Ubon Ratchathani - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n15° 13′ 41″ N, 104° 51′ 34″ E / 15.228055555556°N,104.85944444444°E / 15.228055555556; 104.85944444444Coord.: 15° 13′ 41″ N, 104° 51′ 34″ E / 15.228055555556°N,104.85944444444°E / 15.228055555556; 104.85944444444\nProvíncia Ubon Ratchathani\nUbon Ratchathani, (en tailandès: อุบลราชธานี), és una ciutat de Tailàndia. Es troba al sud-est del territori del Isaan a la província d'Ubon Ratchathani i és la capital d'aquesta. És una de les ciutats més importants de l'Isaan. Ubon Ratchathani, el nom oficial de la ciutat vol dir "Terra reial del capoll de lotus". La gent local anomenen llur ciutat simplement com a "Ubon" (อุบล).\nL'àrea municipal de Ubon Ratchathani té una població de 106,552 habitants segons el cens del 2000.\nLa ciutat es troba a la vora del riu Mun, un dels rius més importants de l'Isaan.\nLa zona d'Ubon Ratchathani es troba no gaire lluny de la confluència amb el riu Mekong i és una zona que està habitada des de temps molt antics. La regió al voltant d'Ubon Ratchathani fou part de l'antic Imperi Khmer.\nLa ciutat actual va ser fundada, amb el suport del regne de Siam, per immigrants provinents de Laos a la banda nord del riu vers la meitat del segle xviii. A la banda sud amb el temps va créixer el poblat de Warin Chamrap (วารินชำราบ) que actualment ha estat incorporat a la ciutat d'Ubon com a barri. Els locals coneixen llur barri simplement com a "Warin" (วาริน).\nDurant la guerra del Vietnam, un dels aeroports estratègics de la Força Aèria dels Estats Units d'Amèrica era a Ubon Ratchathani. Els bombarders gegantins Boeing B-52 Stratofortress que bombardejaven el Vietnam del Nord tenien com a base l'aeroport que es troba a la vora d'aquesta ciutat.\nLa base fou primer un aeroport militar de la Royal Australian Air Force (RAAF), la Força Aèria Australiana, el 1962. Del 1965 al 1974 esdevingué una base militar avançada dels Estats Units, que es varen fer càrrec de totes les instal·lacions i les varen desenvolupar. Com a altres llocs de Tailàndia, la presència de militars americans va fer proliferar bars i hotels dedicats a la prostitució. Acabada la guerra del Vietnam els militars americans varen tornar als Estats Units. Igual que a Udon Thani, molts d'ells havien tingut dones locals i fills que posteriorment varen abandonar.\nLa base americana va esdevenir un aeroport civil amb vols domèstics diaris. La pista de l'aeroport és compartida al mateix temps amb la veïna base militar de la Força Aèria de Tailàndia (RTAF).\nA Ubon Ratchathani hi ha una Universitat i la seu de la diòcesi local de l'Església Catòlica.\nA Ubon Ratchathani hi ha un mercat nocturn molt animat. Ubon és un centre de la cistelleria artesana, a on es fan molts dels recipients per a l'"arròs enganxós", aliment bàsic de l'Isaan.\nHi ha temples budistes importants, com Wat Tung Sri Muang, al centre, i Wat Nong Bua al nord de la ciutat que té una stupa o chedi construïda segons el model de la de Bodh Gaya, la ciutat sagrada del budisme, on Buda va finalment arribar al nirvana.\nTambé és d'interès la Processó de les espelmes de Ubon (งานประเพณีแห่เทียนพรรษาอุบลราชธานี), amb espelmes gegants en forma de figures religioses del budisme. Té lloc cada any amb les festivitats budistes de Asanha Puja, que commemoren el primer sermó de Buda.\nA Ban Kan Lueang (พิพิธภัณฑ์เปิดบ้านก้านเหลือง), a 5 km d'Ubon, hi han excavacions arqueològiques d'un poblat de 2.000 anys.\n↑ Ubon Ratchathani - Informació (anglès)\n↑ Ubon RTAFB - U.S. Air Force - Fotos de la base de la USAF d'Ubon (anglès)\n↑ Ubon RTAFB - U.S. Air Force - Fotos de l'hotel Ubol, amb el seu club nocturn ara dilapidat (anglès)\n↑ Web dels veterans del Vietnam - Conté, entre altres, el missatge de Ni Phapon Mumpimai, una dona d'Ubon, cercant al seu pare que mai no va veure (anglès)\n↑ «Fotos de la processó de les espelmes». Arxivat de l'original el 2009-03-02. [Consulta: 23 abril 2009].\nEscut municipal de Ubon Ratchathani.\nLa biblioteca Tungsrimuang sobre el riu Mun a Ubon Ratchathani.\nProcessó amb espelmes gegants durant el festival de les espelmes.\nDansa tradicional durant les festivitats.\nMercat nocturn a Ubon.\nGuia de viatges de Ubon Ratchathani a Wikivoyage.\nCity of Ubon Ratchathani (thai)\nFotos dels anys 1960[Enllaç no actiu]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ubon_Ratchathani&oldid=27674928»


Adhesius (Albert Villaró)\nLa retirada d’un mínim adhesiu amb el distintiu ‘cat’, a la frontera i per part de la policia andorrana, ha provocat la típica tempesta en un vas d’aigua, amplificada per les xarxes, que estan a la que salta\n2 min. 19/07/2017 23:30\nLes persones humanes tenim la tendència genètica d’embolicar-nos amb bagatel·les, en lluitar tot de petites batalles que fan gastar un munt d’energia i que tenen, a l’hora del recompte final, un resultat incert, perquè tothom se sent vencedor o, si més no, ningú no diu que perd. Ara s’ha obert un petit front que ha tingut com a objectiu els adhesius a les matrícules. És una petita parcel·la de poder simbòlic, però en aquests temps tan líquids, tota cuca fa forat i qui dia passa any empeny.\nFa uns anys, es va escampar un terror pànic entre els automobilistes andorrans provocat per una misteriosa directiva que obligava a portar l’adhesiu de l’indicatiu nacional i que, de la nit al dia, va provocar una sensacional aplicació universal d’Ands. Ara, la retirada d’un mínim adhesiu amb el distintiu ‘cat’, a la frontera i per part de la policia andorrana, ha provocat la típica tempesta en un vas d’aigua, amplificada per les xarxes, que estan a la que salta, famolenques i nervioses, sempre a l’aguait de la carnassa fàcil.\nDes de les trinxeres s’han disparat els míssils habituals, les fílies i fòbies, ocupant un espai de l’efervescència canicular que, anys enrere, ocupaven els reportatges costumistes sobre els llocs de vacances, el Tour de França i les serps d’estiu. Algun dia, els sociòlegs i els politòlegs hauran de tractar-ho com s’escau, tot plegat, perquè de matèria d’anàlisi n’hi ha per donar i per vendre. Però al final, com fum se’n va…


Albert Muñoz | diumenge, 31 de març del 2013, a les 22.05\nNi en un dia d'operació tornada el carril bus-VAO acaba de funcionar. Avui hi podia circular qualsevol vehicle, sense tenir en compte el nombre d'ocupants. Però els conductors han preferit, una vegada més, anar per l'autovia del Vallès, la C-58. A dos quarts de sis ha començat el retorn de vehicles de la Setmana Santa. Durant dos dies, 600.000 cotxes han de tornar a Barcelona i l'àrea metropolitana. Fins a quarts de set el trànsit ha estat fluid a totes les carreteres catalanes, excepte la N-II. Més tard, la situació en sentit Barcelona s'ha complicat una mica a l'AP-7 i la C-17. Tot i així, als accessos i a les vies principals de la ciutat no hi ha hagut aturades. Tots ells són conductors que no han esgotat les vacances fora de Barcelona fins a l'últim dia. Qui haurà de vigilar de no menjar-se la mona al cotxe seran els qui tornin demà. Ho faran més de 300.000 conductors.\nL’operació tornada de les vacances de Setmana Santa ha començat aquest diumenge a les 17.30 h i s’allargarà durant tot el Dilluns de Pasqua. L’any passat, en aquests dos dies van entrar a la ciutat un total de 605.747 vehicles.\nAquesta tarda de diumenge, tot i que molts han decidit avançar la tornada per poder menjar-se demà la mona a la ciutat, no hi ha hagut gaires complicacions a les entrades de Barcelona. Sí que s’han produït retencions en punts més allunyats de l’àrea metropolitana, com ara Sant Boi (C-32), Abrera (A-2) o Sant Celoni (AP-7). La tornada ha estat especialment complicada des de Tarragona i la Costa Daurada, on els conductors han arribat a patir fins a 19 km de retenció abans del Vendrell (N-340) o 12 km abans de Vilafranca del Penedès (AP-7).\nTambé hi ha hagut retencions de fins a 12 km a la C-16, entre Bagà i Cercs.\n— Setmana Santa — trànsit


Xavi Costa marxa i Jepi Selva està a la corda fluixa | Canal Reus TV\nXavi Costa marxa i Jepi Selva està a la corda fluixa\n14:20 - 17 març 2015\nXavi Costa no continuarà al Reus Deportiu la propera temporada. Segons ha avançat el Diari de Tarragona el jugador d’Amposta ha comunicat al club roig-i-negre que no renovarà pel següent curs.\nEl davanter compleix la segona temporada al capdavant de l’entitat reusenca i s’havia convertit en una peça indiscutible per Alejandro Domínguez. El rotatiu explica que Costa té una proposta del Bassano italià.\nPer una altra banda, també perilla el futur de Jepi Selva. El davanter de Valls no ha rebut cap proposta de renovació de la direcció esportiva roig-i-negra el futur del jugador passa lluny de la capital del Baix Camp.\nSelva també compleix la seva segona temporada al Reus Deportiu i volia continuar al club però la postura de la directiva li ha fet canviar d’opinió. Sense dos peces importants de l’equip, el club estarà obligat a acudir al mercat per reforçar la plantilla.


Web del mes: L’Optimot incorpora un nou recurs - Consell de l'Advocacia Catalana\nHome / Articles Butlletí / Web del mes: L’Optimot incorpora un nou recurs\nWeb del mes: L’Optimot incorpora un nou recurs\nin Articles Butlletí 1,551 Views\nEl cercador de dubtes lingüístics Optimot que ofereix la Direcció General de Política Lingüística incorpora una nova font a la seva base de dades: la segona edició del Diccionari de sinònims Franquesa d’Enciclopèdia Catalana.\nAmb aquesta novetat, millora significativament el servei que ofereix a la ciutadania des del 2008 i s’atén una demanda àmpliament expressada per les persones usuàries. El Diccionari de sinònims Franquesa del grup editorial Enciclopèdia Catalana és la versió en línia i actualitzada del diccionari editat en paper l’any 1998. Es tracta d’un diccionari molt complet, que dona llistes de mots, definicions, exemples i informació complementària (antònims, termes analògics, categoria gramatical, marques d’ús, etc.). Conté 75.000 sinònims, entre els quals hi ha recollits un gran nombre de locucions i frases fetes, i 15.000 mots afins, que tenen alguna relació amb l’entrada o amb algun dels sinònims.\nPer accedir directament als resultats d’aquesta font al cercador Optimot, podem fer una cerca simple i triar el resultat per fonts, o bé podem anar a la cerca avançada i seleccionar el Diccionari de sinònims Franquesa. [Font: DGPL]\nAccediu al web: Optimot\nNext: Nova edició de l’opuscle ‘Abreviacions’


