Elisabet, autor en Boja Acadèmia Familiar ~ Pàgina 3 de 3\n7 novembre, 2016 Elisabet 0\nHi ha moltes pautes i molts consells per la mare el dia del part, però per a tu pare… qui t’ha donat alguna pauta? Com a llevadora, et dono uns quants consells des del punt de vista professional, i algun més a títol personal. Pren nota… […]\n6 novembre, 2016 Elisabet 0\nPer als sopars del nadó la sèmola s’ha convertit en el nostre millor aliat. És bona, bonica i barata! I t’expliquem per què. […]


Grup de treball per preparar l’esborrany de l’EPIF: 2ª reunió - educaccio.cat1\nGrup de treball per preparar l’esborrany de l’EPIF: 2ª reunió\n2a reunió per discutir l’esborrany de l’EPIF\nLa setmana passada es va portar a terme la segona reunió del grup de treball SEIDI+Sindicats per preparar l’esborrany de l’Estatut del Personal Investigador en Formació (EPIF).\nL’esmentat esborrany da compliment al que disposa la Disposició Addicional Segona de la Llei 14/2011 de la Ciència, la qual estableix:\n“En el plazo de dos años desde la entrada en vigor de esta ley, el Gobierno elaborará un estatuto del personal investigador en formación […]”.\nEn aquesta segona reunió entre els sindicats (CCOO, UGT i CSIF) i la SEIDI per treballar sobre l’esborrany de l’EPIF ja s’ha pogut entrar en algunes modificacions del seu contingut, aconseguint millores, però sense canvis substancials en els temes fonamentals.\nA proposta dels sindicats la SEIDI va acceptar modificar l’apartat sobre col·laboració docent fins al límit de 60 hores anuals i un màxim de 180 hores en els quatre anys de contracte. També va acceptar la possibilitat que, a petició del contractat o contractada, es pugui suspendre durant un màxim de 4 mesos el contracte per canvi de Director/a de Tesi.\nLa SEIDI també va acceptar eliminar els apartats que havia inclòs impedint el pagament d’indemnitzacions per finalització de contracte, tot i que la Secretària d’Estat no va acceptar reconèixer-les en l’EPIF perquè diu que no té dret a indemnització. Els sindicats vam explicar que si la Llei de la Ciència no ho impedeix tampoc es podia impedir a través de l’Estatut, pel que seran els jutjats dels social qui decideixi sobre aquest tema.\nDes de CCOO demanem mantenir el contracte els 4 anys, encara que s’acabi abans la Tesi, però la SEIDI va rebutjar incloure-ho en l’EPIF, encara que va reconèixer adequada la mesura assenyalant que ells ja ho apliquen a les FPI i que li han demanat al MECD que també ho faci en les FPU.\nFinalment, CCOO va demanar retirar un paràgraf que permet incomplir les mesures d’igualtat de gènere establertes per la Llei d’Igualtat i els Plans de Igualtat d’OPIs i universitats, sent acceptat per la SEIDI.\nNo obstant això, els temes fonamentals proposats pels sindicats i vinculats a les retribucions, van ser rebutjats per la SEIDI: elevar al 100% la referència salarial, utilitzar altres figures millor retribuïdes com a referència o assenyalar expressament que aquestes retribucions es fixen en els convenis col·lectius. La SEIDI només va oferir com a millora establir el mínim del 75% en els quatre anys, en lloc de el 56/60/75%, però va rebutjar la proposta de CCOO per reconèixer a l’EPIF el dret a cobrar els increments salarials anuals en igualtat amb la resta del personal.\nPots llegir més informació de la segona reunió, en el blog “CCOO precarios de la investigación”, fent clic aquí.


L’IL3-UB llança la iniciativa IL3 a casa per acompanyar tota la seva comunitat a distància | IL3 - UB\nL’IL3 UB llança la iniciativa IL3 a casa per acompanyar tota la seva comunitat a distància\nL’IL3-UB llança la iniciativa IL3 a casa per acompanyar tota la seva comunitat a distància\nL’Institut de Formació Contínua IL3-UB llança la iniciativa IL3 a casa, amb la finalitat d’acompanyar la seva comunitat durant la crisi introduïda per la COVID-19. A través de la veu dels seus experts, l’IL3-UB ofereix continguts de qualitat amb recomanacions, consells i eines clau per poder passar aquesta situació de la millor manera.\nA través d’una sèrie de vídeos, que es podran trobar en un microsite dissenyat especialment per aquesta finalitat, un grup de professionals que formen part del quadre docent i de la xarxa d’experts de l’IL3-UB reuneixen els seus esforços i comparteixen els seus coneixements, des de les seves pròpies cases, sobre diverses temàtiques de gran rellevància per al context actual.\nDe l’IL3-UB a totes les cases\nLa iniciativa, tot i que està principalment dirigida a la comunitat de l’IL3-UB, també s’estén a la resta de la societat. Per això, s’han elaborat continguts accessibles de caràcter divulgatiu i d’interès general. Es tracta de vídeos amb una durada breu, un format dinàmic i un llenguatge directe i concís.\nA més, reuneix un ventall de propostes molt ampli a partir de les aportacions de diversos experts referents en diferents camps, que van des de la salut, fins al màrqueting i la comunicació.\nLa cura i la prevenció són fonamentals en aquest context. Aquí s’hi podran trobar consells per a la cura de les persones grans i per abordar la cronicitat en el període de confinament. Així mateix, hi trobarem recursos per a la promoció de la salut en nens i adolescents en aquesta situació.\nEl confinament pot suposar un gran repte a nivell psicològic, és per això que alguns professionals brinden recomanacions per poder-lo endurar i per afrontar la por i l’estrès de la millor manera. Per a fer-ho, existeixen algunes eines que poden resultar clau, com per exemple el mindfulness. Alhora, s’ofereixen estratègies per gestionar no només les emocions pròpies durant aquesta situació, sinó també les dels equips de treball a distància.\nAl seu torn, alguns experts proposen extreure una sèrie d’aprenentatges a partir d’aquesta experiència com, per exemple, idees per al control d’infeccions en un futur o per al desenvolupament d’estratègies d’estalvi d’energia a casa.\nTota crisi pot ser una oportunitat. En aquest cas, pot servir per innovar en transformació digital i per aprendre noves eines de màrqueting digital. Alhora, pot impulsar-nos a buscar noves formes de comunicar a distància per impactar, influenciar i motivar.\nAixí doncs, l’IL3-UB es proposa aprofitar les eines digitals per acompanyar a distància tota la seva comunitat i la societat en general en aquesta situació excepcional i fer una aportació de valor amb una proposta formativa de qualitat.\nPots accedir a IL3 en casa des d'aquí\nL’IL3-UB tanca els edificis adherint-se a la resolució de la Universitat de Barcelona


Coronavirus.- Foment del Treball demana al Govern una conciliació "sense cost per a les empreses"\nPublicat 27/8/2020 16:09:14 +02:00CET\nFoment del Treball ha instat el Govern de la Generalitat a que reguli la normativa de la conciliació familiar davant l'increment de casos de coronavirus i l'inici del curs escolar perquè els treballadors puguin atendre als seus fills "sense cost per a les empreses".\nSegons la patronal, aquesta situació derivarà a un elevat nivell de "absentisme laboral per l'atenció i cura dels fills que hagin d'absentar-se dels centres educatius", per la qual cosa reclamen que la regularització no suposi cap cost per a les empreses, ha informat en un comunicat aquest dijous.\nA causa de la proximitat de l'inici del curs, Foment del Treball ha demanat una solució urgent per cobrir aquelles situacions en les quals els treballadors hagin de cuidar dels seus fills, ja sigui perquè s'han infectat de coronavirus o perquè han de romandre en quarentena.\nPer aquest motiu, la patronal ha llançat dues propostes per mitigar la situació: la primera és promoure, d'una manera excepcional, la prestació per incapacitat temporal de la Seguretat Social per a aquelles persones treballadores que hagin de cuidar dels seus fills o familiars per qualsevol causa derivada a la pandèmia.\nLa segona idea consisteix en la creació d'un permís per a l'atenció i cura dels fills, amb el cost a càrrec d'un fons d'ajudes extraordinàries, impulsat per l'Estat i finançat amb els Pressupostos Generals de l'Estat o per fons europeus.


L'Audiència d'Osca confirma la sentència que ordena el trasllat de les pintures de Sixena - Teleponent\nLa Urbana de Lleida incorpora un lector de matrícules per sancionar…\nLleida participa en una campanya per incentivar l’ús del català entre…\nSalut farà cribratges massius a tres zones de Lleida durant el…\nHasel declara des de presó per cremar una bandera espanyola\nJosé Corbacho i el seu monòleg d’èxit aterren dissabte al Teatre…\nInici Tribunals L’Audiència d’Osca confirma la sentència que ordena el trasllat de les pintures...\nL’Audiència d’Osca confirma la sentència que ordena el trasllat de les pintures de Sixena\nS'han desestimat els recursos que van presentar el MNAC i el Govern fa quatre anys\nLa sala del MNAC on s'exhibeixen les pintures murals del Monestir de Sixena\nL’Audiència d’Osca ha confirmat al sentència que ordena el trasllat de les pintures murals del Monestir de Vilanova de Sixena que hi ha al Museu Nacional d’Art de Catalunya (MNAC). D’aquesta manera, s’han desestimat els recursos d’apel·lació que van interposar el Govern i el mateix MNAC a la sentència del 4 de juliol de 2016 emesa pel jutjat d’Instrucció número 2 d’Osca.\nLa jutgessa va justificar la seva decisió posant en dubte l’existència del contracte entre les monges propietàries del monestir i el MNAC per cedir indefinidament els frescos exposats al museu, i ara la interlocutòria emesa per l’Audiència divendres passat ratifica novament aquest punt. Això no obstant, queda recorregut perquè les parts puguin presentar recurs de cassació.\nLa sentència que ara ha estat confirmada obliga a restituir els frescos murals originals de la sala capitular del Monestir de Sixena, que estan exposats al MNAC, al seu lloc d’origen. Les pintures murals decoraven des del segle XII el monestir però un incendi durant la Guerra Civil les va malmetre.\nPatrimoni de la Generalitat les va recuperar i les va portar a Barcelona, on van ser restaurades. El MNAC les té en dipòsit des de l’any 1940 i, des de 1960, estan exposades al públic com una de les grans obres mestres de la col·lecció de museu.\nLa sentència dona la raó al govern aragonès, que considera que els béns pertanyen de forma legítima a la congregació de l’ordre de Sant Joan de Jerusalem, propietari del monestir, i que se les van endur sense cap títol jurídic de propietat.\nEn aquest sentit, al seu dia, la jutgessa qüestionava l’existència d’un contracte entre les religioses i el MNAC i també que l’arrencada de les pintures fos l’única alternativa per salvar-les. Segons l’Audiència, no consta que ni les religioses ni la Direcció General de Belles Arts haguessin autoritzat l’extracció.\nQuan el Govern va recórrer al 2016 es va emparar en la “digna” actuació de Josep Gudiol i de la Generalitat per defensar el Monestir de Sixena en ple conflicte bèl·lic de la Guerra Civil.\nEn aquest sentit, va defensar que l’extracció de les pintures va ser una “actuació de clara protecció de les mateixes que, amb el pas dels anys, s’ha concretat amb el seu us museístic, amb total acord amb la propietat de les mateixes”.\nL’Audiència també diu ara que les pintures es podrien traslladar sense perill “rellevant” perquè no estan a la paret sinó adherides en teles de cotó i suports de fusta. Malgrat tot, la jutgessa d’Osca s’ha oposat en reiterades ocasions a un trasllat provisional dels murals a Sixena fins que no hi hagi una sentència ferma dictada pel Tribunal Suprem, que és on ara es poden presentar recursos a la interlocutòria dictada per l’Audiència d’Osca. S’empara en la “fragilitat” dels frescos romànics davant el risc de desmuntar-los i traslladar-los fins a l’Aragó. ACN\npintures murals MNAC\nArticle anteriorLa Baldufa torna a escena després de rebre el Premi Nacional d’Arts Escèniques\nArticle següentDos detinguts a Lleida per robar a l’interior de cinc vehicles\nLa Urbana de Lleida incorpora un lector de matrícules per sancionar vehicles mal estacionats\nAprovada la millora de l’àrea industrial de Golmés i una nova connexió viària amb l’A-2\nLleida participa en una campanya per incentivar l’ús del català entre els treballadors del comerç\nteleponent - 5 maig, 2021 0\nSalut farà cribratges massius a tres zones de Lleida durant el maig\nredacció - 5 maig, 2021 0\nLleida continua la tendència a la baixa de les dades covid-19 i pacients ingressats


