Jorge Trías Sagnier: "Els líders del PP respectaven la justícia fins que els han investigat a ells" - Els matins\nJorge Trías Sagnier: "Els líders del PP respectaven la justícia fins que els han investigat a ells"\n"Tots els líders del PP han intentat fer veure que la Gürtel eren només casos aïllats de corrupció. Respectaven les decisions judicials fins que els ha tocat a ells", ha afirmat a l'entrevista Jorge Trías Sagnier, exdiputat del PP al Congrés i responsable de la filtració dels papers de Bárcenas, amb la comptabilitat amagada del partit, al diari "El País". Trías Sagnier recull ara les seves reunions amb Mariano Rajoy per tractar del cas Gürtel i tot l'entramat financer al llibre "El baile de la corrupción".\nJorge Trías Sagnier ha explicat a "Els matins" que es va implicar en el cas a partir d'una trucada del jutge Antonio Pedreira, que investigava el cas, demanant-li que intercedís amb Rajoy perquè deixessin de pressionar-lo. "Tenim un problema amb les pressions a la justícia i amb Consell General del Poder Judicial", afirma. "El jutge De Prada ha manifestat que ha rebut més pressions en el cas de la Gürtel que en 30 anys de professió", recorda.\nA ell, la filtració li va comportar que professionalment ho perdés tot "fins que el 2016 vaig decidir venir a viure a Barcelona a obrir una nova etapa", assegura.\nSobre la situació que ha trobat a Catalunya , té clar que "el conflicte amb Catalunya s'ha de resoldre políticament, no als tribunals. La presó preventiva em sembla un abús".\nTrias Sagnier s'ha referit també a la marxa de Rajoy, que va negar conèixer la trama financera en reiterades ocasions i que va haver de renunciar al càrrec a través de la moció de censura de Pedro Sànchez . "A Rajoy el tomba la corrupció, no la gestió de la crisi econòmica. El que va fer Pedro Sánchez amb la moció de censura es demanar que tots els grups es retratessin davant la corrupció".\nPel que fa al seu relleu, que es vota en primàries, creu que "Casado és l'únic que aporta una mica d'aire fresc al partit".\nEls matins - 27/06/2018\nReproduir. Jorge Trías Sagnier: "Els líders del PP respectaven la justícia fins que els han investigat a ells"\nReproduir. Laura Masvidal, parella de Forn: "No m'agrada parlar de trasllat de presos, haurien d'estar lliures"\nLaura Masvidal, parella de Forn: "No m'agrada parlar de trasllat de presos, haurien d'estar lliures"\nReproduir. Parlem en masculí i en femení?\nParlem en masculí i en femení?\nReproduir. Nova visita del rei a Catalunya, envoltada de polèmica\nNova visita del rei a Catalunya, envoltada de polèmica\nReproduir. Patrullar amb les Taser\nPatrullar amb les Taser\nReproduir. Ernest Urtasun: "El projecte segueix unit. És un conflicte circumscrit a la comunitat de Madrid"\nEls Matins Ernest Urtasun: "El projecte segueix unit. És un conflicte circumscrit a la comunitat de Madrid"


El nombre de refugiats ucraïnesos que podran fer estada a Andorra es limita a 250 per ara - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl nombre de refugiats ucraïnesos que podran fer estada a Andorra es limita a 250 per ara\nEls registres d’Afers Exteriors ja comptabilitzen 244 desplaçats, i malgrat que Govern assegura que “no tanquem la porta a poder ampliar aquesta xifra” també es manté que el volum és “força elevat” i s’ha de poder prestar un suport en condicions\n28/03/2022 (17:48 CET)\nLa ministra d'Afers Exteriors, Maria Ubach, amb el ministre portaveu, Eric Jover.\nSigui a través del reagrupament familiar o per via d’un permís de sojorn o sojorn i treball per raons humanitàries, ara per ara el Govern ha fixat en 250 les persones desplaçades pel conflicte bèl·lic a Ucraïna que poden fer estada temporal al Principat. Això vol dir que són les que hi ha i pràcticament no hi ha lloc per a més refugiats. A data d’avui, els registres d’Afers Exteriors tenen inscrites 244 persones. L’executiu no es tanca en banda a poder acceptar més damnificats per la guerra. Però de forma gradual per poder garantir una atenció adequada.\nLa ministra d’Afers Exteriors, Maria Ubach, i el titular de Finances i portaveu del Govern, Eric Jover, han comparegut aquest dimarts per exposar el decret pel qual s’estableix el procediment per a l’acollida i el sojorn de les persones desplaçades a causa de la situació humanitària a Ucraïna. A grans trets, i poc o molt, ja s’havien anat anunciant moltes de les coses. Es tracta d’un projecte molt transversal per poder oferir un ajut integral a les persones que vagin arribant des d’Ucraïna. Hores d’ara, dels 244 inscrits, 164 són dones i 80 homes. Del total, n’hi ha 75 que són menors. Fins a 3 anys n’hi ha quinze. D’entre 4 i 10 anys són 34. D’11 a 14 anys n’han arribat setze i deu tenen entre 15 i 18 anys. De tots plegats n’hi ha 41 d’escolaritzats (quatre a maternal, 27 a primària i deu a secundària).\nMentre que Ubach ha exposat els detalls més tècnics del decret, allò que es garanteix l’educació, que es tracta de persones que tenen la protecció de l’ACNUR, que el Govern està en contacte amb aquesta agència de l’ONU per avaluar els escenaris possibles i comunicar-li el nombre de persones que han anat arribat al Principat, Jover ha fet les lectures més de fons. De calat més polític, si es vol. I ha deixat clar que “no tanquem la porta a poder ampliar aquesta xifra” alhora, però, que les 250 autoritzacions previstes és un nombre “raonable”. “És un llindar que es pot modificar i que té una doble funció. Per començar és una xifra que tot i ser generosa és gestionable per a les nostres institucions”, ha remarcat el portaveu governamental.\n“És un llindar que es pot modificar i que té una doble funció. Per començar és una xifra que tot i ser generosa és gestionable per a les nostres institucions”, ha remarcat el portaveu governamental\nJover ha fet una comparació amb França i Catalunya per dir, amb dades no oficials, que si es fes la translació de les persones acollides en aquells dos territoris en relació amb la població que hi ha a cadascun d’ells, a Andorra hi haurien de fer estada 40 persones si es prengués el barem francès i 90 si es tinguessin en compte les dades catalanes. En tot cas, el ministre ha recordat que ja els organismes internacionals han demanat a tots els països fer “un esforç” per acollir desplaçats per dins d’una “certa proporcionalitat”. Per tant, en l’arribada de refugiats hi ha d’haver “una certa gradualitat per poder donar el millor tracte a aquestes persones”.\nPerquè, ha recordat Jover, malgrat que la xifra establerta en el decret “no està marcada a la pedra”, cal fer també “pedagogia. Estem en una xifra que és força elevada, no tinguem tendència d’accelerar el procés i no puguem donar-los” el suport necessari. I en aquest discurs hi ha anat insistint de diferents maneres. Per exemple, que no es pot ser “extraordinàriament solidaris en la primera etapa (la de rebre) i després, com a microestat que som” que no es pugui donar resposta a les necessitats que demandin els desplaçats. Cert que una cosa és gestionar 250 infants i una altra acollir gent de més edat que a poc a pot, probablement, es podrà anirà inserint en la societat i en el mercat de treball. “Andorra és demandant de mà d’obra, Andorra és un país d’integració ràpida”, ha recordat.\nEl responsable ministerial, que com Ubach ha recordat la vocació solidària del país però també les dificultats en matèria d’habitatge que hi ha al Principat, ha repassat algunes dades més. Per exemple, que hi ha encara 380 vacants en la quota general d’immigració. O que Govern ha derivat 26 nuclis familiars de refugiats cap a la Creu Roja i 33 cap a Càritas. També que s’han concedit 54 ajuts per a necessitats bàsiques i una quarantena de targetes tant de transport com de prepagament als centres comercials. “Hem de vigilar que el nombre de persones no ens superi” el que es pot abastar.\nTant Jover com la titular d’Exteriors han destacat que és molt complicat saber si totes aquelles persones ucraïneses que eren al seu país en l’esclat de la guerra i que tenen algun tipus de contacte a Andorra ja han arribat o encara voldrien fer-ho. En tot cas, “el flux de sortida” de ciutadans ucraïnesos s’ha frenat els darrers dies. “Paciència”, ha arribat a dir Jover mentre que Ubach recordava que l’administració accepta qualsevol tipus d’ajut i que hi ha oberts comptes bancaris solidaris per recollir fons per poder atendre la població ucraïnesa que ha arribat al Principat.\n“Ens fa por acollir menors”\nQüestionat per la possibilitat que Andorra aculli alguns dels menors que estan sortint del seu país tot sols, el ministre portaveu, Eric Jover, ha reconegut que “ho estem estudiant” perquè han tingut alguna demanda en aquest sentit, però això “resulta d’una complexitat major i amb alguns punts que ens fan por”. Jover ha lamentat que en situacions de drama i penúria com el que es viu a Ucraïna apareixen “els més baixos instints de la naturalesa humana” i que no agradaria a ningú que, involuntàriament, el Principat acabés fent “el joc o ajudant al tràfic de persones”. Per tant, “ho deixarem en mans de països que tenen més capacitat” que Andorra per poder tenir “la seguretat absoluta” en el moment de fer “la traçabilitat” de la procedència dels menors. “Hem de ser molt racionals.” Per tant, “de moment, prudència”.


lectors d'imatges: la perpectiva de l'espectador. Pensar amb les imatges contemporànies | La Virreina Centre de la Imatge\nlectors d'imatges: la perpectiva de l'espectador. Pensar amb les imatges contemporànies\nAndrea Inzerillo i Andrea Soto Calderón\nAndrea Inzerillo, presentació a càrrec d’Andrea Soto Calderón\nExisteix una llarga tradició del pensament que ha assignat un lloc d’empobriment de l’experiència a les activitats que es vinculen a l’espectador i a l’espectacle, com si les imatges fossin una cosa davant la qual assumim un paper passiu: «simulacre que prenem per realitat, ídol que prenem per Déu veritable, espectacle en què ens alienem, mercaderies a les quals venem la nostra ànima». A partir de la figura de l’espectador, posant en relació textos i imatges, voldríem reflexionar sobre què significa pensar amb imatges. Com veiem les imatges? La renovació de la cinefília contemporània i la seva càrrega política potencial.\nQüestionar l’elogi ordinari a la profunditat, reivindicar les aparences. Ens interessa preguntar-nos no tant què és el que hem de veure en les imatges, o què és el que no hi veiem, sinó més aviat què fem, o què podem fer, amb les imatges que veiem. Explorar aquesta posició que estableix nous contractes entre l’espectador i allò que mira, al mateix temps que explora els seus propis límits.\nEn el marc de la recerca sobre Performativitat de les imatges que duem a terme a Virreina LAB, convidem Andrea Inzerillo per parlar sobre aquestes problemàtiques, en les quals ja fa un quant temps que treballem.