La segona edició del festival benèfic de dansa “Girona en moviment” es farà del 4 al 7 de juliol - Ajuntament de Girona\nLa segona edició del festival benèfic de dansa “Girona en moviment” tindrà lloc a la ciutat del 4 al 7 de juliol i mantindrà l’aposta per oferir dansa de primer nivell i espectacles de producció pròpia. El festival està impulsat per l’Associació Cultural David Rodríguez i la Fundació Oncolliga Girona i compta amb el suport de l’Ajuntament de Girona.\nLa regidora de l’Ajuntament de Girona, Eva Palau, ha participat aquest matí a la presentació de la segona edició de l’esdeveniment benèfic al costat de la presidenta de la Fundació Oncolliga Girona, Lluïsa Ferrer, i l’impulsor de la iniciativa i ballarí gironí, David Rodríguez. “Des de l’Ajuntament de Girona, us seguirem donant suport amb el compromís de fer de Girona una ciutat de la dansa”, ha subratllat la regidora Eva Palau.\nL’espectacle estrella del festival tornarà a ser la gala “Catalunya dansa contra el càncer”, en la qual participaran una vintena de ballarins i ballarines catalans que formen part de companyies de dansa de prestigi d’arreu del món. La gala es podrà veure el dissabte 6 de juliol a les 20.30 h i el diumenge 7 de juliol a les 19 h al Teatre Municipal de Girona.\nA més d’aquestes dues sessions, en el marc de la segona edició de “Girona en moviment” s’ha programat l’estrena d’un espectacle de dansa i música creat especialment per al festival: Mare vull ser pescador. La producció es podrà veure el dijous 4 de juliol, a les 21 h, a l’Auditori de la Mercè i comptarà amb la participació dels ballarins David Rodríguez, Luke Prunty i Paolo Giglio i la música en directe del grup d’havaneres Port Bo.\n“Girona en moviment” mantindrà aquest any l’aposta per la vessant didàctica i formativa al voltant de la dansa i la salut i inclourà una conferència sobre meditació, un taller sobre el ballet adreçat a nenes i nenes de 6 a 10 anys i uns cursos intensius de ballet clàssic, dansa contemporània i benestar. També s’han organitzat tallers i demostracions de dansa, gratuïts i oberts a tothom, els dies 5 (de 19 a 21 h) i 6 de juliol (de 18 a 20 h) a la plaça de Catalunya.\nEl festival té com a objectiu apropar al públic gironí l’art de la dansa i el talent de ballarins i ballarines catalans i internacionals de primer nivell i, alhora, recollir fons per millorar al qualitat de vida de les persones malaltes de càncer i les seves famílies.\nEnllaç web Girona en moviment


L’edifici de l’Institut de Recerca, Premi Catalunya Construcció | Fundació Privada Sant Pau\nL’edifici de l’Institut de Recerca, Premi Catalunya Construcció\nL’edifici de l’Institut de Recerca de l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, promogut per la Fundació, ha estat guardonat amb el Premi Catalunya Construcció d’enguany, en la categoria d’innovació en l’edificació.\nEls guardons, atorgats pel Col·legi d’Aparelladors de Barcelona (CAATEEB), han valorat molt positivament la candidatura formada pels arquitectes Felip Pich-Aguilera Baurier i Carles Gelpí i Arroyo. Entre altres qüestions, el veredicte del jurat ha destacat “les innovacions introduïdes en el projecte, amb canvis en el programa funcional que propicien una major eficàcia en la labor dels tècnics investigadors mitjançant l’obertura dels espais de treball i sistemes compartits”. També ha elogiat “la manera d’abordar una certa simbiosi amb l’entorn patrimonial de l’Hospital de Sant Pau mitjançant un original tractament del teixit ceràmic industrialitzat, així com la innovació que presenta quant a materials i elements constructius”.\nLa nova seu de l’Institut de Recerca ha estat finançada per la Fundació Hospital de la Santa Creu i Sant Pau amb una aportació de 12 milions d’euros, i ha comptat amb una subvenció de 5 milions d’euros provinents dels fons europeus FEDER, gestionats per la Secretaria d’Universitats i Recerca del Departament d’Empresa i Coneixement de la Generalitat de Catalunya.


Montseny btt rutes i tracks: mitja marató - castelldefels\nChristof i Spede, cada dia esteu mes forts, felicitats a tots dos, sou uns verdaders maquinons. Per cert Chisrtof, lo de la assistència personalitzada val molta pasta???, et van marcant via bluetooth el teu lllimit??\nI aquests grans atletes no es donen massatges?. Jo coneix ún massagista del nucli de Sant Pere que es diu en Javier i ja ha tocat moltes cames de futbolistes, ciclistes, etc...\nBe, soc jo i, a més i més, soc un lector del vostre atractiu bloc.\nJavier, molt bones...\na casa meva has vingut moltes vegades, és la casa aquella on vas venir tant a l'estiu, i feiem els massatges al jardí, amb musica,etc...


Sembla que Euro Exim Bank, que té una oficina al Regne Unit, serà el primer banc a adoptar la solució de pagament transfronterer xRapid de Ripple com a possible alternativa a SWIFT. L’anunci ha rebut algunes preguntes sobre Euro Exim Bank i sobre quin tipus de serveis comercials ofereixen.\nUn article publicat a Forbes es submergeix en el pedigrí d’Euro Exim Bank i adopta una actitud una mica degradant cap al progrés de Ripple.\nEuro Exim Bank té una “llicència bancària internacional de classe A” de la nació caribenya de Santa Llúcia i ofereix serveis de banca comercial. Segons el lloc web del banc, la seva llicència bancària li permet “fer negocis bancaris internacionals des de Santa Llúcia”. però “no proporciona cap servei a cap persona física o jurídica de Santa Llúcia”.\nEl banc diu que se centra principalment a proporcionar serveis financers a importadors i exportadors, motiu pel qual va optar per establir una relació formal amb Ripple.\n1 Euro Exim Bank veu promesa a Ripple\n2 Alguns clients SWIFT són més iguals que altres\n3 El polític japonès creu que l’adopció de Ripple podria ser un encert\n4 La diapositiva Crypto continua\nEuro Exim Bank veu promesa a Ripple\nCom a banc offshore que ofereix serveis de banca comercial, Euro Exim Bank ha de fer front a l’arcaic sistema SWIFT per moure diners a nivell internacional.\nD’acord amb Graham Bright, qui és el cap de compliment i operacions de l’Euro Exim Bank, un nou programa pilot de xCurrent, “… és similar al que Swift ofereix avui, però en una xarxa basada en blockchain que permet intercanvis en temps real sense intermediari. “La idea és, a part de la instrucció de pagament, i si fem servir el missatge per transmetre una instrucció de finançament comercial directament a una contrapart? Pot ser una carta de crèdit o una fiança de rendiment. Tècnicament podeu transmetre tot aquest missatge a través de xCurrent “.”\nEl sistema SWIFT es va crear als anys setanta i és un retrocés a una època en què la màquina de fax va entrar al lloc de treball modern. No cal dir que tot el procés és extremadament lent i costós. Més preocupant, s’ha polititzat en els darrers anys i també ha estat al cor d’un robatori massiu.\nAlguns clients SWIFT són més iguals que altres\nMalgrat totes les garanties, el sistema SWIFT s’ha mostrat obert al robatori. Els mals actors van poder transferir milions de dòlars del compte de les nacions del Bangladesh a la Fed de Nova York a nombrosos comptes a tota Àsia el 2016, i van gairebé guanyat amb 1.000 milions de dòlars.\nA més, el sistema SWIFT s’ha convertit en una arma econòmica que el govern dels Estats Units utilitza per castigar les nacions que no van d’acord amb la visió del món dels EUA..\nRússia ha estat ferida per la seva manca d’accés als serveis de SWIFT com a conseqüència de les sancions dels Estats Units, tot i que això podria conduir a un sistema paral·lel que soscava el control de Washington sobre una plataforma que té quasi el monopoli..\nEl polític japonès creu que l’adopció de Ripple podria ser un encert\nTakeshi Fujimaki és una cara coneguda del partit polític opositor japonès, Nippon Ishin. També és un antic banquer i recentment va fer un twitter a favor de l’adopció de criptografia, amb un èmfasi especial en Ripple.\nSegons Fujimaki, “La tecnologia més recent relacionada amb els actius criptogràfics ha arribat fins ara. Si no participem en camps tan avançats, el Japó quedarà endarrerit … Si l’ús d’aquest XRP és representatiu de l’ús de la moneda criptogràfica, a partir d’aquest mapa resulta que hi ha la possibilitat que la moneda criptogràfica es desenvolupi explosivament en el futur.”\nLa diapositiva Crypto continua\nMalgrat totes aquestes notícies aparentment bones, XRP ha seguit la resta de les principals criptos baixant de preu. XRP ha perdut almenys un 10% del seu valor durant els darrers dies, cosa que està en línia amb les pèrdues que han vist altres cryptos com Bitcoin.\nMati Greenspan, analista sènior del mercat d’eToro, va escriure que, “tot i el mercat baixista recent, hi ha alguns signes molt clars que la indústria criptogràfica està prosperant. La setmana passada vam destacar la taxa de transaccions de Bitcoin, que ha anat creixent constantment durant l’últim any ”, en una nota recent dirigida als clients.\nQuan els actius s’intercanvien en funció del que són (una criptografia més) i no dels seus fonaments, és probable que sigui hora de comprar o vendre l’actiu. Per a XRP, és probable que sigui aquest últim. És possible que el fons final de XRP no estigui, però en el futur, el nivell de 0,30 USD probablement semblarà un punt d’entrada força dolç.


Un 11S més, un 11S diferent… l’últim 11S? | La Garriga Digital\nUn 11S més, un 11S diferent… l’últim 11S?\nSembla que les seus descentralitzades decantaran la balança de l’èxit de la Diada del 2016. Si fins ara la concentració a Barcelona es valorava en milions, enguany serà a les altres seus on es parlarà de desenes de milers i on es viurà una mobilització extraordinària i és que, enguany, la manifestació que ha meravellat el món es repartirà arreu del territori català: Salt, Berga, Tarragona, Lleida i Barcelona.\nMolts simpatitzants de la Garriga demanaven anar a Berga, però l’organització de la Diada va insistir en què el Vallès Oriental anés a Barcelona. El cert és que l’èxit de les seus al territori no pot fer posar en dubte una concentració massiva a la capital, on és imprescindible assegurar-hi la participació: si fallés Barcelona, això seria el que es vendria als mitjans de comunicació.\nÉs per això que vam decidir que els autocars de la Garriga (que sortiran el mateix dia 11, a les 13:30 h, des de davant del Caprabo) vagin a la ciutat comtal: per garantir una assistència massiva a la manifestació principal. Tot i això, hi ha un bon nombre de garriguencs que aniran, pels seus mitjans, a Berga, on gaudiran d’un fet únic i històric. Bon viatge per als guerrers que al seu poble són fidels...\nEls tiquets pels autocars es poden aconseguir als comerços Can Baldich, Valldoriola, L’Artesà, El Racó de la Txus i La Vienesa i s’estan venent a un ritme inferior al d’anys anteriors, però cal tenir en compte la gent que ha dit que anirà a Berga i la que anirà a Barcelona a passar el dia i ens diuen que ho faran pels seus propis mitjans. Hom preveu menys col·lapse en el transport públic i, per tant, sembla poc arriscat agafar-lo. A més, no hi ha amenaça de vaga de Renfe, com l’any passat. Recordeu inscriure’us al web oficial un cop tingueu decidit que assistiu a la Diada!\nL’ANC la Garriga serem demà dissabte dia 3 a la plaça de Can Dachs durant tota la jornada, així com diumenge a la tarda, amb una parada on també s’hi podran adquirir tiquets. Alhora, seguim regalant estelades, tant a les nostres parades com a les botigues on es venen els tiquets, doncs el poble ha de rentar la cara a les ensenyes que hi ha penjades, que el sol les ha estat maltractant tot l’any i no llueixen prou! Malauradament, però, no podem vendre samarretes oficials, tot i que es poden trobar a alguns supermercats Esclat – Bonpreu de poblacions properes com Lliçà o Centelles.\nA aquestes alçades, el més normal és que ja se sàpiga en què consisteix l’11 de Setembre d’enguany organitzat per l’ANC, però per si algú encara no ho té clar, pot consultar la guia completa que han elaborat els companys de Vilaweb en aquest enllaç.\nAT de l’ANC de la Garriga\nArticle anteriorLa No independència… és dependència (124)\nArticle següentSetmana de ple estiu a la Garriga; Diada menys càlida i sense precipitacions


