permetre assolir cotes més altes de llibertat i d’igualtat”. A més, el comunicat de l’Ajuntament remarca que les plaques i faristols repartides arreu del municipi volen “transmetre a la ciutadania aquest llegat d’esforç i exemplaritat dels qui van protagonitzar actes contra la tirania, rebel·lions, o esforços contra les diferents opressions i injustícies” i en destaca la lluita feminista.\nPer territoris, el districte amb més presència de senyalitzacions històriques és Ciutat Vella. Com recull Europa Press, allà és on s’ubiquen homenatges com el que commemora l’assassinat del sindicalista Salvador Seguí i les víctimes del bombardeig del 1938.\nUn tribunal investiga l’atac al faristol antifranquista davant la comissaria de Via Laietana\nUna jutgessa obre diligències prèvies per "possible infracció penal" i requereix a la Policia Naconal les gravacions de les càmeres de seguretat


La pista de gel Skating Club de Barcelona tanca després de gairebé 50 anys d'història\nLa pista de gel Skating Club tanca després de gairebé 50 anys d'història\nL'empresa porta des del febrer en concurs de creditors i el local es convertirà en un supermercat de la cadena francesa Carrefour\ndimarts 8 de juny 2021\nAlguns efectes de la pandèmia van ser immediats i altres es van veient progressivament. Durant els últims mesos hem vist tancar comerços i restaurants emblemàtics, i ara ha sigut el torn de l'Skating Club de Barcelona de l'Eixample (Roger de Flor, 168). La pista de gel tanca definitivament després de no haver pogut obrir des de l'inici de la pandèmia i posa el punt final a una història que ha durat 47 anys.\nL'empresa propietària porta des del febrer en concurs de creditors i el local es convertirà en un supermercat de la cadena francesa Carrefour.\nEl tancament ha mobilitzat molts barcelonins a través de les xarxes socials sota el 'hashtag' #SalvemSkating, i fins i tot s'ha creat una petició al portal change.org que demana a l'Ajuntament la reobertura de la pista de gel o la creació d'una nova en un altre espai de la ciutat.\nEl tancament de l'Skating Club suposa un cop per al patinatge artístic sobre gel barceloní i català. A partir d'ara només quedarà una pista de gel fixa a la ciutat, la del FC Barcelona.\nNO T'HO PERDIS: Coses per fer el juny a Barcelona


Brexit: Merkel marca una línia dura davant l’adeu britànic a la UE | Internacional | EL PAÍS Catalunya\nMerkel marca una línia dura davant l’adeu britànic a la UE\nAlemanya nega la possibilitat de negociar la relació futura abans d’aclarir els termes del divorci\nBerlín / París / Madrid / Roma 29 MAR 2017 - 21:45\tCEST\nUna manifestant disfressada de Theresa May. ANDY RAIN EFE\nAlemanya posa condicions\nDesprés d’una reacció inicialment tèbia, el Govern alemany ha endurit progressivament la seva actitud respecte a les futures negociacions per a la sortida del Regne Unit de la UE. Berlín creu que abans de començar a parlar de la futura relació UE-Regne Unit, serà necessari tancar el contracte de divorci.\nDues persones a la Porta de Brandemburg. Reuters\n“Les negociacions han d’aclarir primer com desfarem els nostres vincles actuals, i només quan aquesta qüestió hagi estat aclarida podrem, espero que aviat, començar a parlar de la nostra relació futura”, va assegurar el dimecres la cancellera Angela Merkel a Berlín. Amb aquesta negativa, la líder més poderosa d’Europa envia un missatge de confrontació a Londres, que preferiria iniciar les dues converses de forma paral·lela.\nEn les negociacions que s’acosten, els diners seran una de les grans pedres a la sabata. El Govern alemany ni confirma ni desmenteix el càlcul de la Comissió Europea de 60.000 milions d’euros en factures pendents. Berlín aposta perquè Brussel·les –que portarà la veu cantant en les negociacions– acordi primer amb Londres un mètode de càlcul i que d’aquest mètode s’arribi a una quantitat concreta. Malgrat aquests plans inicials, totes les parts involucrades són conscients que tenen per davant negociacions complexíssimes de les quals ningú sap gaire bé com poden acabar.\nMerkel va reiterar la seva idea que, fins i tot fora de la UE, Alemanya i la resta de socis mantindran una estreta relació amb el Regne Unit. El seu ministre d’Afers Exteriors, el socialdemòcrata Sigmar Gabriel, va anar més enllà en reclamar “una amistat” entre els dos blocs. Malgrat aquesta mà estesa, Berlín llança alguns advertiments.\nFonts d’Exteriors insisteixen, per exemple, que l’oferiment d’amistat no pot fer oblidar que el Regne Unit ha deixat de formar part de la “família dels Vint-i-set”. “Esperem que els britànics ho tinguin clar”, insisteixen aquestes fonts. Amb aquest avís, ressalten una idea fonamental que Merkel ha repetit en els últims mesos: les llibertats garantides per la UE no es poden trossejar. És a dir, Londres no podrà triar el que més li convingui del catàleg –mobilitat de béns o capitals– i rebutjar el que considera més enutjós –lliure moviment de persones–.