La Matemàtica de la Història: la desconeguda teoria d’Alexandre Deulofeu. Primera part | imperis.cat\nla utilitat de la matemàtica de la història\nLa desconeguda teoria d'Alexandre Deulofeu I\nLa desconeguda teoria d'Alexandre Deulofeu II\nInici » Escrits » La Matemàtica de la Història: la desconeguda teoria d’Alexandre Deulofeu. Primera part\nLa Matemàtica de la Història: la desconeguda teoria d'Alexandre Deulofeu.\nQui va ser Alexandre Deulofeu\nResum de la Matemàtica de la Història.\nLes prediccions d'Alexandre Deulofeu.\nPlantejament del tema\nTrobar conceptes comuns.\nLa dinàmica de la Matemàtica de la Història.\nSobre els inicis de la Història.\nLes crítiques a les teories cícliques.\nL'evolució cíclica i el progrés material.\nEl col·lapse de les societats complexes i la Matemàtica de la Història.\nPodrem fer simulacions històriques?\nGràfic del cicle evolutiu.\nGràfic del procés imperial.\nTaula 1: Els processos imperials.\nTaula 2: Els tres cicles de les civilitzacions.\nEl propòsit d'aquest article és doble. En primer lloc presentar l'obra del historiador català Alexandre Deulofeu (1903-1978) en el món acadèmic internacional. Deulofeu va desenvolupar una teoria sobre l'evolució de les civilitzacions anomenada la Matemàtica de la Història. Segons aquesta, totes les civilitzacions es desenvolupen passant per unes mateixes etapes abans de desaparèixer. I a més a més ho fan mostrant una regularitat temporal sorprenent. El segon objectiu és fer una interpretació de la seva obra dins el marc de la ciència actual.\nDeulofeu va escriure en català i només alguns dels seus llibres van estar traduïts al castellà. En l'actualitat és pràcticament impossible adquirir en una llibreria algun dels seu llibres. La seva obra ha quedat oblidada inclús en el seu propi país. Les raons són diverses. D'una banda va ser un heterodox que es va moure sempre fora dels àmbits acadèmics. Per una altre costat, els seus plantejaments són incomodes i no són fàcils d'acceptar perquè semblen limitar la llibertat humana. En el seu moment, cap editorial va voler publicar la seva obra, fet que el va obligar a editar-se ell mateix els seus llibres mitjançant la seva pròpia editorial. Per sort, la seva farmàcia li va permetre poder finançar la publicació dels seus llibres.\nLes teories cícliques de la història, tot i tenir una llarga trajectòria, no han gaudit mai de bona fama. Parlar d'una teoria cíclica ens fa pensar en seguida en repeticions de esdeveniments, prediccions al estil Nostradamus, en definitiva, en una sèrie de tòpics i prejudicis dels quals cal desmarcar-se amb claredat. Intentaré demostrar en aquest article que la teoria de Deulofeu està sòlidament fonamentada i disposa d'una base empírica real. En conseqüència, pot ser de gran utilitat en el context de la ciència actual. Naturalment, això no vol dir que no hagi de ser criticada, revisada i actualitzada.\nLa primera part de l'article estarà destinada a fer un breu resum de la Matemàtica de la Història respectant al màxim el llenguatge que va utilitzar Deulofeu. Dins d'aquesta part també s'inclourà en un epígraf separat les principals prediccions que va fer el propi Deulofeu sobre el futur de les societats actuals. En fer-ho destacarem que aquestes es van fer al llarg de les dècades dels anys 50 i 60 del segle passat, fet que els hi dona un especial mèrit des del nostre punt de vista.\nEn la segona part abordaré una sèrie de qüestions relacionades amb la Matemàtica de la Història des de la meva visió personal del tema, on l'objectiu principal serà mostrar la utilitat del seu plantejament. Després d'una introducció per situar el context dins del qual desenvoluparé l'argumentació, intentaré apuntar alguns dels conceptes que ens poden ajudar a fer comparacions entre societats al llarg del temps. Les diferències entre les tecnologies utilitzades en cada època dificulten sovint la comparació entre les societats. En aquest punt farem una proposta per superar aquesta dificultat. A continuació, a partir dels conceptes introduïts en el punt anterior reescriure breument el procés social descrit per Deulofeu utilitzant aquests conceptes. Seguidament, tractaré el tema de en quin moment comencen els cicles històrics. Després analitzarem les crítiques que es formulen a les teories cícliques i intentaré demostrar que no són aplicables en el cas de la Matemàtica de la Història. Un altre punt destacat serà com conjuminar l'evolució cíclica amb el progrés material. Argumentaré que són processos independents i que no s'han de confondre. Utilitzarem el concepte dels sistemes complexos per justificar-ho. A continuació repassarem alguns autors que han fet aproximacions al tema de la evolució de les societats i veurem en quina mesura poden ser integrades dins la teoria de Deulofeu per complementar-la o millorar-la. També ens preguntarem si serà possible en el futur fer simulacions històriques. Finalment abordarem algunes de les qüestions que al nostre entendre han quedat més obertes dins la teoria de Deulofeu. La principal d'elles ens retornarà al punt de partida Podrà la humanitat defugir les lleis que semblen dominar el seu futur?\nLa segona part d'aquest article és un intent per mostrar que l'obra de Deulofeu pot complementar molt bé algunes de les contribucions fetes per altres autors en el camp de les ciències socials. Molts d'ells han mostrat la preocupació perquè les ciències socials i la història superin antigues limitacions i siguin vertaderes ciències. En aquest sentit aquest article és deutor de tots ells encara que no surtin explícitament citats. És per aquest motiu que en vull reconèixer el deute amb ells. En concret en l'àmbit de la història a les obres de Fernand Braudel, Jones, McNeill, David Christian, Fred Spier, Ward-Perkins. En la sociologia històrica molt especialment a Carles Tilly , Norbert Elias, i Michael Mann. En el camp de l'economia a Piero Sraffa i Nicholas Georgescu-Roegen. Entre els antropòlegs Joseph Tainter i Norman Yoffe. En el sempre difícil i estimulant camp de la divulgació científica a Steven Johnson i Ricard Solé. I per acabar en el camp de la biologia i la teoria de la complexitat a Stuart Kauffman i Ludwig Von Bertalanffy així com a Daniel Dennett en la filosofia.\nIncorporar el llenguatge i els conceptes d'aquests autors al discurs de Deulofeu pot contribuir a fer veure la seva obra amb més interès i redescobrir el seu gran valor. En definitiva, pot ser un enriquiment per les dues parts.\n2. Qui va ser Alexandre Deulofeu.\nAlexandre Deulofeu va ser un historiador autodidacta nascut el 1903 a l'Armentera, un petit poble prop de Figueres en la província de Girona. De petit la seva família es trasllada a Figueres on desenvolupa la seva activitat professional i d'investigació. Va estudiar les carreres de Química i Farmàcia. En acabar els seus estudis va exercir com a catedràtic de l'institut d'ensenyament secundari de Figueres. Durant els anys 30 del segle XX es va involucrar activament en la vida política d'aquesta població i després de l'esclat de la guerra civil va ser alcalde accidental d'aquesta població, i com a tal va poder evitar alguns enfrontaments, saqueigs i persecucions a la ciutat. Al finalitzar la guerra civil espanyola es va exiliar fins el 1947 a França. Allà va acabar de completar les seves investigacions sobre història que ja havia desenvolupat als anys 30. Durant el seu exili va exercir diversos oficis: mestre (de diverses matèries), músic violinista i saxofonista (en diferents grups de música d'esbarjo i clàssica), pagès experimental (creador de plantacions sense terra amb solucions líquides de la seva invenció), obrer de fàbrica, paleta, escriptor, poeta, etc. Va ser un home polifacètic i totalment autodidacta en el camp de la història. Va morir el 1978 deixant inacabada la versió ampliada de la seva obra La matemàtica de la història.\nEl seu primer llibre on ja es troben els principis del que després serà la seva teoria de la història és del 1934. Durant el seu exili va acabar de desenvolupar la teoria de la matemàtica de la història, però no va ser fins el 1951 quan va publicar en castellà el primer resum de la seva teoria. Consulteu les referencies bibliogràfiques al final per veure les dates de publicació de la seva obra. Originalment la seva obra va ser escrita en català però degut a la repressió existent sobre les altres llengües de l'Estat Espanyol no es va poder publicar en català fins als anys 60, quan la repressió del règim franquista va començar a disminuir.\nA partir dels anys 60 va tenir que assumir ell mateix la publicació dels seus llibres perquè cap editorial va voler continuar publicant la seva obra. La seva marginació dins el món acadèmic va ser total, tot i que en privat alguns admeten el seu respecte per la seva obra. Les implicacions de la seva teoria no són agradables i són difícils d'acceptar perquè semblen limitar la llibertat humana i restringir la seva evolució al què pronostica la matemàtica de la història.\nMalauradament, a les ciències socials els hi costa desvincular l'anàlisi de les societats de la legitima il·lusió per voler assolir una societat més justa.\nDeulofeu va ser un gran observador dels esdeveniments històrics. Va saber aixecar la mirada per sobre dels esdeveniments puntuals per identificar els processos, que segons ell, guien la dinàmica dels pobles. Molts pensadors ja ho havien intentat però cap abans fins aquell moment havien estat capaços de construir una teoria prou general que fos aplicable a totes les civilitzacions. La teoria de Deulofeu és una teoria descriptiva, però té un guió coherent i una lògica interna gairebé irrefutable. La primera pregunta que sorgeix al llegir-la sembla evident: la humanitat no pot escapar a aquesta llei? Aquesta és una qüestió que serà abordada en la segona part.