ERC deixa clar que cal ser a Madrid per no deixar l’espai als que van en contra del procés - Manresa\nERC deixa clar que cal ser a Madrid per no deixar l’espai als que van en contra del procés\nDilluns, 13.6.2016 18:30h\nLes seccions d’ERC de Manresa i del Bages van organitzar divendres 10 de juny la xerrada col·loqui “26J: Què hi anem a fer a Madrid?” a l’Espai Rubiralta de Manresa. A l’acte, presentat i conduit per la diputada al Parlament de Catalunya Adriana Delgado, hi van participar la senadora per ERC, Mirella Cortès i la candidata igualadina al Congrés d’Esquerra de la Catalunya Central, Carolina Telechea.\nMirella Cortès va explicar la seva experiència com a senadora durant aquests sis mesos, i va deixar clar que cal ser a Madrid “perquè si no hi som nosaltres, el nostre espai l’ocuparan uns altres que van en contra nostre”. En aquest sentit Carlina Telechea afegia que “encara no som independents, Espanya encara decideix per nosaltres i per tant hem de ser-hi perquè ens hem de defensar”.\nPer Mirella, a més, el referèndum pactat amb l’estat és una utopia, s’ha intentat massa vegades i sempre amb un no per resposta.\nDelgado va assegurar que no hi ha govern a Madrid perquè «no hi ha hagut acord en la qüestió catalana». També van insistir que “som allà per defensar el mandat del 27 de setembre. Però també per buscar solucions a problemes socials greus ja que la seva resposta sempre és negativa, com quan es va presentar una proposta contra la pobresa infantil i tant el PP com el PSOE hi van votar en contra”.\nPer la seva banda, Carolina Telechea, va explicar que va arribar a ERC després de veure clar que el somni federalista és un impossible, “la independència és l’únic camí, la única via que tenim i cada vegada més gent pensa com jo”, afirmava.\nDesprés de la xerrada-col·loqui, en la qual també hi va intervenir el públic que va omplir la sala, hi va haver un sopar.\n: adriana delgado carolina telechea espai rubiralta manresa mirella cortès xerrada col·loqui


La jove besaluenca Marta Juanola impulsa el projecte de curtmetratge 'Destino' - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a La jove besaluenca Marta Juanola impulsa el projecte de curtmetratge ‘Destino’\nLa jove Marta Juanola, de Besalú, ha decidit llançar-se a la piscina i impulsar la realització d’un curtmetratge titulat ‘Destino’, que molt aviat podrem veure. La Marta té 22 anys, aquest és el seu primer projecte cinematogràfic, però no ha volgut entrar en el món de la gran pantalla de forma tímida.\nPer realitzar aquest curt, la besaluenca ha trucat a la porta d’alguns dels millors actors de l’escena catalana, i li han dit que sí. Les protagonistes del curt són Mariona Ribas, molt recordada pel seu paper al Cor de la Ciutat, i Núria Gago, que podem veure aquests dies a la sèrie Kubala, Moreno i Manchón. També hi és el conegut Pep Antón Muñoz, per posar alguns exemples.\nPer dur a terme el projecte, Marta Juanola ha apostat pel micromecenatge. Necessiten 6 mil euros per dur a terme la producció. Juanola ha explicat a Olot Televisió que ja tenen el 98% del fons que necessiten. Per col·laborar amb el 2% que queda, tothom qui vulgui pot adreçar-se a la pàgina web www.mymajorcompany.es/projects/destino.\nUna seixantena de persones assisteixen al Fòrum de Joves Emprenadors del món rural\nEl Fòrum de Joves Emprenadors en l'àmbit rural va néixer fa vuit anys davant la incertesa dels joves a l'hora d'iniciar el seu propi negoci. Des del Departament d'Agrària i Jardineria de l'Institut la Garrotxa es va pensar a crear una jornada per oferir exemples…


Resum #1aCatHFem: Tortosa, Sant Joan Despí B i Llavaneres-Caldes d'Estrac completen les fases\nFoto: CE Tortosa, Cathandbol, CH Llavaneres Tortosa, Sant Joan Despí B i Llavaneres-Caldes d'Estrac\nEs disputava l'última jornada de la primera fase i ja tenim els 12 classificats per a les fases d'ascens a Lliga i els 4 quarts classificats que disputaran el "play-off" per accedir a la 1a Catalana.\nJa tenim els 12 equips classificats per a les fases d'ascens a Lliga Catalana Femenina, que seran aquests: BCN Sants, Vilanova del Camí i Montbui, del grup A; Cardedeu, Tortosa i Sant Joan Despí B, del grup B; Martorell, La Garriga i Llavaneres-Caldes d'Estrac, del grup C; i Cerdanyola, Sarrià i Garbí, del grup D.\nEl sorteig del dilluns va distribuir els grups així:\nGRUP A: BCN Sants i Cardedeu (1rs de grup); Tortosa i Sarrià (2ns) i Sant Joan Despí B i Montbui (3rs).\nGRUP B: Cerdanyola i Martorell (1rs de grup); Vilanova del Camí i La Garriga (2ns); Garbí i Llavaneres Caldes d'Estrac (3rs)\nEl dos primers de cada grup disputaran el TOP-4, i d'allà sortiran els 3 que assoliran l'ascens. Els altres 9 ja tenen plaça per a la nova 1a Catalana 2019-20, que tindrà 14 equips, junt amb els 3 equips que baixin de Lliga.\nLa 1a Catalana 2019-20 es completarà amb 2 equips que disputaran el "play-off" entre els quarts classificats que són: Ascó B, Sant Cugat, Agramunt i Ribes.\nEl partit de la jornada a Agramunt:\nAgramunt 26–22 Molins\nLes molinenques necessitaven puntuar per classificar-se però van topar amb un equip agramuntí molt motivat per accedir al "play-off" de quarts, i que, demostrant que a la seva pista són molt difícils de batre, van aconseguir el triomf.\nL'Agramunt jugarà el "play-off" de quarts (fb Club Handbol Agramunt)\nEsplugues 25–12 Riudellots\nNo va ser tan igualat com es podia pensar i les espluguines acaben en 6è lloc i les gironines en 7è.\nLa Garriga 50-13 Guissona\nL'equip garriguenc no va tenir compassió del cuer i va obtenir la golejada de la temporada. De tota manera s'ha de fer constar que no se li ha de donar massa importància, ja que l'equip guissonenc, segons ens han informat, va anar al partit amb només quatre jugadores de pista i la portera, degut a les lesions i a què només disposen de 10 fitxes.\nSegurament cal destacar més el què van fer les jugadores visitants de jugar quasi tot el partit (només en els 10 minuts finals les vallesanes en van retirar una) amb dues jugadores menys.\nLa Garriga segon classificat del grup (@HLaGarriga)\nMartorell (1r) – Llavaneres Caldes d’Estrac (3r), jugat dimarts passat\nVa acabar amb el resultat de 39-17. Va ser un partit on les martorellenques es van treure l’espina de l’empat de la primera volta a Caldetes, i de la recent derrota a La Garriga, superant un equip que anava amb diverses baixes.\nDesprés el diumenge les maresmenques van recuperar l'alegria en acabar terceres de grup i tenir plaça per a la 1a Catalana de la temporada vinent.\nMartorell primer de grup (@chmartorell)\nEl partit de la jornada a Tortosa:\nTortosa 22-20 Cardedeu\nLes cardedeuenques van assegurar el primer lloc en perdre per menys de quatre i les tortosines acaben en segon lloc.\nEl Cardedeu perd però acaba primer de grup pel golaverage particular respecte el Tortosa\nJH Mataró B 18-22 Sant Joan Despí B\nDesprés d'un partit on l'equip mataroní, tot i ser el penúltim classificat, va plantar cara en tot moment, les santjoanenques van guanyar. Després el Tortosa no va empatar, cosa que les hauria deixat en quart lloc. Al final per tant el Sant Joan Despí B acaba en tercer lloc i jugarà fases per retornar a Lliga.\nImatge del partit (Cathandbol)\nSant Cugat 18-16 Rubí\nLes santcugatenques, van haver de treballar dur per superar la defensa rubinenca. Després no van tenir carambola i acaben en quart lloc. Lluitaran per una plaça a la 1a Catalana en la lligueta de quarts.\nEl Sant Cugat jugarà la lligueta de quarts\nLleida Pardinyes B 22-14 Santpedor\nLes lleidatanes acaben en 8è lloc dos punts per sota de les seves rivals.\nCornellà 20-29 Terrassa\nLes egarenques van tancar amb triomf a la pista del cuer i acaben en cinquè lloc, però lluny de les fases.\nPolinyà 13-26 Ascó B\nLes asconenques depenien d’elles i van guanyar amb solvència i acaben em quart lloc i disputaran el "play-off".\nL'Ascó B jugarà el "play-off" de quarts (@HandbolAsco)\nMontcada 22-20 Montbui\nImatge del partit (Foto: Pedro de Lamo)\nLes montcadenques van guanyar un equip ja classificat per a les fases, però tot i això acaben en cinquè lloc, sense premi.\nLes anoienques van perdre però jugaran les fases d'ascens (Foto: Pedro de Lamo)\nBCN Sants 30-9 Igualada\nLes barcelonines acaben amb triomf còmode i primeres de grup.\nL'equip del BCN Sants va rebre la visita de la regidora del districte de Sants per felicitar-les pel seu manifest (Foto: fb CE Handbol BCN Sants)\nDescansa Vilanova Camí, que acaba en segon lloc del grup\nSarrià 19-15 Garbí\nEls dos equips ja estaven classificats, però van lluitar intesament pel triomf que, junt amb la segona plaça de grup, va quedar en mans de les sarrianenques.\nImatge dels dos equips abans del partit (@uesarria77)\nCoope Sant Boi B 28-24 Pau Casals\nEls dos equips acaben empatats la lliga, i tot i la derrota les sabadellenques guanyen el golaverage i aconsegueixen el 5è lloc.\nMartorell B 20-18 Cerdanyola Negre\nLa lluita entre els dos cuers va acabar amb triomf local, que deixa l'equip cerdanyolenc sense puntuar en tot el campionat.\nTarragona 19-30 Cerdanyola Verd\nL’equip verd ja era primer de grup i va guanyar amb claredat aquest últim partit sense relaxar-se en absolut.\nDescansa Ribes, que acaba en 4t lloc