\nLa perspectiva d’un Brexit dur ha impulsat Berlín al convenciment que, abans de res, és necessari mantenir la unitat dels 27 membres que romanen en un club amenaçat per l’auge de moviments nacionalistes europeus i per una nova Administració nord-americana defensora fervorosa del Brexit.\nFrança vol recuperar un paper protagonista en la UE\nFrança veu en el Brexit una oportunitat per reforçar la integració europea d’acord amb els interessos francesos. La UE posterior al Brexit, segons el president François Hollande, implica facilitar les cooperacions entre un nombre reduït de països en àmbits concrets: la famosa Europa de diverses velocitats. Hollande cita la defensa comuna, que fins ara requeia en l’OTAN, com un d’aquests àmbits en què els europeus han d’avançar en els propers anys. En el consens republicà, que comparteixen els partits tradicionals, la sortida del Regne Unit permet als francesos, desdibuixats fa uns anys per la puixança alemanya, reprendre un paper protagonista. Però, França, immersa en una campanya electoral, no pot donar res per segur. La ultradretana del Front Nacional Marine Le Pen, amb probabilitat alta de classificar-se per a la segona volta després de l’elecció del 23 d’abril, té una visió oposada del Brexit. Al seu programa, hi figura un referèndum sobre la sortida de França del club. La possibilitat del Frexit és al centre de la campanya.\nHollande va assegurar, aquest dimecres des de Jakarta (Indonèsia), on es troba de visita oficial, que el Brexit serà “dolorós econòmicament”, i que el Regne Unit haurà d’enfrontar-se a costos “en termes de treball, circulació lliure i possibilitats financeres”. Un procés que “ja ha començat amb la instal·lació d’empreses en territori francès”, va dir el president francès, que d’altra banda va assegurar que la intenció de França no és en cap cas “castigar” el poble britànic.\nMadrid aposta per un acord transitori\nEspanya és partidària d’un acord transitori que esmorteeixi l’impacte del Brexit. Convençuda que en dos anys no serà possible pactar el nou marc de relacions entre el Regne Unit i la UE, Madrid advoca per concedir a Londres un tracte privilegiat mentre arriba un acord de lliure comerç que haurà de ser confirmat pels parlaments dels 27. No es tracta de generositat, sinó de pur interès. Espanya serà un dels països més perjudicats per l’espantada britànica: el Regne Unit és la primera destinació de les inversions espanyoles a l’estranger, el seu primer mercat turístic i la balança comercial és favorable a Espanya. A les illes britàniques hi viuen uns 300.000 espanyols i a Espanya, entorn de 800.000 britànics. Malgrat això, el Govern es nega a buscar acords bilaterals i remet als emissaris britànics el negociador comunitari, Michel Barnier. Amb una excepció: Gibraltar. Si el penyal vol mantenir una relació especial amb la UE, haurà de passar per un pacte entre Madrid i Londres.\nEl bloc de l’Est busca un bon acord per als seus ciutadans\nEls països de l’Est, que tenen un bon nombre dels seus ciutadans treballant al Regne Unit tenen molt a perdre amb el divorci britànic de la UE. No només es queden sense un aliat tradicional en el club comunitari, sinó que es veuran àmpliament afectats si els futurs acords limiten el dret a viure i treballar al Regne Unit dels seus nacionals. Per això, l’anomenat Club de Visegrad (Polònia, República Txeca, Eslovàquia i Hongria) ha amenaçat de vetar a Brussel·les qualsevol tipus d’acord que els perjudiqui. En aquest assumpte Polònia porta la veu cantant, no només perquè exporta més treballadors al Regne Unit –més d’un milió– sinó també perquè la sortida britànica ha obert la porta a la idea de l’Europa de diferents velocitats a la qual el Govern de Llei i Justícia tant s’oposa. Varsòvia, això sí, vol capitalitzar de la millor manera possible el Brexit i ha anunciat mesures per atreure a Polònia grans companyies financeres i llocs de treball.\nItàlia demana un diàleg amistós\nEl Govern italià “no va rebre amb alegria” el resultat del referèndum del Regne Unit, però va mostrar respecte per la voluntat dels votants i ha optat pel pragmatisme per minimitzar els danys de la sortida i protegir els interessos econòmics. El primer ministre, Paolo Gentiloni, va visitar la seva homòloga britànica, Theresa May, el passat mes de febrer, només dos mesos després de prendre possessió del seu càrrec, i li va traslladar la intenció del seu Govern d’afrontar les negociacions del Brexit “en una manera amistosa i constructiva”. “No serà una negociació simple, però sabem que hem d’afrontar-la, i aquesta serà la posició d’Itàlia, en manera amistosa i constructiva, no tenim interès en un procés disruptiu entre Europa i el Regne Unit”, va incidir Gentiloni, antic ministre d’Exteriors. El més important per a Itàlia, que el dissabte passat va allotjar les celebracions pel 60è aniversari del Tractat de Roma, és reforçar la Unió Europea i aconseguir la unitat dels Vint-i-set per aconseguir “el millor acord possible” amb el Regne Unit.