\nDeulofeu va elaborar el cos de la seva teoria en la dècada dels 40 del segle passat, i la seva principal preocupació no va ser descobrir quin podia ser l'origen d'aquesta llei. Per a ell, una vegada descoberta, li semblava tant evident que va pensar ingènuament que la seva descoberta seria reconeguda. En aquells anys mateixos la ciència estava assentant les bases per una profunda renovació en la biologia, la cibernètica, la dinàmica de sistemes, etc. que obrira les portes a la teoria dels sistemes emergents i la complexitat. Això ens dona la possibilitat avui per intentar trobar els fonaments de la teoria de Deulofeu en aquest nous àmbits de la ciència. Tot això serà abordat també en la segona part.\n3. Resum de la Matemàtica de la Història.\nEl procés social de la Matemàtica de la Història.\nLa Matemàtica de la Història era un projecte ambiciós que s'havia de desenvolupar en 10 volums. Durant la seva vida només en va poder publicar 8. El 2005 el seu net, Juli Gutiérrez Deulofeu, recopilant els papers que havia deixat el seu avi va refondre els dos últims volums en un únic volum que completa el projecte inicial. Al marge dels volums que integren l'obra Deulofeu va publicar diversos llibres que resumien el contingut de la matemàtica de la història. En un d'ells podem trobar la formulació resumida de la llei de la Matemàtica de la Història en els següents punts que reproduïm a continuació:\nTots els pobles passen per èpoques de gran fraccionament demogràfic, alternades amb unes altres èpoques de gran unificació o èpoques imperialistes.\nLes èpoques de gran fraccionament tenen una durada de sis segles i mig. Les èpoques de gran unificació tenen una durada de deu segles i mig. El cicle evolutiu comprèn, doncs, disset segles.\nDurant aquest procés evolutiu els pobles passen per fases perfectament establertes per a arribar, al final del cicle, a ocupar la mateixa posició que al seu començament.\nEl cicle evolutiu comprèn tots els ordres de l'activitat humana, és a dir, que hem de considerar, a més d'un cicle polític, un cicle social, artístic, filosòfic, científic...\nTots els pobles segueixen la mateixa evolució, però aquesta queda avançada o endarrerida segons la posició geogràfica de cada país.\nLa força creadora no és la mateixa per a tots els pobles. Per a cada cicle existeix una zona de màxima intensitat creadora, i aquesta zona es va desplaçant d'un cicle al següent en el mateix sentit del procés general. Aquest avança a Europa, de l'Orient cap a l'Occident mediterrani i passa després de la Península Ibèrica a la Gàl·lia, segueix a les Illes Britàniques, continua a través dels pobles germànics i arriba finalment als pobles nòrdics i eslaus.\nEls nuclis imperialistes que donen lloc a les èpoques de gran unificació política segueixen processos biològics perfectes, idèntics entre ells i amb una longevitat que dura de cinc a sis segles.\nLa transformació dels règims polítics-socials no segueix cap línia constant ascendent o descendent, sinó que fa avenços i retrocessos alternativament els uns més intensos que els altres, cosa que dóna com a resultat una línia trencada. La resultant d'aquesta línia equival a un avenç en un sentit determinat. Se'n diu "Llei de les dues passes endavant i una enrere". (Deulofeu, 1967)\nAnem tot seguit a exposar el procés social tal com el descriu Deulofeu en el primer volum de la Matemàtica de la Història. (Deulofeu,1956)(Deulofeu,1970)\nL'aristocràcia sacerdotal. En el moment que les societats arrenquen el seu procés social la seva estructura és senzilla. Està basada en la família i les relacions entre els grups familiars. No es dona una divisió del treball gaire marcada. Cada família es resolt les seves pròpies necessitats. Són economies agràries de base molt simple. Hi ha un cap de família i les famílies que viuen en un mateix territori tenen un consell rector que té al seu torn un cap. Es dona per tant una organització jerarquia.\nLa classe social que es troba en el cim de la jerarquia social és la aristocràcia sacerdotal. Està formada pels caps de família que són al mateix temps el que tenen les atribucions sacerdotals. És una religió domèstica. Cada família té el seu propi culte basat en el culte al seus avantpassats.\nLes cèl·lules que constitueixen aquesta primera agrupació humana amb prou feines es troben diferenciades. Es poden classificar en tres classes: els serfs i esclaus o classes submises, que realitzen les tasques domèstiques, els elements que constitueixen la família pròpiament dita, i el cap de casa.\nAl iniciar-se el procés, diu Deulofeu, aquesta societat primària canvia. Hi ha un desig de superació, més activitat, i apareix un principi d'industrialització. El germans, fills i nets del cap de casa participen cada vegada més en els treballs de la família. La major intensitat del treball i el principi d'industrialització ara els fa necessaris. El cap de família ja no és prou per dirigir un organisme que es va complicant. Els altres elements familiars es van fent indispensables en la seva feina especialitzada, i aquest fet prepara una transformació social.\nL'augment de la activitat econòmica comporta un increment del comerç i un augment de la complexitat de les relacions. Els diferents caps dins de l'estructura jeràrquica es veuen desbordats en la seva feina. Els membres dels consells ja no son elements passius com abans sinó que ara discutiran i criticaran. Una revolució social s'estén per totes les ciutats. Amb ella el poder absolut del rei, dels caps de tribu, de les fàtries i dels caps de família s'enfonsa. Igualment el dret de primogenitura que perpetuava les grans famílies, va desapareixent.\nL'aristocràcia sacerdotal inicia la decadència. Els poder superposats tendeixen a desaparèixer. I amb aquest canvis es fa un gran pas cap a la igualtat de la classe dominant. Al final a través de diverses transformacions s'arriba al repartiment equitatiu entre els germans.\nEn aquest moment es produeix un canvi en l'estructura política de la societat. Al repartir-se el patrimoni entre els germans també augmenten els nombre de representants de les ciutats. Es produeix un fraccionament en l'estructura del poder de les ciutats que farà que sigui més dèbil. El procés, però es desenvolupa de forma molt lenta. La rivalitat entre els membres de la classe dominant farà que aquests facin concessions a les classes submises. Poc a poc alguns serfs passen a ser possessors i es queden amb la collita a canvi d'un cens.\nParal·lelament a aquest procés, la creació de riquesa va augmentant i fruit d'això van apareixent a poc a poc una nova classe social que Deulofeu anomena aristocràcia de la riquesa. La propietat de la terra ha deixat de ser la única font de riquesa com a conseqüència de l'augment de l'activitat econòmica i el comerç i de l'extensió de l'ús de la moneda. La nova aristocràcia prove fonamentalment dels serf que han pogut alliberar-se. Fruit de tot plegat es van organitzant sistemes de comunicació, carreteres, correus, organismes de defensa i tota mena d'institucions com més va més complicades.\nÉs en aquest moment quan es desvetlla el sentit artístic i neixen els estils arquitectònics acompanyats de la pintura, l'escultura, etc. El procés renovador inicia un camí ascendent que durà els pobles al cim del seu poder creador.\nL'aristocràcia de la riquesa. La nova aristocràcia no es conforma només amb el poder material i empren una lluita per obtenir també el poder polític. Aquest canvi no és produeix tampoc de la nit al dia sinó a través d'un llarg procés amb anades i vingudes. Els nous directors de les ciutats són persones acostumades al treball i que han aconseguit la seva riquesa gràcies al seu propi esforç. No només aprecien la riquesa material, sinó també la riquesa espiritual. Aquesta nova aristocràcia fomentarà l'art i la ciència en totes les seves varietats. Es comença l'edificació de grans edificis civils i públics, així com de grans palaus particulars.\nNo obstant, l'aristocràcia de la riquesa es mantindrà en el poder un temps relativament curt. Les següents generacions deixen a poc a poc de tenir el mateix esperit que van tenir els seus pares i avis i es tornen més ocioses, al mateix temps que perden el suport de les classes sotmeses. En aquest instant es produeix un altre canvi polític que farà que la classe mitjana organitzada en associacions i gremis entri en els governs de les ciutats. És l'hora de la democràcia.\nLa Democràcia. Deulofeu dedica unes quantes pàgines a exposar el seu concepte de democràcia. Deulofeu considera la democràcia com un règim de llibertat total on la llibertat existeix per a l'individu, la família, la ciutat, les regions i els pobles. És en aquest règim quan els individus despleguen totes llurs facultats. Les arts troben, entre el conjunt de tots els ciutadans, una multitud d'artífex; la filosofia troba una pedrera inesgotable de pensadors i així en totes les disciplines.\nPerò la democràcia no tendeix a mantenir una igualtat social, sinó tot el contrari, té tendència a dividir la societat en rics i pobres. Els més intel·ligents, els més actius i els més capacitats prendran una posició preeminent. Durant un temps els mecanismes re-distributius es mantenen. Al principi els potentats troben lògic que l'Estat eviti la misèria de les classes baixes. Més endavant, l'esperit de solidaritat desapareix i troben injustes les disposicions que posen limit al seu enriquiment personal. Comencen les protestes i el desig de burlar la llei. D'altra banda el ciutadà desproveït de recursos materials, desitja adquirir-los de qualsevol manera, fet que propicia que alguns venguin el seu vot per tal d'impedir que s'aprovin les normes perjudicials als interessos dels més rics. La corrupció s'estén i la concentració de la riquesa en unes poques mans porta a les ciutats a l'anarquia i a la guerra civil.\nEn les ciutats es formen grans companyies mentre que la petita indústria i el petit comerç s'arruïnen, i la classe mitjana passa a formar part del proletariat. En el camp, les petites propietats són absorbides per grans terratinents i desapareix, també, la classe mitjana per a passar els antics propietaris a la categoria de jornalers. La conseqüència d'aquests procés serà la pèrdua de la independència municipal i l'entrada en l'època imperial o d'unificació política.