Pineda rep 11 segells Biosphere | Ràdio Pineda\nPineda rep 11 segells Biosphere\n12 maig 2022 - Submitted by J.B.\nEnviat per J.B. el 12 maig 2022\nHerbes Pineda Centre\nEl sector públic i el sector privat comparteixen el compromís d’apostar per la sostenibilitat en l’àmbit turístic, pel que ja s’estan aplicant mesures amb l’objectiu de reduir la petjada ecològica.\nLa sostenibilitat com a present i futur, clau en el sector turístic, un aspecte en el que cal invertir i apostar. És la conclusió de la Jornada de Sostenibilitat que s’ha celebrat avui a Santa Susanna, organitzada pel Consorci de Promoció Turística Costa del Maresme amb la col·laboració de la Diputació de Barcelona, la Cambra de Comerç de Barcelona i l’Ajuntament de Santa Susanna. El president del Consorci, Joaquim Arnó, ha posat de relleu que cal tenir una visió global però treballar de forma local, unint la comarca i promocionant una única destinació. “L’aposta del Consorci en aquest àmbit és donar una cobertura a nivell territorial a entitats públiques i a entitats privades que fan unes apostes decidides per accions concretes destinades a la circularitat mediambiental i a tenir un turisme sostenible i de Km 0. Això és el que el segell Biosphere representa i podem donar un atorgament i destinació específica a aquelles entitats públiques i privades que han fet aquesta aposta pel nostre entorn”, ha declarat el president.\nL’alcalde de Santa Susanna, Joan Campolier, municipi amfitrió, ha destacant la importància de la sostenibilitat, la digitalització i la intel·ligència en el sector turístic. “És un treball intensiu, però val la pena l’esforç”, ha assegurat l’alcalde, qui aposta també per tots aquests aspectes en el seu municipi posant en marxa projectes en aquest sentit. “El nostre objectiu és viure i conviure amb el turisme, amb la millor qualitat”, ha afirmat.\nL’acte ha comptat amb la participació de la gerenta de Serveis de Turisme de la Diputació de Barcelona, Soledad Bravo Letelier, qui ha destacat la importància que té el segell Biosphere tant a nivell nacional com internacional i ha animat “créixer dia rere dia en el nombre d’adherits i de compromesos”, un repte tant de la Diputació de Barcelona en l’àmbit provincial com del Consorci de Promoció Turística Costa del Maresme en l’àmbit comarcal.\nEn el mateix sentit s’ha expressat la diputada de Turisme de la Diputació, Abigail Garrido, qui ha posat de relleu que “des de Turisme de la Diputació de Barcelona estem compromesos amb la sostenibilitat del territori. I aquesta sostenibilitat, com no pot ser d’una altra manera, ha d’estar molt imbricada amb el turisme, perquè representa una part molt important del nostre PIB a Catalunya i a la província de Barcelona”.