ELS 7 HÀBITS DE LA GENT ALTAMENT EFECTIVA. COVEY, STEPHEN R.. 9788449322747 La Memòria ´\nGairebé tothom intueix que el seu comportament, tant en el treball com en la seva vida privada, podria millorar en molts aspectes, però molt pocs saben com assolir-ho. Stephen R. Covey, el anomenat Sòcrates americà, no dóna consells paternalistes, ni es dedica a sermonejar sense raó. El seu mètode és clar i eficient: gairebé un curset dividit en set etapes que el lector haurà d assimilar y posar en pràctica pel seu compte, adaptant-les a la seva personalitat i aplicant-les lliurement en tots els àmbits de la seva vida quotidiana. Per això l autor fa servir anècdotes penetrants i significatives destinades a fer-nos reflexionar sobre cadascun dels nostres actes i sobre el mode d accedir al canvi, a la veritable pau mental. El resultat de tot plegat és la construcció d una seguretat en hom mateix a partir del desenvolupament del propi caràcter, de la integritat, la honestedat i la dignitat humana necessàries per transformar el nostre univers laboral i íntim en quelcom autèntic i intransferible.\nVista previa: ELS 7 HÀBITS DE LA GENT ALTAMENT EFECTIVA


LA SERRANIA EN VALENCIÀ: JUGALLENGUA\nCom que ja queda poc per a les festes de Nadal i Reis i hi tindreu molt de temps lliure, he pensat que, a banda de comprar i obrir regals, menjar torrons i "tot això i allò" (com deia un famós poeta valencià que es deia Vicent Andrés Estellés i que a mi m'agrada molt), potser voldreu dedicar una miqueta de temps a jugar aprenent valencià.\nAcí us deixe l'enllaç des d'on podeu descarregar un joc que es diu Jugallengua, per practicar el valencià jugant. Hi podeu triar el nivell i l'aspecte concret de la llengua que voleu treballar (Accents i dièresi, apòstrof i contraccions, vocabulari...). Us aconselle triar el nivell 1 i practicar els aspectes que hem vist fins ara a classe.\nHeu de saber que les coses que hem treballat al llarg de la primera avaluació, no podeu oblidar-les, perquè sinó no podreu arribar a dominar la llengua. Així, doncs, per a la segona avaluació no només haureu de saber el que donarem en la segona avaluació, sinó també el que hem donat en la primera, sinó no podreu aprovar i, el que és més important, no podreu aprendre bé la llengua. Per tant, no us anirà malament que repasseu una miqueta, encara que siga jugant, el que hem donat en la primera avaluació...\nAh! I a la dreta del nostre blog, on posa "Eines de llengua", he afegit un enllaç que es diu "Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià", on es pot trobar informació sobre aquests exàmens (convocatòries, exemples d'exàmens i solucions, requisits...) i es poden baixar programes per autoaprendre valencià. Això no és per a vosaltres, però potser alguns dels vostres pares o mares sí que hi estaran interessats i els podreu ajudar si els dieu aquesta adreça, no?\nanoniumo 15 de desembre de 2009 a les 11:18\nbamos esto es muii divertido\nAnònim 27 de gener de 2010 a les 13:47\nHo podrien fer en català no?\nTeresa 27 de gener de 2010 a les 16:47\nCom dius, Anònim?\nfran 24 de febrer de 2010 a les 17:38\nTeresa 24 de febrer de 2010 a les 19:43\nFran, "hola" és igual en castellà que en valencià, és a dir, amb "h" :-)\nALTRES LLIBRES DE L'ESTIL DE "EL GUARDIÀ DE L'ANEL...\nELS COMENTARIS D'AQUEST BLOC\nIDEES PER A NADAL I REIS (2)\nIDEES PER A NADAL I REIS (1)


VAN GOGH, ENTRE L’ANGOIXA EXISTENCIAL I L’EUFÒRIA CREATIVA – Barberà del Vallès – Portal d'entitats\nVAN GOGH, ENTRE L’ANGOIXA EXISTENCIAL I L’EUFÒRIA CREATIVA\nPublicat el 6 desembre 2019 per Pilar\nL’esperada sessió de Jordi González ens va tornar a agradar molt. Aquesta vegada ens va venir a explicar com van Gogh va anar agafant les tècniques que fan dels seus quadres unes obres especials. Unes pintures que arriben a l’espectador sense explicació, que les entén fàcilment perquè són fruit de la sinceritat de l’artista.\nDurant la sessió vàrem visionar una seixantena de dibuixos i pintures de Van Gogh. Ens vàrem aturar en les més destacades en la seva vida. Les que van suposar un canvi enriquidor per a la seva obra.\nVincent Willem van Gogh va néixer l’any 1853 fill d’una família benestant i culta on la mare especialment li va transmetre i afavorir la seva afició i habilitat per dibuixar. A 16 anys va entrar a treballar en una galeria d’art. L’any 1873, li proposen el trasllat a la filial de Londres, que accepta. Aquí viu aïllat, llegeix llibres de religió i comença a perdre interès per la feina així que l’acomiaden. Però el seu fervor religiós creix i se’n va a evangelitzar als miners en una zona de condicions realment dures.