\nAl període que va des del començament del cicle evolutiu fins a la decadència de la democràcia, Deulofeu l'anomena època de gran fraccionament demogràfic i li dona una durada de sis segles i mig, que es reparteixen en quatre segles d'aristocràcia feudal i dos i mig d'aristocràcia de la riquesa i democràcia. Aquests primers segles corresponen al que Deulofeu descriu com a fase de gestació. En aquest lapse de temps s'ha creat tot, tant en l'aspecte polític com en el social, intel·lectual, científic o filosòfic. S'ha creat una cultura. A partir de l'època imperial s'entra en la fase de desenvolupament, d'aprofitament de les idees i dels grans conceptes de l'època creadora. Es passa de la cultura a la civilització.\nConstitució d'un nucli imperial1. En aquest moment de decadència de la democràcia les ciutats es troben immerses en el caos i la guerra civil. Donat que no totes les ciutats arriben a la guerra civil al mateix temps, alguna de les faccions en disputa decideix demanar ajuda a alguna ciutat veïna. Això provocarà que la ciutat que ha donat el suport a més de cobrar-se l'ajuda trobi una manera de solucionar els seus propis conflictes interns. La ciutat protectora, que es trobava també prop de la guerra civil amb l'enviament de les milícies troba una sortida al seus problemes. D'aquesta manera pot retardar el conflicte que hauria esclatat també a dins. Altres ciutats que també es troben en les mateixes circumstàncies demanen ajuda a altres ciutats. Dins d'una extensa regió seran diverses les ciutats que hauran donat suport a altres ciutats. Això farà que es posi en marxa una lluita entre aquestes ciutats per obtenir l'hegemonia. La que en sortirà victoriosa és la que constituirà el nucli imperial. Deulofeu destaca que en aquest primer moment la dominació de la ciutat hegemònica és gairebé una intervenció consentida.\nLa fase federal. Malgrat tot, les ciutats que han caigut sota l'hegemonia del nou nucli imperial conserven la seva pròpia organització interna, el seu propi govern municipal, tot i que han perdut la iniciativa pel que fa a les seves relacions externes. Aquest règim de llibertat interior s'anirà restringint durant els dos primers segles de l'època imperial i les ciutats acabaran perdent els seus règims particulars, substituïts pel dret de la ciutat imperial. Perden les seves institucions pròpies però passen a la categoria de ciutadans de l'imperi.\nEn el nivell cultural desapareixen les manifestacions artístiques dedicades a tothom, només es donen en els salons de les classes riques i únicament per les classes dirigents. Els artistes, incapaços de crear obres originals, es limiten a repetir l'estil clàssic, però recarregant les obres d'una ornamentació copiosa.\nPel que fa a la religió, després d'un període de discrepàncies i raonaments filosòfics s'arriba a la llibertat de creences. Les creences perden part dels seus antics addictes però en canvi són defensades fins a la mort. Durant la fase federal començarà a manifestar-se una certa indiferència en vers la religió, malgrat tot el nou imperi trobarà encara en la religió un puntal que mantindrà assossegades les masses ignorants, però les creences profundes i veritables hauran estat oblidades.\nPrimer procés agressiu. El nou nucli imperial no es conforma en haver estès el seu domini sobre un gran espai territorial i haver establer una hegemonia acceptada per un gran nombre de ciutats. Els seus anhels de domini no es poden aturar. Al trobar-se ciutats que no volen admetre la seva dominació les sotmet a la força, i d'aquesta manera comença el primer procés agressiu que trobem en tots els imperis.\nDurant aquesta fase es produeix una transformació social important. A la ciutat imperial s'hi concentren totes les activitats de l'imperi. Hi arriben persones de tot arreu i s'hi desenvolupen indústries de tota mena. Per un altre costat la resta de ciutats perden la seva antiga prosperitat i entren en un procés de decadència. La ciutat imperial concentra tota la riquesa de l'imperi i en ella s'hi construeixen grandiosos monuments al mateix temps que les masses obreres del camp i de les altres ciutats s'amunteguen a la ciutat i viuen en pèssimes condicions.\nEl procés social cap a la anarquia, que la ciutat imperial havia evitat amb les seves conquestes, es torna a presentar ara en proporcions molt més catastròfiques. Les grans empreses militars deixen de ser una font de riquesa i una vàlvula d'expansió als odis socials i passen a ser llargues i llunyanes guerres que només són font de ruïna i de misèria.\nParal·lelament es va formant una noblesa imperial formada a base de prebendes i de càrrecs oficials, com a conseqüència de la reducció de les assemblees populars, que esdevenen lentament uns parlaments reduïts, que passen a ser dominats pels potentats. La divisió en dues classes també arriba al nucli imperial. La catàstrofe és inevitable. Al mateix temps els poderosos es disputen el poder personal. Es desencadena així una triple guerra civil. En primer lloc la lluita pel poder entre els membres més poderosos. En segon lloc la lluita del poble contra els poderosos, i finalment la lluita de les ciutats per la seva independència.\nD'aquesta manera, amb la triple guerra civil s'arriba a la gran depressió. En aquest moment, l'Imperi a més a més d'estar sumit en l'anarquia, el caos i la guerra civil és envaït per un nucli imperial veí. Sembla que l'Imperi no podrà sobreviure. Però en aquestes circumstàncies, s'imposa una de les faccions en lluita, les masses anàrquiques són controlades, les faccions oposades vençudes, els pobles que s'havien declarats independents, sotmesos, i tots resten sota l'autoritat d'un poder únic, d'un dictador que imposarà i dirigirà els destins de l'Imperi. En aquest moment comença el segon procés agressiu i acaba la fase federal.\nFase unitària i desintegració. Al inici d'aquests període les ciutats perden la llibertat interior i passen a ser governades o dirigides pel poder central; els pobles que formen l'Imperi perden la personalitat, així com els seus governs particulars, i són dividits en províncies administratives, governades pel poder central, mitjançant delegats o governadors. El dret, la llengües i les institucions dels pobles dominats són substituïts pel dret, la llengua i les institucions de la ciutat imperial.\nDurant aquesta fase l'Imperi durà a terme un seguit fulminant de conquestes, que no només li permetran recuperar els seus antics dominis, sinó que aconseguirà, encara, una gran expansió territorial. En aquests moments aspira a l'hegemonia universal, però un gran desastre militar posa fre a les seves aspiracions. Malgrat tot es refà i recupera la seva posició preeminent, però amb les seves pretensions imperialistes atenuades. L'Imperi entra en la seva fase de plenitud. És la fase d'hegemonia política, de preponderància, d'esplendor. A continuació s'entra en una fase conservadora, en què les vel·leïtats expansionistes han desaparegut. Ja no es pensa en noves conquestes, sinó en la conservació del grans dominis imperials. L'Imperi aspira a la pau amb els imperis veïns, i com que és fort i temut, els seu desitjos són respectats. S'entra en la fase més esplendorosa. Els emperadors només aspiren al benestar de llurs súbdits. L'ordre i la pau regnen des de la capital fins a les regions més apartades del nucli. Es basteixen edificis magnífics, carreteres, canals i tota mena d'obres civils. L'Imperi, arribat a la plenitud es manifesta amb tota la magnificència abans d'iniciar la decadència.\nPerò l'esperit de pau no és ja suficient davant dels nuclis imperials més joves, per mantenir-la. Serà així, com el nucli imperial més vell, mancat d'esperit agressiu, sofrirà les primeres derrotes que significaran l'inici de la decadència de l'Imperi. Al mateix temps es desperta l'esperit d'independència dels pobles sotmesos. La ideologia política de la metròpolis començarà a fraccionar-se i es posaran de manifest tot d'idees polítiques i socials irreconciliables. La classe obrera creient-se imprescindible, considera les altres com usurpadores del seu benestar. Els pobles de l'Imperi, considerant-se emfàticament superiors, es senten explotats i oprimits pel nucli hegemònic. L'exercit ja no es sent defensor dels ciutadans i de l'Imperi, i es creu una casta superior amb dret a imposar les seves directrius, a les quals s'han de subordinar tots els òrgans imperials. La caiguda de l'esperit de solidaritat, l'odi i l'enveja per tot allò que s'aparta de la mediocritat, i la incomprensió entre les diverses esferes de l'Imperi, portaran a la caiguda dels valors individuals, morals i intel·lectuals, i de sentit de la dignitat humana, obrint el camí a la submissió i al servilisme.\nFinalment es produeix la desintegració de l'imperi, però els pobles cauen tot seguit sota el domini del nou nucli imperial. Aquest actuara des d'un principi com un vertader tirà. Prendrà tot el poder en les seves mans, així com totes les riqueses, i reduirà els antics ciutadans de l'imperi a la condició de serfs o esclaus. El nou nucli imperial complirà el seu procés evolutiu i entrarà al seu torn en la fase de decadència i descomposició. La debilitació del poder central acabara per deixar el poder a mans dels governadors i sots-governadors de les regions i ciutats, fins a arribar a la desintegració completa de l'imperi i a un règim que es coneix amb el nom de regim feudal o de poders superposats. Amb aquest entrem en la nova època de gran fraccionament demogràfic. Comencem doncs, un nou cicle. (Deulofeu,1968,p?)\nL'última fase del cicle és la de l'aristocràcia imperial o feudal, és a dir, la dels governadors i sots-governadors que s'han declarat independents del nucli imperial. Aquests governadors conserven un cert vassallatge respecte al seu immediat superior, i aquest, a la vegada, es reconeix vassall de qui troba per sobre d'ell. Per dessota d'aquesta classe aristocràtica, s'hi troba el poble sotmès al regim de servilisme o esclavitud, sense el més petit poder material o espiritual.