Moltes vegades hem vist com el capità Picard anava a la sala del transportador i en posat ferm deia: “Cap O’Brian. Activació.” Llavors, el cap O’Brian donava energia i l’artefacte transportador s’activava fent que del capità Picard sortissin unes guspires blaves i blanques (a partir d’ara les anomenarem deixalles) que s’anaven extenent per tot el cos desdibuixant-lo gradualment fins que desapareixia quedant només les deixalles, les quals s’anaven dissipant; instantàniament en un món nou i desconegut apareixien les deixalles i s’invertia el procés. Aquest és el tipus de teleportació que estem “habituats” a veure.\nUn altre procés de la vida quotidiana és la transmissió de dades via mail: envies l’última foto que has baixat d’Internet al teu millor amic/amiga i en el moment en que pitges l’enter, aquesta informació va cap al teu servidor, aquest connecta amb el servidor del teu amic/amiga i transmet la foto quedant així emmagatzemada fins que el teu amic/amiga la baixa (amb la qual cosa queda a mans del controlador del servidor que la informació transmesa sigui confidencial... o no!). Des que s’envia la informació fins que es rep passa un cert temps (determinat, entre d’altres, pel col.lapse d’Infovia).\nFísicament parlant, la teleportació és la transmissió de matèria/energia a distància o, a efectes pràctics, és un procés en el qual una cosa que en un cert moment és en un lloc “desapareix” convertint-se en deixalles; al cap d’un cert temps, en un altre indret, partint de deixalles, es forma aquella cosa original que teníem.\n· Conservació de la causalitat:\nDe la relativitat especial sabem que la velocitat de la llum és el llindar que no es pot superar a l’hora de transmetre informació. De no ser així es podria donar el cas que en un determinat sistema de referència l’efecte precedeixi la causa, és a dir, ens podríem trobar amb un suspès a les notes abans d’haver fet l’examen!!\n· Estats quàntics i la seva mesura:\nEn física quàntica els sistemes poden tenir algunes propietats determinades, ja hi són i eventualment les desconeixem fins que realitzem una mesura i les podem llegir (per exemple: ens donen una pel.lícula fotogràfica que ja hagi estat exposada, la fotografia ja està feta però fins que no revelem el carret no la podrem observar) i d’altres d’indeterminades, aquestes poden prendre un ampli espectre de valors però quan realitzem una mesura obtenim un d’aquests valors amb una certa probabilitat (com a exemple podem pensar en un carret fotogràfic que acabem de posar a la càmera, sabem que al carret hi caben un nombre de fotos però fins que no premem el disparador no determinarem la imatge que obtindrem en cada exposició). Entendrem que, en aquest cas, mesurar és intervenir en el sistema fent que de totes les possibilitats n´’agafi només una; per tant, en fer la mesura “perdem” la informació sobre els altres casos possibles.\n· Embrollament i paradoxa EPR:\nUn dels postulats de la física quàntica diu que dos o més partícules indistingibles formant un sistema complex les podem separar en l’espai i seguiran formant el mateix sistema complex, de tal manera que si fem una mesura que afecta una d’aquestes partícules (és a dir, la forcem a que es determini en un estat quàntic) instantàniament la resta de les partícules que formen el sistema també es veuen afectades (es veuen forçades a determinar els seus estats quàntics). Com a exemple podem pensar en la connexió entre dos bessons univital.lins, fet que no està ni molt menys demostrat però que serveix per visualitzar el concepte, el que sent un l’altre ho nota i al revés, com en l’anunci del cotxe tot terreny Mitsubishi Montero. Això va generar que el 1936 Albert Einstein, Boris Podolsky i Nathan Rosen creessin la “paradoxa EPR” per mostrar que la física quàntica no complia el principi de causalitat de la relativitat especial: en aquest cas la informació (canvi en l’estat de la partícula) viatjava a velocitat més gran que la de la llum. Aquest fet és totalment cert, però aquesta teoria falla perquè considera que la informació viatja instantàniament d’una partícula a una altra però no té en compte que aquestes estan embrollades i per més que les separem seguiran formant un sol sistema quàntic.\nEl 1993 en Charles Bennett, del laboratori de la IBM de Yorktown Heights (Nova York), va idear els passos que s’havien de seguir per tal de realitzar un experiment de teleportació quàntica: suposem que tenim dos personatges, l’Alice i el Bob, que estan a una certa distància l’un de l’altre. L’Alice vol teleportar un fotó al Bob. L’Alice podria mesurar l’estat del fotó, enviar-li al Bob via telefònica el resultat de la mesura i el Bob fer un “motllo”, a fi de reproduir aquest estat, sobre un fotó que ell tingués, però quan l’Alice fa la mesura està fent que l’estat del fotó es determini i, per tant, no es tenen en compte tots els altres possibles estats, la qual cosa provoca una pèrdua d’informació. Això no és teleportar.\nEl que s’ha de fer és crear un parell de fotons EPR (fotons embrollats), un dels quals és enviat a l’Alice i l’altre al Bob. L’Alice fa interaccionar el fotó a teleportar amb el que li arriba de la font EPR, mesura el resultat d’aquesta interacció i li comunica al Bob (via telefònica). Llavors el Bob fa una operació sobre el seu fotó modificant-lo fins a obtenir-lo en un estat quànticament idèntic i indistingible del que tenia inicialment l’Alice.\nVal la pena comentar que en aquest experiment es produeixen dos tipus de transmissió d’informació: la clàssica (via telefònica) i la quàntica (via relació EPR). En aquesta última el fotó del Bob, el qual procedeix de la font EPR, es veu afectat instantàniament per la interacció entre el fotó inicial i l’embrollat de l’Alice de manera que a efectes pràctics és com si ell també hagués reaccionat amb el fotó inicial.\nA hores d’ara s’han fet dos experiments de teleportació, el de l’equip d’Anton Zeilinger a Innsbruck (1997) i el de l’equip d’en Francesco de Martini a Roma (1998).\nSi la teleportació es pogués extrapolar al món macroscòpic podríem trobar-nos amb la següent situació:\nAl matí vaig al TELEPIZZA i li dic al dependent que al vespre voldré una pizza, però encara no sé quina (indeterminació). El dependent em diu que cap problema, pren nota i li diu al cuiner, aquest últim fa dues masses embrollades, una me la donen a mi, juntament amb un codi per reconèixer-la, i l’altra se la queden ells. Al vespre, truco i li dic quina és la pizza que vull i el codi, llavors el cuiner agafa la massa corresponent que està embrollada amb la que tinc jo i li afegeix uns ingredients per a fer la pizza que he demanat, la posa al forn i, un cop cuita, l’observa i li comunica el resultat al dependent, aquest em diu que agafi la meva massa, la giri un cert nombre de graus i m’agraeix haver confiat en els seus serveis. Tot seguit, faig el que m’ha dit i obtinc la pizza que volia!\n1 Un fotó és una partícula o unitat elemental de llum. Els fotons són indistingibles entre ells i només els podem diferenciar per “l’estat físic” en el que es troben (com per exemple la seva energia). tornar\nMª Àngels Puig i Marc Ramón, estudiants de Ciències Físiques a la UAB i membres del Grup KOSMOS