L’ansietat de separació en el present de la situació analítica - Monografies de Psicoteràpia, Psicoanàlisi i Salut Mental L’ansietat de separació en el present de la situació analítica - Monografies de Psicoteràpia, Psicoanàlisi i Salut Mental\nL’ansietat de separació en el present de la situació analítica\nMonografies us proposa, per començar el nou any, recuperar aquest treball de Pere Folch, presentat a l’Institut de Psicoanàlisi de Barcelona el mes de febrer de 1989 i publicat a la Revista Catalana de Psicoanàlisi. Vol. VI/ n. I. És un text que acompanyava altres treballs de A. Bové, J.Beà, i J. Sicart, E. Brenman i J. Coromines i Ll. Viloca, al voltant d’una temàtica central i comú: l’ansietat de separació.\nDesprés d’una breu referència a la universalitat de situacions que desemboquen en l’ansietat de separació com són la solitud, els dols, els exilis i altres, es consideren dos dels factors capitals que la matisen: d’una banda l’objecte de la pèrdua i de l’altra la qualitat del sofriment.\nEl treball s’aplica de preferència a l’expressió de l’ansietat de separació en l’ara i aquí de la sessió. L’evitament defensiu de l’experiència d’aquesta ansietat s’explica per l’afany de fugir de la imminència traumàtica del present. Això dóna lloc a complicitats col·lusives entre analista i analitzat. L’autor pensa que la comprensió de l’ansietat de separació sovint fa referència, de forma massa exclusiva, a les interrupcions del tractament (caps de setmana, vacances), és a dir, a la separació geogràfica i no a les fluctuacions de la presència i a la distància emocional que es produeixen en el curs actual de la sessió.\nDiverses vinyetes clíniques tracten d’il·lustrar problemes tècnics que es presenten en la diferenciació de les qualitats de l’ansietat de separació i en l’elucidació que la interpretació procura.\nCom passa en tantes qüestions que ofereix i suscita la clínica psicoanalítica, ens acostem avui a considerar uns fets universals, profundament arrelats a la vida de l’home, que trobaran, en el marc de la situació terapèutica, unes possibilitats d’expressió i d’elucidació tan particulars com intenses.\nTots coneixem aquests fets universals en llur aparença múltiple i a través de tants àmbits en els quals es produeixen: en les relacions individuals, en el grup familiar i en el social més ampli. En tots aquests medis, l’ansietat de separació, el dolor per la pèrdua, el dol i la soledat són experiències que ens acompanyen i que es produeixen en proporcions variables en la nostra vicissitud de cada dia.\nLa presència continuada d’aquesta constel·lació d’emocions ha estat considerada dins i fora de la psicoanàlisi. Si Melanie Klein, en un dels seus darrers treballs, ens parla d’un sentiment íntim de soledat que formaria part de la condició humana, Ortega i Gasset proclama decidit, a l’inici d’un dels assaigs, que la vida és soledat, radical soledat. Veurem també què és el que l’ésser humà viu calladament o punyentment en aquesta soledat i també quina dinàmica vital s’organitzà a partir d’aquesta soledat i de la plena vivència de l’absent, del llunyà o perdut. Què ens caracteritza en la nostra particular manera de sentir-nos sols i mancats o desproveïts? Unamuno deia que tota la nostra identitat rau en aquesta mancança: “som allò que ens manca”, quan allò que ens manca esdevé la nostra particular manera o perspectiva de curullar el buit que puguem ser. Aquesta expressió d’Unamuno no és tampoc gaire lluny de la noció d’un Jo que es constitueix amb allò absent o perdut, i que feia parlar recentment André Green no només de la ineluctabilitat de la pèrdua com un destí del Jo, sinó també d’aquesta pròpia natura del Jo que s’acredita com a mancada d’un objecte.\nAixí doncs, si soledat, abandonament, separació i pèrdua són presents sovint en el nostre curs vital, en aquesta sèrie de migracions, dols i petits dols, tal com han assenyalat amb pertinència León i Rebeca Grinberg a tants passatges de llur obra; si aquestes experiències són inherents a tot nexe interpersonal i grupal en les variades formes d’allunyament, orfenesa, exili i mort, tot un vessant intern de l’experiència s’alça com a contrapunt o ressonància a la realitat psíquica, en els exilis interiors, en la marginació més o menys perdurable de parts d’un hom mateix, en la pèrdua dels propis anhels, i amb aquesta, alhora la pèrdua de la presència reconfortant dels altres en el nostre món de representacions.\n¿Com es traduiran aquests fets universals en el present de la situació analítica, com es representarà aquesta àmplia gamma de vicissituds i experiències en l’espai estret de l’escena de la transferència i en l’actualitat evanescent del seu present? Serà idoni el marc del nostre enquadrament o, més ben dit, serà suficientment ubic per a l’adequada figurabilitat del drama intern i extern dels nostres pacients? Diguem que el psicoanalista, si bé comparteix aquesta inquietud, també està convençut que el seu enquadrament tècnic li permetrà la representació successiva i canviant dels detalls del conflicte intern; efectivament, creiem que l’escena de la transferència-contratransferència té unes potencialitats de figuració inesgotables i, tal com diu Meltzer en parlar del símbol, es constitueix com un àmbit apte per al tràfic de significacions.\nAixí doncs, en aquesta disponibilitat del l’enquadrament, ¿què trobem del drama íntim que desemboca en l’ansietat de separació? Per a veure-ho més bé, hauríem de considerar en primer lloc dos aspectes constitutius d’aquesta ansietat, aspectes que confereixen tota la consistència a la fenomenologia clínica amb la qual es presenta a la sessió l’ansietat franca o negada, és a dir, o bé en la seva explosió més aclaparadora o bé a través dels diversos recursos defensius que l’emmascaren.\nAquests dos factors que cal considerar, són, d’una banda, l’objecte de la pèrdua, i de l’altra, la qualitat del sofriment que aquella pèrdua representa. Ja veurem con en certa manera les qualitats de l’objecte perdut i les del sofriment es corresponen, però també com les unes i les altres s’entrelliguen en una complexa concurrència.\nQuan descrivim la realitat observable de l’esdeveniment clínic, anomenem ansietat de separació aquest sofriment enfront de la imminència o de la consumació de la pèrdua. L’ús que en fem espontàniament potser eludeix de vegades la diferenciació entre angoixa i dolor, un problema que preocupava Freud des de molt aviat, quan es preguntava per què en determinats casos hi ha angoixa i en d’altres hi ha dolor mental.\nNo crec que aquesta distinció entre ansietat i dolor pugui relacionar-se unívocament amb la qualitat de l’objecte perdut. Dit d’una altra manera, pecaria d’esquemàtic afirmant que el dolor fa referència a la pèrdua de l’altre, mentre que l’angoixa o l’ansietat es referia a la pèrdua d’ hom mateix. Potser són decisius els factors quantitatius. A partir d’una certa intensitat en l’experiència de la pèrdua –ja sigui de l’objecte o del Self- ens trobaríem sempre amb un excés d’ansietat que desborda les capacitats de contenció i control del Jo.\nEl curs d’una mateixa sessió ens mostra predominances, però rares vegades una porció clara entre la pèrdua de l’objecte i la del Self. El que potser s’evidencia amb un perfil més destacat és la qualitat del sofriment, un sofriment que impregna l’atmosfera de la sessió i que causa un impacte en la nostra contratransferència d’una manera ben diferent si es tracta d’un malestar predominantment depressiu o quan és sobretot persecutori o fins i tot confusional i cataclísmic.\nFreud ens ha llegat una observació excepcionalment lúcida de la coexistència d’aquestes diferents modalitats de sofriment lligat a la separació i a la pèrdua, amb el memorable joc del rodet descrit en el capítol II de “Més enllà del principi de plaer”. Es tracta, com sabem, del joc repetit d’un nen d’un any i mig, joc que tenia lloc quan la seva mare s’absentava. El nen, amb gran habilitat, llençava un rodet, unit a un cordill, per damunt de les cortines del seu llitet. Quan el rodet desapareixia de la seva vista, el nen deia la paraula “fort”; quan tot estirant el cordill, recuperava la joguina, celebrava amb joia el seu retorn exclamant “da!”. Moltes vegades, però, no hi havia retorn, el nen veia com l’objecte es perdia i repetia la seva exclamació “fort!” (fora). Freud observà també que de vegades el nen es feia desaparèixer ell mateix quan s’arrupia per tal de quedar fora de l’abast d’un mirall, del qual desapareixia així la seva imatge.\nDeixant ara de banda tota l’elaboració que Freud fa del valor traumatolític de la repetició en el joc, i centrant-nos en el que aquí ens interessa en relació amb l’ansietat de separació, Freud pensa que en el joc el nen dramatitza diferent emocions i fantasies: a) en primer lloc la mare, representada pel rodet, no se’n va arbitràriament, sinó quan el nen l’allunya activament, quan llança l’objecte; b) en el joc s’afirma que allò que se’n va, retorna (la joguina recuperada); c) però el joc no sempre és aquesta pèrdua momentània que té un final feliç en el retorn i la recuperació; Freud ens diu que la major part de les vegades el nen es limita a fer desaparèixer els objectes… sense retorn. Aleshores el final no és feliç, no descansa en la nostàlgia de l’objecte absent i estimat amb la joia del seu retorn. Aleshores l’objecte es perd i una primera suposició és que el joc pot ser l’expressió d’un moviment venjatiu: “no ets tu qui m’abandona, sóc jo que et faig fora”. Freud va més enllà i es pregunta: qui és llençat? L’objecte que representa la mare, o el mateix nen? És quan Freud lliga caps entre el rodet que desapareix i el nen que, davant del mirall, juga a fer-se desaparèixer. Formulant-ho amb uns altres termes, podem preguntar-nos: ¿amb qui s’identifica el nen en el joc incomplet que s’acaba amb la desaparició de l’objecte? ¿ Se identifica amb l’agressor? (invertint la situació de la realitat quan sofreix passivament l’absència de la mare, la qual en la fantasia del joc, seria abandonada activament per ell); ¿o bé cal pensar que identifica el rodet amb ell mateix, que es projecta identificant-se amb el rodet, ell i joguina confosos en aquest sentiment de ser llançat i perdut? I encara podríem preguntar-nos: aquest objecte que es perd bruscament i violenta, no serà també la mare fugissera, atacada en la fantasia i confosa ulteriorment amb el propi nen?\nLes línies essencials d’aquest joc del rodet sorgeixen una vegada i una altra en els nostres consultoris, tant si es tracta de l’anàlisi de nens com d’adults. Els nens evidentment el reprodueixen de manera literal, si no amb un rodet, amb la pilota o amb qualsevol altre objecte que els hàgim proporcionat per al joc. La pilota serveix de primera per a representar els sentiments diferents i oposats que provoca la separació. Pocs analistes hauran deixat de constatar-ho, especialment el dia de la darrera sessió de la setmana- El malestar de la separació sembla compensar-se amb el joc repetitiu, gairebé compulsiu, que el nen practica tirant una pilota contra la paret i tornant-la a agafar per tirar-la novament. Aquesta afirmació tàcita que allò que se’n va, retorna, es va reafirmant amb la repetició del joc. Però per poc que ens hi fixem, ens adonem que el joc no és tan monòton ni repetitiu. La pilota és tirada més de pressa o ve a caure, desviada, just a la cadira on estem asseguts. De sobte, sense més ni més, o potser per efecte d’una interpretació prèvia, el nen tira la pilota contra la paret amb més violència, però no per tornar-la a agafar sinó per abandonar-la a qualsevol racó del consultori. La pilota va seguida d’altres objectes que també són llençats i no es recuperen. El joc ha canviat ostensiblement en la seva finalitat i creiem en la seva intencionalitat expressiva. Ja no es tracta ara de la dramatització de la separació i del retrobament, ràpids, sense la nostàlgia intermediària; ara, l’objecte, la joguina –l’analista que se’n va fins dilluns o que perd contacte i presència– és tirat sense retorn, com una cosa indesitjable que es vol perdre de vista. “No em deixes, sóc jo que em desprenc de tu”. Però el nen també ens mostra sovint que la pilota o la joguina maltractada representa alguna cosa més que aquest analista frustrant i sentit com a fugisser; representa també el mateix nen. Aleshores la sessió no se salda amb aquest maltractament arrogant de les joguines i objectes del consultori, sinó amb expressions inequívoques que el que és maltractat i perdut és el mateix nen, que es deixa caure en el divan o simplement s’abandona a la immobilitat i al silenci per a mostrar-nos que ell i l’altre estan igualment perduts.\nJa és més difícil poder evidenciar si en aquesta múltiple faceta d’allò perdut, la desolació que el nen expressa en el seu joc i en la seva actitud concerneix sobretot la noció d’ell mateix o d’alguna cosa bona dins d’ell: dit d’una altra manera, si el malestar suscitat per l’analista ha mobilitzat la penosa vivència de pèrdua d’un objecte bo en el més íntim d’ell mateix, objecte que s’esvaeix, la qual cosa comporta el sentiment de desolació i pèrdua d’ell mateix.\nA la clínica de l’adult, el nostre intent de copsar, en l’actualitat de la sessió, la qualitat de l’ansietat de separació i en conseqüència, de la soledat i del dol, no és tan vistós i plàstic com en la representació icònica que el joc permet. Però en canvi, les possibilitats que brinda el llenguatge clarifiquen l’ambigüitat inherent a la polisèmia d’un gest o d’una acció concreta. I d’aquesta manera es facilita la distinció entre una ansietat, una soledat i un dol determinats primordialment per la pèrdua de l’objecte, i aquella soledat més penosa, vinculada al sentiment de pèrdua d’ hom mateix. Certament, aquestes dues qualitats se succeeixen i es barregen –com mostrava el joc del nen- perquè fins i tot en els estats de relació més madura, l’altre no és una alteritat pura: és també un suport del nostre viure segregat o excèntric i és per tant, en més o menys grau, un objecte narcisista. Tant a “Dol i malenconia”, com en els treballs de M- Klein sobre el dol i la depressió, i en els de Grinberg, trobem aquesta clara referència a aquesta frontera imprecisa entre hom mateix i l’objecte, la qual cosa suposa que la pèrdua de l’altre és en més o menys grau una pèrdua d’una mica o de molt d’un mateix.\nAquesta intersecció del Jo i objecte en l’experiència de la pèrdua i separació, és també l’observació quotidiana en la clínica de l’adult. A propòsit d’això, em ve a la memòria el que expressava aquell pacient que acudí a la consulta motivat per un greu conflicte conjugal i amb el qual vam concertar l’inici d’una anàlisi al cap d’algunes setmanes. Però pocs dies després de les entrevistes inicials, em va telefonar òbviament commogut i crispat, i em digué que hauríem de començar el tractament amb urgència perquè la situació amb la seva dona havia esdevingut molt crítica i ell “estava a punt de separar-se”. Quan el malalt començà les sessions, aviat poguérem veure que la separació de la seva dona, encara que penosa, era un tràmit que s’estava desenvolupant des de feia mesos; però la urgència de la trucada telefònica obeïa a una emoció sobtadament intensa de trobar-se a la vora d’un perill, d’una dura imminència d’esfondrament, d’esqueixament d’ell mateix, que es concretava en aquestes poques paraules: “estic a punt de separar-me”, que més explícitament volien dir separar-se d’alguna cosa pròpia projectada i confosa amb la realitat de l’esposa.