\nDes del punt de vista de la cultura, ens trobem sense cap activitat d'ordre espiritual. D'una part tenim una aristocràcia corrompuda i degenerada, que no té cap altra preocupació ni desig que satisfer les seves apetències d'ordre material. Del costat de la classe sotmesa ens trobem amb un poble que no té cap possibilitat d'instrucció i viu sotmès a un constant treball manual.\nEl procés imperial. Anem a fer ara alguns comentaris sobre el procés imperial. Si bé la durada del cicles té, segons Deulofeu una durada exacta de 1700 anys, pel que fa als imperis la seva durada és de 550 anys. Però, pels imperis aquesta durada pot variar lleugerament al voltant d'aquesta valor. Al mateix temps, dins dels imperis la durada del primer procés agressiu és variable. Hi han imperis que el tenen molt curt i d'altres que el tenen molt llarg. Els que el tenen més llarg tindran un període de plenitud més curt i al revés amb els altres. Deulofeu també distingeix entre els imperis continentals que tenen totes les seves possessions dins del mateix continent i els que tenen colònies marítimes. Aquests últims, al iniciar-se la fase de decadència, comencen a perdre abans les colònies. En canvi, els imperis continentals mantenen les seves possessions fins al últim moment.\nEl procés creador. És interessant remarcar que els cicles històrics dins d'eurasia es van desplaçant d'orient a occident amb un lleuger desplaçament temporal. La llei no es compleix al mateix temps en els diversos punts de la terra. Segons Deulofeu, el fet que no tots els pobles segueixin la evolució social al mateix temps és el que provoca que la Història sembli tant caòtica. És interessant destacar la coincidència amb el que exposa Diamond en el seu conegut llibre Armas, germenes y acero. En aquest Diamond ens mostra com la agricultura es va anar desplaçant dins d'eurasia en l'eix est-oest.\nUna altra causa que dificulta la visibilitat de la llei de la Història, segons Deulofeu, és el fet que la intensitat creadora no és la mateixa per a tots els pobles i per cada cicle. Dins de cada cultura el centre creador també és desplaça de manera que en el segon cicle no es troba en la mateixa posició que en el primer. Les cultures es desenvolupen durant 3 cicles de 1700 anys després dels quals desapareixen.\n4. Les prediccions d'Alexandre Deulofeu.\nEl treball de Deulofeu va ser un projecte ambiciós en l'àmbit de les ciències socials, i la serva gran aportació va ser la capacitat d'observació i de reconeixements de patrons dins la gran teranyina dels fets històrics. El seu treball de camp va ser de biblioteca i li va permetre construir una teoria que no només expliques a pilota passada perquè es van esdevenir els fets que ja són història, sinó que va tenir l'atreviment de fer pronòstics generals sobre el futur dels països. Aquesta és una activitat plena de riscos i que pot deixar en evidència qualsevol teoria. Tot i així, Deulofeu no la va defugir i pel que s'ha pogut comprovar des del moment -anys 40 del segle XX- en què va efectuar les seves prediccions, no sembla que anés errat. Els seus pronòstics no tenen res a veure en afirmar que tal dia passarà tal cosa, sinó més aviat en el fer afirmacions d'ordre general sobre la evolució dels imperis.\nPer posar un exemple, Deulofeu ja va afirmar el 1951 al publicar la primera edició del seu resum de la Matemàtica de la Història que la U.R.S.S. era un imperi decadent que ja havia perdut la agressivitat dels imperis joves i que el seu final arribaria al voltant de l'any 2000. Per fer aquesta afirmació es basava en el fet què, segons la seva apreciació, l'imperi moscovita es va constituir cap el 1450. Sumant doncs, 550 anys, que és la durada mitjana dels imperis, s'obté com a resultat la data esperada de desintegració de l'imperi rus cap al voltant l'any 2000. Cal destacar que quan es va fer aquesta afirmació, als anys 50, la U.R.S.S. semblava una gran potència al ulls dels observadors internacionals.\nTaula 1: Processos imperials (Deulofeu, 1970, 150)\nQUADRE CRONOLÒGIC DELS IMPERIS PERSA, CARTAGINÈS I EUROPEUS\nImperis Primer procés agressiu Depressió Segon procés agressiu i plenitud Decadència i desaparició Total\n835-733 a. J. C. 525-521 a. J. C. 521-490 a. J. C. 490-331 a. J. C. 504 anys\nCartaginès 650-264 a. J. C. 264-237 a. J. C. 237-202 a. J. C. 202-146 a. J. C. 504 anys\nMacedònic 700-500 a. J. C. 500-423 a. J. C. 423-323 a. J. C. 323-146 a. J. C. 554 anys\nRomà 270-129 a. J. C. 129-58 a. J. C. 58-16 a. J. C. 16 a. J. C.-305 575 anys\nGot 150 a. J. C.-300 300-401 401-507 507-713 563 anys\nFranc 250-561 561-626 626-815 815-843 593 anys\nBizantí 500-578 578-717 717-1018 1018-1081 581 anys\nTeutònic 800-911 911-936 936-1056 1056-1300 500 anys\nViking 850-1050 1050-1150 1150-1350 1350-1400 550 anys\nDanès 900-1103 1103-1150 1150-1227 1227-1475 575 anys\nPolonès 1025-1227 1227-1306 1306-1572 1572-1609 584 anys\nLituà 1000-1260 1260-1316 1316-1380 1380-1500 500 anys\nO. Teutònic 1000-1410 1410-1422 1422-1454 1454-1525 525 anys\nMoscovita 1450-1580 1580-1645 1645-1805 1805-\nSEGONA ONADA IMPERIALISTA\nTurc 1250-1400 1400-1422 1422-1572 1572-1839 589 anys\nAustríac 1437-1700 1700-1813 1813-1866 1866-1918 481 anys\nEspanyol 1479-1643 1643-1706 1706-1759 1759-\nFrancès 1594-1697 1697-1793 1793-1939 1939-\nAnglès 1607-1783 1783-1800 1800-1950 1950-\nAlemany 1800-1918 1918-1935 1935-\nFont: Alexandre Deulofeu. La pau al món per la matemàtica de la història . Editorial pòrtic. 1970. Pàgina 150.\nUn altre pronòstic efectuat per Deulofeu que està en camí d'acomplir-se és el cas d'Alemanya. Just acabada la segona guerra mundial Deulofeu va afirmar que alemanya tornaria a ser una gran potència perquè estava al inici del seu segon procés agressiu, i que l'imperi Francès havia entrat en decadència així com l'imperi Britànic.\nNo és ara el moment de fer un repàs exhaustiu de totes les prediccions que es poden fer d'acord amb la teoria de Deulofeu. Aquesta és una tasca que requeriria un espai i un temps del que ara no disposem. El nostre propòsit, ara per ara, és només cridar l'atenció sobre la figura de Deulofeu i la seva teoria per tal de reclamar per ells l'atenció que crec que es mereixen.\nTaula 2: Els tres cicles de les civilitzacions (Deulofeu, 1970)\nFragmentació demogràfica Època unitària o imperial\nAristocracia sacerdotal Aristocracia de la riquesa Fase federal Fase absolutista Decadència i desntegració Servilisme i esclavitud\nSumer 5250 4850 4600 4400 4200 3975\nIran 5000 4600 4350 4150 3950 3725\nEgipte 4550 4250 3900 3700 3500 3275\nBalutxistan 3500 3100 2850 2650 2450 2255\nXina 2850 2450 2200 2000 1800 1600\nIndia 2700 2300 2050 1850 1650 1400\nGrècia 2700 2300 2050 1850 1650 1400\nSumer 3550 3150 2900 2700 2500 2275\nIran 3300 2900 2650 2450 2250 2025\nEgipte 2850 2450 2200 2000 1800 1575\nBalutxistan 1800 1400 1150 950 750 525\nXina 1200 800 550 350 150 50 d.C.\nIndia 1000 600 350 150 50 d.C. 250\nGrècia 1000 600 350 150 50 d.C. 250\nSumer 1850 1450 1200 1000 800 575 100\nIran 1600 1200 950 750 550 325 100 d.C.\nEgipte 1150 750 500 300 100 125 a.C 550\nBalutxistan 100 300 d.C. 550 750 950 1175 1520\nXina 450 950 1200 1400 1600 1800 2150\nIndia 650 1050 1300 1500 1800 2025 2450\nGrècia 650 1050 1300 1500 1800 2025 2450\nEl fonaments científics\nEl somni de l'Imperi\nLa utilitat de la M. H.\nJohn Darwin. El sueño del imperio\nEric H. Cline. 1177 a.C .El año en que la civilización se derrumbo.


L'evidència del canvi climàtic a la propera sessió de la tertúlia del Club dels Llunàtics\n- Demà dijous, 15 de març, a les 19 hores al Museu de Ciències Naturals, amb Javier Martín-Vide\nEl canvi climàtic i el canvi global: una evidència científica indiscutible és títol de la propera sessió de la tertúlia del Club dels Llunàtics que tindrà lloc el proper dijous 15 de març a les 19h al Museu de Ciències Naturals de Barcelona al Parc del Fòrum. Javier Martín-Vide, catedràtic de Geografia Física de la Universitat de Barcelona i expert en canvi climàtic és el ponent convidat d’aquesta sessió que modera Jordi Serrallonga i que s’emmarca en el cicle d’activitats entorn l’exposició temporal “Oceans, l’últim territori salvatge”.\nEl canvi climàtic és inequívoc, tots els indicadors dibuixen un món més càlid. Entre la comunitat científica el consens és molt ampli. No tant entre la comunitat mediàtica. En aquesta sessió de la Club comptem amb tota una autoritat en l'estudi del canvi climàtic, un mestre de mestres i, sobretot, un gran docent i divulgador. Javier Martín-Vide, autor de més de vint-i-cinc llibres sobre el tema i coordinador del grup d’experts de Canvi Climàtic a Catalunya, ens parlarà sobre les conseqüències d’aquest fenomen i sobre què podem fer per combatre’l.\nLes sessions del Club dels Llunàtics del Museu conviden els participants a adoptar el rol dels científics noucentistes que discutien sobre temes molt diversos mentre sopaven a l’interior d’una rèplica d’iguanodont al Crystal Palace de Londres...En aquest cas, però, ho faran debatent i berenant dins de l’exposició permanent Planeta Vida, envoltats de més de 4.000 espècimens relacionats amb les ciències naturals.\nLes sessions del Club dels Llunàtics El Museu de Ciències Naturals de Barcelona ha volgut recuperar la tradició del Club dels Llunàtics que s’inspira en la idea de la Societat Lunar de Birmingham (s. XVIII) que es reunia en nits de lluna plena per "per il•luminar la ment dels homes".\nL’exposició Oceans, l’últim territori salvatge, basada en les imatges inèdites de l’extraordinari documental Oceans de Jacques Perrin i Jacques Cluzaud, proposa una experiència audiovisual pels fons marins de tot el planeta per descobrir la bellesa i riquesa dels oceans i la importància de la seva preservació.\nCal fer reserva en aquest enllaç.