lamevaillaroja: La dona del caixer\nPublicat per Rita a 2:13 p. m.\nque tothom en tregui les conclusions necessàries.\nDeixant de banda el crim com dius, hi ha un altre tema. Que hi fa una dona vivint en un caixer, tingui o no tingui família. Precisament un caixer, mal dels últims esdeveniments financers. Una paradoxa, no?\n25 d’octubre de 2008, a les 15:39\nSense saber-ne les circumstàncies no m'atreveix a opinar. Jo no podria viure sabent a ma mares així, dormint en un caixer, però podria ser aque aquesta filla també fossi abandonada per la mare? No sé... no quadra!!\n25 d’octubre de 2008, a les 16:16\nA veure en la carta que va escriure la filla deia , que la gent que tenia algu al carrer i no era capaç de treura-la del carrer ho entendria rao per la que crec que ella no volia. d'aqui el meu comentari, el fet per que aquest nanos van fer aixo jo crec que podem haver moltes raons , pero que van deixar sortir coses i fustracions internes segur.\n25 d’octubre de 2008, a les 17:48\nHi ha coses que no tenen nom, hi ha actituds que perden la coherència i crec que se'ls hauria de jutjar i esenyar quès és la moralitat, si han fet això és perquè hi ha valors que no tenen clars, hi ha coses que no estimen... no sé, jo ja prefereixo no mirar aquests casos, hi ha coses que no s'entenen...\nTot plegat és prou gros...\nS'han dit moltes coses aquests dies, però el cert és que ella estava sola i ara la filla i la mare demanen indemnització i tot...\nEn cap moment he pretès censurar el teu comentari eh!! Però sí que m'ha fet fer el post només per remarcar que, del fet que aquestes persones diguin que no volen ajuda, no se n'hauria de fer cas. Penso que no estan en condicions de decidir què és millr per a elles.\nCert, coses així, no s'entenen mai...\n25 d’octubre de 2008, a les 20:00\nel meu post no pretenia fer cap judici, tant sols refexava el que em va produir el fet de sentir la noticia, d'entrada jo penso com tu...si es donès el cas espero que seguis pensant-ho!\n25 d’octubre de 2008, a les 22:51\nDeixant de banda el judici i centrant-nos en el tema de la família de la dona del caixer, crec que la teva reflexió és molt coherent i raonable. Deixa'm dir-te que penso igual que tu, però crec que les nostres opinions són aquestes per la situació que vivim, per qui sóm, per les circumstàncies que ens envolten, per la família que hem tingut, els valors que hem mamat des de petites... No sabem quines històries s'amaguen darrera aquesta gent i a vegades és molt fàcil dir "jo no actuaria així" des de la distància i la desconeixença.\nNo vull que em malinterpretis perquè jo no estic justificant l'abandó d'aquesta dona, tant sols et comento una reflexió que m'he fet a mi mateixa.\nTant de bo mai ens haguem de trobar en situacions semblants!\n26 d’octubre de 2008, a les 0:08\nLa veritat és que no he estat al cas de la vida de la dona, però els motius que tenia en aquest cas per dormir al caixer em semblen del tot irrellevants. La vida és molt dura i cada família un món, per tant, potser aquesta dona era una mala peça repudiada per la seva família, o potser havia tingut molta mala sort, i cap suport. El que tinc ben clar és que, independentment de la seva situació, ningú no té el dret d'anar allà i calar-li foc premeditadament, com es va veure a les imatges. Així que esperem que hi hagi justícia, i que els assassins paguin pel que van fer, i que no es pensin que se'n poden sortir tan fàcilment.\n26 d’octubre de 2008, a les 0:34\nNo vull parlar del que varen fer aquets nanos, ja que ho trobo terrible i no tinc cap justificació per els seus actes.\nPerò del tema de tenir una mare dormint en un caixer, et diré, que segur que jo també faria impossibles per tal de que les coses no fossin així, però també et diré (i ho sé per un cas molt directe) que és molt, molt dificil ajudar a una persona així. Per què el "quid" de la qüestió és que aquestes persones no volen ser ajudades. I et vas donant cops i cops i acabes deixant que visquin així ja que és el que volen, per els motius que siguin, però tristement és així.\n26 d’octubre de 2008, a les 1:37\nés complexe. a primer cop d'ull, et sembla desentesa (o altres coses) una filla que permet a sa mare dormir al carrer o caixers. després, quan vas llegint del tema, t'adones que hi han força matissos i no tot és tan senzill com agafar-la de l'orella i cap a casa.\nsuposo que tots els que voltem pels blocs creiem impossible que això ens pugués succeïr a nosaltres.\nsuposo que aquesta filla, potser en algun moment, ha estat lectora de blocs.\n26 d’octubre de 2008, a les 8:47\nCrec que ella havia fet la seva elecció de com viure la vida. Lo més trist és la gent que no els deixa viure en pau amb la seva misèria volguda. Molts rodamóns viatgen amb un gos, perquè els avisa quan algú se'ls apropa massa. I prefereixen passar fred a l'hivern abans d'abandonar el seu company de quatre potes.\nSempre he tingut amabilitats i somriures amb ells.\n26 d’octubre de 2008, a les 14:34\nÉs un tema molt complicat.\nDeixant a banda aquests brètols (per no dir coses més fortes), la filla potser se n'havia cansat.\nJo tinc la sort de tenir una família que em suporta (de recolzar i de soportar), i molt, tant la parella com els pares i tal, però sóc conscient que tinc un problema amb la beguda de fa temps (de sempre diria) i encara que ho porto bé, puc compendre que la dona aquesta estés sola per voluntat propia i que la filla la deixés estar, xq finalment un pot decidir destruir la seva vida, pero això no comporta necessàriament voler destruir la dels altres, o bé haver de seguir algú fins a les darreres consequències.\nSóc de barri i he conegut força situacions similars, no de casos d'assasinat brutal com aquest, però si de maltractaments familiars, de alcoholisme, de pares abandonant fills, de fills abandonant pares... i és una mica el que es diu : jo sóc jo i la meva circumstància, i tal i com no és possible arribar a coneixer ningú a fons, tampoc sóm capaços de posar-nos al lloc dels altres 100%. I encara que fos així, hi ha moltes decisions que encara que no compartim, podem compendre.\nNuse. Els nois aquests els falta bastant per ser persones. Els altres... no podem dir-ne res.\n26 d’octubre de 2008, a les 17:43\nLes reflexions, les teves i les dels comentaris ho diuen tot, el fet ja està fet i ara toca jutjar i de valent, vaig sentir els nois i em vaig emprenyar molt...parlant d'una persona d'aquella manera, fredament, sense cap respecte, cap dol, cap penediment...\n26 d’octubre de 2008, a les 18:21\nEn Pere Meroño : http://blocs.mesvilaweb.cat/node/view/id/110852 ha fet un post sobre l tema i amés n'ha escrit un llibre que el pots trobar a : http://stores.lulu.com/store.php?fAcctID=1877227\nTotalment d'acord amb el que dius! I com diu també zel, en sentir les declaracions d'aquests nois t'acabes d'enfurismar si és que ja no n'estaves prou. I per difícil que sigui jo crec que es pot evitar que la teva mare dormi al carrer. No vull jutjar ningú, però en una situació tan greu de desamparament, s'ha de fer alguna cosa, per dràstica que sigui i tenir-ne cura encara que sigui encontra de la seva voluntat.\nA mi m'agrada pensar com tu que si a la meva mare li passés alguna cosa així, doncs faria mar i muntanya perquè no acabés en aquesta situació. Però cadascú és cadascú i potser aquesta filla ja no sabia com ajudar-la més.\nEl que de vegades m'inquieta és que tots podem acabar vivint al carrer, podem acabar perduts en la immensitat sense deixar-nos ajudar i malvivint. La història d'aquesta senyora em va arribar al cor, perquè precissament pel mal del cor va deixar-ho tot. En connec unes quantes d'històries de gent que tenint família, feina, i una vida més o menys estable han acabat malvivint al carrer. I és molt difícil sortir-se'n. Això si, també en connec que n'han sortit.\nDels nois, poca cosa a dir. Han de fer-se responsables del què van fer, i viuran amb aquest fet tota la vida. I també en son responsables els seus pares, perquè no els han educat en el respecte a les persones.\n27 d’octubre de 2008, a les 9:37\nEl tema d'aquest judici em fa bullir la sang. I l'actuació en el judici dels implicats en l'assassinat (això de pressumpte ho deixo pels políticament correctes) és per llogar-hi cadires. Per no parlar de l'advocat que ha de defensar fets com aquests. Això sí que és una feina abominable...\n27 d’octubre de 2008, a les 11:46\nLa historia la escuchado mas o menos, la verdad es que nunca se puede saber lo que le puede pasar a uno en la vida, y todo el mundo merece respeto este en la clase social que este o tenga el dinero que tenga, viva en un castillo o debajo de un puente.\nLos mas desdichados merecen ayuda desde luego y nunca el desprecio y la mofa.\nEn el caso de estos jovenes, pues no se que hase podría hacer, pero ademas del castigo puramente legal, igual adjuntarles uno social de ayuda a los necesitados durante los fines de semana y que pasaran unas cuantas noches durmiendo en un cajero para que sepan algo más de la vida.\n27 d’octubre de 2008, a les 12:07\nEn aquests casos no hi ha mai una sola causa. És una successió d'esdeveniments.I quan passa una desgràcia així surt a la llum tota la "podridura".\nAvui a RAC 1 el Basté ha entrevistat a la parella de la víctima , un senyor que havia viscut amb ella i la coneixia bé. Ha explicat horrors amb la família , desamors , alcoholisme, drogues, etc... en una persona com tu i com jo i com tots el que voltem per aquí. La vida dóna aquests girs inesperats i coincidències. En un país on la justícia s'administra en comte gotes, crec que la seva mort mereix una dosi alta de justícia. Els nois han de saber i viure en pròpia pell que "ella" no va poder decidir i ells sí. Com tampoc téperdó la filla, que ara...vol treure'n diners. Són històries per a no dormir Rita!\nSi m'ho permets, faré una mica de demagògia. Vivim en una societat de l'ego constant i el consumisme constant, que permet parir uns fills que cremen pobres dones i permet ser parits per unes mares que, com que no ens donen diners, les deixem en un caixer. Ja t'he dit que és demagògic, però potser caldria analitzar la filla d'aquesta dona i els pares d'aquests assassins.\n28 d’octubre de 2008, a les 2:36\nQue n'és de dificil posicionar-se. Et diré una cosa que li dic a una companya de feina. Ella te una familia com la que tu tens, com la que jo tinc, i aixó per a nosaltres és impensable.\nNo tothom té la sort de tenir una familia com "nosaltres", i, pasen coses tremendes. El fet de ser pare o mare, per algú és només un accident. I la degradació sempre és una cosa lenta i progresiva. Acostuma a ser gent que ha patit desenganys o d'altres coses.\nSempre em quedo amb el dubte de si sabem transmetre valors com cal, a vegades, la justicia es terriblement injusta. Ja aniria sent l'hora de defensar a la victima.\nUn post ven triat i ven tractat. Amb delicadesa i força sentit comú i de la familia. Qualitats que avui dia, malauradament, es noten molt a faltar.\nCoincidim... Jo tampoc volia fer cap judici. Però sí posar-me en el lloc de la filla i penso que jo actuaria d'una altra manera.\nPer sort, no m'hi he trobat mai...\nCert, només que em costa imaginar-me fent una vida "normal" i tenir la mare en un caixer...\nJustícia per a aquests nois, sí!\nPotser sí que ens hi hauríem de trobar...\nPotser aquesta filla té un bloc i algun dia explica què sent...\nAquesta història ens demostra que tots, en un moment donat, podríem ser rodamons... Fort!\nEl teu comentari ha estat prou valent. No t'hi veus amb cor de fer-hi res?\nCertament, els comentaris dels assassins, feien enfadar...\nPenso com tu, noia...\nEsperem que no ens passi mai!\nHa estat un afer cru i du, sí...\nNo seria mala idea tu sugerencia de un castigo social, además...\nTens raó, i sense demagògia...\nGràcies pel teu comentari amb el que coincideixo.\n31 d’octubre de 2008, a les 8:05