\nDel seu germà Theo ja comença a rebre ajut econòmic, decideix capgirar la seva vida i dedicar-se a la pintura. Té vint-i-set anys.\nEl 1880, s’estableix a Brussel·les. Fa tot d’esbossos i dibuixos basats en les pintures de Millet, representant personatges de pagesos i miners. Segueix dibuixant, però ara ja mostren la denúncia social, amb estètica miserabilista. Els temes son incisius, punyents, on les persones expressen els seus dolors. A més aquests dibuixos no es venen perquè no serveixen per decorar les cases de qui les poden comprar.\nDurant la primavera del 1885, pinta la que es considera una de les seves grans obres, Menjant patates. Fins aleshores, els seus esforços s’havien centrat sempre en la representació d’una figura, i aquí es troba amb la dificultat d’haver de coordinar cinc. Les estampes japoneses que copia li donen la clau de la forma i de l’espai. Estudia els colors complementaris. Aconsegueix d’anar afegint colors més rics i lluminosos a la paleta. Els vermells, grocs i blaus, amb els seus complementaris, ja es poden apreciar en quasi totes les seves pintures d’aquest període. Exaltat per la intensitat del clima artístic de París, entre altres coses aprèn en aquesta època l’aplicació del contrast complementari, contraposar un dels tres colors bàsics (groc, vermell i blau) a la barreja formada pels altres dos.\nEl febrer de l’any 1888, se’n va de París i es trasllada al sud de França, a Arle. Durant aquest període, comença a utilitzar les pinzellades ondulants i els grocs, verds i blaus intensos que caracteritzen la seva obra pictòrica dels darrers temps. Van Gogh es passa tot l’estiu pintant paisatges a l’aire lliure. Lloga una part de l’anomenada casa Groga. Poder disposar de gran espai li fa pensar novament en un projecte somniat de fa temps: fundar una comunitat d’artistes. Fa venir a Gauguin. És aquest qui impulsa Van Gogh a pintar llocs històrics d’Arle, i així treballen plegats. Tot seguit, però, les diferències personals es fan evidents i, la convivència, difícil. Menys de dos mesos després de l’arribada de Gauguin, comencen a tenir violents enfrontaments, que culminen en una baralla en la qual Van Gogh, amb una navalla, es talla un tros de l’orella esquerra. Gauguin se’n torna a París.\nEl mes de maig del 1889, Van Gogh ingressa a l’hospital psiquiàtric de Sant Romieg de Provença, on té dues habitacions a la seva disposició, una de les quals li fa de taller. Durant la seva estada aquí, la clínica i el jardí es converteixen en el tema principal de la seva pintura en què mostra una gran vitalitat rítmica i una gran conjunció de colors. En aquesta època, la seva pintura es caracteritza per la presència de remolins. Quan ja el deixen sortir a passejar pels volts de la clínica, comença obres en què els temes són pins, xiprers i oliveres. Desenvolupa els efectes pictòrics dels arbres, els troncs sinuosos. A Saint Romieg, torna a sentir la necessitat de copiar pintors que admira, per la qual cosa demana al seu germà Theo que li enviï làmines de reproduccions, el color de les quals interpreta a la seva manera.\nEl gener del 1890, rep la invitació per a participar en una exposició a Brussel·les. És en aquesta exposició que ven l’obra La vinya vermella.\nEl febrer del 1890, ha decidit d’abandonar la clínica. Després d’una breu estada a París amb el seu germà, decideix d’establir-se a Auvers-sur-Oise on l’activitat artística s’intensifica. En dos mesos, pinta més de setanta quadres. Els paisatges d’Auvers li agraden.\nEl 29 de juliol del 1890, a l’edat de 37 anys, va morir. Malgrat la qualitat de l’obra, calgué esperar a la seva mort perquè els mèrits li fossin reconeguts i es convertís en una gran figura de la pintura.\n‹ DEMÀ NO HI HA ESPLAI!\nS’APROPA LA FESTA DE NADAL! ›


Cort detecta «irregularitats» al conveni de Cirer per cedir solars al Bisbat\n17 abril 2021 06:34\nAl cas de Son Ferragut existeix una incompatibilitat en els usos que marca el PGOU\nLaura Morral | 11 novembre 2007\nL'Ajuntament de Palma ha detectat «irregularitats» en el conveni que signà el maig de 2006 l'anterior Consistori presidit per l'exbatlessa del PP, Catalina Cirer, amb el Bisbat de Mallorca a través del qual els conservadors es comprometeren a donar, de forma gratuïta, sis solars en benefici de la institució religiosa perquè es construissin més esglésies dins Ciutat. Ara, el Consistori de progrés es veu obligat a revisar, de nou, aquest acord, fruit de les presses de l'anterior govern per tancar aquest «polèmic» tracte, tan criticat pels grups que llavors estaven a l'oposició (EU-EV, PSM i PSOE) perquè implicava la privatització de sòl municipal en detriment d'altres usos públics que haguessin beneficiat tota la ciutadania de Palma.