Passatgers i transbordadors de cotxes de Santorini\npreus Santorini de passatge i ferri, horaris, reserves de bitllets i informació per als transbordadors que naveguen de Santorini a Anafi, Astipàlea, Folegandros, Heraklion, Ios, Kalymnos, Kastelorizo, Kimolos, Kos, Koufonissi, Milos, Mykonos, Naxos, Nisyros, Paros, Pireu, Rodes, Sifnos, Sikinos, Syros, Thirassia i Til·lers.\nComparar ferri bitllet preus disponibles Santorini, en temps real i reservar els bitllets disponibles automòbils i passatgers d'avió Santorini navegant des Santorini, Anafi, Astipàlea, Folegandros, Heraklion, Ios, Kalymnos, Kastelorizo, Kimolos, Kos, Koufonissi, Milos, Mykonos , Naxos, Nisyros, Paros, Pireu, Rodes, Sifnos, Sikinos, Syros, Thirassia i Til·lers amb Anek Lines, Blue Star Ferries, Lane Sigui Lines, Jets mar o transbordadors Aegean Speed Lines en línia amb confirmació immediata. Cerca personalitzada\nPreus de les entrades i Reserves Les entrades del llibre de Santorini Ferri amb Anek Lines, Blue Star Ferries, Lane Sigui Lines, Jets mar o Aegean Speed Lines per als transbordadors que naveguen de Santorini a Anafi, Astipàlea, Folegandros, Heraklion, Ios, Kalymnos, Kastelorizo, Kimolos, Kos, Koufonissi, Milos, Mykonos, Naxos, Nisyros, Paros, Pireu, Rodes, Sifnos, Sikinos, Syros, Thirassia i Til·lers en línia per avançat per gaudir el preu del bitllet de ferri disponible més barat.\nEl preu que veu és el preu que es paga. No hi ha extres ocults ni sorpreses com el recàrrec per combustible addicional o càrrec per servei i no et cobren res extra per pagar amb una targeta Visa. El preu que li citem el seu bitllet del passatger o Santorini ferri seleccionat, allotjament a bord i tipus de vehicle és tot haurà de pagar, i això és una promesa. Per obtenir un preu de bitllet de ferri de Santorini i reservi el seu bitllet de ferri de manera segura en línia si us plau utilitzeu el formulari de reserva de ferri en temps real a l'esquerra. Vostè també és capaç d'afegir un hotel al seu destí, o en qualsevol altre lloc, per la seva bitllet de ferri en completar la seva reserva de bitllets de ferri. Més informació sobre Santorini\nSantorini és potser el més fascinant i més parlat de l'illa de Grècia en l'Egeo. Només el nom de l'illa és suficient per desenvolupar-se en compte connotacions agradables, paisatge volcànic, platges grisos i vermells, cases blanques enlluernadores, terrasses amb vistes panoràmiques al mar, postes de sol, diversió salvatge. Tot això, juntament amb les restes de civilitzacions perdudes descoberts en la cendra volcànica justifiquen els epítets amb què s'identifiquen els visitants de Santorini i justament es diu, màgic, indescriptible, sorprenent. El volcà segueix actiu, i l'última erupció va ser en 1950, provocant un terratrèmol que va destruir molts pobles de l'illa. El nom oficial de la illa és Thira i la seva ciutat principal, Fira, és també la capital de les illes Cíclades. La majoria dels turistes es queden on són les platges, Kamari i Perissa, però aquests llocs realment no representen sorprenent el caràcter distintiu de l'illa. Santorini és una illa cosmopolita i per tant és força car. Santorini Ferries\nA l'acostar-se a l'illa en vaixell la impressió que s'obté immediatament és que això és una illa grega diferent a qualsevol altre. L'illa de Santorini es va formar a partir de la lava de l'erupció volcànica a 1660 abans de Crist. La part central del volcà es va enfonsar al mar que porta a l'aparició de Santorini en si i les petites illes veïnes de Thirasia, Palaia i Nea Kameni a prop. Hi ha un ferri a Santorini des d'Atenes Pireu 2-3 vegades al dia, des Rafina quatre vegades a la setmana, els temps de Ios-Naxos-Paros 2-3 al dia, Syros dues vegades a la setmana, Milos dues vegades a la setmana, Sikinos - Folegandros 4 vegades al setmana, Mykonos Delos diària, Rodes dues vegades per setmana, Creta diària. L'illa també està connectada per via aèria amb Rodes i Heraklion de Creta durant la temporada d'estiu. En general, Santorini és un gran lloc per començar si vols anar d'illa en illa, ja que està connectat a la majoria de les illes Cíclades.\nAvui en dia, Santorini és l'única habitada Caldera (volcà calder) al món. A diferència d'altres illes a Grècia, les ciutats i pobles es sentin densament en la part superior dels penya-segats massives de la caldera i d'una distància apareixen com la neu tapat els cims de les muntanyes imponents. Els estrats de color de la roca volcànica d'aquests penya-segats són espectaculars en si mateixos: marró, òxid vermell, groc ocre, blanc i crema. La singularitat geològica però no és l'única cosa que fa Santorini una destinació especial de vacances. platges\nCom que és una illa volcànica, les platges no són de la varietat daurada sorra omnipresent que es pot esperar trobar en moltes illes gregues. El costat sud-oriental de l'illa dóna les millors platges de tota la sorra de lava negre. Altres platges de l'illa són de sorra negre sembrat de pedres tosca i pedres negres. A causa de les platges de Santorini es componen de matèria volcànica negre, la calor del sol és absorbida en lloc de reflectir-se. En conseqüència, la sorra pot aconseguir molt calent durant el dia, així que, per evitar la crema de les plantes dels peus, l'ús de sabates de protecció és molt recomanable. Kamari i Perissa són populars platges d'aquesta costa sud-est ambdós amb un bell entorn de muntanya i àmplies extensions de sorra negre. principals platges de Santorini tenen esports aquàtics. En general, les platges de Santorini són amples amb la sorra principalment negre. També hi ha un munt de corrents i les onades poden arribar molt alt, especialment a la banda nord-est de l'illa. Kamari i Perissa són platges populars amb els seus bells voltants i sorra negre. Si busquen platges més tranquil·les, és millor anar de Monòlits, Vlichada o Agios Georgios. Per al busseig visitar Amoudi. Més informació sobre les platges de Santorini\nSantorini té una vida nocturna molt variada, i la majoria dels bars i discoteques estan a Fira, Kamari i Perissa. Fira és probablement el lloc més popular, i aquí no es pot perdre amb una beguda en un dels petits cafès al costat empinat. La vista increïble, l'ambient relaxat i la música de jazz en viu suau de la cafeteria Zafora, per exemple, li donarà una experiència inoblidable. Llegiu més sobre la vida nocturna a Santorini\nAliments i Restaurants\nVostè pot aconseguir gairebé tot a Santorini - des de menjar tradicional grecs per a sopars gurmet internacionals. Prova el Visanto vi local i veure el que pensa !!! A la Fira al costat de la Caldera hi ha nombrosos restaurants i tavernes de la graella on es pot gaudir de tot tipus d'aliments de souvlaki barat, Girs amb pa de pita i hamburgueses als cars restaurants de mercat fins .El mateix ajust de restaurants es pot trobar a Oia, Imerovigli i tots els altres centres turístics de la illa.\nEl temps a Santorini, com en la majoria de les illes de l'Egeu consisteix en belles i secs estius amb temperatures que arriben de vegades graus 35- 37 però el Meletemia (nord els vents d'estiu) disminuir les altes temperatures de l'estiu. La part nord-est de les illes és majoritàriament vent mentre que la part oest està protegida dels vents de l'illa de Thirasia. Els hiverns poden ser freds i humits, però sense arribar mai a temperatures sota zero de manxa.\nSantorini és una mica d'una illa cosmopolita, només el nombre de iots de luxe que s'aturen aquí és molt alt per a una illa tan petita, pel que és bastant car. Molts artistes viuen aquí, i es pot comprar una gran quantitat de material original - paraigua pintats a mà, ceràmica, joieria, art, etc. També es poden obtenir les icones agradables, però vagi amb compte, res més vell que 1821 necessita un permís especial per a ser exportat. També hi ha vi de la terra val la pena provar i portar amb si, les famoses faves de Santorini (Grècia) millors en, formatges locals i tàperes. Per descomptat, si et quedes més temps a Santorini i li agradaria tenir la seva casa de lloguer, hi ha grans cadenes de supermercats internacionals com Lidle, mini mercats, Grosser verd i tot tipus de botigues es troba en una ciutat. Encara Fira és considerada com la millor ciutat per anar de compres a Santorini, Oia ve un segon lloc molt proper. De fet, per a la roba, artesanies i obres d'art que sens dubte supera Fira. Els estrets carrers empedrats estan plens de diminutes botigues de venda de tot tipus de teles precioses, joies, obres d'art, antiguitats, miralls venecians i records. L'ambient en general també és preferible davant dels carrers de Fira. En Oia es troba en botigues compactes, com joies i galeries d'art amb una forma molt més sofisticada qualitat, ètnica a ells. D'altra banda, per la seva impressionant mirador, Oia ha inspirat i atret a molts artistes. En conseqüència, no és d'estranyar que es considera que és la capital artística de Santorini i per aquesta raó es pot descobrir moltes petites galeries d'art, sovint amb la feina que és més imaginatiu i original que es troba a Fira.\nSantorini És bastant una petita illa, i és fàcil de recórrer. Hi ha autobusos locals que el portaran als llocs més, però per descomptat també es pot llogar un cotxe o una moto. També hi ha taxis a l'illa.