L'aforisme em sembla un gènere prou atractiu com per trencar la prudència que hauria de tenir a l'hora, si no d'escriure, sí de presentar una obra als lectors.\nEn el meu vessant poètic m'engresca el repte de practicar la gasiveria verbal. Allò que vull dir-ho de forma precisa, breu: de dret a l'essència. És un treball de destil·lació de versos o de frases fins a deixar el pensament nu, encara que comporti fer-li passar fred. És en aquesta manera d'estructurar on l'aforisme hi entra de ple.\nConfesso des d'ara que tot plegat neix, a més del repte, d'una voluntat de joc que em permet posar un pessic de sal i pebre a alguns desvaris o propostes humanes que sovint trobo descoratjadores. Amb tot, no m'he pogut estar de reflectir opinions pròpies en alguns temes, posant o traient ferro segons l'ocasió. Amb això provo de justificar les contradiccions que s'hi troben, encara que, ben mirat, el món és fet de realitats diverses: res no és, docs, del tot contradictori. D'altra banda, evitar les contradiccions hauria demanat més proximitat per part meva, i aquesta no ha estat la intenció.\nEstic convençuda que d'aforistes en som tots. A tots ens agrada esmolar la llengua i sentenciar en tal o tal tema: és connatural a l'espècie humana. Això em fa pensar que, en algun moment, trobaré una certa complicitat o bé un rebuig taxatiu, ho accepto: aquest vol ser un joc compartit.\nIntrospeccions, Obvietats i Impertinències és fruit d'observacions i reflexions sobre aspectes més o menys quotidians: noticiaris, lectures, paisatges…\nAquesta obra l'he estructurada en tres parts: la primera, Introspeccions, és una reflexió més poètica, més lírica, més xiuxiuejada. La segona part, Obvietats, planteja una reflexió menys poètica, més crítica, unes preguntes sovint sense resposta, i les que sí que en tenen, no pretenen en cap cas ser moralitzadores. La tercera part, Impertinències, és ja una rebel·lió de l'ànima. La reflexió aquí és més punyent, té un tall més fi i sovint oscat.\nLa joventut és un convidat que, en sortir, tanca la porta sense fer soroll.\nNo sé descriure l’esperit, però sí puc parlar del desassossec que, sovint, em dóna.\nFer poesia és pensar en vertical, de baix a dalt.\nLes roses, com l’amor, es moren quan no tenen més bellesa per oferir.\nNo confiïs que la llum de l’exterior t’il·lumini. Crea la teva pròpia font d’energia.\nNo et deixis posseir per les coses banals, però aparta-les sense orgull.\nLa mort és un hoste que gairebé mai no ha estat convidat.\nL’amor que troba paraules per definir-se no és més que un petit amor.\nL’art d’escoltar neix de la inhibició dels teus propis criteris.\nAmb l’hospitalitat del cementiri som mal educats; només hi anem a la força.\nCanviar d’opinió només és admetre que has modificat una idea: dret indubtable.\nSer ateu demostra, com a mínim, que s’ha reflexionat sobre l’existència de Déu.\nQuan algú et parla de les seves coses, la temptació d’interrompre’l per parlar de les teves resulta inajornable.\nAlgú amb idees fixes no és un coherent, és un tossut.\n“…i el setè dia descansà”. Déu creà el món en set dies, i esperem què funcioni!\nSi Déu té les solucions, perquè ens permet fer l’ase creant els problemes?\nEquivocar-se és humà; reconèixer-ho és heroic.\nEt mostris com et mostris, els altres t’interpretaran a la seva manera.\nLes necessitats que ens creem tenen a veure amb les insatisfaccions que ja tenim.\nSolem pensar que és ridícul parlar de l’amor que sentim, perquè en lloc de veure que ens fa sublims preferim creure que ens fa patètics.\nLa vida és un interinatge i la vivim com si ens hi anés la vida.\nSi tant et mires el melic acabaràs patint estrabisme.\nLa convicció de ser allò que creiem ser no és res més que la nostra opinió.\nLa teva veritat ho és en tant que coincideixi amb la meva.


SOM DE PÍCNIC: Àrea recreativa Font del Panxut, Guardiola del Berguedà, Berguedà\nÀrea recreativa Font del Panxut, Guardiola del Berguedà, Berguedà\nBona zona de pícnic a les afores del municipi de Guardiola del Berguedà. Feia temps que la veiem des de la carretera i pensavem que no tenia cap gràcia per la proximitat de la mateixa; però ens va sorpendre molt, és molt agradable i maca.\nConsta de 5 taules (1 doble) de fusta, 4 barbacoes i la font que li dóna nom.\nHi ha una glorieta d'informació amb dues taules de jocs , que si convé també poden servir per menjar.\nHi ha molt espai per jugar, passejar, descansar o llegir com les meves filles.\nTé 2 al·licients afegits: el Llobregat i el pont penjant que el travessa. Des de l'àrea no hi ha accés visual al riu, però si des del pont que està a l'entrada del jardí.\nAccés: nosaltres ens vam liar i vam anar a parar a l'altre costat del riu, que és una opció però el millor és venint per la C-16 des de Berga heu de passar el poble i seguir les indicacions cap a La Pobla i a Sant Julià de Cerdanyola. Quan arribeu a la rotonda on hi ha la desviació cap a Sant Julià de Cerdanyola, vosaltres heu de pendre la 2ª desviació comptant de dreta a esquerra; heu de seguir endavant fins a la propera rotonda i pendre la 2 sortida. A partir d'aquí heu de seguir el camí que passarà per sota la carretera per 2 ponts que us portarà a l'aparcament.\nGuardiola del Berguedà:\nPublicat per Marta Dachs a 0:59\nEtiquetes de comentaris: Berguedà, Gossos lligats permesos, Pícnics accessibles amb cadira de rodes, Pícnics amb barbacoa, Provincia de Barcelona, Riu\nJosep Balius Planellas 25 d’octubre de 2014 a les 7:49\nHola Marta, dons esta prou be aquesta zona, la tindre amb compta. Una abraçada i endavant.\nMarta Dachs 25 d’octubre de 2014 a les 8:48\nGràcies Josep. La veritat és que si, i quan hagin crescut els arbres encara estarà millor. Una abraçada,\nCinto Soler 25 d’octubre de 2014 a les 11:08\nSi com diu en Josep un lloc molt maco sera questio de tornar cap el Bergueda es molt maco llastima que me caigui tan lluny son dos hores de cotxe per arribar hi pero be val la pena :-) una abraçada..\nMarta Dachs 25 d’octubre de 2014 a les 13:29\nHola Cinto; realment dues hores és molt lluny. A mi també m'encanta el Berguedà...


Nadal suggereix que deixarà el PSC si els diputats díscols són expulsats - Diari de Girona\nNadal suggereix que deixarà el PSC si els diputats díscols són expulsats\nMontilla assegura que CiU o ERC també sancionarien els parlamentaris dissidents\nJoaquim Nadal va presentar el seu darrer llibre a Barcelona. acn\nBARCELONA | EFE/ACN/DDG L'exconseller Joaquim Nadal va assegurar que si els diputats díscols del PSC són expulsats del grup parlamentari i del partit, ell i els signants del manifest de suport a aquests diputats se sentiran exclosos del PSC, fet pel qual deixarien el mateix exconsellers com Antoni Castells i Montserrat Tura. Nadal va opinar en aquests termes sobre la situació dels diputats Marina Geli, Joan Ignasi Elena i Núria Ventura, en un procés disciplinari dins del PSC per haver trencat la disciplina de vot del partit al Parlament en avalar, al costat de CiU, ERC i ICV, la petició de transferència de la competències per celebrar una consulta sobiranista a Catalunya.\nHores després, l'exconseller socialista va reconèixer que el PSC "està més a prop que mai d'un punt de ruptura" si no soluciona el "recorregut molt greu" que ha pres el partit arran de la indisciplina de vot de tres dels seus diputats, un assumpte que espera que no acabi en "humiliació".\nDurant la presentació a Barcelona del seu llibre de memòries polítiques, sota el títol Testimoni de càrrec (Ed. Proa) -a la qual no va assistir cap càrrec del PSC-, Nadal va afirmar que "no voldria" que s'acabés expulsant Geli, Elena i Ventura, tot matisant en aquest sentit que tampoc desitjaria que no fossin expulsats si això suposa la "submissió i humiliació" dels tres diputats, "en les circumstàncies actuals, proscrits a l'últim banc del Parlament".\n"Això té un recorregut molt greu. Vull que s'arregli. O s'arregla o és veritat que estem més a prop que mai d'un punt de ruptura", va reiterar, tot assegurant que "voldria que hi hagués seny i intel·ligència suficients perquè les coses s'arreglessin i es posés en el punt de síntesi perquè, sigui quina sigui la Catalunya que ve, no faci falta reconstruir l'espai socialista". L'exdirigent va insistir, en tot cas, en què "no hi ha dolents o bons". "No faig culpable ningú de forma directa, és entre tots que no hem sabut fer-ho bé", va explicar.\n"Algú pot dir: com s'atreveix ara aquest a dir què ha de fer l'actual president del grup, si quan ell n'era no deixava ni respirar els diputats ni votar diferent? Si fos president ara mantindria el mateix principi d'autoritat? Doncs no sé si en seria capaç o si tindria l'autoritat moral per fer-ho", va afegir.\nEn tot cas, Nadal va considerar que els socialistes catalans estem "en un punt mort que costarà molt de superar, perquè hem renunciat a dir les coses pel seu nom".\nPer part seva, Montilla, senador pel PSC i expresident de la Generalitat, va assegurar que ERC o CiU també sancionarien diputats díscols com ho ha fet el seu partit en el cas dels tres que van trencar la disciplina de vot. Montilla va assegurar que per a ell no es tracta d'una qüestió de disciplina, "sinó de lleialtat amb el partit que els ha posat a les llistes". Tot i això, l'expresident va opinar que el seu partit està en un dels seus pitjors moments.