\nFonts municipals assenyalaren a aquest diari que, en concret, al solar de Son Ferragut existeix una incompatibilitat en els usos que marca el PGOU i l'activitat eclesiàstica que el Bisbat hi vol desenvolupar. Aquest solar és un dels quatre que encara queden per cedir però les fonts consultades no han negat que aquest mateix problema es pugui repetir a la resta de parcel·les que ja estan compromeses.\nEl planejament urbanístic de Palma marca que el solar de Son Ferragut s'ha de destinar per a «usos socials», la qual cosa impedeix que en aquest emplaçament s'hi pugui construir una església. En canvi, l'execució d'aquest equipament religiós fou el compromís que adquirí el Bisbat amb Cort, en el mencionat conveni. La cessió dels solars es feu efectiva malgrat existir aquestes «incompatibilitats». «L'ús social ni inclou ni permet la construcció d'esglésies», afirmaren les mateixes fonts municipals. Per això, el Consistori cercarà una fórmula per poder compatibilitzar ambdues activitats sense la necessitat de modificar la normativa urbanística. Una de les solucions seria, la possibilitat de fer un parc públic a la mateixa parcel·la on, en principi, també s'hi hauria d'ubicar l'església.\nCal recordar que la cessió gratuïta d'aquests terrenys supera àmpliament els 11.000 metres quadrats de superfície amb un valor cadastral de devers 4 milions d euros. Els sis solars s'ubiquen a Son Güells (3.665 metres quadrats), a Son Dameto -aquest dos ja efectius- (2.160), a Son Peretó (1.000) a Son Puigdorfila sud i el de Son Ferragut (2.500). A canvi, el Bisbat en cedia dos al Consistori, un al carrer de Capità Salom, que no és més que la reversió al municipi d'una donació anterior i l'altre a Son Oliva, que junt amb l'anterior sumen només 3.500 metres quadrats, amb un valor cadastral d'1,6 milions d'euros. L'església també es comprometé a obrir al públic els jardins del Bisbat.


Desarticulat un clan gitano molt cruel que reclutava discapacitats per estafar-los\nEls Mossos d'Esquadra han detingut sis persones de la mateixa família | Els tancaven a casa, els hi feien demanar microcrèdits, els agredien i n'havien abusat sexualment\n13/07/2018 10:22 | Actualitzat a 13/07/2018 10:37\nEls Mossos d'Esquadra han desarticulat un clan familiar gitano i han pogut detenir a sis persones, cinc dones i un home, tots de nacionalitat espanyola d'entre 19 i 50 anys i veïns de Cornellà, Badalona i Sabadell, que es dedicaven a reclutar persones amb discapacitats psíquiques per cometre delictes. Els captaven en menjadors socials, aprofitant la seva vulnerabilitat i els tancaven a casa seva on els obligaven a fer tasques domèstiques, a demanar crèdits i serveis al seu nom i també eren víctimes d'agressions i abusos sexuals.\nEls Mossos d'Esquadra van poder explotar una investigació que feia mesos que durava fent les detencions i podent imputar policialment als detinguts els presumptes delictes de pertinença a grup criminal, tràfic d'éssers humans amb finalitats delictives i estafes continuades.\nEls captaven en menjadors socials aprofitant la seva vulnerabilitat\nLa investigació es va iniciar el novembre de 2017 quan els investigadors van trobar indicis de l'activitat delictiva del clan familiar el qual captava i posteriorment explotava persones d'edat avançada, amb discapacitats psíquiques i amb un estat d'exclusió social molt elevat. Principalment els localitzaven en menjadors socials de zones de l'àrea metropolitana de Barcelona.\nUna vegada captats i portats als domicilis ocupats dels membres del clan els obligaven a realitzar tasques de neteja domiciliàries, els maltractaven físicament, els donaven per menjar només un entrepà i una aigua al dia, a banda d'utilitzar-los per obtenir crèdits i fer compres finançades, fins i tot amb documentació falsificada.\nMàxima crueltat de la banda contra persones en situació de vulnerabilitat\nEl modus operandi del grup criminal clan demostra una crueltat destacable vers aquestes persones en situació de vulnerabilitat. A banda de l'abús que suposaven les tasques de neteja i recollida d'aigua amb galledes de les fonts públiques properes als domicilis que els encomanaven, els finançaments sol·licitats gaudits pel clan amb càrrec a les víctimes generaven progressivament avisos de morositat cap a les persones captades. Quan finalment les financeres denegaven més crèdits, els membres de l'organització feien fora de casa les víctimes i en captaven de noves.