\nDe fet, no només era això; com va poder explicar-me més tard, el pacient havia disposat “molta fe”, segons digué, en el tractament convingut setmanes abans, l’havia investit màgicament de qualitats portentoses. Tota la seva esperança estava posada en mi. De fet, amb aquesta projecció havia situat la seva esperança fora del seu jo i de les seves possibilitats. En el transcurs d’aquelles setmanes d’impaciència, li havien estat suggerits altres tractaments. Així doncs, la seva trucada suposava una ansietat de separació relativa a tres objectes; en primer lloc, la separació i pèrdua d’aspectes molt vitals d’ell mateix: la separació de l’esposa, i la separació d’aquest analista, que en la seva necessitat era sentit com a llunyà i difícilment assequible i al qual havia de trucar des del seu desesper i alarma.\nEn el curs de les sessions, l’emergència de l’ansietat de separació –manifesta o negada- es pot comprendre més vivament que en situacions com la ressenyada, que tenen lloc fora de l’enquadrament. Així per exemple, la que expressava un pacient quan, en el curs de la sessió, tant les meves interpretacions com els meus silencis eren encaixats com a hostilitat o indiferència. El malalt no pogué expressar directament la seva manera paranoide de vivenciar la meva actitud, però ho pogué fer amb la marrada d’una dramatització, aliena al context immediat de la sessió però que òbviament el reproduïa. La inquietud creixent suscitada per les meves interpretacions i després pel meu silenci arribà a desembocar en una formació simptomàtica. En lloc de queixar-se de mi, començà a queixar-se dels seus dubtes obsessius. Faltava ja poc per acabar la sessió quan m’explicà la necessitat urgent que sentia de tornar al seu laboratori i verificar un cop més –ja ho havia fet tres o quatre vegades- si havia deixat en regla els dispositius per a la producció de dicromat potàssic. Em va dir que la seva síntesi era un procés delicat que havia de ser seguit amb precisió i minúcia. Si s’oblidava, per exemple, d’algun dispositiu del termòstat, tota la delicada operació podia fer-se malbé. Què diria el porter del laboratori quan el veuria entrar per enèsima vegada per controlar els aparells? Fou relativament fàcil en aquell moment il·lustrar-lo sobre la situació que ell i jo vivíem en el present. Ell se sentia més delicat i fràgil sobre la situació que ell i jo vivíem en el present. Ell se sentia més delicat i fràgil que el dicromat en qüestió i em deia deia amb quanta minúcia i atenció jo l’hauria de seguir perquè no es fes malbé tot el procés analític.\nEn d’altres ocasions l’ansietat apareix en tota la seva intensitat i en la seva expressió més directa, en els seus tons més variats: com a nostàlgia, recriminació o desesper, és a dir, amb els tons depressius, persecutoris o confusionals del sofriment.\nTornaré al pacient infantil per mostrar, en un breu exemple, com els analitzats, fins i tot els infants, ens corregeixen encertadament quan tendim de manera defensiva a centrar la comprensió del seu sofriment recolzant-nos només en la separació del cap de setmana; de fet, el sofriment i l’ansietat de separació tenen amplies connotacions en funció del mon intern singular, de l’ambient familiar del pacient i del particular moment viscut a la sessió. Aquestes connotacions matisen llur manera d’escoltar-nos, la recepció o el rebuig de les interpretacions.\nEs tracta d’una nena d’11 anys amb intenses ansietats de despersonalització. El fet d’haver de conviure amb un pare psicòtic i, d’altra banda, el gran alleujament experimentat en ser agafada en tractament analític, alleujament sovint idealitzat, conferien a la seva comunicació una qualitat profunda, gairebé adulta, que rarament trobem en pacients d’aquesta edat.\nVull referir-me a una sessió de divendres, de cap de setmana, a la qual la nena arribà cansada; quan la vaig anar a buscar a la sala d’espera, ella anava a adreçar-se al consultori oblidant d’emportar-se un paquet de llibres i altres objectes escolars. Em vaig interessar per aquest oblit, inquirint el sentit d’allò que quedava al marge, allò que la nena oblidava com un equivalent d’alguna experiència penosa.\nLa nena respongué descrivint el seu temor de la soledat la nit abans, quan la seva mare havia sortit de casa i ella es va quedar amb el seu pare, negligent i distret; una mica més tard vinculà aquesta situació amb l’anàlisi, dient: “No sé, sempre que vinc aquí tinc gana i mal de panxa”. Ho vaig relacionar amb el cap de setmana, però la pacient objectà amb vivesa: “Però jo tinc gana cada dia!” En insistir a dir això li passa especialment a casa de la separació de cap de setmana, la nena acaba sentit l’analista com el seu pare i és aleshores quan diu: “No m’agrada el papà, l’han canviat; abans m’agafava, ara vol estar amb la mamà o amb nosaltres (els germans), però només vol que li fem peto nets…” Sembla que el que sent en aquest moment és que l’analista només insisteix per què ella estigui d’acord amb la interpretació. Però al mateix temps el nucli de la seva ansietat, expressada a través de la gana i del mal de panxa, emergeix de forma emocionada i tensa. “Al meu pare se’l van endur a una clínica, perquè, segons van dir, tenia mal de panxa… més tard, quan jo vaig tenir mal de panxa, també em va estranyar que no m’hi portessin… Després em van explicar que el papà estava malament del cap”.\nGana i mal de panxa tenien per a la nena connotacions molt personals: la por de la bogeria, de perdre el control enfront del sofriment intolerable. Per això, en mancar la mare, la persona que a la família sembla ser la que pot contenir més bé l’ansietat, la soledat de la petita tenia tota la significació de la por de la bogeria, expressada per la gana i el dolor insuportables. I la nena pot corregir l’analista dient-li que no es tracta només del problema del cap de setmana, sinó tant del seriós problema de la relació amb ell com del de casa seva. Quan l’analista insisteix, considerant només el sofriment relacionat amb la separació imminent, de fet –en el sentir de la nena- es transforma perillosament, assemblant-se a aquest pare que no agrada a la nena, un pare tan centrat sobre si mateix, incomprensiu i negligent, que no es fa càrrec de l’ansietat de la pacient. Crec que ella transfereix clarament tota la relació difícil amb el seu pare; la transfereix a l’analista quan aquesta deixa de ser sensible i obert a la comunicació que ella li fa.\nVoldria destacar aquí: 1) que les manifestacions de l’ansietat de separació emergeixen a qualsevol moment de la sessió, en el silenci o en la presència activa de l’analista que interpreta, sense que hi estigui forçosament implicada la separació més o menys propera, i 2) que el fet que amb tanta freqüència s’apel·li a la separació concreta és, al meu entendre, explicable per la necessitat de defugir la imminència emocional del present viscut a la sessió. De fet, l’ansietat de separació que l’analitzat experimenta en l’estricte present, té a veure amb una soledat en presència d’un altre, una soledat a la qual M. Klein al·ludeix en el seu treball sobre dol i la seva relació amb els estats maníaco-depressius. Ella es refereix en particular al bebé que s’afligeix en presència de la mare, quan ha perdut el pit o el biberó, “els quals han esdevingut representants d’un objecte intern bo, assistencial i protector”.\nQuan a la sessió emergeixen sentiments de soledat, de desconsol o d’enyor, ens preguntem: què s’ha perdut, en els esdeveniments de la sessió –precisos i actuals- perquè hagin estat suscitats els afectes referits? Penso que la citació de Klein i les seves consideracions molt més tardanes (vegeu “On Loneliness”) sobre la soledat en la transferència, faciliten les primeres respostes. El que s’ha perdut és alguna cosa de l’analista sentida pel pacient com a bona. És possible que aquesta suposada “bondat” no coincideixi amb el nostre criteri. Així per exemple, el pacient pot sentir-nos “bons” mentre afavorim –gairebé sempre sense saber-ho- el manteniment de la nostra imatge grandiosa i omnipotent per a fer-se càrrec de les seves ansietats i temors; d’altra banda, pot sentir-nos necessaris malgrat (o gràcies a) la nostra significació d’aspectes sinistres del seu Self o dels seus objectes primordials, amb els quals ell no s’atreveix a tractar. Al costat d’aquestes “bondats”, per dir-ho així, col·lusives, l’analitzat sent com a bona la nostra actitud benevolent, la capacitat de contenció i de comprensió que li brindem. Així doncs, ser “bo” és a cada moment ser idoni per a calmar l’ansietat del conflicte intern del pacient en la representació que ell pugui fer-ne en la seva relació amb l’analista. Això explicaria tant un alt grau de presència activa de l’analista, com de silenci, o d’afebliment de l’atenció, puguin ser experimentats de manera ben diferent segons els moments de l’analitzat, és a dir, segons el que ocasionalment representem per a ell. El nostre silenci pot ser viscut com un allunyament, com a ocupació de la nostra ment per objectes més atractius que el discurs i el quefer de l’analitzat, però també pot ser posat al servei d’una fantasia de fusió, d’a quiescència. I inversament, la nostra participació activa, especialment en interpretar amb encert, és el que de vegades dispara l’experiència d’una ansietat de separació, l’esvaïment brusc d’una unitat inefable.\nEl pacient també se sent desassistit i sol, amb una ansietat de separació més o menys acusada, quan adverteix encertadament que hem estat superficials, banals en la nostra interpretació, i ens sent llunyans amb tota la raó, en haver perdut contacte amb el més autèntic i profund de la seva vivència del moment.\nAl meu entendre, si caiem tan sovint a referir les ansietats que es produeixen en el present precís de la sessió, al passat de la separació geogràfica o al futur de la interrupció concreta que s’acosta, és perquè hi ha una necessitat comuna de pacient i analista d’evadir-se de la qualitat traumàtica del present: el que està passant en el present continu de la sessió s’acostaria a la qualitat d’imminència, d’acompliment actual de la fantasia inconscient o, en termes de Freud, a la pressió ineludible i continuada de la pulsió. La qualitat traumàtica d’aquesta característica de present continu de la vida psíquica inconscient es tradueix, en el procés secundari i en la realitat interpersonal de les sessions, en una ordenació temporal on la referència al passat o al futur suposa un respir defensiu en la immediatesa del present viscut.\nPerò quan ens allunyem defensivament d’aquesta immediatesa en la nostra activitat interpretativa, deixem de banda allò que estem postulant en la nostra tècnica d’avui, és a dir, el fet de considerar les referències a situacions passades o futures com una manera de representar amb menys imminència allò que de fet està passant entre el pacient i nosaltres, ara i aquí. Potser forçant l’analogia, diria que passat i futur s’utilitzarien com a objectes transicionals, on la urgent realitat immediata, just a frec de l’acció, pot ser detinguda i pensada.\nVoldria resumir dient que els problemes teòrico-tècnics sobre l’ansietat de separació s’ordenen adequadament quan es relacionen els fets clínics amb la natura de l’objecte de la pèrdua amb la qualitat del sofriment (depressiu, persecutori o confusional). Qualitat de l’objecte i qualitat del sofriment depenen de l’estat en què es trobi el procés d’individuació-separació (Mahler) o, si es vol, de l’oscil·lació entre l’organització narcisista i l’organització adulta de la personalitat.\nAlgunes de les dificultats que sorgeixen en l’estudi d’aquestes correspondències tenen un cert aire paradoxal. Així per exemple, el fet que el sofriment que comporta la separació o pèrdua pot suscitar-se tant per les qualitats positives com negatives de l’objecte perdut. Dit d’una altra manera, encara que per raons ben diferents, el malestar de la separació emergeix tant en la pèrdua de l’objecte del desig positiu com en la de l’objecte de l’odi.\nUna altra paradoxa resulta de constatar que l’objecte adquireix la seva carta d’identitat en la mesura que es perd, i així ha pogut dir-se que allò que institueix l’objecte en tota la seva nitidesa és precisament la separació i un cert grau de mancança. En relació amb això, advertim la coexistència paradoxal de l’ansietat de separació i de l’ansietat de contacte o de retrobament. Això, que al meu parer s’aprecia en qualsevol tipus d’analitzat, adquireix la seva màxima intensitat dramàtica quan el sentiment de fragmentació i pèrdua, promogut per la separació, només és equiparable al sentiment de confusió amb un objecte continent claustrofòbic on va naufragar la pròpia identitat.\nDiré finalment que l’ansietat de separació també té una rèplica positiva. La bona experiència amb l’objecte extern permet una separació, en la qual darrera del dolor per allò perdut o absent, de portes enfora, l’individu se sent protegit des de dins per la interiorització i l’assimilació continuada dels valors de l’objecte.\nTot el procés psicoanalític podria vertebrar-se en l’evolució de l’ansietat de separació i en l’organització d’una soledat, d’una capacitat d’estar sol, és a dir, capacitat de contacte amb un mateix i capacitat d’estar amb l’altre en el ple i mai no acabat reconeixement de la seva llibertat i de les seves qualitats admirables. Això equival al desenvolupament de la pròpia independència en el seu sentit més literal –dependre de dins- és a dir, dels propis objectes interns estimats, els quals informaran sobre la particular manera de percebre, sentir i pensar i la seva expansió en el tracte amb els altres i amb les coses.\nCampo, A. i Folch, P. (1978). Revisión del concepto de ansiedad de separación. Comunicació presentada a l’Institut de Psicoanàlisi de Barcelona.\nFreud, S. (1920). Més enllà del principi de plaer, Monografies de Psicoanàlisi i Psicoteràpia, Espaxs-Barcelona, 1989.\nGreen, A. (1988). Contribució a la discussió del report de Jean Guillaumin. 49 Congrés de Psicoanàlisi en llengua francesa.\nGrinberg, L. (1963). Culpa y depresión. Paidós Buenos Aires.\nGrinberg, L. Y Grinberg, R. (1984). Psicoanálisis de la migración y del exilio.Alianza Editorial.\nGuillaumin, Jean. (1988) L’objet et la perte dans la pensée de Freud. 49 Congrés Psicoanàlisi en llengua francesa.\nKlein, M. (1940). Mourning and its relation to manic-depressive states. The Writings of Melanie Klein. Vol I. Hogarth Press, 1975.\nKlein, M. (1963). On the sense of loneliness. The Writings of M. Klein Vo. III., Hogarth Press, 1975.\nMahler, M. (1968). On human symbiosis and the vicissitudes of individuation Iny. University Press-New York.\nManzano, Juan (1988). La séparation et la perte d’object chez l’infant. 49 Congrés Psicoan., llengua grancesa-Genève.\nMeltzer, D. (1983) Dream-Life, Clunie Press.\nOrtega Gasset, J. (1929). La percepción del prójimo, en Obras Completas, Vol. 6, Revista de Occidente, Madrid 1955.\nQuinodoz, J. M. (1988) Les interprétations de l’angoisse de séparation dans la cure psychanalytique. 49 Congrés de Psychanalystes de Langue Française, Genève, 1988.\nUnamuno, M. De (1913). Del sentimiento trágico de la vida en los hombres y en los pueblos. Obras completas. Aguado, Madrid 1951.\n Els reports de J. Guillaumin, J. Manzano i J.M. Quinodoz, presentats al Congrés de Psicoanalistes de Llengua Francesa (Ginebra-Maig 1988) contenen suggestives consideracions sobre aquest punt, consideracions que han inspirat una part del present treball.\n‹ Les arrels poètiques de la condició humana.\nSessió Científica Oberta: Ajustaments de la tècnica psicoanalítica en pacients TEA, i en pacients neuròtics i límits amb nuclis autístics ›