Victòria molt treballada del CH Sant Llorenç - Fet a Sant Feliu\nVictòria molt treballada del CH Sant Llorenç\nEls santfeliuencs aconsegueixen dos punts molt importants a Igualada i surten de la cua de la classificiació\nDilluns, 12 de novembre de 2018 10:15h\nFINQUES ARGENT HANDBOL IGUALADA 32 - CH SANT LLORENÇ 33\nEl Santllo ha aconseguit dos punts molt importants en la seva visita a Igualada que li permeten sortir de la cua de la classificació i planificar els següents partits amb més tranquil·litat. Una victòria molt treballada davant un rival molt sòlid en defensa i amb un gran final del Sant Llorenç amb remuntada inclosa.\nTot i anar molt justos d’efectius, el partit s’ha desenvolupat amb un gran ritme i amb un simultani molt igualat al llarg de tot el partit amb diferències que mai han superat els dos gols a favor d’un o de l’altre, arribant-se al final de la primera part amb un 15-16 al marcador, que deixava molt obertes les travesses de cara al resultat final del partit.\nLa segona part va continuar en la mateixa línia, amb un Igualada que va ser capaç de donar-li la volta al marcador i arribar amb un gol d’avantatge a dos minuts del final, però aquest cop l’encert en les últimes accions, la bona defensa i un equip que mai ha deixat de creure en les seves possibilitats han donat al Sant Llorenç dos punts molt treballats. Un gran gol a 20’ del final del jove jugador Marcel Miranda, donava finalment la victòria als santfeliuencs en una pista molt complicada.\nPartit de gran rivalitat comarcal el que es veurà aquesta propera jornada a l’Andrei Xepkin, dissabte que ve a les 19h. La visita del Molins de Rei, a aquestes alçades de la temporada als llocs capdavanters de la classificació, serà un gran al·licient per veure bon handbol a Sant Feliu.\nNo us ho perdis i veniu a animar!


La DO Penedès s’estrena al Mercat Princesa » Finca Viladellops\nLa DO Penedès s’estrena al Mercat Princesa\nmarç 20, 2014 | Notícies\nEl dimecres 19 de març va tenir lloc a l’espai gastronòmic del Mercat Princesa el tast que dona tret de sortida al calendari anual de tastos acordat entre la DO Penedès i el Mercat Princesa.\nEntre els assistents, es va poder comptar amb la presència del director de la Denominació d’Origen Penedès, el Sr.Francesc Olivella, qui va obrir el tast fent-ne una presentació i qui també va introduir al sommelier Xavi Nolla com la persona que dirigirà els tastos al llarg de l’any.\nA continuació, es va iniciar el tast del vins DO Penedès de la llista Parker amb un vi Xarel·lo, l’Aloers 2012 de Celler Credo, presentat pel director comercial de la casa, el Sr.Ferran Junoy. Seguidament i continuant amb els blancs, es va tastar el vi Rocallís 09 de Can Ràfols dels Caus de la mà del sommelier Marc Rusca. En el tercer vi va ser el torn dels negres, començant amb un Pardas Collita Roja que va presentar el director de la bodega, el Sr.Ramón Parera. El tast va finalitzar amb un altre negre, el Turó de les Abelles de Finca Viladellops presentat també pel director del celler, el Sr. Marcelo Desvalls.\nDurant tot el tast es va establir una mena de conversa i interacció entre tastadors i assistents, fet que va provocar que el tast fos més proper i dinàmic convertint la tarda de dimecres en una sessió divertida i enriquidora per a tots.


Reflexions de taverna: Referèndum Català: Retrat i Relat (1)\nAvui ha estat un dia que necessàriament he de qualificar de llarg i necessàriament he de qualificar de trist. Avui he vist imatges de les que els pares parlaven i que nosaltres, la generació de 1966 no vam arribar ni a veure ni a viure. Avui he vist quelcom que em pensava que mai de la vida no hauria de viure. He vist l'Espanya en blanc i negre, la dels "grisos" i les porres, la dels furgons policials de trista memòria.\nConfesso que he sentit por, al pavelló de Santa Eugènia. I confesso també que he sentit vergonya i tristesa. Els que em coneixen bé saben que sempre havia estat un gran defensor de l'Espanya federal, avui, una part molt important del model se n'ha anat en orris.\nAquest és el retrat que ens deixa el dia d'avui, dia que sortirà sense dubte a la vikipèdia. Com em deia el meu cosí aquest matí "això d'avui no és una lliçó d'història, és senzillament historia en directe". El retrat de la incredulitat per les càrregues policials, les que el món sencer ha vist, i que ha estat portada de tots els diaris dels països civilitzats del món occidental, i que encara ara mateix, mentre escric aquesta entrada, és portada de "Le Monde", "The Guardian", "The New York Times", "Frankfurter Allgemeine Zeitung", entre molts i molts d'altres, malgrat que la premsa cavernària s'entesta a negar la major.\nI el que sobta encara més és el relat oficial -i el de la premsa afí-. No és qüestió d'analitzar ara de qui és la culpa d'haver arribat on hem arribat. Segurament tothom en té la seva quota part. Hi haurà temps de tornar a fer política, perquè això és el que cal. Tornar a fer política.\nPerò una vegada més erra el PP en general i el president del govern en particular, en el greu menysteniment de la natura del problema i la capacitat de reacció i organització d'una bona part de la població de Catalunya. Fer com si no succeís res, perquè això ja "ho afina fiscalia", no és solució de res, al contrari, contribueix a fer més gran el problema. Deia Évole avui en un "twitt": "Los que idearon este plan para evitar el referéndum, igual no saben que lo que han provocado es que Cataluña se vaya definitivamente".\nNi els drons, ni els helicòpters, ni el CNI, ni els espies infiltrats van ser capaços de trobar unes urnes que van dormir uns quants dies al costat del vaixell d'en Piolín -un altre descomunal desproposit que ha estat la riota de les xarxes-. O d'anular la capacitat de la Generalitat de reobrir els webs oficials del referèndum cinc minuts després que els tanquessin. O utilitzar el "telegraf" per a comunicar les meses electorals. Violència del Segle XX contra un món digital amb més aviat poques fronteres. L'Estat ha menystingut clarament l'abast del que alguns anomenaven "butifarrada", de la capacitat de molta i molta gent, que senzillament volia votar.\nNo fa gaire hi ha hagut una compareixença -sense preguntes "of course"- de Mariano Rajoy, en la que semblava un ésser d'un altre planeta que teixia un discurs completament al marge del que ha succeït avui a Catalunya: no hi ha hagut referèndum, ve a ser la conclusió. Ni una menció a la violència policial ni als 761 ferits, ni una espurna d'autocrítica, ni una mínima picada d'ullet a una part molt gran de població de Catalunya (al voltant de la meitat, quan fa set anys no passava del 15%) cercant complicitats, construint ponts de diàleg.\nRes de res de res. Estultícia i testosterona. En aquesta batalla de Goliat contra David, el gegant ha perdut el relat, al menys de portes enfora. Les declaracions d'aquesta tarda de Piqué, a la premsa espanyola i en Castellà, visiblement emocionat, tenen més valor explicatiu sobre el que ha passat avui que una setmana de cròniques de "La Razón, El Mundo y l'ABC", junts.\nNo ha estat així en canvi la compareixença de Pedro Sánchez, que ha parlat amb una coherència i sensatesa digne d'un cap d'estat. Semblava que Sánchez fos el president del govern i Rajoy el cap de l'oposició. I això aporta clarament una espurna d'esperança.\nVeurem com evolucionen els fets, que també estaran molt condicionats per les xifres de participació que s'acabin anunciant, però seria molt important no tornar a equivocar-se en les properes passes, ni els uns ni els altres. Passi el que passi amb el número de vots i el resultat de la votació, si a algú se li acut declarar unilateralment la independència, difícilment ens en sortirem. Esperem que hi hagi seny.\nPublicat per Jaume Burgell a 13:22


A Cops amb la Vida: Lliure\nFantàstic! Ara comença una època de coses molt bones i d'altres de no tant bones, però al final faràs del lloc casa teva, i hi estaràs a gust. Espero que ja t'hauràs procurat una bona connexió a internet en el nou pis per anar-nos informant, no?\nEnhorabona, Alepsi :-)\nT'adonaràs que s'aprenen moltes coses així, coses que mai no t'havies imaginat que faries (almenys, així em va passar a mi).\nUn moment personalper créixer i que tothom ha de fer. Jo era més joveneta que tu quan vaig marxar de casa i és un gran repte!\ni no penses convidar a la festa d'estrenu??? quines penques...\nNova vida, Alepsi!\nFelicitats per prendre la decisió! Ara si que toca viure "a cops amb la vida" ;-)\nCom bé diuen per aquí viure sola t´aportarà coses bones i no tan bones però serà casa teva i això no té preu. Molta sort!\nAlepsi, molta sort!!!!!!!! T'encantarà, segur que en alguns moments serà dur, però la vida també ho és, oi? Un mega petó :)\nNo facis gaire soroll en arrossegar els mobles ni gaires farres al replà que tot se sent!\nFelicitats. No te'n penediràs.\nUohh, vaja, amb poc temps de diferència tots dos ens hem independitzat. Espero que et vagi molt bé, jo del temps que porto, doncs no em puc pas queixar, ja es veurà quan passi una mica més de temps.\nQue vagi molt bé!!! :)\nAra voras el pa que s'hi dona quan t'has independitzat!\nEncara que estiguem de lloguer, tb es xungu canviar la mentalitat de "mama, fes aixo" a ·fes-ho tu mateixa".\nMe n'alegro molt per tu, Silvi!!\nI quan vulguis passa a veure el piset jeje\nAviam si m'espabilo i faig el mateix d'una puta vegada.\nMoltes felicitats! No hi ha res com viure a casa nostra. Que et vagi molt bé.\nJo fa poquet que també flirtejo amb aquesta situació :) Tot i que fa 4 anys que vaig acabar psicologia jeje.\n(i calers! jeje)


Roser Amills i Antonio Beneyto van presentar en l’ACEC els dos primers nombres de la revista Canibaal, acompanyats per l’equip de redacció (Ximo Rochera, Aldo Alcota, Sergio Pinto, Fran Amador) que van explicar l’origen i els continguts de la revista.\nPresidia la sala un desplegable del primer número, “Sexe i Bogeria”, en el qual es podia llegir un fragment del manifest de la revista a favor de la “disciplina de la sorpresa”: Canibaal, desitja marges en moviment, perifèria no reprimida, dansa de la bogeria, creació com a actitud vital. Escriure en la “pirotècnia de la lletra”.\nCanibaal, publicació quadrimestral, el títol de la qual ret homenatge a la revista dadaista Cannibale creada per Francis Picabia, aposta per totes les formes experimentals i noves tendències de l’art i la literatura, en una reivindicació radical de l’altra mirada. Els seus senyals d’identitat: la imaginació, l’art i el seu doble, la literatura i el seu doble. Partidaris de la poètica de la sorpresa, la performance, la praxi artística i literària, subversiva, de dadaistes, patafísics, surrealistes, postistes, Dau al Set, Joan Brossa, etc.\nEs va comentar que va ser en l’Ateneu Barcelonès on André Breton va donar una conferència a Barcelona el 1922, en la Plaça de Toros Monumental, sis anys abans, el poeta Arthur Cravan havia boxejat contra el campió mundial Jack Johnson, el 23 d’abril de 1916.\nEtiquetado albert tugues, Aldo Alcota, andre breton, antonio beneyto, arthur cravan, ateneu barcelones, barcelona, canibaal, dadaistas, dau al set, Fran Amador, francis picabia, homenajes, jack johnson, joan brossa, joan fuster, jose albi, locura, patafisicos, postistas, relojes rotos, revistas, Sergio Pinto, surrealismo español, surrealistas, valencia, verb, Ximo Rochera