\nEls Mossos el passat 10 de juliol van assaltar, amb el suport d'agents de l'ARRO, dos domicilis on resideixen els membres del clan familiar, un a Badalona i l'altre a Sabadell i van detenir sis persones, cinc dones i un home, com a presumptes autors d'un delicte de pertinença a grup criminal, tràfic d'éssers humans amb finalitats delictives i estafes continuades.\nAgressions físiques i abusos sexuals\nLa policia catalana va poder alliberar d'un dels pisos escorcollats una dona que una vegada en llibertat va denunciar també maltractaments físics i, fins i tot, una temptativa d'abús sexual per part d'un home del clan. Arran de la documentació comissada els investigadors han descobert dues víctimes més, possiblement anteriors a la investigació policial en curs. En les entrades també es van trobar els documents dels crèdits demanats per les persones captades pel clan familiar, la majoria, contra la seva voluntat.\nDos membres del clan a presó, els altres en llibertat\nEls detinguts han passat a disposició judicial aquest dijous 12 de juliol i el jutge que instrueix el cas n'ha enviat una a presó. Els altres detinguts han quedat en llibertat amb càrrecs. Un altre membre del clan familiar ja no va ser detingut en l'operació, ja que ja estava ingressat a Quatre Camins per causes penals anteriors. Els Mossos d'Esquadra no descarten poder detenir més persones relacionades amb aquest clan gitano.\n#Cornellà de Llobregat #Mossos d'Esquadra #Estafa #Sabadell #Segrest #Badalona


Olora la pluja: Gymnopédie o rebuig desvergonyit\nGymnopédies: peces lleugeres però atípiques que desafien deliberadament nombroses regles de la música clàssica i la contemporània mateixa. Aquest rebuig desvergonyit per les convencions és tanmateix poc perceptible per a l'oient car la música és portada per una forta càrrega emocional i l'elegància de la narració.\nHas marxat sense fer a penes cap soroll. Has dit "adéu", com solem dir nosaltres quan ens acomiadem. Abans de fer-ho, he tocat fugaçment els teus dits gelats. Tres segons, quatre segons acàs, recolzada la teua mà al meu muscle mentre algú altre et feia una pregunta que no he escoltat. Hi ha persones amb qui només cal eixe breu espai de temps per connectar-se i transmetre emocions. Tu n'ets una d'elles, pur sentiment, art fet persona.\nEns has sorprés. Una vegada més ens has sorprés a tots. Ja ho has ben vist: ens has deixat sense paraules; bocadats. Escric tot açò com si estiguera llegint-ho, com hem estat fent durant tota la vesprada, com hauria d'haver fet anit, ja ho sé. Et costarà perdonar-me la falta. Potser t'hauria d'haver portat algunes lletres meues per a hui. M'ho vas demanar i no t'he fet cas. Quina ràbia oblidar aquelles petites coses que poden fer feliç algú molt gran.\nTu, que t'estimes tant la vida i tant lluites per ella, escrius banalment de la mort. Deixa-la a un racó, a aquesta amiga. Treu-la només si és per versar joies com amb la que ens has silenciat hui. Li has demostrat ja moltes vegades que pots amb ella; res no tinc més clar que això des del dia en què, darrere d'unes teles, et vaig sentir llegir un poema de Miguel Hernàndez com no li ho havia vist fer a ningú. Encara puc recordar els primers versos, si no em falla la memòria: "Una querencia tengo por tu acento, una apetencia por tu compañía...". Quina força, quina potència. Rebutja-la desvergonyidament.\nMentre marxes, continuen sonant veus en aquella sala. Hui hem fet una nova troballa: una altra gran escriptora fins ara desconeguda que també ens ha sorprés. Dones, dones, poques però bones. Al cap, de fons, encara em sona Satie i eixa cançó amb un nom impronunciable: Gymnopédie Nº1. En algun moment es creuen mirades còmplices de dos caps que no escolten res del que senten les seues oïdes, a pesar de l'enrenou. La gent marxa a poc a poc, i mentre algú baixa les escales al cap sona una altra cançó: "Si tu me dices ven lo dejo todo". L'art, collons, com ens plena l'art.\nOlorat per Laia a 11:22\nMorning Star 31 de desembre de 2013, a les 4:22\nVa ser impresionant, ens va deixar a tots flipats, sense paraules. Quan van sonar els primers acords de la Gymnopédie Nº1, després de llegir la seua poesia, ens vam mirar tots, còmplices i bocabadats, alguns més que altres, sense saber què dir o què pensar. Va ser un silenci respectuòs amb l'ambient que s'acabava de crear. Màgia. De fet, vaig tindre la sensació de que tot, poesia i música, ho havia escoltat abans...\nI de ella no puc dir que la conega molt, però és una persona que ho viu tot d'una manera molt apasionada i sincera; d'eixes que ho donen tot en cada cosa que fan. Ens ho va tornar a demostrar.