\nEl port de Athinios on la parada de transbordadors està connectada a Fira i la resta de la illa per un camí sinuós ben fet. Conduir cap amunt o cap avall d'aquest camí pot ser tota una experiència per a qualsevol persona por a les altures. L'antic port de Fira sota de la ciutat s'utilitza només per als passatgers dels creuers. També pot caminar cap amunt o cap avall d'aquest camí (gairebé 900steps) o fer una passejada en ruc fins al final. També hi ha un telefèric que li directament a Fira. Com s'arriba a Athinios es pot llogar un cotxe immediatament des del punt. Santorini té una molt bona xarxa de carreteres i un cotxe o una moto farà que la seva estada sigui més convenient. Millor Garantia de Santorini Ferry Preu de l'entrada\nGarantia del millor preu - Sempre li oferim la nostra més baixa disponible Anek Lines, Blue Star Ferries, Lane Sigui Lines, Mar Egeu o Jets Velocitat Línies de passatgers i transbordadors de cotxes preu de l'entrada cap i des Santorini. No hi ha extres ocults ni sorpreses com el recàrrec per combustible addicional o despeses de reserva i també que no et cobren res extra per pagar amb una targeta Visa. El preu que citem seu bitllet del ferri de Santorini seleccionat, allotjament a bord i tipus de vehicle és tot haurà de pagar, i això és una promesa!\nEn l'improbable cas que trobi el mateix en tot targeta integrada de ferri de Santorini més barat en el fullet de qualsevol altre operador turístic li prometem que farem el nostre millor esforç per superar aquest preu, o per oferir l'opció de sol·licitar un reemborsament. Per reservar bitllets de ferri d'automòbils de passatgers i Santorini favor clica aquí. Atenció al client, televendes i Contacte amb nosaltres en ferryto.com que són capaços d'obtenir preus de bitllet de ferri en viu Santorini, comprovar la disponibilitat de bitllets i llibre car ferri de passatgers des de i cap a Santorini en el nostre preu de butlleta disponible. Ferryto.com és part de la major xarxa de distribució de bitllets de ferri en línia del món proporcionant la capacitat de reserva sobre els operadors de ferri europeus principals incloent 80 a Santorini i sobre 1,200 rutes altre ferri a tot el Regne Unit, França, Espanya, Irlanda, Holanda, Europa de l'Est, la Mediterrània, el Bàltic i el nord d'Àfrica. Per obtenir més informació, respostes a preguntes freqüents o posar-se en contacte amb nosaltres directament si us plau clica aquí. Sobre nosaltres


11- El despertar de Sant Adrià (segles XVIII i XIX) - Sant Adrià de Besòs. Una aproximació a la seva història i actualitat\nArticles publicats a VIURE Sant Adrià\n01- Venim d'una mar d'aigua\n02- Sant Adrià a la recerca de l'avi\n03- Els molins… i Sant Adrià\n04- Ja som un poble\n05- Teníem un senyor\n06- Un monestir llevadís i un sant medieval\n07- L’església de Sant Adrià\n08- El castell, palau, alberg o casa del Bisbe\n09- Un poble pobre\n10- Atacs a Sant Adrià\n11- El despertar de Sant Adrià (segles XVIII i XIX)\n12- Intents i annexions\n13- La gran empenta: 1900-1936\n14- Industrial Baurier S.A.\n15- La fàbrica CELO\n16- El riu Besòs\n17- Basses, llacunes i cànem\n18- Una vella història retrobada\n19- Els batlles de Sant Adrià fins al segle XVIII\n20- Les riuades del Besòs: les besossades\n21- Els passadors\nArticles publicats a L'independent\nLa recuperació de la municipalitat\n1- La lluita d'un poble per la supervivència\n2- Les ànsies de créixer de Santa Coloma\n3- Defensors i enemics de l’agregació\n4- 1929, l’any de l’agregació\n5- Sant Adrià és viu... i té futur\nManuel bàsic sobre SAB\n01- Sant Adrià una ciutat del Barcelonès\n02- Jo soc de Sant Adrià!\n03- Sant Adrià, un riu i dos marges\n04- Sant Adrià, el marge esquerre\n05- La Catalana: d’espai verd a barri nou\n06- El barri de la Mina: quan el futur esdevé realitat\n07- El barri de la Verneda: reformat i encara per reformar\n08- El barri del Besòs, el barri de la “intifada”\n09- Primera capbussada històrica: els inicis de SAB\n10- Poble de bisbes, reis i pirates\n11- Una economia lenta... però segura\n12- Història (i tragèdia) d’un riu\n13- L’ofici de passador\n14- D’aniversaris i d’altres dates adrianenques\nLa petita història de Sant Adrià de Besòs\nFeliu de la Peña: Anales de Catalunya y epilogo breve\nNoticias breves. 1776\nFotografia del primer document\nTranscripció del dos primers documents sobre Sant Adrià -1012-\nCatàleg de material sobre SAB\nArticles publicats a VIURE Sant Adrià > \nDurant els segles XVIII i XIX es van anar ampliant les terres de conreu i de regatge per l’assecament de part dels aiguamolls i terrenys al·luvials, cosa que va permetre una diversificació i amplificació de conreus que van portar a Sant Adrià a un cert creixement demogràfic i econòmic. Malgrat que, com s'assenyala en un escrit d'un monjo del Monestir de Sant Jeroni el 1775, "les terres que hi ha entre Badalona i Sant Adrià són malsanes per culpa dels aiguamolls que produeixen febres". Mn Josep Barriga ho confirma en la seva Història de Badalona (de darreries del mateix segle), i en el primer quart del segle XX encara eren visibles dues depressions que corresponien al que fins fa pocs anys fou denominat "el Gorg" i que ara dóna nom a un barri de Badalona. Aquests episodis epidèmics de febres terçanes i de febres pútrides produïren grans mortaldats que van alentir el creixement de la població. Posteriorment, van haver epidèmies de còlera al 1834 i 1865 i de tifus al 1855.\nUn fabricant d’indianes -teles de fil o cotó pintades per una sola cara- de Barcelona demanà permís, al 1773, per instal·lar, al marge dret del Besòs, un prat de blanqueig de les teles de la seva fàbrica i altres usos que calguessin. Aquest fet es podria considerar com la primera vegada que a Sant Adrià s’instal·la una fàbrica o part d’un procés industrial.\nEl 1787, mentre Santa Coloma aprofitava per al regatge les aigües dels molins del Besòs, Sant Adrià no podia aprofitar-les, puix no comptava més que amb 133 habitants, encongit entre el riu i els aiguamolls de la partida badalonina de Llefià; quasi es podria dir que els passadors mantenien el poble.\nLa guerra de la Independència front a la invasió francesa de Napoleó (1808-1814) és un altre cop a la precària situació econòmica del poble, que pateix en carn pròpia aquesta guerra, ja que durant l’ocupació, a més de ser en part incendiada –entre altres coses desaparegué l’arxiu-, hagué de mantenir les tropes no només amb diners sinó també en espècies, alimentant i allotjant als soldats, el que provocà un agreujament de les malmeses condicions econòmiques amb estancament demogràfic i augments sobtats de la mortalitat per collites deficients i catastròfiques.\nMalgrat aquest caminar endavant i endarrere, amb creixement i retrocés econòmic, el nombre d’habitants de Sant Adrià va passar de 59 al 1718 a 133 habitants al 1787 i 225 h. al 1819.\nEl 1828, aprofitant l’abundància d’aigua vora les basses canameres, per la carretera de la Mina, es va construir una quadra de blanqueig i aprest, que funcionava amb la força de vapor, anomenada Can Pungem, que contava amb uns 60 obrers.\nMentrestant, segueix el conflicte d'interessos entre les autoritats civils i eclesiàstiques i el 1834 l'ajuntament envià una carta al bisbe pel conflicte de les rendes que havia de rebre l'Obra de l'Església i les que corresponien a l'ajuntament. Per altra banda, aquest mateix any el rector de la parròquia, mossèn Josep Riera, començà a fer de mestre de la primera escola del poble. Aquesta tasca pedagògica s’amplià el 1891 quan les Religioses Dominiques de l'Anunciata obren la primera escola per a noies de Sant Adrià a prop del convent que havien fundat al 1889 en una casa del carrer de Sant Bonaventura.\nA poc a poc, van seguir augmentant les terres de cultiu i els conreus més freqüents eren el blat, la civada, la ceba i el cànem, però, la competència estrangera amenaçava amb la ruïna el conreu del cànem i aquest va pràcticament desaparèixer cap a la fi del segle XIX, els cereals i els llegums varen substituir el seu conreu.\nLes comunicacions reben un fort impuls amb la inauguració el 1848 de la primera línia de ferrocarril d'Espanya que fou la de Barcelona-Mataró. Per a la via fèrria es va construir el primer pont sobre el riu, tot de fusta, de 86 ulls i 1127 peus de llargada. Malgrat que passava per Sant Adrià, el baixador no fou inaugurat fins a l’any 1933, si bé algunes de les empreses instal·lades en el terme van tenir connexió directa a la xarxa ferroviària des de molt temps abans. En una millora de les comunicacions, el 1888 s’inaugurà la línia de tramvia a vapor de Barcelona a Badalona, que tenia un baixador a Sant Adrià.\nUn fet de gran importància en la vida econòmica de Sant Adrià va ser l’aparició, l’any 1885, de l’ordenament del rec de “Mina y acequia de Santa Coloma de Gramenet, Sant Adrià de Besòs y Badalona” que va permetre un millor aprofitament de les aigües i l’augment de les superfícies de cultiu.\nCom a fet curiós cesmentarem que al revolt de la carretera que venia de Santa Coloma, abans d'entrar a Sant Adrià hi havia un safareig per a ús del barri adrianenc de Santa Coloma, que s'assortia d'aigua de la Mina i és d’aquest servei públic d'on ve el nom de barri de "safarejos" amb que es coneix popularment a aquesta barriada colomina.\nLes autoritats municipals es reunien a la primera planta de l'antic hostal, fins que es va enfonsar el terra i es va haver de llogar una petita caseta, ja que no tenien diners per fer un consistori nou. Per fi, al 1884 es començà a construir la primera casa de la vila (avui casal de la dona) per albergar l'Ajuntament, l'escola, la presó i altres dependències municipals. Per altra banda i a fi de treure el cementiri del costat de l’església, al 1894 l'ajuntament de Sant Adrià demanà al de Santa Coloma fer-ne un nou, ja en terme de Santa Coloma, llindant amb Sant Adrià, en el lloc dit "Camp del Borni", propietat de Josep Bagunyà i prop, a la dreta, del camí Fiscal, més enllà del "corrals", al marge dret del riu. La demanda va ser denegada.\nL’any 1900, la població de Sant Adrià arriba als 418 habitants.