Parlem de llibres virtual: "Departament d’especulacions" - Ajuntament de Montornès del Vallès\nPortada > Comunicació > Agenda > Parlem de llibres virtual: "Departament d’especulacions"\nParlem de llibres virtual: "Departament d’especulacions"\nDia i hora: dimarts 30/06/2020 de les 17:00 a les 18:00\nTorna la tertúlia literària Parlem de llibres en format virtual coordinada per Raimon Portell.\nPer la primera tertulia literària online de Parlem de llibres, Raimon Portell proposa comentar el llibre Departament d’especulacions de Jenny Offill.\nSinopsi: "Al començament era fàcil poder imaginar el futur, eren joves i esbojarrats. Estaven segurs d'ells mateixos i de l'amor que sentien l'un per l'altre. Podien parlar de poetes, filòsofs i astronautes i conviure amb ratolins i xinxes. Podien imaginar monstres de l'art i riure's dels pantalons de ioga. El departament d'especulacions només era un joc, un codi particular per dir-se les coses, però amb el temps va esdevenir molt més, una manera d'aprendre a estimar-se al llarg dels anys.\nPàgines que mesclen tendresa, excentricitat i una bona dosi de sentit de l'humor, i que es llegeixen com un inusual diari emocional d'una dona, com una radiografia lleugerament esbiaixada de la parella moderna." (Font: La llar del llibre)\nLa sessió es farà via online i tindrà una durada d’una hora, amb periodicitat mensual. Cada trobada s’iniciarà amb una explicació per part del coordinador, i a continuació, s’obrirà un espai de participació. La connexió es farà a través de l’aplicació Jitsi.\nEl llibre es pot demanar en préstec a la plataforma eBiblio.\nPortada del llibre (Font: La llar del llibre)


Camipèdia - Registre meteorològic de Pere Comas i la seva contribució en l’estudi del canvi climàtic | El Camí\nPere Comas i Duran (Cardedeu, 11 de febrer de 1915 - 2004) va ser mestre d'escola, historiador i meteoròleg.\nEl 1952 va començar a escriure en llibres de registres els fenòmens meteorològics –temperatures, precipitacions, nevades, gelades, etc.– i altres novetats de la natura. Va començar a portar un acurat registre de les dates d'aparició i caiguda de les fulles, sortida de les flors i de la maduració dels fruits de més de cent espècies de plantes cultivades i silvestres. Durant més de la meitat de la seva vida, Comas, un apassionat de la cultura, l'arquitectura i la meteorologia local, va aprofitar els seus passejos diaris per auscultar els bioritmes del Vallès Oriental a través del comportament d'ametllers, codonyers i freixes; de l'arribada d'orenetes, falciots i papallones; del cant dels primers rossinyols, cucuts i guatlles; de les primeres pluges i de les últimes nevades. Així va anar omplint quaderns i quaderns amb "una de les millors sèries disponibles al món, en quantitat i qualitat", recorden l'escriptor Miguel Delibes i el seu fill biòleg en el llibre La Tierra herida.\nEls anys noranta, els científics que estudiaven el canvi climàtic van tenir notícia dels registres del mestre de Cardedeu i van anar a trobar-lo. És així com la seva feina singular va passar a ser una tasca d’interès per a tota la humanitat. En Josep Peñuelas, i altres investigadors van analitzar els llibres de registres de Cardedeu. Amb les dades d’en Pere Comas van veure que la mitjana de la temperatura ha augmentat 1,4 graus centígrads en 50 anys al Vallès Oriental i com a conseqüència d’aquest fet, la natura ha fet canvis en el seu comportament. A partir de les observacions del mestre de Cardedeu, els científics han pogut determinar que les fulles dels arbres surten ara, de mitjana, vint dies abans. Per exemple, la pomera, l’om i la figuera treuen les fulles amb un mes d’antelació respecte de fa cinquanta anys. L’ametller i el pollancre, quinze dies abans. Les plantes també floreixen i fan fruit, de mitjana, deu dies abans que fa trenta anys i l’aparició dels insectes s’ha avançat onze dies. Cada espècie, però, respon de manera diferent a l’augment de la temperatura: el vern i la ginesta floreixen amb més d’un mes d’avançament, les roselles ho fan quinze dies abans, les alzines una setmana, l’olivera no ha canviat els seus hàbits i el pi pinyoner fins i tot es retarda uns dies.\nArticle a Línea Capital sobre la tasca pionera d'en Pere Comas 2006\nLa tierra herida: ¿qué mundo heredarán nuestros hijos?, Miguel Delibes (2005)


El blog del Suquet de l'Almirall » Arxiu de Blog » Comença la Ruta del Bacallà també al Suquet!\nComença la Ruta del Bacallà també al Suquet!\nEnguany la Ruta del Bacallà, organitzada pel Gremi de Bacallaners de Catalunya, amb la col·laboració de la cervesa Inèdit de Damm i de Bacalao de Islandia, arriba a la seva cinquena edició. La proposta és convertir el bacallà en l’eix gastronòmic central de la ciutat entre el 9 i el 26 de març. Hi participen una trentena de restaurants que proposen diversos menús i tapes, així com una desena de bacallaneries amb la intenció de demostrar que el bacallà és tan versàtil que es pot menjar durant tot l’any i que pot satisfer tots els paladars.\nEl Suquet de l’Almirall proposa enguany un Bacallà amb crema de payoyo, olivada i tomàquet escalivat maridat, com no podia ser d’una altra manera, amb una cervesa Damm Inèdit. El preu del platillo és de 6 euros.\nEl passat dilluns, 6 de març, l’Antiga Fàbrica d’Estrella Damm va acollir la presentació d’aquesta ruta, on el periodista Albert Om va ser coronat com a Bacallaner Novell de l’any, agafant el relleu de l’actor Bruno Oro.\nUs apunteu a la Ruta? Us hi esperem!


LLOMPART I ELS DESFAVORABLES\n31 de gener de 2018 EL PAÍS I ELS PAÏSOS, NOMS I EMPREMTES 0 comentaris\nEl Partit Popular i Ciudadanos han vetat una declaració del Consell de Mallorca favorable a Josep M. Llompart i a tot el que ens llegà, en consonància amb el seu «any» que commemoram el 2018. Segons ells, rere aquesta iniciativa s’hi amaga una declaració «molt política», expressió que, en puritat, no vol dir res -i molt menys de dolent- però que per a ells significa que s’hi amaga el verí de la dolentia, una doble intenció intolerable o el llombrígol del dimoni cucarell. Res de nou, per desgràcia.\nI tanmateix Llompart també és seu, també els pertany per molt que en vulguin renegar per raons «molt polítiques». Tot allò que ens descobrí i que ens ensenyà amb una paciència semblant a la de Job, ells, els seus afiliats i simpatitzants, ho reberen i ho continuen rebent com tothom; i els serví i els serveix per conèixer-se, per conèixer i reconèixer la nostra literatura, els nostres autors, per molt que ara els vulguin ignorar o silenciar. És així de senzill: no poden menysprear Llompart perquè el coneixen i saben prou bé la feinota feixuga (te tenc ben present, Bartomeu Fiol) que va fer no per ell, sinó per nosaltres, per la salut del poble que compartim. I per això renegar de Llompart pot voler significar renegar del país.\nÉs de caixó que el Partit Popular i Ciudadanos s’equivoquen i estaria molt bé que rectificassin: per Llompart, sens dubte, per reconèixer tot el que construí a força de perseverança, rigor i excel·lència; i també per aquestes terres voltades de mar: mirar part damunt les línies ideològiques per poder abastar tota l’extensió dels nostres dominis és tan necessari com exigible a l’hora de posar peu fiter i traçar camins de futur. I ja que hi som, també estaria bé que uns i altres abandonassin d’una vegada per totes l’estultícia que proposen i pretenen imposar; i que deixin de perseguir la llengua catalana -que és la nostra- propugnant el seu esquarterament, i de desfer -amb un delit indissimulable- el poc país que tenim.\nS’imposa la rectificació, però tant el Partit Popular com Ciudadanos frueixen amb altres imposicions.


11 abril 2021 18:03\n#NoVagiPerDit | 20 octubre 2018\nDiversos diaris digitals han explicat un incident que té com a protagonista principal el president del partit polític Ciudadanos, Albert Rivera.\nL'incident s'hauria produït a l'aeroport d'El Prat, el passat 7 d’octubre.\nQuan Rivera va passar el control de seguretat de l’aeroport, en passar sota l’arc, la màquina va decidir que tocava fer un control aleatori.\nJust en aquest moment, els escortes del polític unionista varen impedir als agents de seguretat privada de l'aeroport fessin la seva feina. Els membres de seguretat de Rivera varen negar-se a què el polític passàs la 'prova de traces' que serveix per trobar a la maleta, la roba i la pell del viatger restes de droga o material explosiu.\nQuan falla la justicia, els malfactors s'en surten ben parats. I dic malfactors, quan la paraula que s'en pot deduïr seria la de "pressumpte" delinqüent doncs si vol evitar un escorcoll és perque no té la consciencia tranquila. Jo, quan passo controls d'aeroports, carreteres o qualsevol vigilancia, és quan em sento més segur...si fan la seva feina ben feta, és clar, i no pas com en aquest cas de favoritisme o nepotisme que segons que sembla ja no és la primera vegada que ho fa aquest mateix personatge.\nPer Primo de Rivera, fa mes de 2 anys\n"Pa xulo yoóóó i mis gorilas"\nUs imaginau aquest impresentable neofalangista governant amb el nas arran de taula?\nDiuen que tots som iguals a davant la llei o les normes legals, però això és un tòpic contínuament desmentit per la realitat. No crec que siguin molts els qui de veres s'ho creguin.