Enguany, la desfilada de moda secreta de victòria ha estat cancel·lada oficialment - Història\nLa desfilada de moda secreta de Victoria d’enguany ha estat oficialment cancel·lada\n'Estan intentant treballar en marques i noves maneres de fer l'espectacle'.\nActualitzada el dijous 21 de novembre de 2019 a les 14:10 ET.\nEnguany, la Mostra de moda secreta de Victoria ha estat cancel·lada oficialment. El 21 de novembre, WWD va informar que els executs de la companyia havien decidit no continuar endavant amb el programa, afirmant que 'és important evolucionar la comercialització de Victoria's Secret'.\n'Reconeixem i agraïm que la comunicació de la marca, les ofertes, el contingut emocional de Victoria Secret és, òbviament, una cosa important', Stuart B. Burgdoerfer, CFO i EVP de L Brands, empresa matriu de Victoria's Secret, van admetre en una roda de premsa . '(El saló) va ser una part molt important de la creació d'aquesta marca i va ser un aspecte important de la marca i un notable èxit de màrqueting. I amb això, esbrinem com avançar el posicionament de la marca i comunicar-ho millor als clients, i això és el que es centra en John (Mehas) (director executiu de Victoria's Secret).\nDesprés d'anys de controvèrsia, incloent-hi comentaris transfòbics realitzats per la Secretaria CMO Ed Razek de Victoria i acusacions d'apropiació cultural, la marca ha decidit cancel·lar la desfilada de moda d'aquest any.\nHo explicava Shanina Shaik, model i freqüent participant a la Mostra de moda secreta de Victoria The Daily Telegraph el dimarts, 30 de juliol, que es va cancel·lar l’espectacle, Gent reportat. 'Malauradament, el Victoria's Secret Show no passarà aquest any', va al·legar. 'Estan intentant treballar en la marca i noves formes de fer l'espectacle', va explicar.\nLa notícia de la suposada cancel·lació arriba després que el programa del 2018 es convertís en el centre de molta controvèrsia. En resposta a les trucades per a un càsting més inclusiu i més diversificat pel cos, la companyia va tenir un foc per a comentaris transfòbics i fatòfons fets per Razek a Vogue. Razek no va ser acomiadat pels seus comentaris, però altres van deixar la companyia en protesta, i alguns fans van anunciar que ja no donaran suport a la marca. Razek es va disculpar posteriorment en una declaració pública, Varietat reportat.\nQuan el saló de moda del 2018 es va publicar finalment a CBS, va rebre les seves puntuacions més baixes mai; molts factors, inclosos els canvis a les xarxes i les nits aèries, podrien haver contribuït a la caiguda de la visió, però també és possible que els seguidors siguin el seu boicot previst.\nDurant els darrers mesos, Victoria's Secret va anunciar que realitzaria alguns canvis en la seva marca i, al novembre, es va incorporar a John Mehas com a conseller delegat de la companyia. No tots els canvis previstos es van revelar en aquell moment, i no es va dir res de la desfilada de moda, però la companyia va publicar un comunicat dient que estava examinant 'màrqueting, posicionament de marca, talent intern, cartera immobiliària i estructura de costos'. Va dir que la marca es va centrar en el seu 'assortiment de mercaderies' i en la publicació de 'productes i experiències que ressonen amb dones de tot el món'. Encara queda per veure què és el futur de Victoria's Secret i si la companyia compleix aquesta missió.\nTeen Vogue ha contactat a Victoria's Secret per fer comentaris.\nVoleu més de Teen Vogue? Mira això: El saló de moda de Victoria's Secret va tenir les seves notes més baixes mai


Promoció econòmica https://www.plaurgell.cat/departaments/promocio-economica https://www.plaurgell.cat/departaments/promocio-economica/@@download/image/entrepreneur-2275739_1920.jpg\nAmb el programa UBICAT podràs:\nEntrenament d’habilitats i competències tranversals i professionals, a través d’accions individuals i (si escau) grupals.\nConèixer de l’entorn productiu i apropament a les empreses, a través de visites a empreses, assistència a fires ocupacionals i/o sectorials, xerrades i conferències d’interès.\nPreparar-te per a les entrevistes i processos de selecció.\nPersones destinatàries de les actuacions subvencionades:\nLes persones en situació d'atur, les persones inactives i les persones treballadores, preferentment les que es troben en una situació de precarietat laboral.\nEs prioritzarà l'atenció dels col·lectius amb especials dificultats d'inserció laboral:\nLa persona participant s'haurà d'inscriure, a l'Oficina de Treball del SOC corresponent, com a demandant d’ocupació, com a màxim, el dia abans de la seva inscripció al Programa UBICAT.\nProductors Agroalimentaris, Restaurants i Comerços de la comarca amb servei a domicili\nAmb l’objectiu de millorar la visibilitat i promocionar els establiments que fomenten el consum i els serveis de proximitat de la comarca, us adjuntem aquest recull de productors agroalimentaris, Restaurants i comerços del Pla d’Urgell.