CARTA OBERTA A LA MILITÀNCIA D'UNIÓ DEMOCRÀTICA - Francesc Gambus\nCARTA OBERTA A LA MILITÀNCIA D’UNIÓ DEMOCRÀTICA\nMolts de vosaltres a hores d’ara ja sou coneixedors de la meva decisió de demanar la baixa com a militant d’Unió Democràtica de Catalunya, així com de continuar com a membre del Parlament Europeu en la defensa de Catalunya i dels ideals de la democràcia cristiana amb els que em vaig comprometre durant la campanya electoral de maig del 2014.\nMoltes coses es diran a l’interior del partit sobre aquesta decisió llarg temps meditada. Totes elles les tinc assumides. Però és la meva obligació dirigir-me a tots vosaltres, i a través vostre i d’aquesta carta oberta, també al conjunt de simpatitzants d’Unió Democràtica per explicar-vos, directament, les raons d’aquest decisiu pas.\nEl 14 de juny del 2015 Unió va celebrar la seva consulta. Una consulta que la història jutjarà amb molta més generositat que no pas ho fou aleshores, perquè en política els moments són gairebé tan importants com les accions. Ara, transcorreguts els mesos, sembla clar que la veritat era la d’Unió. Però Unió no va encertar el moment.\nPocs dies abans d’aquella consulta vaig publicar un article titulat ‘Sí/Sí. Sí. De camí cap al Sí definitiu’ en què explicava la naturalesa del meu vot i feia memòria de les raons que em van fer entrar a Unió. Hi escrivia: “Vaig entrar a Unió fa 20 anys per tres raons: perquè a casa hi havia el ‘Divendres de Passió’, tapa vermella; perquè em sentia, com em sento, nacionalista; i perquè creia que, al costat de la qüestió nacional, a Catalunya li calia molt més, un molt més que jo havia anat descobrint a poc a poc en la democràcia cristiana (justícia social, economia social de mercat, personalisme comunitari). I Unió ho tenia tot. Ho té tot”.\nVam quedar-nos a les portes d’entrar al Parlament de Catalunya a l’obtenir un nombre de vots molt i molt respectable. Però la realitat –o la història- mai la fan els qui es queden a mig camí, sinó els qui arriben a la meta. I no hi vàrem arribar. I es van cometre errors. Per exemple, no vam defensar amb prou contundència els plantejaments que ens van fer guanyar la consulta interna del 14 de juny per tal d’atraure més vots cap a les urnes tant el 27 de setembre com el 20 de desembre. Però no només això, durant massa temps el partit va aparèixer massa a prop dels poderosos i massa allunyat del carrer. Vosaltres sabeu que sempre hem estat molt més propers a la gent del que s’ha volgut fer veure. Però en política és important també el que sembla. I vam semblar distants. Tenir la raó no et fa més convincent. I si no ets proper –física i dialècticament-, tenir raó pot arribar a semblar arrogant.\nTanmateix -digueu-me il·lús-, l’estiu i la tardor del 2015 entreveia un partit diferent. Un partit disposat a superar d’una vegada per totes les lluites intestines, disposat a superar els reptes que plantejaven el 27S i el 20D i, tot seguit, preparar i executar un Congrés Nacional -ja previst per a la primavera del 2016- que servís per regenerar el partit, fos quina fos la nostra representació institucional. I regenerar-lo en tots els sentits: cap enfora i cap endins. En l’agenda nacional, explicant millor el que som, perquè el què som no cal canviar-ho. I en l’agenda social comprometent-nos més, estan molt més atents als neguits de la gent. Saber posar-nos al seu costat, sense populismes, però sense suficiències.\nEl resultat de tot plegat, a la vista està, va ser el pitjor de tots els previstos, perquè llavors tots els escenaris eren possibles. I en Duran va plegar. La persona que havia portat el partit a les cotes més altes va dir-nos adéu-siau i va deixar el comandament de la nau. I aquell dia -el 16 de gener- se’l va aplaudir amb el cor. Es quedava, però cedia el timó a una nova generació. Una nova generació que immediatament va posar-se mans a la feina per preparar el nou Congrés Nacional ordinari, i va iniciar la renovació del partit a nivell local i comarcal i la ponència estratègica del Congrés.\nSi més no, per entremig se’ns va creuar la gestió d’una atàvica i pèssima situació econòmica, heretada d’un determinat estil de gestionar el partit dels darrers 20 anys com a mínim. 20 anys amb una certa gent que se’ls ha passat pràcticament tots en la direcció en llocs d’important responsabilitats, estiguin o no avui a Unió Democràtica. I amb la gestió d’aquesta situació econòmica arriba el preconcurs i la decisió d’invertir l’ordre dels congressos, és a dir, realitzar primer el congrés de reforma dels Estatuts, per acabar després amb la cloenda del període congressual ordinari durant el mes de setembre, un cop aclarit l’escenari econòmic.\nArribats a aquest punt, el cert és que al llarg d’aquest 2016 s’ha fet més evident als meus ulls que aquella oportunitat de regenerar Unió Democràtica, una vegada produït el canvi de lideratge i tenint en compte la quantitat de bona gent existent, no era ni molt menys una oportunitat real. I no per la situació econòmica, ni tan sols per la conjuntura política o el comandament d’en Ramon Espadaler. En absolut. No era una oportunitat real perquè alguns mantenen i volen mantenir intacta la seva capacitat d’influència i, el que potser és pitjor, ni tan sols pensen renunciar al seu estil.\nHan anunciat que volen abandonar els càrrecs, però no tenen cap intenció de permetre’s cap mena d’esmena al passat recent del partit.\nDit d’una altra manera, malgrat certes enretirades molt visibles, lloables i aplaudides, hi ha d’altres persones que creuen necessari seguir no només influint, sinó desballestant qualsevol intent de renovar el partit i portar-lo cap endavant, cap al segle XXI.\nÉs evident, per tant, que davant d’aquesta conjuntura és fa absolutament inútil tenir cap mena d’aspiració intel·ligent a regenerar el partit. Unió necessitava ésser regenerada ara i aquí, i sobre tot per dintre. I tanmateix, Unió no necessita, per a regenerar-se, de l’enèsim combat intestí.\nÉs per tot plegat que ahir al vespre vaig presentar la meva renúncia a seguir formant part d’aquest projecte col·lectiu que ha ocupat els darrers 22 anys de la meva vida, al que he dedicat el millor de mi mateix i que m’ho ha retornat amb moltíssimes més satisfaccions que decepcions.\nHe estat testimoni privilegiat de moments clau de la nostra història; he pogut servir des d’Europa amb la gran mestra Concepció Ferrer; he pogut servir des del Congrés dels Diputats integrat al grup parlamentari català de CiU i he pogut servir a la ciutadania de Badalona, un lloc que em va fer patir molt personalment, però que alhora em va fer créixer moltíssim en tots els sentits. Per no estendre’m dels darrers anys de servei al país des del Govern de Catalunya, al costat de la vicepresidenta Joana Ortega, primer, o al capdavant de la Direcció General de Relacions Exteriors, després.\nCertament, hi he guanyat més jo que no pas Unió, i sempre hauré d’estar agraït al partit i a la gent que en cada moment van tenir confiança en mi per poder anar desenvolupant responsabilitats creixents. Des del Quim Vallès, en Xavier Armengol, en Salvador Sedó o en Toni Castellà, fins a en Llibert Cuatrecasas, en Josep A. Duran, en Josep Maria Pelegrí, en Toni Font, la Sònia Recasens o la Joana Ortega, entre tants d’altres que si oblido no és per intenció sinó per la mala memòria.\nAvui faig aquest pas perquè Unió hi pugui seguir guanyant. Ara, amb mi en el seu interior, hi perdria. Quedar-me a Unió, des de dintre, voldria dir recollir la voluntat de totes les persones que al llarg d’aquests mesos m’han demanat que assumís més responsabilitats al partit, organitzar-los, i iniciar una batalla llarga convencent a la majoria de la bondat i de la necessitat de les nostres idees de canvi. Una batalla que, guanyés qui la guanyés, donaria com a resultat un partit mort. Una batalla en què no estaria disposat -perquè no hi he estat mai- a fer servir males arts i joc brut.\nSóc membre del Parlament Europeu fruit d’una coalició que ja no existeix, i en nom d’un partit, Unió Democràtica, que deixarà de ser el meu. Però sóc membre del Parlament Europeu, sobretot, perquè entre en Ramon Tremosa, la Izaskun Bilbao i jo mateix vam obtenir 549.096 vots a Catalunya. I aquests vots els vam obtenir, a Catalunya, reclamant poder votar. I els vam obtenir fent una campanya d’una determinada manera, molt a prop de la gent del país, des de La Mina a Deltebre, des de Vielha a Figueres, passant per Capçanes o Llerona, contra l’opinió de molts i l’absència d’uns quants. És a dir, amb la proximitat per senyera, i la preocupació per les persones per endavant.\nEm sento, per tant, completament legitimat per seguir exercint aquesta responsabilitat que no em va donar Unió, sinó que em va donar la ciutadania de Catalunya amb el seu vot. Unió -vull dir-ho tot- em va donar l’oportunitat -forçada, reconeguem-ho- d’intentar-ho. Només oportunitat. Els qui em van acompanyar amb més força aquella primavera del 2014, molts ja no són a Unió. D’altres sé que comparteixen la passa que estic donant. I, com tot a la vida, d’altres se sentiran decebuts pel que faig ara, o no ho acabaran d’entendre.\nNomés sé que tinc dues divises a la vida: una, fer cada dia la feina ben feta, com a millor estratègia per poder seguir fent feina l’endemà. I dos, fer tot el necessari per tal de dormir bé cada dia, ben tranquil amb la meva consciència. I si avui no fes el que estic fent, no podria dormir bé. Cadascú és responsable de les seves decisions i accions.\nEspero de tot cor que, almenys, sapigueu entendre aquesta decisió. I a tots els amics i amigues que he fet durant aquests anys (sí, en política es poden fer amics!), dir-los que sóc i seré el de sempre – en Paco- i que podran comptar amb mi per al que calgui. I als treballadors d’Unió, amb qui he compartit molts i intensos moments, vull agrair-los especialment la seva professionalitat, predisposició i bon fer durant tots aquests anys.\nContinuaré treballant des de Brussel·les en nom dels ideals d’Unió -ara en la meva condició d’independent- i per Catalunya. Almenys Catalunya -n’estic segur- no em decebrà mai.\nAPROVAT L’INFORME D’OPINIÓ DE GAMBÚS EN QUÈ DEMANA APOSTAR PER LA LLUITA CONTRA EL CANVI CLIMÀTIC, PELS PROGRAMES DE SALUT I PELS FONS CONTRA LA MALNUTRICIÓ\tDebat sobre l’acord amb Turquia: cal respectar el dret internacional


Legitimació del president de la Comunitat de Propietaris\nLa Comunitat de Propietaris (CP) va demandar a la promotora-venedora i va sol·licitar que la hi condemnés a realitzar al seu càrrec les obres necessàries per a l'eliminació dels defectes existents segons l’informe informe pericial, en termini de dos mesos, i en cas de no executar-se, la hi condemnés al pagament de la quantitat equivalent al cost de les operacions que segons l’esmentat informe ascendeix a 36.353,50 euros.\nLa demandada es va oposar i va al·legar la falta de legitimació del president de la CP per a exercir l’acció contractual. La sentència de primera instància va desestimar la falta de legitimació, va estimar en part la demanda i va condemnar a la demandada amb expressa imposició de costes.\nLa demandada va apel·lar davant l'Audiència Provincial qui la va absoldre per entendre que en cap moment els propietaris van facultar al President per a exercitar accions dels seus respectius contractes de compravenda. No consta expressament tal habilitació o autorització, i ni tan sols consta l'opinió de tots els propietaris ja que alguns no van assistir a la reunió pretesament habilitant.\nLa CP va recórrer davant el Tribunal Suprem (TS) al·legant desconeixement de la doctrina jurisprudencial sobre legitimació activa del president d'una CP per a exercir l'acció de responsabilitat contractual ex. art.1.101 Codi Civil.\nSegons la doctrina del TS, “limitar les competències del president, quan els comuners li han conferit la seva representació, introdueix una innecessària distorsió que perjudica els interessos de la comunitat i de cadascun dels seus comuners, sent d'indubtable interès per a la comunitat que es litigui sota una mateixa representació, quan el president té un mandat conferit amb la necessària extensió.”\nEn aquest sentit, la STS va declarar “que en la sentència recorreguda es restringeix indegudament la legitimació del president de la comunitat, en tant que hem de declarar que ostentava un ampli mandat dels comuners per a reclamar pels danys en els elements privatius.” I, encara que si bé és cert que els acords de les juntes esmentaven a la constructora i no a la promotora per a reclamar, del tenor dels mateixos “hem de declarar que l'acord facultava per a qualsevol tipus d'acció, havent de concretar-se que les accions per responsabilitat contractual només cabien contra la promotora, que és la demandada.”\nD'acord amb aquesta jurisprudència, “tan ampli mandat permetia al president exercitar les accions relatives a l'incompliment contractual, perquè no és exigible a una comunitat que reflecteixi a l'acta el tipus d'acció processal exercitable, bastant amb que se li confereixi autorització per a reclamar en nom dels comuners, amb la qual cosa el president no s'extralimita sinó que compleix amb allò encomanat pels comuners, de forma expressa i diàfana”.\nAmb base a això, la STS va estimar el recurs de cassació interposat per la C.P. i va confirmar la sentència de primera instància.


Trobada – Fotoaficionats Algemesí\nper\tVicent Piquer · 9 juny, 2013\nFoto dedicada a Ricardo,\n(afectuosament i sense anime d’ofendre)\nque amb les presses i tot la gent assistent\nno se n’ha adonat que darrere\nd’ell havien huit cámares mes.\nQui si ha tingut mes sort\n(perquè ha arribat abans) és J. Ferrando .\nAnterior entrada trobada\n9 juny, 2013 a les 6:00 am\nSi "quien roba a un ladrón tiene cien años de perdón", qui fotografia un fotògraf… En fi, espere que pengeu més fotos perquè jo, al final, no em vaig atrevir a anar per culpa del vertigen. Mira que em sap mal, perquè m'agraden molt les muixerangues.\n9 juny, 2013 a les 4:08 pm\nQuina llum més dolenta tinguérem que patir!\nEncara com algun núvol va esmorteir un poc la brutal diferència entre llums i ombres.\nI… és veritat, igual que al volant hi ha que perd el seny, també és freqüent que oblidem que altra gent al nostre voltant està esperant el seu moment. Poc a poc ho anirem tenint en compte (espere).\n10 juny, 2013 a les 1:32 pm\nMolt !! Ara caldra veure quina imatge va captar el company Ricardo !! Espere ansios el seu repertori d´aquell dia, estaba tan emocionat que ni s´en adonava que hi havien companys al darrere … cosa que li pasa a més fotógrafs dels que voldriem. Ja,ja,ja… coses del ansia !!


bolet bike: Ruta de l'Ermità\nHostia amb la ruta de l'Ermita????\nQuina aventura paregil....d'aquelles que fan estretar encara més els vincles d'amor i carinyooorrrrr.....\nEspero que tots dos us recupereu ben aviat i no abandoneu l'aventura de conèixer món a dues rodes.\n7 de juny de 2009, a les 18:26\nEl pont sembla de molt bona qualitat. (Olé Fomento)\nEls del Nepal son una mica mes "figa".\n8 de juny de 2009, a les 7:32\nDoncs jo abogo pels culebrons! que molen un montón de la risa!\nHaurem de posar la foto de la Marypedalator com a pedalista oficial del BBC no?\n8 de juny de 2009, a les 23:20\nM'encanta veure que las BBC són aventureres... i que valents amb la pluja (la cara del Rayon al cotxe ho diu tot..jeje)\nI prepareu-vos, perquè ja tinc les fotos del camí dels Bons Homes i ara jo també faré culebrón... PEDALS DE MUNTANYA: CAPíTOL 4325\n9 de juny de 2009, a les 19:25


El papa beatificarà un metge de Santa Coloma de Queralt afusellat a la Guerra Civil | Diari de Tarragona\nMarià Mullerat va néixer a Santa Coloma de Queralt i va viure durant molts anys a Arbeca, on va exercir d’alcalde\nEl metge Marià Mullerat Soldevila. FOTO: galeriametges.cat\nEl papa Francesc ha signat aquesta setmana el decret de reconeixement del martiri amb el qual es beatificarà el metge català Marià Mullerat Soldevila, que va ser assassinat el 1936 durant la Guerra Civil, i que ha estat concedit al prefecte de la Congregació per a la Causa dels Sants, Angelo Beciu.\nEntre ells, el del metge Marià Mullerat Soldevila, nascut a Santa Coloma de Queralt el 24 de març de 1897. Va estudiar al col·legi ‘Sant Pere Apòstol’ de Reus, i més tard va fer la carrera de Medicina a Barcelona. Quan va casar-se va anar a viure a Arbeca on va exercir d’alcalde.\nMullerat era una persona culta i va estimar-se la cultura catalana. «Va ser fundador de la revista ‘l’Escut’ d’Arbeca que és de caràcter cultural, on apareixien notícies de l’època, anècdotes, i estava escrit en català», explica el seu nét. També hi havia poemes i escrits de diversos autors catalans com Joan Amades, Josep Carner, Àngel Guimerà, Joan Maragall, entre altres.\nMarià va ser un home molt religiós que vetllava sempre pels altres, i els ajudava quan feia falta. Va tenir quatre filles.\nVa morir a Arbeca (Garrigues) el 13 d’agost de 1936 després de ser capturat pel bàndol republicà, i on van morir quatre vilatans més del poble.\nVa ser detingut amb els altres veïns fins al lloc denominat “El Pla”, per la carretera de Santa Coloma de Queralt a Arbeca. Un cop arribaren al “Pla”, van baixar del camió i en Marià Mullerat va començar a resar en veu alta el «Padrenuestro», seguint-lo tots 5 companys màrtirs, seguit del “Señor Mío Jesucristo”, fins que una vintena de milicians armats, amb un mocador negre i vermell al coll, els van arrenglerar a tots d’esquena i els van afusellar.\nDesprés, veient els milicians que eren a terra banyats de sang i encara es bellugaven els van ruixar amb gasolina i els van cremar perquè no quedés rastre del crim.