La campanya #demataroatoquio ja ha iniciat el seu viatge | Esportiu Maresme\nEn total més de 13.000 alumnes de vint-i-vuit escoles de Mataró, participaran en la suma de quilòmetres organitzada pel Grup de Treball de Professors d’Educació Física i el Consell Esportiu del Maresme, amb el suport de l’Ajuntament de Mataró i del Pla Educatiu d’Entorn. Aquesta iniciativa, portarà “virtualment” fins a Tòquio a la waterpolista del CN Mataró Marta Bach, que participarà en els JJOO amb la selecció espanyola de waterpolo.\nLa campanya va arrencar amb una simpàtica cerimònia d’inauguració en què va participar la padrina d’aquesta iniciativa, la famosa waterpolista del CN Mataró Marta Bach\nDimarts 13 d’abril vàrem iniciar el camí cap a Tòquio. Les quatre primeres escoles (IE Mar Mediterrania, Germanes Bertomeu, Meritxell, i l’Institut Thos i Codina) van rebre el testimoni en forma de Laia l’arquera organitzant vertaderes cerimònies d’entrega on hi participaven els alumnes, directors i professors de les escoles i autoritats i representants del Consell Esportiu i l’Ajuntament de Mataró. En aquest sentit des de la Regidoria d’Esports de l’Ajuntament de Mataró, es vol remarcar la importància que ha de tenir l’esport en el procés educatiu dels nens i nenes de les escoles i instituts.\nEls col·legis participants van realitzar una cerimònia d’inauguració\nAquests quatre actes van ser el punt de sortida de gairebé dos mesos d’activitat esportiva, amb la recerca d’un objectiu comú: la visualització de l’educació física i la importància de l’esport i l’activitat física a la nostra societat i, més encara, en temps de pandèmia.\nDurant set setmanes, les “Laies” aniran passant d’una escola a una altra, sumant quilòmetres fins arribar a l’objectiu dels més de 10.000 que separen Mataró de Tòquio\nDurant set setmanes, les “Laies” aniran passant d’una escola a una altra, sumant quilòmetres fins arribar a l’objectiu dels més de 10.000 que separen Mataró de Tòquio.\nA més de les activitats que serveixin per sumar quilòmetres, durant el transcurs de l’aventura els participants hauran de descobrir una mica més tot el que envolta els Jocs Olímpics indagant i responent a preguntes que es compartiran a través de les xarxes socials del Consell Esportiu del Maresme (ce_maresme).\nMarta Bach, a l’esquerra, és la padrina d’aquesta campanya\nDes del Consell volem destacar l’enorme implicació dels professors i professores del grup de treball així com de la resta d’escoles i professorat de Mataró que s’han sumat a la campanya. La col•laboració entre el Pla Educatiu d’Entorn, l’Ajuntament i el Consell Esportiu del Maresme és una molt bona notícia per a tots.\nSeguim cap a Tòquio!!!


A peu i en bicicleta | Penedes Turisme\nDescobrir el Penedès caminant o en bicicleta és possiblement la millor manera d’entendre la immensitat i els contrastos del territori.\nLa geografia del Penedès fa que sigui un territori accessible i amable per a la pràctica del senderisme i el ciclisme. Per això, s’han dissenyat diverses rutes per a cada modalitat i per cadascun dels ritmes. Descobrir el Penedès a peu o en bicicleta és una manera de recórrer la immensitat dels seus paisatges i contrastos. Cada època de l’any és una sortida diferent! Només cal que escullis com vols que sigui la ruta, si a peu, en gravel, en bici elèctrica o slow bike i t’oferirem un munt d’opcions segons les teves preferències. A més, comptem amb la col·laboració d’establiments i empreses que us ajudaran en tot el que necessiteu.\nActivitats a peu i en bicicleta\nDescobriu les nostres rutes a Wikiloc i Bikemap\nRutes Wikiloc Penedès Turisme\nEl Camí del Vi és un sender per a tota la família, amb 8 estacions que parlen sobre el pas del temps\nFins a 43 km de ruta familiar que combinen natura i cultura: pèlags, fonts i boscos de ribera, conviuen amb edificis modernistes, esglésies, molins i castells.\nEn els nostres perfils de Wikiloc i Bikemap hi trobareu rutes senyalitzades, els seus tracks i l' informació d'interès necessària. Totes les rutes proposades tenen garantia en el seu traçat i manteniment per gaudir d'una bona experiència al Penedès.\nRutes Wikiloc Rutes bikemap


Conveni entre l’Associació Alba i la UE Tàrrega per fomentar la inclusió en el món del futbol – Comarques de Ponent\nConveni entre l’Associació Alba i la UE Tàrrega per fomentar la inclusió en el món del futbol\nL’Associació Alba de Tàrrega i la UE Tàrrega han arribat a un acord de col·laboració que permetrà que usuaris d’Alba puguin participar d’una manera més activa en diferents activitats del club esportiu de la capital de l’Urgell.\nDes de fa uns anys l’entitat aposta per obrir-se al territori i treballar en xarxa i per això, vetlla per establir acords de col·laboració i convenis amb altres entitats del tercer sector, associacions culturals, esportives, etc. L’objectiu també és permetre la inclusió de persones amb capacitats diferents en diversos teixits de la societat i sortir cada vega més del centre i obrir-se a la ciutadania.\nEl president de la UE Tàrrega, Joan Amorós, explica: “Fa temps que teníem ganes d’obrir-nos a les entitats socials de Tàrrega i per això, hem decidit començar amb l’Associació Alba. Estem molt contents d’aquest acord perquè ens enriquirà a tots dos cobrint algunes necessitats que teníem a través de la col·laboració i el suport mutu”.\nUna de les primeres iniciatives arran del conveni ha estat la creació d’un grup d’animació en format “batukada” per animar la Unió Esportiva en els seus partits de casa. Aquesta és treballarà des del projecte “Fil musical” que desenvolupa l’Associació Alba i que potencia les capacitats musicals de les persones del centre.\nDes d’Alba s’ha trobat molt interessant aquest escenari per treballar també en l’eradicació dels insults que moltes vegades es profereixen als camps de futbol amb connotacions negatives cap a persones amb altres capacitats; “serà interessant veure la reacció del públic quan vegin que membres de l’associació també venen amb normalitat a animar a la UE Tàrrega” explica la responsable de comunicació, Anna Homs.\nD’altra banda, l’Associació Alba acollirà mitjançant voluntariat a algun jove amb risc d’exclusió social que forma part del club targarí, per facilitar també la seva integració.


Balears crearà pisos intergeneracionals a Palma - Diari Jornada\nLa majoria de pisos aniran destinats a gent gran\nEstan prevists per gent gran, però també n'hi haurà de reservats per joves que vulguin tenir cura dels majors\nBalears crearà pisos intergeneracionals a Palma\n| 21 de set, 2018 - 13:38\nEl Govern balear edificarà 57 habitatges tutelats i un centre de dia al carrer Cuba, de Palma. Són pisos prevists per gent gran, tot i que es preveu destinar una part a joves que cursin estudis relacionats amb la tercera edat o que vulguin tenir cura dels veïns majors. L'objectiu és fomentar la convivència intergeneracional.\nEls habitatges tindran entre 40 i 50 metres quadrats, d'un i dos dormitoris. A la planta baixa s'habilitaran zones comunes. Hi haurà menjador, servei de fisioteràpia i una sala multiusos.\nLes noves promocions previstes pel Govern a Palma suposaran, en total, la construcció de 140 habitatges públics, amb una inversió de 17,2 milions d'euros. S'emmarquen dins el Pla d'Habitatge 2017-2020.


Apunt Menorca L'OCIM presenta l'òpera 'Dido i Enees' | Apunt Menorca\nL’OCIM presenta l’òpera Dido i Enees\nCosta d¡en Deià, 40\nEl Teatre Principal de Maó acollirà el 14 d’octubre la representació de l’òpera ‘Dido i Enees’, la producció de tardor de l’Orquestra de Cambra Illa de Menorca.\n‘Dido i Enees’ és una òpera en tres actes del compositor Henry Purcell i llibret del dramaturg i poeta Nahum Tate, composta cap al 1688. És una de les òperes més importants del barroc, i és considerada com la primera òpera nacional anglesa.\nL’obra està basada en l’Eneida de Virgili, i narra la tràgica història d’amor entre Dido, reina de Cartago, i Enees, l’heroic guerrer troià. Després de la guerra de Troia, Enees naufraga a les costes de Cartago i s’enamora de Dido. Però el destí d’Enees és fundar Roma, la nova Troia, i els déus l’adverteixen que ha de partir. Dido, que no pot viure sense el seu amor, es deixa morir, en un dramàtic final.\nL’òpera comptarà amb la direcció de Pere Lluís Biosca, i a més de l’OCIM hi participaran el Cor ‘Francesc Valls’ de la Catedral de Barcelona i els intèrprets Anna Tobella, Joan Garcia Gomà i Laia Frigolé.\nPer estar al dia de la programació del Teatre Principal de Maó feu clic aquí o bé entreu a la seva pàgina web.\nFotografia: Cor de Cambra Francesc Valls, per Marc Castañé.\ndido i enees OCIM òpera teatre principal de maó


HAMBURGUESA AMB COR DE CEPS\nde setembre 25, 2014\nDesprès de les vacances i d’una petita intervenció quirúrgica, arranquen de nou el bloc amb moltes ganes i propostes noves. Desitjo que us agradin. Us hi espero !\n150 g de carn de vedella\n2 talls prims de cansalada virada fresca\n2 panets de cervesa negra de PANES CREATIVOS d’en DANIEL JORDÁ\nPER EL COR DE CEPS\nPosem a rehidratar els ceps, quan els tinguem els escorrem i en reservem l’aigua.\nPosem a rehidratar la gelatina neutra.\nTallem els ceps a trossets, els saltem amb una mica d’oli, salpebrem i aboquem al got de la batedora afegim unes gotes de l’aigua que tenim reservada i triturem fins que ens quedin molt fins. Els tornem a posar a la paella amb la gelatina, remenem molt bé fins que la tinguem ben incorporada.\nAmb aquest preparat omplim una glaçonera i la portem al congelador. Un cop congelat ja tenim els cors de ceps per unes quantes hamburgueses. És important embolicar la glaçonera ja congelada amb paper film perquè no es facin cristalls de gel sobre els glasons de ceps.\nQuan comprem les carns per les hamburgueses, demanem que ens les trinxin totes a l’hora.\nPer preparar a casa les hamburgueses, dividim la carn en quatre parts, a un plat en posem una part, l’aplanem amb la mà, posem a sobre dos glaçons de ceps una mica remuntats i tapem amb un altra part de la carn, procurant que els glaçons quedin completament tapats.\nCourem l’hamburguesa com tinguem costum de fer-la. La posem sobre el panet i bon profit.\nRecomano no posar-hi formatge ni cap tipus de salsa, perquè ja la porta.\nEtiquetes de comentaris: Bolets porc vedella\nEva 25 de setembre de 2014, a les 18:15\nUauuu què original i què bo amb aquest cor tan sorprenent!! els panets són boníssims, que ja els he provat, així que en global una hamburguesa genial! espero que estiguis del tot recuperada, un petonet!\nsandra/ josemaria 25 de setembre de 2014, a les 19:23\nhummmmmmmmmmmm que imatge mes bona\nles receptes que m'agraden 25 de setembre de 2014, a les 23:54\nUna hamburguesa ben original, ha de ser ben bona amb aquest cor de ceps! Espero que ja estiguis perfectament guapa, una abracada!\nGemma 26 de setembre de 2014, a les 4:42\nQuuina passada! És com un coulant d'hamburguesa amb ceps... Recepta apuntadíssima!\nEspero que l'operació no fos res greu i que ja estiguis recuperada del tot. Una abraçada ben forta!!!!\nEl pare 26 de setembre de 2014, a les 8:38\nDesitjo que estiguis del tot recuperada, sembla que sí, que vens amb força.\nEl plat és originalíssim però jo no puc amb la gelatina. No sé com quedaria amb els ceps al cor de la carn picada. Faré alguna prova.\nUnknown 26 de setembre de 2014, a les 12:33\nDoncs benvinguda i espero que estiguis recuperada. I per aquí i continuarem, la proposta d'avui és de festa major\nmercè 26 de setembre de 2014, a les 14:45\nAixò no és un entrepà...és una TEMPTACIÓ!\nEspero estiguis del tot recuperada!, cuida't i deixa't cuidar!!!\nangels 26 de setembre de 2014, a les 15:01\nEspero que estiguis del tot recuperada, i per començar vaja recepta ens has portat es per prendre nota. Una abraçada\nMònica Tarradellas 29 de setembre de 2014, a les 22:05\nOstres..aquest cor glaçat és un gran invent...! Ben tornada i espero que totalment recuperada! Petons!\nCoses de Llàbiro 30 de setembre de 2014, a les 14:03\nEspero que no hagi estat res la intervenció.\nquina manera més original de farcir-les.\nJudith 6 d’octubre de 2014, a les 20:49\nostres, espero que tot estigui bé!!!! moltíssimes gràcies per participar guapa. Molts petonets!!!!!!\nSAQUETS AMB ROVELLONS I LLAGOSTINS