Ryder Cup i mitjans - El Fòrum del Pitch&Putt.\nRyder Cup i mitjans (General)\nper Maurici C. , dilluns 29 setembre de 2014, a les 10:37 (fa 2068 dies)\nNo creieu que és trist la poca repercussió que té la Ryder Cup als espais esportius dels mitjans de comunicació d'aquest país? En quantes competicions Europa juga unida? Jo diria que cap ni una, i tot i així amb prou feines si surt uns segons al final de la informació esportiva.\nI veient l'explosió de l'afició en el darrer cop de Jamie Donaldson (confirmat: tros de jugador!), el que la deixa a dos pams i que finalment dóna la victòria, algú encara creu que el golf no és un espectacle en majúscules?\nRyder Cup i mitjans - Maurici C., 29-09-2014, 10:37\nRyder Cup i mitjans - Quim R.-18, 29-09-2014, 11:53\nRyder Cup i mitjans - Parringues, 29-09-2014, 11:57\nRyder Cup i mitjans - Quim R.-18, 29-09-2014, 12:09\nRyder Cup i mitjans - Xarli, 29-09-2014, 12:45\nHora del fòrum: 28-05-2020, 09:16


18 de juny de 2017, CORPUS CHRISTI\nManté la pau al teu territori\ni et sacia amb la flor del blat.\nno els ha fet conèixer les seves decisions.\nEvangeli (Jn 6,51-58)\nEn aquell temps Jesús digué als jueus: «Jo sóc el pa viu, baixat del cel. Qui menja aquest pa, viurà per sempre. Més encara: El pa que jo donaré és la meva carn, perquè doni vida al món.» Els jueus es posaren a discutir. Deien: «Com s’ho pot fer, aquest, per donar-nos la seva carn per menjar?» Jesús els respongué: «Us ho dic amb tota veritat: Si no mengeu la carn del Fill de l’home i no beveu la seva sang, no podeu tenir vida en vosaltres. Qui menja la meva carn i beu la meva sang té vida eterna, i jo el ressuscitaré el darrer dia. Ben cert: la meva carn és un veritable menjar, i la meva sang és una veritable beguda. Qui menja la meva carn i beu la meva sang està en mi i jo en ell. A mi m’ha enviat el Pare que viu, i jo visc gràcies al Pare; igualment, els qui em mengen a mi viuran gràcies a mi. Aquest és el pa baixat del cel. No és com el que van menjar els vostres pares. Ells van morir, però els qui mengen aquest pa, viuran per sempre.»\nAliment sí, vacuna no\nAcaba de passar, poca estona abans d´escriure aquestes ratlles. A la porta de l´església una nena, amb la sinceritat inconscient dels seus dotze anys, m´ha dit que ja no tornarà més a missa perquè la seva germana petita fa la primera comunió. M´he quedat tan parat que no he sabut quina cara posar. Li he deixat anar: així doncs, la teva germana fa la primera comunió i tu fas l´última.\nFa poques setmanes, un nen de catequesi em diu que no vol fer la primera comunió. Es veu que no li ve de gust tot el cerimonial de les fotos, el vestit, els regals, el banquet... Jo li dic que ningú el pot obligar a fer la primera comunió d´aquesta manera. I que, si vol, podrà combregar per primera vegada en una missa normal, el dia que ell vulgui. Només cal que m´avisi abans de començar. Els ulls se li van il·luminar.\nAra fa mig any, una noia de trenta anys va demanar el baptisme. Després d´unes quantes sessions inicials es va decidir a començar el catecumenat. Em deia que trobava molt suggestiva la fe cristiana, encara que no pensava ser una d´aquestes beates que van a missa cada setmana. Li vaig dir que a la missa de dissabte al vespre faríem una senzilla cerimònia d´inici del catecumenat i de benvinguda a la comunitat cristiana. El dilluns següent em va trucar preguntant si podia tornar cada setmana a missa perquè s´hi havia trobat molt bé. I així ha estat. I ara em demana si ja pot fer de lectora.\nJesús no ho pot dir més clar: ell és el pa viu que dona la vida eterna. El pa és l´aliment que no pot faltar en una dieta mediterrània. Podem afegir-hi molts altres ingredients, però sense pa falta la base. Així mateix, en la vida de qualsevol persona hi ha molts elements, uns més importants, altres més superflus. Però sense Jesús ens falta el punt de referència per orientar la nostra vida i l´energia per arribar a la meta.\nEn canvi, em fa la impressió que molta gent es pensa que la primera comunió és com una vacuna. Es pren una vegada i ja no cal tornar-hi perquè activa les defenses i els anticossos de l´organisme. La nena de dotze anys té tota la vida per davant. Encara no s´imagina quantes decisions haurà de prendre i quantes dificultats haurà de superar. Però de moment ha decidit deixar estar la seva curta història d´amistat amb Jesús. No sabem si més endavant el trobarà a faltar.\nCorpus és la festa de les custòdies en processó i de les catifes de flors. La millor custòdia que podem oferir a Jesús és una vida d´amistat amb ell, i la millor catifa és donar testimoni que això ens omple i ens fa feliços.


PressReader - La Vanguardia (Català) - Diners: 2018-01-14 - Huawei canvia el xip amb les ‘smart cities’\nHuawei canvia el xip amb les ‘smart cities’\nDe solucions verticals a plataforma horitzontal: un canvi per traslladar l’experiència xinesa a Europa\nLa Vanguardia (Català) - Diners - 2018-01-14 - PORTADA - Norberto Gallego\nDotar d’ intel·ligència una ciutat ésunafany alvoltant del qual es predica molt més que no pas es materialitza. Les referències recurrents són, invariablement, unes desenes de ciutats xines esqueno és senzill localitzaren un mapa, una altra a Corea del Sud i, recentment, alguna altra de construïda de nova planta en països del Golf. Tenen en comú l’etiqueta d’smart citi\nes. A la Xina, precisament, ha acumulat experiència Huawei, que es mostra disposada a aplicar-la a Europa. Amb aquesta finalitat, la companyia xinesa ha patrocinat a Barcelona l’edició anual del congrés Smart Citiy Expo World. Esclar que traslladar aquesta experiència a les ciutats europees ha fet que Huawei es replantegés l’ estratègia, admet E d w in D ien d er, vice president d eH u a w eia càrrec del mercat de serveispúblics.\n“Fa gairebé tres anys vam arribar a la conclusióqueles solucions de smart city que estàvem oferint, a causa del seu caràcter vertical, contribuïen a reforçar la compartició de processos, que anomenem sitges, mentre que el que es pretén és precisament eliminar aquestes sitges”. Diender explica a Diners que “[als països desenvolupats] no podíem aplicar de la mateixa manera el concepte a Barcelona oAmsterdam, ambuna història iuna base de serveis bengestionats”.\nL’objectiu dels ajuntaments europeus no és digitalitzar en abstracte sinó connectar peces d’informació (existents o no) amb les quals es puguin crear entornsdevida urbanamés fluïts i eficients. Alguns processos ja estan digitalitzats, però continuen sent sitges separades d’altres processos o departaments de l’administració local. “Aquesta observació ens va portar a abandonar l’estratègia centrada en solucions i productes verticals (...) Transformem la nostra tecnologia per fer-la horitzontal i facilitar que la informació allotjada en una aplicació d’ús determinat pugui combinar-se amb laque és en una altra sitja dedicada a una altra funció”. Aquest és el fonament de la plataforma queHuawei ha presentat a Barcelona amb el nom de Centre d’ Operacions Intel·ligent( I OC ).\nPer a sorpresa del cronista, la conversa adopta un gir conceptual. Esdonaper fetquepel fetdeser ”intel·ligents”, els serveis d’una ciutat són més eficients, però baixen, amb això, els costos? Diender replica que la identificació entre eficiència i costos és pròpia de la ”vellaeconomia”. Negaqueenuna\nsmart city els serveis hagin de ser méscars omésbarats.\n“Hauríem de canviar de vocabulari; ala nova economia són més rellevants idees come l valoro el benefici ciutadà. Especialment ales ciutats europees, aquestes solucions ens obliguen a fer que la ”intel·ligència” no sigui una simple aspiració de modernitat; l’objectiu és que els ciutadans se sentin còmodes a la ciutat, fins i tot els que viuen en municipis veïns i tributen en el de la seva residència”.\nAqualsevol ciutat de certa mida, l’ àmbit metropolità condicional es decisions i la gestió pressupostària, però seria inadmissible que els serveis discriminessin uns ciutadans davant d’uns altres [exemple típic, el transport]. Del que es tracta– sintetitza - ésquela ciutat sigui més productiva. Productiva? Ha dit productiva ?“H oh edita consciència: l’ estadística actual tendeix a calcular el PIB de les grans aglomeracions, algunes de tan grans commolts països. Aquest càlcul té molt a veure amb la qualitat dels serveis al ciutadà, i la qualitat amb el nivell d’ intel·ligència que es desplegui ”.\nS’esgota el temps sense haver parlat dela plataforma d eH u a w ei. Diender es rescabala de pressa: si la informació resideixen una sitja i les funcions són verticals, cada projecte correspon a una àrea tecnològica (...) però una smart city s’hauria de comportar com un sistema que connecta i afegeix els serveis horitzontalment, un concepte en què els pressupostos no encaixen bé. “Una ciutat intel·ligent no és una suma de projectes sinó una cadena de valor”, sentencia.\nLa infraestructura que proposa H u a w ei no és un agregat de tecnologies dedicades a serveis d’ il·luminació– un mercat molt dinàmi c–ogestió d’ aigua i energia .“És una capa horitzontal unificada, que cobreix els sistemes d’informació dels serveis (...) domina els llenguatges en què hi ha programades les diferents peces d’informació existents, demanera que és innecessari actualitzar-los, migrar-los o reemplaçar-los: el seu valor regeix des del primer dia”.\nEn una ciutat amb serveis intel·ligents, no importa si són cars o barats, sinó la seva cadena de valor


Hotel Crosal Rimini Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n154 Carlo Zavagli Street, San Giuliano, Rimini, Itàlia, 47921 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hotel Crosal?\nHabitació Doble per a Ús Individual amb Balcó i Vista sobre el Mar (Double Room for Single Use with Balcony and Sea View)\nBarri San Giuliano San Giuliano\nMés informació sobre Hotel Crosal\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Rimini, no busqui més enllà de Hotel Crosal. A només 9km, aquest hotel de 3-estrelles és fàcilment accessible des de l'aeroport. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Parish of Saints Paul and Paul in Rimini, Rimini dolphinarium, The Wheel of Rimini.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hotel Crosal és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, accés per a cadires de rodes, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge.\nEntri en una de les 33 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com televisió de pantalla plana, llençols, mirall, tovalloles, armari. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel Crosal.


Francisco Mora, rector de la UPV: "Necessitem una nova llei d'universitats" - À Punt\nFrancisco Mora, rector de la UPV: "Necessitem una nova llei d'universitats"\nEl rector de la Universitat Politècnica de València (UPV), Francisco Mora, ha demanat canvis en la legislació actual que regula les universitats per a afavorir la flexibilització en els canvis dels plans d'estudis, reduir la burocràcia i equilibrar els preus entre les diferents comunitats autònomes. "Necessitem una nova llei d'universitats. La societat ha canviat i aquestes institucions acadèmiques estan limitades. Tenim un vestit que ja no ens val", ha assenyalat en declaracions a À Punt Notícies Matí . El rector de la UPV ha anunciat que aquesta serà una de les principals demandes que es traslladaran al Congrés en la reunió que rectors i diputats mantindran aquest pròxim 26 de setembre.\nUna reforma, que segons ha apuntat Francisco Mora, ha de ser completa i que ha d’abordar també l'àmbit de la investigació. En aquest sentit, el rector de la UPV ha incidit en la necessitat de corregir els desequilibris i dificultats que troben les dones investigadores que decideixen ser mares. "El món de la investigació és molt competitiu i és cert que les dones tenen més dificultats. Ho he conegut de prop", ha confessat Mora, que ha afegit que "s'ha d'incrementar el nombre de places, en la nova llei s'haurien d'incloure diverses propostes al respecte", ha assenyalat.\nEl rector de la Universitat Politècnica de València ha fet balanç dels 50 anys d'història de la institució, un temps que segons ell ha servit per a col·locar aquesta universitat entre les millors del món en determinats àmbits, i en què s'ha tingut un "innegable" impacte en la societat valenciana. Així mateix, Francisco Mora ha assegurat que "les universitats públiques valencianes ho estem fent prou bé", i ha indicat que aquestes institucions a la Comunitat Valenciana compten amb uns mecanismes de garantia que impedeixen que passe el mateix que ha passat a la Universitat Rey Juan Carlos, i ha afegit que allò que ha succeït en aquesta institució "ha sigut una singularitat".\nDe la mateixa manera, el rector de la UPV ha posat en valor la sensibilitat de la Generalitat per baixar les taxes universitàries i ha assegurat que aquest ha de ser el camí. "Des de les universitats, i des de la societat en general, allò que podem fer és evitar que pugen més, per evitar així les desigualtats i que tot el món puga accedir a una carrera universitària". A més, Francisco Mora ha indicat que el futur en l'àmbit del coneixement passa per una formació que dure tota la vida. "Anar a la universitat anirà dels 17 als 70 anys. Un jove de hui en dia ha de ser més líder, emprenedor, ha d'entendre el món en què viu i tindre certa internacionalització. Una oferta en què la UPV està a l'avantguarda", ha afegit el rector.


Les entitats qüestionen la ubicació del centre per a persones amb discapacitat intel·lectual a Mas Sauró | betevé\nLes entitats qüestionen la ubicació del centre per a persones amb discapacitat intel·lectual a Mas Sauró\nRedacció | Dimarts, 21 de Jul del 2015, a les 21.08\nAlgunes de les associacions que defensen les persones amb discapacitat intel·lectual, com la Dincat o l’Aspasim, critiquen la ubicació de la nova residència inaugurada aquest dimarts a Mas Sauró, a la serra de Collserola. Consideren que la manca de comunicació de l’equipament “condemna els usuaris a l’aïllament i a viure una vida institucionalitzada”.\nLa residència per a persones amb discapacitat intel·lectual Mas Sauró arrossega polèmica des que van acabar les obres. Durant els dos últims anys, l’equipament ha estat tancat. Amb la inauguració del centre aquest vespre, algunes entitats com la Dincat i l’Aspasim han destapat el debat sobre la ubicació, a la serra de Collserola.\nLes associacions consideren que els usuaris quedaran lluny dels serveis públics com el centre cívic, la biblioteca o el CAP. Afegeixen que aquesta situació “va totalment en contra” de la Convenció de l’ONU sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat, que els reconeix el dret a viure de forma independent i participar en la vida pública. El director d’Aspasim, Efren Carbonell, demana a l’Ajuntament que suspengui la llicència o en canviï l’ús.\nLes entitats aposten per serveis inclusius i pròxims i conclouen que “no podem retrocedir cap a un model assistencialista que aïlla les persones amb més necessitats de suport”.