Joan Roca, escollit segon millor cuiner del món | Federació Hostaleria de Girona\nDiari de Girona. Cedeix la primera posició al suec Bjorn Frantzén, guanyador de The Best Chef Award. El suec Bjorn Frantzén va ser escollit, ahir, millor cuiner del món al rebre el guardó The Best Chef Award Top 100, en una gala celebrada en la Universitat de Barcelona (UB). El guardó el concedeixen els mateixos xefs i professionals del sector, que són els que decideixen els premis. A més de Frantzén, van ser distingits amb altres guardons el gironí Joan Roca, d’El Celler de can Roca, que va ser considerat el segon millor cuiner del planeta; el madrileny David Muñoz, del Diverxo, que va quedar tercer, i l’estatunidenc Grant Achatz, quart. En cinquena posició va quedar el restaurant barceloní Disfrutar, que gestionen els «exBulli» Mateu Casañas, Oriol Castro i Eduard Xatruch.\nEn aquest contxe, durant l’acte, que va congregar a la ciutat comtal un centenar dels millors xefs del món, també es va entregar el premi The Best Chef Legend Award a l’austríac Eckart Witzigmann. Aquests dies, Barcelona s’ha erigit en centre neuràlgic de la gastronomia mundial amb la celebració de The best chef awards. El certamen ha acollit per primera vegada un simposi internacional que, sota el títol #FoodMeetsScience, ha comptat amb diversos científics i xefs com el mateix Joan Roca, que va analitzarla relació entre la cuina i la ciència. Una trobada que va ser preludi de l’entrega de premis Best Chef Awards, que es va fer ahir a la Universitat de Barcelona. Els guardons reconeixenels cent «millors cuiners del món», una llista que Roca havia encapçalat en les dues últimes edicions. Durant la jornada, el xef va reivindicar una «revolució humanista» a la cuina i va subratllar la «innovació» i «creativitat» del sector gastronòmic català.


viurealspirineus 14:31 09/01/21\nLa capital alturgellenca compta amb un total 12.397 habitants, un 1,4% més que en el darrer any.\nper seu urgell augmentar any consecutiu\nMercat de la Seu d'Urgell/ Josep Maria Malé\nSegons es desprèn del padró municipal a 1 de gener de 2021 la Seu d’Urgell compta amb 12.397 habitants, 176 més que en l’any anterior, fet que representa un augment de l’1,4%.\nAquest augment es constata en què el nombre d’altes (862) ha superat el de baixes (683). De les altes, 70 han estat per naixements, 520 de persones provinents d’altres municipis del país, 236 provinents d’altres països i 36 altes més per correccions d’omissions en el padró. Respecte a les baixes, 113 han estat per defuncions, 476 d’habitants cap a altres municipis, 57 que han marxat a viure cap a un altre país i 41 per correccions d’inscripcions indegudes i caducades.\nAquestes xifres demostren un augment del nombre de residents empadronats i es confirma, per tercer any consecutiu, la tendència a l’alça de la població a la nostra ciutat. Ara fa un any, el padró de la Seu d’Urgell se situava en 12.221 habitants, mentre que fa tres anys era de 12.111. És a dir, que en els tres darrers anys, la capital de l’Alt Urgell ha guanyat 486 habitants, xifra que representa un augment del 2,36%.\nPer franges d’edat, les més nombroses són les de 48 a 63 anys, amb 3.075 habitants (24,80%), i dels 32 als 47 anys, amb 2.790 (22,51%), població adulta que representa quasi la meitat dels habitants urgellencs.\nRespecte a la franja d’edat més jove, la ciutat compta amb 2.184 persones de 16 a 31 anys (17,62%) i 1.809 menors de 15 anys (14,59%). Pel que fa a la gent gran, la franja d’edat dels 64 als 79 anys suma 1.684 habitants (13,58%) i la de 80 a 95 anys, 830 persones (6,70%). Finalment, el municipi urgellenc registra 25 persones majors de 95 anys.\nPer sexes, la ciutat té actualment 6.370 dones i 6.027 homes. Les dones segueixen sent la població més nombrosa sobretot entre la gent gran, amb 901 dones d’entre 64 i 79 anys, 519 en la franja dels 80 als 95 anys i 20 padrines de més de 95 anys.\nPer nacionalitats, 10.583 habitants de la Seu d’Urgell tenen la nacionalitat espanyola, si bé al municipi urgellenc hi conviuen 58 nacionalitats diferents. Entre aquestes destaquen veïns i veïnes amb nacionalitat de Portugal (354), seguits dels originaris del Marroc (227), Colòmbia (201), Andorra (101), Brasil (78), Romania i Bulgària (amb 64, cadascun), Pakistan (62), Bolívia (56), República Dominicana (54), Perú (47), Itàlia (49), Argentina (45) i Xina (39).\nIncendi en un edifici ocupat il·legalment a la Seu d'Urgell\nProp d’un centenar de nens i nenes de la Seu s’han beneficiat de la campanya solidària ‘Cap infant sense il·lusió’


Amb les actuacions de la 4ª jornada donem per finalitzat el XXIX Festival Comarcal de Bandes de Música de la Costera | smlallosaderanes.com\nAmb les actuacions de la 4ª jornada donem per finalitzat el XXIX Festival Comarcal de Bandes de Música de la Costera\nPublicado el 07/10/2013 por smlallosaderanes\tDeja un comentario\nPer a tots nosaltres ha estat tot un repte l’organització d’aquesta 29 edició del Festival Comarcal. Podem dir que un doble repte, en l’aspecte organitzatiu i en el musical. Considerem, modèstia a part, que hem superat els dos amb bona nota, almenys aquesta és la nostra sensació al costat de la qual ens han fet arribar tant les Societats Musicals participants com el públic assistent.\nDes de l’organització donar les gràcies a totes les Bandes de la Comarca que durant aquests dos caps de setmana han passat per l’escenari de l’auditori Vicent Tortosa i ens han deixat mostra de la tasca que venen realitzant en aquest món bandístic. Agraïr a les autoritats i directius el suport donat perquè aquest esdeveniment haja estat un realitat. Agraïr a tots els músics i directors la seva participació en aquest Festival 2013 i ens permetreu que ho fem de forma molt especial als nostres, als xiquets i xiquetes alumnes de l’escola de música, al nostre director i als músics de la Banda de la Societat Musical de la Llosa de Ranes, tant per la seva tasca musical com per la organitzativa. No ens oblidem de l’equip tècnic de l’auditori ni del recolzament dels pares, amics i simpatitzants que han estat en aquesta última jornada en tasques d’organització perquè els músics de la nostra Banda estigueren més lliures de cara a l’actuació en la cloenda d’aquest acte. Que cal dir del nostre president, sobren les paraules. Ja ho va dir tant al discurs d’inici com aquesta nit en el de cloenda, «el que els podem mostrar són fets, objectius complerts per aquesta gran familia que és la Societat Musical de la Llosa de Ranes». gràcies President.\nGràcies al patrocini de les empreses col·laboradores. I per últim agraïr l’assistència a tot el públic, forasters, socis, veïns i veïnes del poble que ens han acompanyant en aquesta marató bandística de manera fidel i entusiasta.\nDespres dels agraïments caldrà recordar que la jornada de huí, començava com la resta dels dies del Festival, a les 17:00 el passacarrer des de la Font de la Glorieta fins l’Auditori i següidament han començat les audicions de les quatre Bandes que participaven en aquesta jornada de cloenda del Festival i que han estat les següents: SOCIETAT MUSICAL “PRIMITIVA SETABENSE” DE XÀTIVA, CENTRE INSTRUCTIU UNIÓ MUSICAL “GENOVENSE” DE GENOVÉS, SOCIETAT MUSICAL “LA NOVA” DE XÀTIVA i SOCIETAT MUSICAL DE LA LLOSA DE RANES. Al finalitzar les audicions s’ha donat pas als parlaments finals i entrega d’obsequis per la seva participació als representatns de cadascuna de les Bandes junt als representats municipals de cada població de la Costera. I amb l’interpretació de l’himne regional del mestre Serrano es donava per finalitzada aquesta edició del Festival Comarcal de Bandes de Música de la Costera 2013.


Nóos: L’Audiència de Palma es nega que declari Gallardón\nA.A. Palma 11/04/2014 00:00\nL’Audiència de Palma va rebutjar ahir la petició de Diego Torres, soci d’Iñaki Urdangarin a l’Instituto Nóos, que el jutge instructor citi a declarar en qualitat de testimoni el ministre de Justícia i exbatle de Madrid, Alberto Ruiz - Gallardón.\nEl tribunal va dictar una resolució en què confirma la decisió adoptada el 20 de febrer pel jutge José Castro, que va considerar innecessari per al procés que Ruiz- Gallardón comparegués com a testimoni respecte de la contractació de Nóos per promocionar la candidatura olímpica de Madrid 2016.\nDavant la negativa de l’instructor, Torres va apel·lar davant l’Audiència de Palma, perquè entén que la declaració de Ruiz - Gallardón sí que resultaria rellevant per provar que l’Instituto Nóos tenia una activitat real que poden confirmar alts responsables de les administracions que li donaren feina i li encarregaren projectes.\nA més de l’actual ministre de Justícia, l’exsoci d’Urdangarin volia que testificassin els exministres d’Economia i Indústria Pedro Solbes i José Montilla, respectivament, i l’exsecretari d’Estat per a l’Esport Jaime Lissavetzky.\nPerò l’Audiència Provincial considera que les declaracions sol·licitades “esdevenen innecessàries”, perquè el propòsit de qui les proposa és corroborar una informació ja recollida en la causa mitjançant altres elements.\nPel jutge José Castro, les relacions entre aquests clients i l’Instituto Nóos han existit i així es recull en nombrosa documentació, però el fet que s’hagin prestat determinats serveis és insuficient per llevar la imputació de l’exsoci d’Urdangarin. Els magistrats recorden que la legislació sobre la instrucció de causes estableix que només s’han de practicar les diligències que siguin necessàries.