En ple golf de Roses i als afores de Sant Pere Pescador, Can Mas ofereix un racó de pau protegit per una finca agrícola amb plantacions de pomers. Un parell de minuts separen aquesta masia de la platja, distància suficient per protegir-la del renou del litoral i poder gaudir amb calma de les installacions, plenes de detalls.\nLa masia, construïda el 1636 i amb un llarg historial agrícola, es troba envoltada per un bonic jardí de gespa, presidit per una gran palmera i altres arbres amb diversos racons per descansar. Dues terrasses i un mirador ofereixen vistes dels camps de cultiu del voltant.\nEl silenci i el tracte exquisit que dispensen els amos són altres qualitats d'aquest allotjament, així com l'abundància dels esmorzars i els sopars.\nCom arribar-hi: Cal agafar la sortida 5 de l’autopista AP-7 en direcció a l’Escala i seguir les indicacions de Sant Martí d’Empúries. La masia es troba situada entre aquesta població i Sant Pere Pescador.\nAdreça:Camí d'Empúries, s/n\nAdreça: Camí d'Empúries, s/n


Convocatòria llocs de treball per al telefèric | Ajuntament de La Torre de Capdella\nL’Ajuntament de la Torre de Capdella convoca la contractació del personal laboral per a la prestació dels serveis de transport de viatgers al TELEFÈRIC VALL FOSCA, que s’iniciarà el dia 1 de juliol.\nEl termini per presentar les sol·licituds és el 15 de maig a les 12 h.\nCONDUCTOR DE TELEFÈRIC – ENCARREGAT DEL TORN\nNúm.- de llocs de treball: TRES\nDurada del contracte: TEMPORADA (01.07.19 al 30.09.17)\nSou Brut: 1.100 € inclosos tots els conceptes salarials\nL’horari dels torns serà: juliol i agost: 7.45 h a 13.30 h o de 13 a 19.30 h\nsetembre: 7.45 h a 13.30 h o de 13 a 18.30 h\na).- Seran responsables del seu torn de treball i dels altres conductors de passatgers i cabina del torn.\nb).- Atenció al transport de passatgers.\nc).- Complir i fer complir la normativa de funcionament intern de la instal·lació.\nd).-Vetllar per la seguretat dels passatgers i el bon ús de la instal·lació. Aplicar correctament el protocol d’avaries i urgències.\ne).- Complimentar els fulls normatius de funcionament del telefèric.\nf).- Manteniment i neteja de la infraestructura, ja que en són els responsables.\nCONDUCTOR DE TELEFÈRIC – PASSATGERS I CABINA\nNúm.- de llocs: SIS\nDurada del contracte: TEMPORADA (01.07.17 al 30.09.17)\nSou Brut: 980 € inclosos tots els conceptes salarials\na).- Atenció al transport de passatgers.\nb).- Manteniment i neteja de la infraestructura.\nTIQUETATGE I INFORMACIÓ\nNúm.- de llocs de treball: DOS\nSou Brut: 1.100 € inclosos tots els conceptes salarials. L’Ajuntament es farà càrrec dels dinars dels treballadors. En cas que els empleats es portin el dinar rebran, els dies que treballin, un complement de 10 € diaris.\nL’horari serà: juliol i agost: 7.45 h a 19.30 h\nsetembre: 7.45 h a 18.30 h\nS’establiran torns setmanals entre els dos treballadors\nFuncions dels llocs de treball:\na).- Venda de tiquets i comptabilització diària. Ingrés de la recaptació.\nb).- Informació i atenció als passatgers.\nCONDICIONS GENERALS (d’aplicació per al tots els llocs de treball):\n– Cada treballador ha d’acceptar el reglament de règim intern de funcionament.\n– L’horari es podrà variar per necessitats del servei.\n– L’ampliació d’horari en cas d’urgència o avaria del telefèric està inclosa en el sou.\n– El lloc de treball és a Sallente.\n– Es valorarà l’experiència personal.\n– El sol·licitant haurà d’haver superat satisfactòriament el curs d’aptitud de conductor de telefèric.\nTERMINI I DOCUMENTACIÓ A PRESENTAR:\nTots els interessats en algun d’aquests llocs de treball podran presentar a les oficines de l’Ajuntament de la Torre de Capdella i fins al dia 26 de maig de 2017 a les 12 h, la seva sol·licitud que consistirà en:\na) Instància adreçada a l’alcalde en la qual hi constarà expressament el lloc de treball que sol·licita.\nc) Fotocòpia de la cartilla d’afiliació a la Seguretat Social, si en té.\nd) Currículum personal i d’experiència laboral.\ne) Declaració jurada de no tenir cap causa d’incapacitat ni incompatibilitat per a prestar serveis en l’administració pública.\nf) Tota aquella documentació rellevant per ocupar aquests llocs de treball.\nEs valorarà la documentació presentada segons l’experiència laboral, nocions de mecànica i coneixement de l’entorn.\nUna comissió, designada per l’Alcalde, avaluarà les sol·licituds i els currículums presentats i convocarà a una entrevista personal només a aquelles persones que hagin superat l’avaluació inicial.\nLa Torre de Capdella, 13 de març de 2017\nConvocatòria telefèric [pdf - 115,09 KB]\n« Nou treballador a la brigada municipal\nConvocatòria per a la contractació d’un auxiliar administratiu »


La quarta Fira de l’Ocupació de Manresa aplega més de 400 joves - Regió7\nEls tallers i xerrades reuneixen 200 persones\nAspecte del Museu de la Tècnica, ahir al matí | CARLES BLAYA\nLa Fira de l’Ocupació del Bages estrenava ahir emplaçament al Museu de la Tècnica de Manresa, i haver fet el canvi de l’Anònima va ser un encert. En la seva quarta edició, la fira presentava una imatge magnífica al matí, quan van passar-hi prop de 400 persones, que van poder parlar amb representants de les divuit empreses participants. Hi havia satisfacció a l’organització, la Cambra de Comerç de Manresa i l’Ajuntament de la ciutat, i també a les empreses, tot i que molts dels perfils dels assistents no s’acabessin d’ajustar a les seves necessitats i que les possibles vacants a les empreses per a la campanya nadalenca estiguin ja a aquestes alçades majoritàriament cobertes.\nLa fira necessita ajustaments, reconeixia ahir la regidora d’Ocupació, Cristina Cruz, com apropar-se als instituts i afinar la data perquè tingui més utilitat per als departaments de Recursos Humans. En qualsevol cas, la satisfacció entre les parts estava justificada, perquè la fira també va servir per obrir els ulls a desenes de joves que per primer cop s’apropaven al mercat laboral. Uns joves que ho tenen cru: la presidenta de la Cambra, Sílvia Gratacòs, va recordar que Catalunya té els índexs més elevats d’atur juvenil d’Europa, per darrera d’Estònia.\nAl matí, la fira, que a més dels estands organitzava diversos tallers en què van participar més de 200 persones, es va omplir d’alumnes de cursos del Centre d’Iniciatives per a l’Ocupació (CIO), del programa de Noves Oportunitats que gestiona Ampans i de centres d’acollida de menors. Joves amb poca formació i experiència, il·lusionats per feines de jardineria, a la restauració i al sector de la distribució, ahir ben representat amb empreses com Grup Llobet, Carrefour o BonÀrea. Les seves van ser de les taules que van generar més cues de sol·licitants.\nOmar i Suleiman, dos joves migrants del Centre de Protecció Internacional de Berga, es mostraven convençuts que trobarien una oportunitat ahir a Manresa, tot i patir pel seu escàs domini de l’idioma. Joel i Hicham, de Manresa i Balsareny, respectivament, buscaven a la fira informació per a un treball del seu curs de comerç i màrqueting que ofereix Ampans i aprofitaven per conèixer empreses del territori. L’Ivan, també de manresa, està en ple procés de recerca de feina, del sector de l’administració i la comptabilitat. Estudia ADE a la FUB i ahir buscava una oportunitat a Ausa o Deporvillage. Maria Aguilera acompanyava una vintena de joves del programa de Noves Oportunitats d’Ampans, que ahir tenien el primer contacte amb empreses. Lamentaven que per a les ofertes de treball se’ls requerissin condicions que no tenen, com experiència i carnet de conduir. Aguilera explicava que l’objectiu d’ahir, com el del conjunt del programa, és motivar la seva reinserció al sistema educatiu o bé ja l’entrada al mercat laboral.\nMohamed va ocupar un pis de la DGAIA i ara, després d’una estada al sector de l’hostaleria, busca una altra oportunitat. Ausa, ICL o Llobet li semblaven bones destinacions per a algú que exhibia amb orgull un títol de català i experiència també en torneria. De la UPC arribava el Roger, estudiant de Sant Joan de Vilatorrada de tercer d’enginyeria mecànica, que feia cua als estands d’Airtificial, Masats i Avinent, entre d’altres. No era optimista, perquè la resposta en tots els casos era que «potser m’avisaran». Malgrat tot, l’objectiu ahir era «continuar ‘tirant’ currículums».\nA les empreses, hi havia el convenciment que ser a la fira importa. «Som una marca del territori i hi hem de ser», explicava Antoni Tachó, directiu d’Ausa. Amb tot, reconeixia que trobar perfils per treballar d’operari al sector del metall «sempre és difícil».\nEl Grup Llobet assistia ahir a la fira com ho ha fet en les tres edicions precedents. Alba Duarri i Raquel Ramos, del departament de Recursos Humans, lamentaven que l’esdeveniment arribés una mica tard per cobrir llocs de treball de la seva campanya de Nadal. «Agafem currículums ja més en previsió de l’any que ve», deien. Molts dels sol·licitants eren encara menors, explicaven, fet que els limita per a les necessitats de l’empresa, que requereix que el treballador tingui la possibilitat de desplaçar-se de manera autònoma. Amb tot, celebraven la fira. «És una opció per trobar gent, i s’hi ha de ser».\nAhir debutava a la trobada Carrefour, que va enviar dues tècniques de l’equip de selecció de la companyia a Catalunya. Als hípers de Manresa i Sant Fruitós encara hi havia ahir una vintena de places per cobrir per al Nadal. I van recollir una seixantena de currículums. Una de les tècniques, Anna Carbonell, es queixava que «la gent jove no té massa ganes de treballar, avui. Sobretot els caps de setmana».