Tarda d’activitats infantils a la ciutat | Ràdio Calella Televisió\nLa plaça de l’Església acull avui Fantasia, un espectacle infantil que portarà a terme l’empresa l’empresa local d’esdeveniments Festamusic i que està organitzat per l’Ajuntament de Calella amb el suport de l’Associació de Comerciants de Calella Centre Comercial.\nA les 18 h de la tarda tots els nens i nenes de la ciutat estan convidats a gaudir del show infantil. Frank Cardó, gerent de Festamusic, ha explicat què s’hi podrà veure.\n“Aquest any hem fet un canvi i l’espectacle que portem és un espectacle de ball enfocat al món dels personatges infantils de Disney. A l’espectacle hi ha gags i balls del Rei Lleó, de la Blancaneus, també surten els personatges Mickey i Minnie i altres que també agradaran molt a la mainada. Farem algun ball amb els nens també i al final hi haurà una explosió de confeti súper xula, ho fem molt espectacular. Convertim la plaça de l’església en un teatre a l’aire lliure pels nens i nenes i també pels pares que també els agradarà moltíssim”\nA més, a les 19 h de la tarda els patges dels Reis d’Orient llegiran contes i recolliran les cartes dels nens i nenes a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça.\nL’activitat està organitzada per la Biblioteca i per l’associació Amics de la Biblioteca i compta amb la col·laboració de l’Agrupament Escolta Montnegre de Calella.\nSegüent Catalunya, oficialment amb epidèmia de grip\nAnterior Sortida parroquial dels membres de l’església de Calella al monestir de Poblet\nRodalies redueix la seva freqüència al 80% en hora punta i al 50% la resta del dia


PERE SÀBAT: Tisores Constitucionals\nDoncs sort que's va fer una primera retallada, ja que sinó molts "catalans" haurien entès en certa manera que retalléssin el primer estatut. En canvi així el Tribunal no té cap excusa.\nPer cert, he actualitzat el meu blog i per fi he escrit oficialment a qui donaré suport a les eleccions.\n9 d’octubre de 2008, a les 18:45\nNo hi ha exusa ni per retallar la primera vegada ni ara la segona. Si és veritat però que gens sense múscle prou digne que no es va molestar en la primera, ara s'emprenyarà amb la segona.\nSi ja he vist el teu bloc, estic pensant què carai posar-te!\n10 d’octubre de 2008, a les 10:56


Torrevella tremola coincidint amb la commemoració del sisme del 1829 - Diari La Veu\nEscriba el número 665646\nTorrevella tremola coincidint amb la commemoració del sisme del 1829\nEl sisme d'aquest diumenge coincideix amb les commemoracions del terratrémol que va assolar la zona fa quasi dos segles\n24 març 2019 19:22h\nEl sisme que va afectar el 1829 la demarcació d'Alacant va deixar 400 morts. / BOMBERS D'ALACANT\nALACANT. El terratrémol de magnitud 4 en l'escala Richter que s'ha produït aquest diumenge a la vesprada enfront de les costes de Torrevella (el Baix Segura) ha coincidit amb els actes commemoratius que estan duent a terme diverses ciutats de la comarca pel 190é aniversari del sisme de magnitud 6,6 que es va registrar el 21 de març del 1829 i que va deixar prop de 400 morts en la zona.\nAl contrari que en aquell moment, el succés d'aquest diumenge no ha ocasionat cap dany material ni personal, encara que la tremolor s'ha deixat sentir en bona part de la demarcació d'Alacant i fins i tot a Múrcia i a la demarcació de València.\nPrecisament al llarg del cap de setmana, localitats de la comarca del Baix Segura, com ara Torrevella i Almoradí, han realitzat actes, conferències i representacions històriques del desastre que va esdevindre fa 190 anys i que va causar la destrucció quasi per complet de totes dues ciutats.\nAquest dissabte, 23 de març, a Almoradí –on el sisme del 1829 va deixar 200 morts–, la Unitat Militar d'Emergències (UME), els Bombers del Consorci Provincial amb un gran nombre d'efectius i unitats, la Brigada Forestal de la Comunitat Valenciana, Unitats de Rescat Caní, la Creu Roja Espanyola Local d'Almoradí, la Policia Local, Protecció Civil i fins i tot Unitats Especials de Rescat de la Guàrdia Civil es van donar cita en la Plaça de la Constitució per a realitzar un simulacre davant catàstrofes.\nUna vintena de bombers van participar en l'activitat i van instal·lar un Lloc de Comandament Avançat (PMA, per les seues sigles en castellà), al costat del qual se situava el vehicle de comunicacions, per la qual cosa l'exhibició va comptar amb la presència del dron del Grup de Rescat, que va retransmetre en directe cadascuna de les actuacions de rescat que es van dur a terme.\n1829, Torrevella tremola\nEl consistori de Torrevella, per la seua part, ha realitzat des de dijous, 21 de març, diferents actes, com ara xarrades amb historiadors, científics i geòlegs.\nAixí mateix, aquest dissabte i diumenge, 23 i 24 de març, en col·laboració amb el grup Ars Creatio i la Universitat d'Alacant, s'han dut a terme unes visites teatralitzades per la ciutat sota el títol 1829, Torrevella Tremola. La casualitat ha volgut que, poques hores després que acabara la representació d'aquest diumenge, Torrevella haja tremolat realment.\nEscriba el número 747341


L'Informatiu - La colla de Canovelles guanya la IX Gimcana de Gegants\nLa colla de Canovelles guanya la IX Gimcana de Gegants\nLa colla de Canovelles ha estat la guanyadora de la IX Gimcana de Gegants que ha organitzat el Grup de Joves Gegants de Santa Perpètua l'11 de març en el marc de la Festa Major d'Hivern. Les altres colles de pòdium han estat Navarcles i Aiguafreda.\nEn total han estat cinc les colles participants en l'activitat, a més de les del pòdium hi havia Sitges i Santa Perpètua.\nLa plantada de gegants va tenir lloc al parc Municipal a les 9h i el recorregut de la gimcana va començar allà on es va dur a terme la primera de les cinc proves dissenyades: collarets, tres en ratlla, Tourmalet, faixes i xut. La cercavila i les proves es van desenvolupar a diversos espais com el carrer de Prat de la Riba, Pare Rodès, Marià Fortuny, avinguda de Barcelona, carrer de Genís Sala, Rambla i plaça de la Vila.\nLa cap de colla del Grup de Joves Gegants de Santa Perpètua, Aida Miró, estava satisfeta amb el desenvolupament de la Gimcana de la qual assegurava que les colles s'ho passen molt bé. Miró assegurava que el vent havia dificultat a estones les proves dels gegants.\nLa IX Gimcana del Grup de Joves Gegants de Santa Perpètua va tenir un moment emotiu de record cap al perpetuenc Jordi Cuixart, president d'Òmnium Cultural, empresonat des de fa gairebé cinc mesos. La colla va lliurar als familiars, alguns dels quals formen part de l'entitat, una foto del Grup de Joves Gegants amb els gegants de Santa Perpètua quan Cuixart n'era membre.\nLa cap de colla dels gegants perpetuencs, Aida Miró, ha recordat que aquesta edició els cartells han estat sis dibuixos diferents escollits d'entre els que van pintar els infants a la parada que la colla va muntar a la Fira de Nadal i al Nadal al Parc. Miró explica que es va donar un obsequi ahir diumenge als autors.\nFoto: Els gegants de Santa Perpètua, a la Rambla / Txema Gerardo\nAquest matí els #gegants tenen feina amb les proves de la #gimcanagegantera i el vent #FMSPM2018 pic.twitter.com/eyBkRbzCpK


L'estació de Segur de Calafell, sense vigilants de seguretat\nImatge de vigilants de seguretat a una estació de tren | ccma\nL'estació de Segur de Calafell, sense vigilants de seguretat des de fa dues setmanes per la seva perillositat\nEls vigilants reclamen més protecció davant les agressions que pateixen\nRedacció 29/11/2019 08:16h\nDues agressions en 24 hores a Sant Vicenç de Calders\nL’estació de Segur de Calafell, com la de Sant Vicenç de Calders, són on es registren més conflictes entre usuaris i el personal de seguretat a les comarques de Tarragona. Tot just fa una setmana, un vigilant de seguretat de l'estació de Sant Vicenç de Calders va rebre dues agressions en menys de 24 hores per part de la mateixa persona. El dimecres dia 20 de novembre a la nit el vigilant va intentar reduir una dona que s’estava comportant de «manera agressiva», ja que li estava llençant objectes. Ella es va resistir i finalment el vigilant va patir contusions, mossegades i talls als braços. La dona va ser detinguda però l’endemà va tornar i va agredir de nou el vigilant, donant-li una puntada a la cama i trencant-li el fèmur.\nÚltima hora Última hora Baix Penedès Última hora trens Última hora agressió Última hora Segur de Calafell\n🏥NOVETATS: Les obres que es faran a l'Hospital del Vendrell el 2020\nAnuncien l'obertura del CAP Botafoc del Vendrell per la primavera del 2020


Paciència amb el Nadal | Andreu Ahullana Projectes Educatius\nPost on 9 gener 2016 by Andreu Ahullana Santamaria tagged: educació, opinió, social\nS’ha acabat el Nadal. Han sigut un parell de setmanes intensíssimes, on he utilitzat tota la paciència que, sabedor del que podia passar, havia anat acumulant per endavant. En el meu cas, el pont de La Immaculada marca l’inici de la recol·lecció i, amb molt d’esforç, a cop de no utilitzar-la, vaig omplint la caixa dels meus tresors d’un bé extremadament preuat. Així, fins a la Nit de Nadal, intente mostrar una actitud distesa i relaxada, tractant de relativitzar les situacions del dia a dia, per tal de, a força de no utilitzar-ne, reunir aguant i arreplegar bona cosa de fermesa. Així és com tracte d’aconseguir corretja per enfrontar-me a la intolerància i impaciència típiques d’aquesta època de l’any.\nFestes, dinars i sopars, milers d’aplecs familiars, un darrere l’altre, sense cap mesura, sempre amb presses. Tots volen vore els xiquets, fer-los gràcies… i els xiquets, estan tan nerviosos els xiquets! Pare Noel, reis, amics invisibles… Vinga anar d’ací cap allà, sense parar, amb joguets per tot arreu. Salutacions imposades, somriures forçats. No estic dient que no en gaudisca de tot plegat, però ve tot tant junt… Podríem intercalar-ho al llarg de l’any i seria molt millor. Almenys, més descansat.\nTot, d’altra banda, és massa intens si hi ha xiquets menuts. Encara com que he estat un temps apilant paciència, ja que tenim una caganiu de tan sols set mesos en casa i, amb ella, que hem de fer! Complicació rere complicació, sense parar de plorar, tothora cridant l’atenció i amb la necessitat imperiosa d’infinites consideracions. Impossible no patir estrés. Impossible no ficar-te de malhumor segons quines situacions. Per descomptat, afegirem també la confusió a l’hora de dormir. No puc dormir quan vull i en tinc ganes, fins i tot això m’arriba imposat. Dependència de la resta fins i tot per descansar. Quan s’acaben els àpats familiars, quan els xiquets han d’anar a dormir, quan arribem a casa… Quina cara de cansat fas, et diuen. Que en saben ells del meu cansament! Que no puc escollir el que vull fer amb el meu descans? Fins i tot m’han de dir si estic esgotat o no? Extenuat potser, però impotent i enervat segur. Aclaparat per tot plegat.\nL’hora de menjar és un altre dels meus moments preferits. Temps i més temps davant de la manduca. Hores asseguts, veient desfilar plats. Entrants, cassoles, fonts, perols, guisats, torrats, rescalfats… No sóc molt menjador i tampoc no m’ha agradat mai passar molt de temps a taula, per la qual cosa, l’estona, d’agradable, passa a ser una eterna penitència alimentària. Tampoc ho entenc. Si per penedir-se ja tenim la missa de Gall. Per què mortificar-se amb el sopar interminable de la Nit de Nadal si després a l’esglèsia tenen massa temps per mostrar el seu remordiment?\nQue la vida fóra un conte, seria perfecte. Contínuament evadits de la realitat, amb mil fantasies i molta imaginació. Sempre amb il·lusió, somiant i elucubrant. Però si açò no pot ser al llarg de l’any, com ha de ser en Nadal? Temps d’il·lusió diuen. Temps d’arreplegar diria jo. D’una arreplega contínua de joguets i trastets per ficar-los dins d’un sac de realisme. El que els meus pares no saben és que no podia arreplegar-ho tot. Perquè per poder guardar part dels meus “trastos” dins la meua caixa dels tresors, eixa caixa de fusta on guarde les coses que trobe més interessants, havia d’esperar a buidar-la de la paciència que havia recopilat prèviament. Per a un xiquet de quatre anys, la paciència no és infinita. I encara com, ja que si ho fóra, mai no hauria pogut buidar la caixa i els meus pares ho haurien acabat tirant tot al fem.\nEls xiquets fem coses de xiquets. Per això som tan esgotadors. No obeïm a la primera i volem jugar a tothora. Parar a menjar o a dormir és una pèrdua de temps. Mai tenim pressa ni necessitem fer moltes coses. Ens agrada fer-les al nostre ritme i, per descomptat, no és cosa nostra fer-les bé. Necessitem la vostra atenció, que ens respecteu més i que ens dediqueu més temps. I com que sí que és cosa d’adults exigir que les coses es facen bé, espere que pugueu tenir-ho en compte per a la pròxima, ja que educar-vos requereix una ingent quantitat de fermesa infantil.\nImatge portada: kevin dooley via Foter.com / CC BY