Hamburgueses vegetals amb llenties i quinoa – taulaposada\n18 de Març de 2014 14 de Setembre de 2017 taulaposada\nEls que em seguiu coneixeu la meva aversió per les llegums, tot i això, reconesc les seves fantàstiques propietats i trob saludable consumir-ne de tant en tant. Per aquest motiu em va semblar adequat incloure’n en aquesta recepta. Havia provat de fer hamburgueses vegetals diverses vegades i la que veis aquí és la que més m’ha convençut. Unes hamburgueses fetes al forn i ben completes en quant a components. Amb els ingredients descrits en sortiren unes 9 ben grossetes. Vaig emprar curri de bombai, una varietat suau, no gaire picant que em venia bé per donar-li un punt diferent sense tapar el sabor de la resta d’ingredients.\n300 gr espinacs\n150 gr llenties cuites\n1/2 c/p canyella\n2 c/p curri\nsal i pebre bo, sèsam.\nBullirem les patates. Una vegada cuites les xafarem amb una forqueta. Escaldarem els espinacs.\nNetejarem la quinoa i la bullirem. Colarem i reservarem.\nEn un bol mesclarem les patates aixafades, la quinoa, els espinacs i les llenties. Afegirem els ous batuts i les espècies (si veis que us queda una massa molt líquida no hi poseu el quart ou). Salpebrarem.\nQuan tenguem una massa ben mesclada, compacta però manejable, farem bolles grosses amb les mans. Les posarem en una palangana coberta amb paper vegetal i les enfornarem a 180ºC durant 20-25 minuts. Les treurem i les servirem tot d’una.\nCom podeu veure a les fotografies, vaig acompanyar les hamburgueses amb una salsa de iogurt que hi deia la mar de bé. Trobareu la recepta aquí.\nEntrada anteriorPopietes de llom amb salsa de raïm\nSegüent entradaPollastre cruixent amb carxofes confitades i salsa de safrà\n2 thoughts on “Hamburgueses vegetals amb llenties i quinoa”\n18 de Març de 2014 a les 19:52\nQue buena pinta quiero una, cuando están listas?\n5 de Juny de 2014 a les 13:16\nAhir les vàrem menjar al Siset i són delicioses. Hmmmm!!!


Godella es replanteja el seu model de gestió de residus per a aconseguir els objectius 2030 i aprofitar fins a un 70 per cent d’aquests – RiberaTV\nBaix l’atractiu nom de “Godella 2030, cap a una nova gestió de residus”, l’àrea de Medi Ambient de l’Ajuntament de Godella va presentar ahir en el Saló de Plens de la localitat, davant tots els membres de la corporació i representants de les principals entitats locals, els treballs del seu nou Pla Local de Gestió de Residus, que iniciaran ara una potent fase de participació ciutadana per a decidir quin model de gestió tria el municipi per al seu futur.\nDurant 2020, cada ciutadà de Godella va generar 1.41 quilograms de residus al dia, més de mitja tona a l’any (514,13 Kg). I una família tipus de tres membres de la població va generar més de 1,5 tones de residus domèstics al llarg de l’any. De tots els residus generats, a més, quasi el 70% del fem va anar a parar a la fracció resta, o al contenidor de residus mesclats. A envasos lleugers (contenidor groc), només un 2,29%. A paper i cartó un 2,89%, i al contenidor de vidre, un 3,69%.\nDavant esta realitat, molt similar a la mitjana de la Comunitat Valenciana, “hem d’actuar ja, i ho hem de fer per consens i amb la participació de tots els sectors del municipi”, va explicar el nou regidor de Medi Ambient, Fernando Oliveros. Per este motiu, l’Ajuntament va iniciar, a la fi del passat any, una anàlisi exhaustiva de la situació actual de la gestió de residus del municipi, com a fase inicial per a estudiar i valorar “diferents models de gestió que ja funcionen en altres parts, i veure quina d’elles s’adapta millor a la nostra idiosincràsia”.\nAl contrari que en la mitjana de la Comunitat Valenciana, a Godella és molt significativa la recollida i tractament de podes, que suposa un 19,79% dels residus que es generen en el municipi cada any. En este sentit, l’Ajuntament ha realitzat diverses proves de recol·lecció d’aquestes, que no han donat els resultats esperats.\nAmb totes estes variables, l’Ajuntament de Godella es disposa a iniciar “un procés participatiu, tal com solem fer amb els grans temes de gestió amb la població”, segons va explicar Guadalupe Rodríguez, regidora de Participació Ciutadana, que també s’ha implicat en este projecte. Este procés s’articularà amb algunes sessions participatives presencials, complint totes les mesures de seguretat anti COVID-19, de les quals la primera tindrà lloc, prèvia inscripció, el pròxim dia 21 d’abril en el Teatre Capitolio del municipi.\nA través d’estes sessions, s’explicaran a la ciutadania les dades de partida, s’analitzaran els diferents sistemes de recollida, i es consultarà a la població a través de qüestionaris, per a conéixer l’opinió de tot el municipi. Així mateix, s’obrirà una web, www.godella2030.es a través de la qual la ciutadania puga descarregar informes, seguir les sessions realitzades, conéixer els materials de comunicació i conscienciació realitzats per a fomentar la participació i el coneixement de la ciutadania, i contestar enquestes en línia per a participar expressant la seua opinió des del seu propi domicili.\n“La gestió de residus del nostre municipi és essencial per a cuidar el medi ambient, i complir els objectius europeus, nacionals i de la nostra Comunitat”, va expressar el regidor de medi ambient, Fernando Oliveros. “Per això volem que tothom s’implique, participe, i ens ajude a decidir el millor sistema, amb el qual podrem aconseguir recuperar fins al 70% dels residus, fent així realitat l’Economia Circular”, va concloure.\nGodella es replanteja el seu model de gestió de residus per a aconseguir els objectius 2030 i aprofitar fins a un 70 per cent d’aquests added by Grup Televisió on 31 març, 2021


Els alcaldes de l'Arc Metropolità presenten les seves propostes al president de la Generalitat de Catalunya - Ajuntament de Mataró\nEls alcaldes de l'Arc Metropolità presenten les seves propostes al president de la Generalitat de Catalunya\ndivendres 03 setembre 2004\nL'alcalde de Mataró, Joan Antoni Baron, juntament amb els alcaldes de l'Arc Metropolità, es va reunir ahir a la tarda amb el president de la Generalitat de Catalunya, Pasqual Maragall, amb l'objectiu de parlar sobre el paper que han de jugar les 7 ciutats que formen part de l'Arc Metropolità en l'articulació de la regió metropolitana.\nL'Arc Metropolità està integrat per Mataró, Granollers, Sabadell, Martorell, Vilafranca del Penedès i Vilanova i la Geltrú i Terrassa en coordina el grup.\nAixí, l'alcalde de Terrassa, Pere Navarro; l'alcaldessa de Martorell, Dora Ramon; l'alcalde de Sabadell, Manel Bustos; l'alcalde de Granollers, Josep Mayoral; l'alcalde de Vilanova i la Geltrú, Sixte Moral i l'alcalde de Mataró van explicar al president de la Generalitat i al conseller de Política Territorial i Obres Públiques, Joaquim Nadal, que les set ciutats que formen part de l'Arc Metropolità volen tenir una presència activa i poder de decisió en el debat sobre l'articulació de la regió metropolitana i la definició de les seves infrastructures.\nEls alcaldes hauran de presentar el proper mes d'octubre les conclusions de l'Estudi sobre la realitat del sistema territorial de la segona corona metropolitana.\nAquesta entrevista forma part de la ronda de reunions que estan mantenint els alcaldes de les set ciutats amb representants de la Generalitat i de la Diputació de Barcelona. Els alcaldes de l'Arc Metropolità ja han presentat les seves propostes al conseller de Governació, Joan Carretero; el president de la Diputació de Barcelona, Celestino Corbacho; el conseller de Relacions Institucionals i Participació, Joan Saura; i al secretari de Planificació Territorial de la Generalitat de Catalunya, Oriol Nel·lo.\nEls darrers mesos, les ciutats de l'Arc Metropolità han estat treballant a nivell tècnic en l'elaboració de propostes conjuntes relacionades amb infrastructures, transports i urbanisme, especialment en temes com el Quart Cinturó viari i ferroviari. S'està elaborant un atlas urbanístic de l'Arc Metropolità i un inventari per poder fer l'anàlisi comparativa de les infrastructures previstes. També s'estan realitzant estudis sobre el sistema territorial, potencial urbanístic i transports, i s'ha dissenyat i complimentat una web de les ciutats de l'Arc Metropolità de Barcelona.\nLes ciutats de l'Arc Metropolità de Barcelona van iniciar les seves relacions com a grup el 1992 amb diferents reunions de treball al voltant del debat territorial. Al llarg d'aquests anys, les set ciutats han treballat problemàtiques comunes relacionades amb les infrastructures, els serveis i l'evolució socio-econòmica de l'arc metropolità. Els alcaldes de les set ciutats van signar el 18 de setembre de 2002 l'anomenada Declaració de Vilafranca, en què aquests municipis reclamaven participar en el procés de debat i decisió sobre el futur de l'àrea metropolitana, alhora que reivindicaven el seu paper dinamitzador en el sistema metropolità.


Unes 600 persones participaran al Campionat de Hip Hop Ciutat de Reus\nLa primera edició d’aquest esdeveniment tindrà lloc el 6 i 7 d’abril al Pavelló Olímpic Municipal\nActualitzada 27/03/2019 a les 15:00\nEl Campionat de Hip Hop Ciutat de Reus ‘Rock the stage’ comptarà amb 600 participants i tindrà lloc el 6 i 7 d’abril del Pavelló Olímpic Municipal. Les competicions en les diferents categories es disputaran el diumenge 7 d’abril, mentre el dia 6 es faran tallers i sessions de formació diverses. Un total de 82 grups s’han inscrit al campionat en representació de 29 escoles de dansa i entitats d’arreu de Catalunya i Espanya. Unes 2.000 persones assistiran com a públic a l’esdeveniment.\nEs tracta de la primera edició d’aquest campionat, organitzat pel Consell Esportiu del Baix Camp i les escoles Artis-Escola de Dansa i Arts Escèniques (Reus) i Nouestil-Escola de Ball (Salou), amb la col·laboració de la Regidoria d’Esports de l’Ajuntament de Reus i Reus Esport i Lleure. A la competició hi poden participar de manera lliure escoles de dansa o entitats i es convoquen un total de deu categories en què poden participar ballarins i ballarines amb data de naixement a partir de 2010. Tot i que inicialment s’havia previst la possibilitat d’inscripció de participants professionals, finalment només n’hi haurà d’amateurs.\nCal dir que el campionat tindrà una vessant solidària, ja que diners recaptats en la venda de material promocional es destinaran a l'Associació Catalana de Neurofibromatosis, que lluita per donar a conèixer aquesta malaltia minoritària i fomenta la recerca per trobar-hi mecanismes que la puguin pal·liar o eradicar.\nComenta el contingut : Unes 600 persones participaran al Campionat de Hip Hop Ciutat de Reus