Gastroenteritis - Centre pediàtric\nCentre pediàtric > Sin categoría > Gastroenteritis\nLa gastroenteritis és la infecció de l’aparell digestiu per virus o bacteris. Produeix vòmits, diarrea, dolor abdominal, malestar general i de vegades febre. El més habitual és la diarrea (augment de nombre i consistència de la femta)\nLa majoria seran lleus i es curen soles, sense un tractament específic.\nA les famílies el que més us preocupa és que solen deixar de menjar, però als pediatres els que més ens preocupa és la deshidratació. Perdran una mica de pes segur, però no us preocupeu ni forceu a menjar. El que si hem de fer és oferir líquids, a petites quantitats, però molt freqüentment (en urgències donem 5ml cada 5min,) idealment els preparats hipotònics especials per a rehidratació (sèrum oral) que aporten el sucre i les sals minerals que es perden amb els vòmits i les diarrees.\nCom més petit és el nen més risc de deshidratació hi ha.\nSi està amb lactància materna perfecte, continueu! Fins i tot oferir-li de forma més contínua\nI la pregunta estrella, que li puc donar per menjar? Des de sempre s’ha aconsellat una dieta astringent, és a dir, poma, arròs blanc, pastanaga, evitar els lactis … Però això ha canviat! Es recomana una alimentació precoç amb una dieta normal, evitant aliments amb molts greixos o molt sucre o molta fibra. Per resumir, pot menjar tot el que el nen menja habitualment, però cuinat de forma més suau. Els aliments que se solen tolerar millor són: cereals (arròs, pa), patata, carn magra, verdura (menys les verdes, com dic jo), peix i iogurt. S’ha vist que l’intestí necessita ingerir tota mena d’aliments i el més semblant possible al que està acostumat per recuperar-(si li vénen de gust macarrons, doncs feu macarrons però amb menys salsa de tomàquet, o amb oli d’oliva i formatge, evitar fregits, picants, etc.)\nEl més important és oferir l’aliment que li vingui de gust i mai forçar.\nD’altra banda, tampoc es recomana retirar els lactis ni donar llet sense lactosa d’entrada, només en els casos de diarrea perllongada (més de 2 setmanes) si el pediatre ho veu adequat, els retirarem, ja que es pot produir una intolerància a la lactosa que sol ser transitòria.\nAfegir un probiòtic ajuda a reposar la flora intestinal i escurçar els dies de diarrea.\nSi hi ha signes de deshidratació: bolquers secs o orina poc, boca seca, ulls enfonsats, somnolent o molt irritable, plora sense llàgrimes.\nSi el nen vomita molt, no tolera els líquids o vomita encara que no prengui res.\nSi els vòmits són verdosos, amb sang o semblen marro de cafè\nSi les diarrees són amb sang o moc.\nSi la diarrea dura més de 10 dies.\nEl contagi sol ser fecal-oral, per tant la millor manera de prevenir-la és amb un bon rentat de mans.


el viatger de les lletres: Quelcom no ha funcionat bé\nEl giny mecànic es va moure després de molts intents sense èxit. Era massa tard per tirar enrere. Patia d’artrosi degenerativa i els metges li van suggerir el recanvi de les dues extremitats. Primer, ho farien amb un braç, el que estava en pitjor estat i, passat un temps, ho farien amb l’altre braç. El seu braç dret no estava per a gaires aventures i aquell mecanisme biònic faria les funcions del braç d’una manera més precisa. Per les cames i malucs no havia de patir. Aguantaven bé el pas del temps.\nEn Golden s'ho podia permetre. Ell era de la generació que havia sobreviscut a les darreres pandèmies sense gaires entrebancs. La població havia minvat molt en aquell planeta. La gent de carrer, els nous pobres, expulsats de l'ancestral classe mitjana, havien desaparegut. La precarietat del sistema sanitari i les successives onades de virus els havien eliminat. La gent com en Golden s'ho podia permetre, era ric, pertanyia als rics, però a més, era dels immortals. Així era com es coneixia a finals del segle XXI tot aquell que podia viure gairebé tres-cents anys.\nEn Golden no arriscava molt. Ja sabia que altres com ell duien peces implantades. La ciència biònica s'havia desenvolupat fins a nivells que vorejaven la perfecció. Les tècniques de trasplantament d'òrgans que es feien en el passat havien estat un fracàs. Aquelles peces no acabaven d'adaptar-se al nou cos i a més, envellien. Com si fossin de mala qualitat. La veritat era que la majoria dels membres i òrgans que es trasplantaven procedien d'extirpacions practicades entre donants pobres i mortals.\nEn el segle XXII la ciència encara no havia aconseguit detenir l'envelliment. La població arribava als tres segles de vida, però molts patien d'envelliment. Golden formava part del grup dels que envellien o si més no, patien un considerable deteriorament enter malalties i xacres. La solució fins aquell moment era sempre la mateixa: substitució de peces i òrgans amb recanvis biònics.\nGolden va acceptar de bon grat la proposta d'esdevenir un nou ésser transhumà. Les seves peces fabricades amb els millors materials reciclats no envellirien i qui sap, podria sobreviure als tres-cents. Malgrat tot, en Golden es queixava de dolors en les articulacions, però els metges li deien que això no era possible perquè aquell braç estava dotat de sensor de temperatura, humitat i tacte, però que el dolor de les articulacions no havia estat programat. Era, doncs, segons les seves respostes una opinió subjectiva provocada per l'estrès postoperatori. Golden, però seguia queixant-se que les articulacions li feian mal.\n© Photo by Possessed Photography on Unsplash\nPublicat al número 106 de la revista La Tortuga Avui\nPublicat per Manel Aljama a 1/19/2022 02:00:00 a. m.\nPilarMC 19 de gener de 2022, a les 8:47\nM’ha agradat molt, Manel!!!\nManel Aljama 6 de febrer de 2022, a les 19:08\nMoltíssimes gràcies pel comentari, Pilar.


Les urbanitzacions de Mataró ja estan protegides del foc però el risc d'incendis continua\nDe moment l’estiu ha començat tranquil i no s’han tingut que lamentar grans pèrdues\nDivendres, 13 Juliol 2007 16:56\nArriba l'estiu i les altes temperatures i els boscos secs fan témer que hi hagin incendis forestals. Tot i que el risc sempre és elevat, les cinc urbanitzacions de Mataró estan protegides des de fa ja dos anys. Seguint les recomanacions de Bombers, Agrupacions de Defensa Forestal (ADF) i Ajuntament, els propietaris netegen les àrees perimetrals de les zones residencials en zona boscosa, el que redueix el perill en cas d'incendi. En total, es tracta de 232.000 metres quadrats de bosc, d'un total d'unes 800 hectàrees, on la massa forestal s'ha reduït, reduint així el combustible que faria propagar un possible foc a prop de les cases.L'estiu ha començat tranquil a Mataró pel que fa a incendis i encara no s'han hagut de lamentar grans pèrdues. Tot i això, els cossos de seguretat estan a ple rendiment durant aquests mesos i cap bomber estarà de vacances mentre duri la temporada de risc. El cap del parc de Bombers de Mataró, Manel Catà, recorda que una de les principals amenaces és la meteorologia i que, per tant, res és previsible.Catà comenta que les entrades de vents de sud i de ponent, amb aire calent del Sàhara i assecat al seu pas per la península, posa el combustible en condicions “òptimes” perquè el foc es pugui desenvolupar amb una gran “intensitat i velocitat”. Sense aquest condicionant, els Bombers poden actuar als mateixos boscos amb “contundència i rapidesa” per evitar un gran incendi.Un altre dels problemes evidents és el de la neteja dels boscos, un obstacle molt difícil de combatre, ja que a Mataró “la majoria de boscos són privats i molt poc productius com per treballar-los voluntàriament”, tal com comenta el cap de l'ADF de la zona, Vicenç Ribas. Al que sí que obliga la llei, i que en el cas de Mataró es compleix al 100%, és netejar les àrees perimetrals de les urbanitzacions.Lluny del que són els típics tallafocs, als marges de les urbanitzacions es redueix la massa forestal per reduir també el combustible que podria fer arribar un possible foc als habitatges. Ribas, però, assegura que són “molt pocs” els que fan la 'més que recomanable' neteja de bosc, més enllà de les àrees perimetral. És també per aquest motiu que el rics continua sent molt alt.El cap de l'ADF Serra Marina també lamenta que hi hagi “massa” bosc a la comarca del Maresme i que aquest estigui tan continu. Ribas comenta que hagués estat recomanable no haver perdut els camps de vinya que han anat desapareixen al llarg de temps i que en el seu lloc hagi crescut bosc 'deixat de la ma de Déu' o que s'hagin fet urbanitzacions.


El Conseller d’Interior inaugura la nova Policia\nUn més després que entressin en funcionament, Matadepera ha rebut aquest divendres al migdia la visita del Conseller d’Interior Joaquim Forn per tal d’inaugurar les noves dependències de la Policia Local. Ha estat al migdia i a l’Ajuntament, amb la presència de l’alcaldessa de Matadepera, la regidora de governació Montse Royes, d'altres regidors del consistori, i Xavier Cabot, cap de la Policia Local de Matadepera.\nForn ha estat acompanyat de Jordi Jardí, director general d’administració de seguretat; Núria Colomé, coordinadora de Relacions del Departament d’Interior amb l’Administració Local; Xavier Creus, intendent sotscap de la Regió Policial Metropolitana Nord; Encarna Garcia, cap de Servei de Suport al Sistema de Seguretat de la Direcció General de Coordinació de la Policia de Catalunya, i Xavier Rius, director de l’Oficina de Coordinació de la Xarxa Rescat.\nA l’Ajuntament s’ha signat el llibre d’honor i s’ha signat el conveni de col·laboració entre el Departament d’Interior de la Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament de Matadepera per a l’adhesió a la Xarxa Rescat de radiocomunicacions d’emergències i seguretat de Catalunya.\nTot seguit, la comitiva s’ha traslladat a les noves dependències policials, on s’ha tallat la cita d’inauguració de la nova comissaria, s’han visitat les instal·lacions amb les explicacions de Xavier Cabot i s’ha procedit als parlaments finals, que han comptat amb el mateix cap de la Policia Local Xavier Cabot, l’alcaldessa Mireia Solsona i el conseller d’Interior Joaquim Forn. També s'ha aprofitat la visita per visita per entrar a les dependències dels Bombers de Matadepera.\nA la dreta, dos moments de la visita del conseller (Fotos: Miquel Badia).


Arrenca una nova campanya per augmentar la recollida selectiva al Pla d'Urgell\nterritoris.cat 21:25 04/10/16\nAmb el lema Si no sumes, almenys no restis, l'actuació, que comptarà amb educadors al carrer, vol disminuir el volum de materials no adequats a cada contenidor\npla urgell reciclatge pla d'urgell recollida selectiva d39\nLa campanya es posarà en marxa aquest dimecres i s’acabarà a mitjans del mes de novembre\nAmb l’objectiu de millorar el reciclatge, el Consell Comarcal del Pla d’Urgell ha iniciat una nova campanya de sensibilització adreçada als ciutadans i empreses. Amb el missatge Si no sumes, almenys no restis!, es pretén conscienciar la població que, si no separa els residus, perjudica la feina ben feta per la resta de veïns i que, davant el dubte, que ho tiri al contenidor de rebuig.\nLa campanya, que vol arribar especialment als nuclis familiars, establiments comercials i de restauració i als escolars, comptarà amb la presència d’educadors al carrer que aniran amb bicicleta i un remolc que portarà el distintiu de la campanya.\nActualment, un 40% dels residus que es dipositen al contenidor groc d’envasos lleugers no hi haurien d’anar\nAprofitant el dia de mercat a Mollerussa, la campanya es posarà en marxa aquest dimecres i s’acabarà a mitjans del mes de novembre, una vegada s’hagin recorregut tots el pobles del Pla d’Urgell.\nS’utilitzaran plataformes en línia, com el blog creat en la darrera campanya (www.blogscat.com/sumat), on s’informarà la població i s’hi difondran els calendaris.\nActualment, un 40% dels residus que es dipositen al contenidor groc d’envasos lleugers no hi haurien d’anar, i això a curt termini podria gravar negativament el cànon que es paga per tona de residus que es porta a l’abocador.\nUn centenar de persones participen en el Dia Mundial dels Ocells a l'Estany d'Ivars i Vila-sana