Fil de benvinguda - Page 28\nPotser ens podràs donar una mà tu si ja has treballat amb altres distribucions...\nI tant! en tot el que pugui també estic treballant en un projecte basat en Ubuntu que potser prou interesant, quan pugui informar-vos us faré 5 centims...\nTenim cada 6 mesos les jornades d'instal·lació, si t'animes a fer una presentació ( i no és confidencial ) estaria genial.\nHola a tots altre cop, com veig que ja s'ha fet oficial només volía afegir que soc un dels desenvolupadors de la linkat edu 12.04, i de manera personal asistiré a la festa de presentació de la Ubuntu 13.04 el proper dia 11. Espero coneixer alguns de vosaltres per allà! Slts!!\nCom que acabo d'arribar, estaria bé que em presentés: em dic Enric Pineda, i tot i que sóc nascut al Maresme tropical (Premià de Mar) visc des de fa 10 anys a Girona, al barri / municipi de Santa Eugènia de Ter. Sóc collita del 77, és a dir, un dels anomenats "nens de la democràcia".\nI quina és la meva experiència amb Ubuntu? Doncs bé, el vaig fent servir de forma regular des del 2010, més o menys. A la feina i en un dels ordinadors de casa vaig amb Mac, però el portàtil ha anat durant molts anys amb Ubuntu. Darrerament, m'he passat a una mena de "cantó fosc" instal·lant i usant de forma regular Linux Mint. Això sí, la versió basada en Ubuntu I bé, espero poder participar al fòrum amb assiduitat i aprendre molt. I si em voleu trobar, a Twitter (@epineda) hi acostumo a passar força estona (com alguns de per aquí ja saben).\nHome, la qüestió és fer servir Linux, tant se val quina distribució. Clar que aquí es pot trobar més consells d'Ubuntu per raons normals, però més d'un per aquí fem servir més d'una distribució.\nHola a tothom i totdon\nSóc en Tià (escric Tiah moltes vegades per no tenir problemes amb l'accent). Visc al Maresme i sóc de l'any 57, finals d ela postguerra més grisa. Fa poc temps que sóc a Ubuntu, més o menys un any i mig, i he fet servir alguna vegada el fòrum. Avui però m'he volgut presentar. Sóc educador i en temes informàtics sóc només un usuari interessat sense cap formació tot i que fa temps que hi treballo (he passat per ca la poma i actualemnt també estic a cal finestres), això vol dir que a l'hora de fer anar la "finestreta negra", (terminal se'n di, oi?) no me'n surto gairebé mai: però vaja ho vaig intentant. Agraeixo a tots els que alguna vegada m'heu ajudat i espero, algun dia, poder donar un cop de mà a algú.\nQuè tal Tiah? També soc de la teva dècada... Per aquí ens anem veient.\nEm dic Rita i soc de la quinta del 57 (una bona anyada).\nVisc a la comarca de la Selva a Sant Hlari Sacalm.\nDes de fa molt de temps que o intento amb el Linux: que si ara el poso, que si ara el trec perque no em funciona determinat programa o component, que si ara el torno a posar ...\nEn aquest moments el tinc exclusivament en 3 dels 4 ordenadors personals que tinc a casa i només un está amb windows perque encara es una mica massa nou per arriscar-me a remanar-lo i perdre la garantia.\nTot aixó gràcies a la versió Linkat amb l'Ubuntu 12.4 i a tots els que hi col.laboreu 'alguna manera.\nSóc en castell, de Llançà (Alt Empordà), collita del 73 i aficionat a la informàtica en general.\nAmb el linux, fa anys vaig (uns 15) vaig intentar instalar un distro comprada de suse (crec que encara déu córrer per casa) sense èxit, i ho vaig deixar estar. Des de llavors res.\nAh, d'informàtica i programació tinc coneixements molt bàsics, a nivell d'usuari.\nFa unes setmanes que m'hi he tornat a posar de la manera més tonta: volia provar de minar criptocoins, i vaig seguir un tutorial de com generar monedes virtuals amb CPU montant un servidor virtual amb ubuntu server, i me'n vaig sortir forçà bé! Fins i tot m'hi vaig connectar amb el mòvil i amb un notebook amb XUBUNTU via SSH.\nI ja vaig estar liat, des de llavors no he parat: vaig començar a provar distribucions com un boig (infantils incloses perquè la meva dona és mestre) i ara mateix tinc un notebook i el pc de casa amb ELEMENTARY OS (després d'haver estat amb el XUBUNTU). Les dues m'han agradat molt però per ara em quedo amb ELEMENTARY. També he començat a escoltar podcasts i a llegir molta informació sobre GNU LINUX, és una bogeria Ah, escoltant un d'aquests podcasts, vaig sentir la paraula RASPBERRY PI i ja en tinc una a casa esperant a ser estrenada.\nM'interessa sobre tot les possibilitats que ofereix linux de poder aprofitar ordinadors vells, amb les implicacions socials que això comporta, i també descobrir el món dels servidors i les terminals.\nDe fet tinc a coneguts i familiars convençuts de reciclar ordinadors vells oblidats en trasters i garatges, i fins i tot un portàtil que estava mort, d'un company de feina i que fa servir la seva mare exclusivament per mirar el mail i per buscar receptes de cuina, ja funciona amb Xubuntu en català (de fet no sap ni que és linux, je je).\nAra mateix tinc pendent de recopilar informació del projecte Emmabuntus i provar la distro (el trobo molt interessant), ja que m'agrada reciclar coses velles (bicis sobre tot), i poder-los tornar a la vida i estrenar la RASPBERRY PI i montar un servidor a casa. Ah! I continuar provant distribucions...\nLes distros que miraré de fer servir per aquest ordre són ELEMENTARY OS, XUBUNTU i LUBUNTU pels pcs més vells.\nEstic molt content d'haver trobat aquest forum en català.\nHi ha algú més que tingui Elementary?\nBenvolgut castell73 i bona sort amb linux. Almenys pel que fa a mi, a la llarga dóna moltes satisfaccions (i a la curta). Conec un parell d'usuaris d'elementary però no si si volten per aquí. De totes maneres qualsevol dubte segur que entre tots es pot donar una mà.


Psc – elecciones municipales masnou 2019\nEls socialistes estem molt conscienciats en promoure accions en matèria d’igualtat i respecte per a les persones vinculades al col·lectiu LGTBI i us felicitem tant per la iniciativa envers la creació d’aquesta associació com de la voluntat de condicionar el programa dels diferents partits que conformaran el futur consistori del Masnou.\nLes vostres preguntes, concretes, mereixen respostes concretes, pel que evitaré divagacions en les mateixes.\nLa nostra voluntat sempre ha estat la de donar continuïtat i potenciar encara més les polítiques d’igualtat, especialment amb col·lectius mes vulnerables com els LGTBI, amb la finalitat d’eradicar definitivament les discriminacions que pateixen a la nostra societat.\nPer nosaltres parlar de polítiques de gènere es parlar d’accions envers les dones i el col·lectiu LGTBI.\nEn aquesta sentit el 2015 vam basar el nostre programa en promoure una defensa de la igualtat de les persones, igualtat tot tenint present les diferències.\nEns hagués agradat que la regidoria responsable s’anomenés “Polítiques d’Igualtat” en comptes de “Regidoria de Dona”, per remarcar que calia treballar per a la igualtat, per combatre tota mena de discriminació i no només les que afecten a les dones i que calia vetllar també pels drets de gais, lesbianes, bisexuals, transsexuals i intersexuals.\nEn aquest sentit en hagués agradat aplicar les mesures derivades del Pla Local d’Igualtat 2008/2013 que eren d’una banda les d’impregnar tota l’estructura municipal dels principis de gènere, participació i transversalitat i d’altre, fomentar l’educació, la cultura i els esports amb perspectiva de gènere.\nTambé ens hagués agradat millorar les actuacions per combatre les violències de gènere i la no discriminació per raó de gènere en el treball i afavorir la coresponsabilitat i la conciliació de la vida familiar, personal i laboral.\nEl nostre partit, en tant que partit ubicat a l’oposició, ha donat suport al govern del Masnou en totes les accions destinades a afavorir al col·lectiu LGTBI en particular i en les polítiques de gènere en general.\nA més hem liderat les peticions destinades al reconeixement i visualització d’aquest col·lectiu a la vila i hem aconseguit que el Consistori del Masnou aprovés la condició de la nostra vila com a “Gay-Friendly” mitjançant una moció que vam presentar i va ser aprovada de forma majoritària.\nA més hem fet una escolta activa dels diferents col·lectius i persones individuals que per aquest motiu ens han demanat consell, ajut o simplement han volgut compartir amb nosaltres algun tema. Com exemple, recordar-vos que hem fet acte de presencia a la majoria d’actes que s’han organitzat a la vila en representació del col·lectiu que representeu.\nQuin compromís de obligat acompliment incloureu en el vostre programa electoral per al proper mandat en relació al col·lectiu LGTBI\nMoltes de les accions que vam proposar l’any 2015 resten encara vigents.\nHi ha molta cosa fer, especialment pel que fa a la violència, ja que el col·lectiu LGTBI ha de patir a més la violència masclista, la violència homofòbica; i per això vetllarem pels drets de gais, lesbianes, bisexuals i transsexuals, juntament amb les associacions del municipi que tinguin aquesta finalitat.\nEn aquest sentit proposem establir convenis i finançar activitats que vagin en la línia de cercar la sensibilització, vetllant per què totes les persones siguem tractades de forma igualitària i rebutjant a les persones o entitats que discriminen aquest col·lectiu.\nCom hem dit, els socialistes hem liderat la declaració del Masnou com a municipi “Gay-Friendly”, però no és suficient, és una declaració de motius. Ara toca avançar de debò en mesures que eliminin la discriminació per raons LGTBI fòbia.\nTambé proposem, com a mesura concreta, implementar programes de sensibilització en diversitat afectiu-sexual, per tal de reforçar els drets de les persones LGTBI i es promourà un servei d’orientació per a famílies amb fills transgènere, cercant la col·laboració d’entitats del municipi.