« Ella ha concebut per obra de l’Esperit Sant»\nEl quart diumenge de l'Advent, tan proper a la festa del Nadal, sempre ens recorda que el Fill de Déu ve a nosaltres fet carn de la nostra carn i vida de la nostra vida, gràcies al sí incondicional de Maria verge, la nostra germana. Com en els altres diumenges, la profecia d'Isaïes anuncia i prediu, fins a cert punt, l'esdeveniment. El profeta dona un senyal contrari a la voluntat del rei d'Israel, per a mostrar la voluntat de pau i vida de Déu, capaç de protegir sempre el seu poble tantes vegades com calgui, malgrat els seus governants. El rei d'Israel desitjaria un pacte per sotmetre’s a un rei estranger, però el profeta li dona la notícia de l'embaràs d'una “verge”, per mostrar que la pau i la seguretat serà possible malgrat les creixents amenaces de guerra i destrucció. Déu està intervenint en la realitat per a conduir les voluntats a la reconciliació i la pau, no a l'enfrontament, i així, aquest nen que ve i que podrà créixer en pau i amb salut, serà el signe viu de l'aliança que Déu refà amb Israel. A l'Evangeli es tracta del naixement d'un altre nen, aquesta vegada d'una verge incontestable, per mostrar amb aquest embaràs que és Déu qui té exclusivament la iniciativa: ve de l'Esperit Sant. Com abans Isaïes, ara és Déu qui s'avança a regalar aquest fill beneït que significarà el perdó dels pecats i la realitat encarnada de la presència divina prop del seu poble, dintre seu, no amb disfressa d'home, sinó com a home complet, sencer i veritable.\nMateu no narra l'obediència de Maria, que dona per coneguda, sinó la de Josep, col·laborador actiu malgrat totes les aparences i digne descendent de David el rei, que és capaç d’entendre el més important: que el Senyor ve a viure amb nosaltres, i d’actuar no com li pogués semblar més necessari o honrós, sinó com Déu li demana. Per reaccionar així, prou sabem per experiència que s'ha tenir una fermesa i disposició especial, una veritable vida de fe i coneixement del Senyor a través de l'Escriptura i del compliment dels seus preceptes amb veritat i realisme. Ara ens toca a nosaltres fer pinya amb el Senyor, i obeir per a poder contemplar i compartir la vida amb aquest Messies que és a punt d’arribar: el Déu amb nosaltres.\nLectura del llibre d'Isaïes (Is 7,10-14)\nEn aquells dies, el Senyor digué a Acaz: «Demana al Senyor, el teu Déu, un senyal prodigiós, tan avall com vulguis, a les profunditats del país dels morts, o tan amunt com vulguis, dalt al cel.» Acaz respongué: «No en vull demanar cap; no vull temptar el Senyor.» Llavors digué Isaïes: «Escolteu, doncs, casa de David: No en teniu prou de fer-vos pesats als homes que fins us feu pesats al meu Déu? Per això el Senyor mateix us donarà un senyal: La noia tindrà un fill i li posarà Emmanuel.»\nLectura de la carta de sant Pau als cristians de Roma (Rm 1,1-7)\nPau, servent de Jesucrist, cridat a ser apòstol, destinat a anunciar la bona nova de Déu, que ell ja havia promès pels seus profetes en les escriptures santes. Aquesta bona nova es refereix al seu Fill Jesucrist, Senyor nostre, el qual, pel seu llinatge humà, nasqué de David, però per l’esperit que santifica va ser constituït Fill poderós de Déu des que va ressuscitar d’entre els morts. Per ell he rebut el do de ser apòstol, missioner del seu nom a gent de tots els pobles, perquè siguin obedients a la fe. Entre aquests hi sou vosaltres, que Jesucrist ha cridat. Als cristians de Roma, estimats de Déu, cridats a ser-li consagrats, us desitjo la gràcia i la pau de Déu, Pare nostre, i de Jesucrist, el Senyor.\nLectura de l'evangeli segons sant Mateu (Mt 1,18-24)\nJesús, el Messies, vingué al món d’aquesta manera: Maria, la seva mare, promesa amb Josep, abans de viure junts es trobà que esperava un fill per obra de l’Esperit Sant. Josep, el seu espòs, que era un home bo, no volent fer-ho saber públicament, es proposava de desfer en secret l’acord matrimonial. Mentre ell hi pensava, se li aparegué en somni un àngel del Senyor que li digué: «Josep, fill de David, no tinguis por de prendre a casa teva Maria com a esposa. És cert que ella ha concebut per obra de l’Esperit Sant; ha de tenir un fill i li has de posar el nom de Jesús, perquè ell salvarà dels pecats el seu poble.» Tot això va succeir perquè es complís el que el Senyor havia anunciat pel profeta: «La verge tindrà un fill, i li posaran Emmanuel», que vol dir Déu-és-amb-nosaltres. Josep es despertà i, complint el que l’àngel del Senyor li havia manat, la prengué a casa com a esposa.\n«Els qui per causa meva perdin la vida, la retrobaran»\n«Allò que us dic en la fosca digueu-ho a plena llum»\n«Com s’ho pot fer, aquest, per donar-nos la seva...\n«Déu envià el seu Fill al món no perquè el condemnés,...\n«Alenà damunt d’ells i els digué: «Rebeu l’Esperit...\n«Ensenyeu-los a guardar tot el que jo us he manat»\n«Habita a casa vostra i està dins de vosaltres»\n«Creieu-me: jo estic en el Pare i el Pare està en...