Política de privacitat | rstpompeya\nAmb la finalitat d'oferir el millor servei i amb l'objecte de facilitar l'ús, s'analitzen el nombre de pàgines visitades, el nombre de visites, així com l'activitat dels visitants i la seva freqüència d'utilització. A aquests efectes, la Reial Societat de Tennis Pompeia utilitza la informació estadística elaborada pel Proveïdor de Serveis d'Internet.\nEl portal de què és titular la Reial Societat de Tennis Pompeia conté enllaços a llocs web de tercers, les polítiques de privacitat són alienes a la de la Reial Societat de Tennis Pompeia. A l'accedir a aquests llocs web vostè pot decidir si accepta les seves polítiques de privacitat i de cookies. Amb caràcter general, si navega per internet vostè pot acceptar o rebutjar les galetes de tercers des de les opcions de configuració del seu navegador.\nA continuació, l'informem sobre la política de protecció de dades de la Reial Societat de Tennis Pompeia.\nLes dades de caràcter personal que es puguin demanar directament de la persona interessada seran tractades de forma confidencial i quedaran incorporades a la corresponent activitat de tractament titularitat de la Reial Societat de Tennis Pompeia.\nLa finalitat del tractament de les dades correspon a cada una de les activitats de tractament que realitza l’RCTB-1899, són les següents:\nOrganització i assistència als tornejos convocats per la Reial Societat de Tennis Pompeia.\nInscripció i participació a les activitats de promoció de la Reial Societat de Tennis Pompeia i la seva difusió.\nEnviament de la informació institucional.\nGestió d’instruments de col·laboració (convenis i protocols).\nAplicació de gestió del Club. Programa informàtic de Base de Dades del Club i que va associada/vinculada/sincronitzada a la zona privada de la Web on els socis tenen accés mitjançant un usuari y una clau, els permet gestionar el seu compte i activitats en el Club.\nAmb caràcter general no es comunicaran les dades personals a tercers, excepte obligació legal, entre les quals poden estar les comunicacions al Defensor el Poble, jutges i tribunals, interessats en els procediments relacionats amb les reclamacions presentades.\nQualsevol persona té dret a obtenir confirmació sobre els tractaments que de les seves dades que es duen a terme per la Reial Societat de Tennis Pompeia.\nPot exercir els seus drets d'accés, rectificació, supressió i portabilitat de les seves dades, de limitació i oposició al seu tractament, així com a no ser objecte de decisions basades únicament en el tractament automatitzat de les seves dades, quan siguin procedents, davant la Reial Societat de Tennis Pompeia, per correu postal a C / de la Foixarda, 2-16, (08038) - BARCELONA i per correu electrònic: administracion@rstpompeya.com


apunts - notes: • ENTREVISTA A JORDI BIBIÀ DES DEL CAOC - septimania edicions\n“LA CROADA FOU UN LLARG CAPÍTOL DE VIOLÈNCIA I MALDAT”\nRealitzada per Francesc Sangar, secretari del CAOC el 28 de novembre de 2018\nENTREVISTA A EN JORDI BIBIÀ I BALADA:\nEn Jordi Bibià i Balada és un historiador especialista en història medieval i dissenyador gràfic resident a Sanaüja, que ha realitzat diversos estudis sobre els Bons Homes, sobretot intentant esbrinar les seves petjades per Catalunya. Ha escrit diversos llibres sobre catarisme, entre ells Apunts de viatge per les terres dels Bons Homes, Al voltant dels càtars i Els nostres càtars. El catarisme a la Corona d’Aragó. Fou fundador de l’associació Amics dels Càtars i de l’editorial Septimània. Igualment, fou membre de la Junta del Cercle d’Agermanament Occitano - Català (CAOC) durant uns anys. Des de fa poc, és tècnic en promoció turística.\nDe resultes d'això vaig contactar amb el CAOC, camí que és el que penso hem fet molts quan se'ns despertà el “cuquet occità”. Necessitava recórrer els escenaris occitans de la novel·la per documentar-me, i amb les excursions del CAOC i la posterior coneixença del Sr. Enric Garriga —el president aleshores de l'entitat—, fou com vaig iniciar-me en el món occità i en l'estudi del catarisme. I, també, a través de contactes i amistats, com fou el cas de l'Esteve Albert, en Jordi Ventura, en Jesús Mestre, en Ramon Hervàs i altres membres del CAOC.\nJ.B.- Primer de tot, un sentiment d'empatia davant tot aquell patiment i genocidi generalitzat comparable a l'holocaust jueu. Allò va ser un llarg capítol de violència, maldat indiscriminada i institucionalitzada, especialment atiada des del poder eclesiàstic. Des d'aleshores, Roma té les mans tacades de sang, i el pitjor, és que fou amb el vist-i-plau de molts altres. Acabar d'aquesta manera amb una civilització tan brillant, hereva, en moltes coses de la tradició clàssica, amb un nou esperit de llibertat, fou un dels pitjors crims comesos en aquest mil·lenni. Aquest és el marc on es movien els nostres Bons Homes. Dubto que en un altre entorn el fenomen no s'hauria donat, però els que després foren els seus botxins, envejaven aquesta sort compartida. I és que tampoc ho van entendre, tampoc no els interessava més que la seva pròpia lectura de les coses. Ja ens ho digué el Sr. Racionero amb allò dels 'Bàrbars del nord'.\nJ.B.- Per a mi foren uns revolucionaris, encara que ara aquesta definició tingui —en una societat majoritàriament acomodada i conformista com la nostra—, unes connotacions alarmants. I dic això, perquè ells pretenien canviar la relació de la religiositat amb la societat, una conseqüència que molts altres advertiren necessària un cop passat l'any mil. Els canvis de mentalitat estan bé, però s'ha de passar als fets. Ells es van mullar i van aconseguir coses. Roma continuava predicant al desert, mentre que els Bons Homes van arribar al poble en tots els seus estrats. Aquest, per a mi, és el principal èxit del catarisme: respostes i fets. Com diu la màxima occitana: 'la fe sense òbras es mòrta'.\nJ.B.- Aquesta pregunta molts ens la fem sovint però, qui no té una visió així de les coses més entranyables, i potser, en aquest cas, en moments que foren essencials? Estem parlant del quilòmetre zero del naixement i continuïtat d'una identitat compartida. Fins i tot en algunes coses, amb una part d'Europa i amb la resta de regnes hispànics. La societat més inquieta d'aleshores pretén deslliurar-se de l'encotillament d'una religiositat i d'un règim que no els satisfà.\nSi llegim alguna poesia d'aquells trobadors i trobairitz, podem veure que la seva psique humana no és pas distant a la nostra. Les inquietuds són les mateixes. La narrativa medieval ara ha estat substituïda i versionada pel cinema, beu de les fonts originàries per a continuar emetent els mateixos inputs. L'amor cortès intenta reeducar una societat cap a un rumb més sensible i gentil des de la narrativa. No podem menysprear el seu pes com a reactiu. En el cas anglès, aquesta nodrí el discurs del naixement d'una nació com Anglaterra.\nQue apareguessin corrents de religiosos que, sota una etiqueta o l'altra, defensessin la igualtat de la dona, ja era prou revolucionari en una època on la seva veu i pensament eren silenciats. Que en aquells moments, la nostra cultura no patís cap tipus d'atac per ser diferents, ¿no fa que aquest període sigui admirable?\nReconec que per aquest i altres factors, prefereixo la nostra història i passat que no pas el nostre present, que és bastant lamentable. Les maneres d'aquells bàrbars del nord continuen, i a sobre, no s'amaguen. Estic del tot convençut que, tot i les limitacions d'aleshores, aquell home i les quatre coses que sabia, tot i que poques, les tenia ben clares. Ara en canvi, tot i el senyor Google, WhatsApp i altres meravelles, estem anant enrere a escala evolutiva. Som emmirallats per les mateixes ombres de la caverna de Plató. El dia que se'n va la llum o falla internet s'enfonsa el món amb les seves pors més primordials que, a parer meu, l'home medieval ja tenia ben resoltes. Amb això no vull dir que aquells, fossin temps de flors i violes, però humanísticament veig un progrés molt lent i a voltes, un retrocés, i això és el més lamentable, vol dir que no aprenem res. Per això crec que els botxins del somni occità encara són ben presents.\nR.- Què opines del tracte dels Bons Homes a Occitània pel que respecta a la comercialització del turisme (el “país càtar”, els mal anomenats “castells càtars”, ...)?\nJ.B.- Tots sabem que això és un excel·lent treball de màrqueting. Des de l'altra banda dels Pirineus, França ens dóna 'sopes amb ones' des de fa temps. I ja no parlo dels càtars, sinó per exemple la ruta del 'Domus templi', que començà molt bé, però crec que no s'ha pogut consolidar.\nParlar de 'País dels càtars' és un altre producte d'aquest màrqueting, per a mi és més encertat parlar de 'País dels barrufets', però no en canvi, atorgar-li el terme de 'país' a un fenomen religiós, filosòfic i social. Terra, país... són termes —en aquest cas—, de consum i de promoció. Són termes que limiten a una zona geogràfica en concret, però que els interessa, quan sabem que l'assumpte fou més estès.\nSobre el tema 'Castells càtars', gairebé igual, s'han de vendre les últimes capes de la ceba, i aquestes capes, en sa majoria, foren obrades pels invasors i ocupants francesos. Es tracta de vendre i prou, qui vulgui afinar més el pinzell ja ho farà pel seu compte, però descobrirà que aquest màrqueting sobre el catarisme és d'un discurs superficial, molt frívol i que, en la majoria de casos el relata com una 'guerra de religió'. Abans, els escenaris relatats en la majoria de llibres, no eren pas francesos i sovint, el presentisme que es fa sobre això és escandalós, però si els ho dius, a alguns els fa emprenyar i et surten amb Carlemany... Evidentment, en aquest pla de màrqueting no veurem enlloc, que França s'engreixà amb un dels holocausts més terribles, amb el terror i mort sistematitzats i beneïts per Roma.\nCrec doncs, que en l'àmbit comercial i turístic són mereixedors d'una bona nota. Suposo que l'èxit recau en què les administracions han cregut amb això, tot i que no lliguen els gossos amb llonganisses, i a vegades també veus mancances. Els noms són un afany d'etiquetar les coses per a poder frapar en la societat i consolidar així un producte.\nMés enllà de les pinzellades històriques, tenim d'altres evidències artísticament que sovint no eren vinculades, ja no dic amb el catarisme, sinó que també amb Occitània. Els celtes, l'arrianisme, l'adopcionisme i d'altres, foren substrats que adobaren l'arribada del pensament dels Bons Homes.\nEls moviments migratoris vinguts d'Occitània, a resultes del repoblament cristià, són evidents. El parentiu entre les dues bandes pirinenques s'enfortí, per exemple, d'aquesta manera. Calia gent per a poblar aquestes noves terres, les cartes de repoblament van ser en molt casos decisives, perquè eren molt favorables a començar de nou en una terra germana. Aquest corrent, en un inici voluntari, es convertí un segle després, en un exili forçat a causa de les croades i de l'espoli, per part de França, de les identitats occitanes. Molts d'aquests occitans s'integraren en la pagesia, burgesia, noblesa i clergat, entre aquests, per descomptat, hi havia que eren càtars. A les corts itinerants de Jaume I, podem veure que l'acompanyen molts nobles que estaven estretament vinculats al catarisme, i fins i tot, que després serien perseguits. El fill del dissortat Trencavèl fou acollit amb el seu seguici a la cort de Barcelona.\nD'altra banda, vaig posar especial atenció a aquelles traces escultòriques que podem observar en molts temples religiosos construïts a partir d'aquella època, en especial els edificis de l'”Escola de Lleida”, i en l'”Escola tolosana de la Dorada”. No oblidem també, com passà amb els llombards, que molts picapedrers, tenien un estil i un codi propi en fer les coses. Molts d'ells, s'instal·laren a casa nostra amb les seves famílies i amb una diferent manera de pensar.\nD'altres vegades, veus coses que no lliguen o no s'acaben d'explicar, com foren els casos de diferents nobles catalans que eren desposseïts dels seus béns o que havien estat excomunicats per l'església. Només cal tirar una mica del fil, i ja ho tens! El que passa és que s'ha de buscar molt bé. Són coses que no són enunciades, i que es passen per alt sense massa detalls. A Lleida, per exemple,estem plens d'esteles funeràries i alguna llosa sepulcral que presenten creus occitanes. La presència d'occitans que, com a últim record, escollien aquesta tipologia de creu, és força significativa. I és més, n'he vist més a casa nostra que no pas a Occitània.\nJ.B.- Aquesta és una qüestió cabdal que sovint ens plantegem. Algú podria dir que, havent desaparegut, no en queda res o que ara faríem un esbós d'història ficció. Qui només aporti això, crec que s'equivoca. Malgrat que el catarisme està impregnat d'episodis dolorosos per no deixar-lo expressar, n'estic convençut que el seu patiment, no fou en va.\nPel que fa a la religiositat, aquesta sota una figura divina, el que fa principalment, és marcar unes conductes. El comportament ètic o moral dels bons homes era excel·lent. Sóc conscient que ells no són els inventors de les coses bones que els expliquem positivament, són també transmissors d'altres creences que els precediran, és allò dels substrats, però tot sovint els veig en les accions solidàries individuals o grupals.\nA vegades penso que, en un entorn rural tan cruel amb els animals com el d'aleshores, crec que aquests serien els primers a estar-los agraïts: dic això pel tema de la reencarnació. Per cert, els animals tenen ànima? Jo i d'altres creiem que sí, i que qualsevol mal comès en aquests, d'una manera o altra retornarà a qui provoca el seu patiment.\nLes sensibilitats i sentiments empàtics han evolucionat al llarg del temps. Guy Bois, encunyà un terme que a mi m'agrada molt especialment, quan explica l'aparició de la solidaritat en els ordes mendicants i en el món laic: la revolució de la caritat. El catarisme s'esforçà especialment en què fos així i, actualment, també hi ha qui es deixa la pell en ajudar a l'altre. També veig el seu llegat en alguna església evangèlica, i a voltes, de manera molt propera, a tall de relleu silenciós, sense pretensions de reclamar-ne res d'ells en quant a etiquetes.\nElls rescabalaren d'anteriors substrats com el cas celta, la revalorització de la feminitat, quan en aquella època la dona era tractada com un moble. La seva integració en el culte ja diu prou sobre la seva visió d'igualtat.\nPer a mi, el catarisme anà més enllà del factor religiós i esbossà l'humanisme que, en aquells moments era una cosa molt precària més enllà de la tradició platònica. La vida de les persones no tenia cap valor, i menys encara si eres una dona o un nen. Ells van començar a revaloritzar-la passant per la seva filosofia o amb les cases, escoles i tallers que dirigien.\nPosteriors corrents espiritualistes també recolliren les seves creences que encara perduren a través d'ells. El Bé i el Mal és present en la nostra quotidianitat de manera clara, ja sabem amb quin militaven. Al meu llibre 'Els nostres càtars' recullo el cas d'un «consolamentum» que m'explicà un historiador de Torà que li va fer la seva àvia quan anava a integrar-se a la 'Quinta del biberó'. Curiosament, això passava a la casa anomenada 'Cal Tolosa'. Els Bons Homes no tenien cap problema en ajudar-se els uns als altres en qualsevol tipus de feina. Avui en dia, això seria una gran fita en l'àmbit humà, perquè el nostre món està marcat per l'egoisme, la competitivitat, la banalització, el “tantsenenfotisme”, l'avarícia, la manca d'empatia i la depredació del proïsme. I això és una de les més grans manifestacions del Mal que preval entre nosaltres i que està més promocionada.\nJ.B.- Aquest treball és un resum d'un de més extens sobre els factors que també acomodaren el catarisme a l'Alt Empordà i en molts dels seus nobles emporitans. Un estigma que, tal com ens diu Bernat Desclot a la seva Crònica en descriure la invasió de l'Empordà del 1288, titlla als catalans de 'patarins'. Mira si anava més enllà la nostra associació mental que ens van fer amb el catarisme! Aquest projecte va néixer arran d'un encàrrec del Sr. Josep Maria Martorell, el propietari del Castell de Quermançó al terme de Vilajuïga. Tenim diferents notícies que vinculen en certa manera, castell i catarisme, així com llegendes i tradicions relacionades amb el Sant Graal, passant també per Sant Pere de Roda, Sant Pere Pescador, … El treball em va servir per a veure un paral·lelisme sobre la relació inicial dels comtes d'Empúries que, com els de Tolosa, estaven enfrontats amb els de Barcelona. Tots tres eren casals molt forts, però van haver d'aliar-se per a defensar tots dos territoris dels croats, tant de l'agressió d'Occitània, com la de Catalunya. Sortosament, la catalana fracassà i, igual que nosaltres vam perdre al rei Pere I a Muret, ells perderen a Felip l'Ardit, mentre l'invasor francès se n'anava amb la cua entre les cames. El casal emporità fou imprescindible per la supervivència de Catalunya, gràcies a unes Llombardes del comte d'Empúries, es pogué derrotar l'exèrcit castellà que assetjava la costa de Barcelona.\nEl veïnatge amb el Rosselló fou decisiu per a la difusió d'aquest catarisme a l'Empordà. Recordem que la segona ciutat més important del territori català d'aleshores que era Perpinyà, també acollí nombrosos càtars que eren presents a diversos nivells, com el cas de la burgesia. És aquí, a la Catalunya Nord o podem parlar d'un catarisme autòcton i em rebel·la quan autors estrangers el reivindiquen com a francès i no es tallen un pèl en corrompre els noms. Si us plau senyors, siguem seriosos!\nEl comtat d'Empúries i els seus comtes van tenir molt poder, a més a més del comerç del territori, mercadejaven amb Orient i tenien línies marítimes pròpies. Cal destacar que la presència de templers, hospitalers i jueus era força important, en estreta relació amb els seus correligionaris rossellonesos. Quan s'expulsà als jueus del territori, per exemple, Castelló d'Empúries visqué una gran davallada econòmica. El nom de Vilajuïga, on és Quermançó, ja és prou significatiu!\nJ.B.- El que dius és cert, aquí a Lleida, Pirineus enrere, la difusió de notícies d'un catarisme propi, és potser una mica incipient. Tot i això ja fa anys que es van fer coses, com dius a les comarques més Pirinenques. És una qüestió d'interès i també, per descomptat, de recursos. Des de l'àmbit individual o bé en actes en concret, com a la jove Fira Càtara de Castelló de Farfanya, anem explicant aquestes coses. Quan vincules la història local d'aquests indrets de Lleida amb la dels nostres càtars, es desperta l'interès i te n'adones que només cal redescobrir-la, i que em convidin a mi o als meus amics per explicar-la, és molt gratificant.\nA Lleida ciutat, s'han fet iniciatives puntuals en les quals he col·laborat amb alguna d'elles. Seria interessant estendre-les a altres pobles on la seva història —gairebé desconeguda— també participà en aquest capítol. Nexes no en falten, només cal coordinar un fil comú que consolidi aquesta història del catarisme a casa nostra.\nJ.B.- L'any 1996 i des del CAOC, una sèrie d'entusiastes vam crear els 'Amics dels càtars'. Aquesta fou una secció que pretenia divulgar la història del catarisme. La fundació la vam fer entre diverses persones. El dia que vam presentar el projecte al llarg d'un sopar al restaurant de l'Hotel Espanya, vam congregar-nos més de dues-centes persones. Va ser una etapa molt enriquidora i vam fer molts contactes, els quals una bona part d'ells encara mantenim.\nVam crear una modesta exposició que, com els càtars, era itinerant. Sovint, quan ens ho demanaven, ens acompanyava o bé el Sr. Jesús Mestre o el Sr. Ramon Hervàs. Tots vam aprendre molt d'ells dos. Sempre ens van donar un cop de mà en aquesta aleshores il·lusió. Tot i estar en els extrems d'un mateix pal, complementaven les inquietuds de les persones que volien saber coses sobre el catarisme. La seva era d'una amabilitat sense fons.\nSeptimània Edicions és un projecte particular. Un web d'autor com a investigador i escriptor en l'àmbit de catarisme, art, filosofia, religiositat, etc. Intento també recollir les sinergies que participaren en els fets des de diferents àmbits. En tots dos casos haig de dir que el millor és el contacte amb les persones i els intercanvis que sorgeixen a través del nostre tema i l’entusiasme.\nJ.B.- A vegades, tinc la impressió que se'ns el presenta com un bell cadàver al qual se li aplica una autòpsia sense transcendència i prou. Però el que no se n'adonen és que al catarisme no el van matar del tot. Aquest, silenciosament, s'anà adaptant en diferents escenaris i situacions. Aprengué a amagar-se i a prendre diferents formes i crec que aquí és on rau l'habilitat d'un investigador, això sí, sense la temptació de fer volar coloms. No el van matar del tot: nosaltres i la nostra inquietud, som un dels seus nervis.\nD'altra banda, l'estudi del seu escàs llegat a nivell de textos també és cabdal per a llimar les arestes de la fantasia. Però per a la història dels catalans —ja que la pregunta es centra en Catalunya—, fou un episodi importantíssim. M'atreveixo a comparar, Occitània i Catalunya amb l'epicentre d'un fenomen que sacsejava les consciències. Les ones concèntriques esdevingudes de l'impacte, marquen el grau de sensibilitat en la geografia.\nEl catarisme fou prou conegut en la nostra societat, especialment en una noblesa implicada en el projecte occità. Aquest projecte no era, per a menystenir-nos, el que ara en dirien alguns 'pancatalanisme', sinó una evolució natural d'uns lligams que venien de molt lluny. Això, tot sovint a fora de Catalunya, no s'entén o bé s'evita fer cap referència, i quan s'hi poden, els dóna un estrany plaer qüestionar-ho, limitant-se a parlar de la tragèdia a Occitània, dels misteris griàlics i Maria de Magdala. Segueixen el model francès: la descatalanització total en el transcurs dels fets. A nivell d'estudis, a casa nostra els veig molt positivament, són treballs de molta qualitat, dedicació i cal continuar promocionar-los.\nJ.B.- Sí, sóc dissenyador gràfic i il·lustrador. Bé, de fet m'hi vaig posar quan tenia uns vint anys un cop obtingut el permís del Sr. Racionero, però no l'he arribat a acabar per manca de suport, tot i això vaig fer força feina i pàgines que dormen en un armari. Vaig voltar la Ceca i la Meca durant força temps per aconseguir ajut, fins que vaig contactar amb el Patronat Català pro Europa, que inicialment em va ajudar per a tramitar aquest projecte en l'àmbit Europeu, en implicar el tema de les Euroregions, però no va anar més enllà, tot i estar aprovat per la comissió cultural de les Comunitats Europees. Tenint el suport del IEO (Institut d'Estudis Occitans), no vaig poder portar-lo a terme per manca d'ajut a casa nostra. En una ocasió, recordo que havia aconseguit el suport d'una entitat ben coneguda i l'endemà, desconeixent el motiu, en una trucada una secretària contactà per dir-me: 'oblidi el tema del qual van parlar ahir amb el sr. X'.\nIl·lustrar una obra escrita, i més com aquella, necessitava molta documentació, visitar i veure els espais. No vaig aconseguir el suport que necessitava, però em serví per a introduir-me en aquest món del catarisme. M'hauria agradat fer-lo. És allò que se'n diu una espina clavada que amb els anys s'ha anat diluint, perquè la realitat mata tota il·lusió. De totes maneres, sempre recomano la lectura de la novel·la que, des de la narrativa, és una de les pedres angulars bàsiques per a conèixer la història del catarisme i la construcció del nostre país.\nJ.B.- Fa cosa de tres anys i sensibilitzat per la situació política del nostre país, vaig crear aquests dos personatges, tots dos, com a defensors del procés. La idea del drac és vella, el que passa que amb la marca DragonCat li he donat nova forma i nou discurs. DragonCat és producte de l'enginyeria genètica, arran de la troballa a Anatòlia de les restes del drac de Sant Jordi.\nLa Moreneta PowerCat, també anomenada Mrs. Montse, és la seva amiga. Tots dos treballen plegats en la defensa de Catalunya, i viuen en el llac subterrani que hi ha sota Montserrat. La Moreneta PowerCat va ser abandonada una fosca nit, al davant de les portes del monestir la nit de l'efecte 2000. Els monjos de l'orde de la germandat blanca, la veritable orde de Montserrat que custodia els seus misteris i que viu a les entranyes de la muntanya, se'n va fer càrrec d'ella. Moreneta PowerCat és una heroïna molt catalana, gòtica i una mica esbojarrada que es desplaça per l'aire sobre DragonCat, o bé amb el 'VirolaiBall', que és una versió de l'orb de la Verge de Montserrat. També té el do de convocar tempestes per a lluitar amb l'enemic. Tot i això, és molt coqueta, perquè catalanitat i glamur també són compatibles.\nCuriosament, tenim un llibre de profecies del s. XVI, escrit per mossèn Trobat de Montserrat, un monjo vident benedictí que preveié —com Nostradamus— l'actual moment polític, i la presència alliberadora d'aquests dos personatges. Però malauradament, més enllà del Facebook i d'un parell d'estands a la Fira d'Entitats de l'Onze de Setembre a l'Arc del Triomf de Barcelona, no interessa als mitjans. Aquest és un país totèmic. Bona part dels nostres actors culturals i polítics emeten però no reben. Ni contesten.\nJ.B.- Confessaré que, com a membre de junta, en abandonar Barcelona, no vaig tenir massa activitat. Però vaig estar vinculat al CAOC durant molts anys i guardo un molt bon record. Primer de tot, per oferir des de l'entitat, la possibilitat de conèixer la realitat occitana a través de les excursions, presentacions de llibres, conferències i altres actes que fèiem i de la gent que coneixíem dins i fora del CAOC. Allò em serví per a conèixer molta bona gent que s'estimava la nostra cultura i l'occitana, i què en feien difusió per a divulgar-la sense demanar res a canvi. El Sr. Garriga fou l'”ànima mater” de l'entitat. Era una mena d'ambaixador sense sou de la nostra cultura occitana i catalana, a tot arreu on anava era ben rebut, fins i tot, més enllà d'Occitània.


Joc gratis Construir un hotel - Joc online per jugar gratis\nVols construir un hotel des del principi? Comença per les estances i els serves més bàsics i a mesura que guanyis diners podràs ampliar.\nCom es juga? El primer nivell serà de prova i podràs veure com funcionen els comandaments, a patir del segon hauràs de ser tu qui compri i construeixi un hotel que tingui tos els serveis i el personal necessari per tal que els clients estiguin contents i et facin guanyar diners.\nEtiquetes: hotel simulació nenes construcció\nA Cons Construcció Construi Construir Diners Hotel Les Nenes Per Ser Simulació Tanc\nMés jocs semblants a Construir un hotel\nConstruir un hotel en altres idiomes\nEl joc Construir un hotel és un joc online d'ordinador per jugar gratis. No has de descarregar res, ni instal·lar res, perquè Construir un hotel és un joc en flash.\nSegur que et preguntes, com es juga a Construir un hotel, donc bé, aqui tens les instruccions: El primer nivell serà de prova i podràs veure com funcionen els comandaments, a patir del segon hauràs de ser tu qui compri i construeixi un hotel que tingui tos els serveis i el personal necessari per tal que els clients estiguin contents i et facin guanyar diners..


Kiko Navarro i Àngela Castelló, guanyadors de la Vertical Cabanera - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nNotícies - 10/07/2016\nKiko Navarro i Àngela Castelló, guanyadors de la Vertical Cabanera\nLa setena edició de la Vertical Cabanera, organitzada pel Club d’Esquí Pobla de Segur, s’ha disputat l’entorn de la Vall Fosca (Pallars Jussà), el dia 10 de juliol. La prova ha sigut puntuable per la 7a Copa Catalana de Curses Verticals de la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC), i també per la Copa d’Espanya de Curses Verticals de la FEDME.\nUn centenar de corredors han pres la sortida des de la població de Capdella, disposats a afrontar els 1.463 metres de desnivell positiu en només 5,2 quilòmetres per assolir el cim del Montsent de Pallars (2.883 metres). S’ha donat una sortida conjunta per a totes les categories i des dels primers metres de desnivell el grup s’ha estirat considerablement.\nEl traçat ha constat d’una primera part amb un terreny herbós i tècnic, i d’una segona més pedregosa i amb una canal on ha fet falta posar les mans a terra per progressar. Arnau Cases (Espot Esquí Club Valls d’Àneu), membre de l’equip del Centre de Tecnificació de Curses per Muntanya de la FEEC, ha sigut el més ràpid al punt intermedi, a la Cabana del Pastor, amb un temps de 32 minuts i 41 segons. Cases també s’ha emportat la victòria en categoria cadet.\nKiko Navarro i Àngela Castelló, els millors al Montsent de Pallars\nEl corredor de la federació aragonesa Kiko Navarro ha marcat el millor temps, 1 hora 6 minuts i 22 segons, en categoria masculina absoluta i s’ha fet amb la victòria de la setena edició de la Vertical Cabanera. A poc més de 30 segons de distància, 1 hora 6 minuts i 59 segons, ha entrat a meta el català Xavier Guiu (Club Cerdanya Pirineus). El tercer classificat ha sigut Joan Navarro, de la federació balear, amb 1 hora 8 minuts i 14 segons.\nEn categoria femenina absoluta la vigent campiona de Catalunya de Curses Verticals, Àngela Castelló (CE Girona), ha sigut la primera dona en trepitjar el cim del Montsent de Pallars, amb un temps de 1 hora 18 minuts i 20 segons, i s’ha proclamat guanyadora de la vertical. L’han acompanyat al podi, Laura Sola, de la federació valenciana, segona, amb 1 hora 19 minuts i 41 segons, i Virgínia Pérez, de la federació basca, tercera, amb 1 hora 25 minuts i 48 segons.


Compromís proposa que l’Ajuntament de València eximisca als inquilins de pisos propietat d’AUMSA del pagament de l’IBI – Compromís per València\nCompromís proposa que l’Ajuntament de València eximisca als inquilins de pisos propietat d’AUMSA del pagament de l’IBI\nPublicat el 30 Novembre 2012 en Joan Ribó, Urbanisme i Medi Ambient\nRibó: “l’Ajuntament ha deixat de percebre en 2011 769.842 € de l’IBI per exempcions a l’Esglesia i Associacions Confessionals en edificis molts dels quals no es dediquen al culte. També ha deixat de percebre 2.476.925 € per exempcions a Fundacions”\nEl portaveu del Grup Municipal Compromís, Joan Ribó, ha proposat que l’Ajuntament de València eximisca a tots els inquilins de pisos propietat d’AUMSA del pagament del Impost de Bens Immoble. Ribó ha explicat que defensarà aquesta proposta a través d’una moció que ha presentat a la Comissió d’Hisenda del proper mes de desembre.\nRibó ha explicat que “els contractes de l’empresa AUMSA amb els arrendataris dels pisos propietat d’aquesta empresa municipal, en una de les seues clàusules indiquen que ‘El arrendatario satisfará el coste íntegro de los tributos’ on es menciona explícitament ‘El pago del Impuesto de Bienes Inmuebles que corresponda a la vivienda arrendada en cada período impositivo’”.\nAquest impost va dirigit a qui és propietari de la vivenda. El subjecte passiu del mateix són les persones físiques o jurídiques o les entitats que ostenten la titularitat del dret, en aquest cas l’Ajuntament de València, a través d’AUMSA. El portaveu de Compromís ha assenyalat que “ si bé és cert que la legalitat vigent permet al propietari carregar el cost de l’IBI a l’inquilí, no és menys cert que aquesta possibilitat és potestativa del propietari que pot optar per fer-ho o no en els seus contractes”.\nSegons Ribó, “els inquilins d’AUMSA són persones amb pocs recursos econòmics molt d’ells en situació econòmica molt delicada com a conseqüència de l’actual crisi econòmica”. D’altra banda, ha explicat que ”l’Ajuntament de València ha deixat de percebre en 2011 769.842 € de l’IBI per exempcions a l’Esglesia i Associacions Confessionals Legals en edificis molts dels quals no es dediquen al culte. També ha deixat de percebre 2.476.925 € el mateix any per exempcions a Fundacions”.\nPer la mateixa regla de tres, per al portaveu de Compromís “sembla raonable que l’Ajuntament eximisca, almenys temporalment, del pagament d’aquest impost a totes les persones que són inquilines de pisos seus. El cost, en qualsevol cas, suposaria una minva de recursos molt inferior la minva per la resta d’exempcions”.\nArxivat en: Joan Ribó, Urbanisme i Medi Ambient\n← Bona resposta de públic en la presentació de Joves amb Compromís de València\nCompromís no entén per què l’Ajuntament no renova la concessió als veïns de la plaça Xúquer que tenen una plaça d’aparcament en subsol públic →


Nom: ESGLÉSIA DE SANTA MARIA D'ÀNEU\nLocalització: Guingueta d'Àneu, la - Santa Maria d'Àneu (Pallars Sobirà)\nRomànic Ha sofert nombroses modificacions\nNúm. Registre / Catàleg: 136-MH-EN\nData Disposició: 15/03/1962\nData publicació: 30/03/1962\nSegles: XI - // XVI -\nL'església de Santa Maria d'Àneu és situada prop de la Noguera Pallaresa, dins el terme de la parròquia d'Escalarre, a la plana de la Vall d'Àneu. De l'antic conjunt monàstic només resta l'església al costat de l'anomenada Casa de Santa Maria, conjunt d'edificacions, probablement bastides sobre les antigues dependències. El temple és una construcció romànica del segle XI, molt reformada al segle XVI. Originàriament era de planta basilical, de tres naus i tres absis. D'aquesta estructura només es conserven els murs perimetrals i l'absis central, amb decoració llombarda i tres finestres de doble esqueixada. Al segle XVI l'ordenació de l'espai fou completament variada: les tres naus foren convertides en una sola, que es cobrí mitjançant uns grans arcs diafragma apuntats que sostenen embigat de fusta a dues vessants. Modernament s'ha refet la façana i s'hi ha afegit un campanaret d'espadanya. Exteriorment els murs són totalment llisos, sense cap tipus d'ornamentació, tret de l'absis.\nAl Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserven les pintures murals que decoraven l'absis que destaquen per la seva originalitat iconogràfica i qualitat plàstica. L'església de Santa Maria d'Àneu és situada prop de la Noguera Pallaresa, dins el terme de la parròquia d'Escalarre, a la plana de la Vall d'Àneu. De l'antic conjunt monàstic només resta l'església al costat de l'anomenada Casa de Santa Maria, conjunt d'edificacions, probablement bastides sobre les antigues dependències. El temple és una construcció romànica del segle XI, molt reformada al segle XVI. Originàriament era de planta basilical, de tres naus i tres absis. D'aquesta estructura només es conserven els murs perimetrals i l'absis central, amb decoració llombarda i tres finestres de doble...\nEl lloc d'Àneu apareix esmentat en la discutible acta de consagració de la Seu d'Urgell del 839, on consta com a monestir. Se sap que havia tingut una primera advocació a santa Deodata i que a finals del segle X era dedicat a sant Pere. El 1064, en uns intercanvis de béns entre els comtes del Pallars, el cenobi passà a dependre dels comtes del Pallars Sobirà. Anys després, el 1088, Santa Maria d'Àneu torna a ser esmentada en uns litigis entre els comtes del Pallars Sobirà i el bisbe d'Urgell, probablement per motius de jurisdicció. La vida del monestir benedictí durà únicament fins a final del segle XII, poc abans que s'hi instal·lés una canònica augustiniana, la qual perdurà fins a la seva secularització el 1592.\nActualment és un santuari de la vall d'Àneu. El lloc d'Àneu apareix esmentat en la discutible acta de consagració de la Seu d'Urgell del 839, on consta com a monestir. Se sap que havia tingut una primera advocació a santa Deodata i que a finals del segle X era dedicat a sant Pere. El 1064, en uns intercanvis de béns entre els comtes del Pallars, el cenobi passà a dependre dels comtes del Pallars Sobirà. Anys després, el 1088, Santa Maria d'Àneu torna a ser esmentada en uns litigis entre els comtes del Pallars Sobirà i el bisbe d'Urgell, probablement per motius de jurisdicció. La vida del monestir benedictí durà únicament fins a final del...\nBardina, Neus; Cunill i Ferrer, Mani; Castells i Montero, Xavier 2005 Santa Maria d'Àneu\nCabestany i Fort, Joan F. [et al.] 2005 El romànic de la vall d'Àneu\nPladevall i Font, Antoni, dir. 1993 Catalunya Romànica. Pallars Sobirà, Pallars Jussà\nVidal-Vilaseca, dir. 1987-1900 El romànic del Pallars Sobirà


Vacuna de la ràbia – Ara Veterinaris\nData de l'entrada 26 de maig de 2018\nLa vacunació contra la ràbia no és obligatòria a Catalunya però si que és necessària si viatgeu cap a altres llocs.\nPer exemple tampoc és obligatori al Pais Basc ni a Galicia, però a la resta de comunitats autònomes si. En algunes d’elles s’ha de fer cada any i en altres cada dos anys.\nSi sortiu per la Unió Europea és necessari posar la vacuna amb una antelació de 21 dies normalment (depèn del país).\nSi sortiu fora de la Unió Europea, a més a més de vacunar cal demostrar que la vacuna ha estat efectiva i això es fa mitjançant una analítica de sang 21 dies després d’haver vacunat. És a dir, que si heu de viatjar lluny més val que ens ho consulteu amb temps per poder fer tots els tràmits correctament.\nFa pocs anys va haver un cas de ràbia en gossos prop de Barcelona, per això els veterinaris estem fent pressió a les autoritats sanitàries perquè facin obligatòria la vacuna també a Catalunya: som una zona molt transitada i ens poden venir casos de ràbia d’altres països i si aquí els nostres gossos no estan vacunats poden contagiar-se!\nEn cas de detectar un gos amb ràbia el procediment que es segueix és molt clar: eutanàsia de l’animal infectat, aïllament dels animals que han tingut contacte amb ell (gossos de veïns, familiars, etc) i si es sospita que poden estar infectats, també se’ls eutanàsia.\nPer això, ni que a Catalunya no sigui obligatòria aquesta vacuna, nosaltres recomanem posar-la igualment.\nSabeu com es fa una correcta vacunació?\nEtiquetes cadell, gos, rabia, vacunació\n← Vacuna tetravalent → Vacuna de la Leishmaniosis