Centennial Olympic Stadium - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nantic estadi d'Atlanta, Estats Units\nL'Estadi Olímpic d'Atlanta o Centennial Olympic Stadium (en català: "Estadi Olímpic del Centenari") fou un estadi olímpic situat a la ciutat d'Atlanta (Geòrgia, Estats Units d'Amèrica) que fou l'epicentre dels actes dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta.\n27 agost 1996\n207 milions de $\n33° 44′ 08″ N, 84° 23′ 22″ O / 33.7356°N,84.3894°O / 33.7356; -84.3894Coord.: 33° 44′ 08″ N, 84° 23′ 22″ O / 33.7356°N,84.3894°O / 33.7356; -84.3894\nComitè Organitzador Atlanta 1996\nLa construcció de l'estadi va iniciar-se l'any 1993, tres anys després de ser concedida a la ciutat d'Atlanta l'organització dels Jocs Olímpics de 1996, mitjançant la donació d'importants sumes de diners per part de mans privades. L'estadi fou ignaugurat el 19 de juliol de 1996 per la realització de la Cerimònia d'obertura dels Jocs Olímpics, sent utilitzat a més per a les proves d'atletisme i la Cerimònia de clausura. Posteriorment l'estadi també fou utilitzat durant la realització dels Jocs Paralímpics d'estiu de 1996 celebrats a la mateixa ciutat.\nDurant la setmana de durada del programa d'atletisme en els Jocs Olímpics, l'estadi veié com el canadenc Donovan Bailey va guanyar els 100 m establint un nou rècord del món (9,84 s). Michael Johnson aconseguí guanyar la medalla d'or en els 200 i 400 m, un fet que també aconseguí la francesa Marie-José Perec. Així mateix Carl Lewis va guanyar el seu quart títol olímpic en la prova de salt de llargada, esdevenint el segon atleta, després del llançador de disc nord-americà Al Oerter, en aconseguir guanyar el mateix esdeveniment en quatre Jocs consecutius.\nDesprés de la cerimònia de cloenda dels Jocs Paralímpics d'estiu de 1996 l'estadi va ser oficialment cedit a l'equip de beisbol Atlanta Braves, propietat de Ted Turner. Turner, que havia accedit a pagar aproximadament 170 milions de dòlars dels 207 milions que costà l'estadi, decidí reconvertir l'estadi atlètic en un estadi de beisbol per al seu equip. En aquell moments es considerà que la ciutat d'Atlanta no podia mantenir un estadi amb una capacitat tan gran, ja que quatre anys abans s'havia ignaugurat el Georgia Dome amb una capacitat per a 71.000 espectadors.\nEl gol sud-oest de l'estadi va ser reconstruït i configurat per a donar cabuda al beisbol i, per tant, es millorà també la visió dels seients. La pista d'atletisme fou eliminada i es va enderrocar el gol nord de l'estadi, deixant la seva capacitat actual en 49.000 seients, passant a denominar-se Turner Field.\n↑ (anglès) At Close of Games, Braves Will Move Into Olympic Stadium\nVista aèria de l'Estadi Olímpic\n(anglès) Plànol del Turner Field\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Centennial_Olympic_Stadium&oldid=30078362»\nDarrera modificació: 22 abr 2022 a les 14:14\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 abr 2022 a les 14:14.


Desembre de 2017 – No cal que en facis gaire cas\nSe’ns acaba l’any. Un any per oblidar, o un any per retenir a la memòria? Ara mateix, no sabria definir-me. Sigui com sigui, aquest any que se’ns en va per sempre no ha estat un any qualsevol, ni de bon tros. Han passat moltes coses, massa coses, fins i tot, que segurament no calien, però que aquí estan. Les cròniques periodístiques ens oferiran extensos i acurats resums d’aquests 365 dies que tanquem. Cadascú de nosaltres en farem la lectura que ens vingui de gust i decidirem què val la pena oblidar per sempre i què cal afegir al nostre particular equipatge.\nÉs inevitable, un dia com avui, mirar enrere i provar de fer balanç. Una persona particularment optimista, ahir em comentava que el millor és pensar en qüestions puntuals que ens han aportat felicitat aquests darrers 12 mesos: un llibre, una pel·lícula, un viatge, una trobada, una cançó, una decisió, una notícia inesperada, una descoberta, una conversa, una il·lusió, alguna cosa que hem comprat, un regal… i com més ampli sigui el ventall d’elements de la nostra vida que puguem identificar, millor serà el record d’aquest 2017. No és mal antídot contra la tristesa i els moments dolents. Identificar i reconèixer les coses bones ens fa valorar el que realment hem viscut.\nEn qualsevol cas, el que sembla més evident és que aquest any que s’acaba ha estat un any de transició, de pas d’una determinada realitat a una altra. Caldrà veure què n’he après de tot un seguit de moments duríssims, i també de tota una pila de sentiments de superació, perquè l’equilibri entre uns i altres dibuixarà el futur.\nPassi-ho bé, 2017. Jo em quedo amb el meu balanç particular, gens original segurament, però meu, amb les seves ombres i amb les seves llums, amb les seves incerteses, amb les seves pors inclús, i també amb la seguretat que demà serà un altre dia, que res no haurà acabat i que encara queda molt per viure i molt per descobrir. Tant, que a hores d’ara no puc ni imaginar-m’ho. I aquesta, en el fons, és la gràcia.\nVenen setmanes intenses. Cal convocar el Parlament i constituir Govern. Això que en qualsevol altre moment no seria gaire més que una simple qüestió de tràmit, vistos els resultats electorals, esdevé tot un laberint farcit de trampes, a hores d’ara.\nNo ens enganyem, estem encarant una reconstrucció institucional i nacional gairebé de postguerra. L’Estat, en un parell de mesos, ha llençat tota la seva artilleria contra el país i ha fet un mal enorme a totes les estructures que han sustentat la nostra societat de les darreres dècades. El proper govern haurà de tenir com a prioritat recuperar massa coses: la representació exterior, la llibertat dels mestres per poder educar, uns mitjans de comunicació amenaçats i escanyats econòmicament, el teixit cultural ofegat per reclamacions d’impostos, una capacitat legislativa trinxada sistemàticament al Tribunal Constitucional, la seguretat personal dels ciutadans i de la seva capacitat d’expressió pública, el control financer…\nUn panorama certament dramàtic, ben mirat. Per tant, caldrà deixar de somiar truites, o repúbliques, una temporada i centrar-se a refer tant de mal. Qüestió de prioritats, simplement. I ja que caldrà desenrunar i reconstruir sistemàticament, potser és el moment de fer-ho amb mentalitat nova, amb mentalitat de futur, amb mentalitat republicana, si voleu. Però per això caldran unes institucions (Parlament, Govern i Presidència) que no hagin d’actuar emmanillades i sotmeses al caprici d’uns fiscals i d’uns jutges que, des de la més absoluta imparcialitat política, les poden citar o empresonar en els moments més crítics de la legislatura. I això voldrà dir molts sacrificis personals, però també molta generositat i molta intel·ligència.\nTenim per davant uns anys en què el pragmatisme més absolut haurà d’impregnar tota l’activitat política, si ens en volem sortir. La fúria de l’Estat Espanyol s’ha manifestat amb contundència, arrasant tot el que ha trobat al seu pas, tant persones com institucions. Podem seguir amb una mirada curta, partidista i idealista i provar d’avançar amb el lliri a la mà, o bé podem agafar els prismàtic dels futur i començar, des de les runes autonòmiques que tenim, a construir un demà, amb respostes polítiques i socials contundents, i assegurant cada pas que fem. La gent del carrer s’ha guanyat el dret a un futur digne. No ho oblideu: qüestió de prioritats i de pragmatisme. Política de postguerra en estat pur.\nHi ha discussions a les quals no caldria prendre part, i debats que no val la pena ni encetar. De fet, discutir sobre estupideses és, gairebé per definició, estúpid. D’altra banda, hi ha debats i propostes suposadament nous, que no són altra cosa que repeticions d’estupideses passades, degudament passades pel vernís d’una suposada modernitat, si fa no fa com les pròpies persones que les promouen.\nDe fet, he estat pensant si valia la pena o no dedicar-li uns minuts a l’absurda proposta de Ciutadans que porta un nom encara més absurd: Tabàrnia. Ben mirat, el propi nom de la cosa ja diu molt de la intel·ligència de qui hi ha al darrere. En comparació amb aquest nom, la cèlebre Freedonia de la pel·lícula dels germans Marx resulta absolutament coherent i encertada. Pel·lícula més que recomanable, per cert.\nJa he dit al començament que entrar en debats estúpids és propi d’estúpids, així és que només em remetre a un text que vaig trobar ahir i que parla amb prou claredat d’on ve aquesta idea de fractura. Molta gent de Lleida, aquestes idees peregrines ja les coneixem i ja les vam patir en el seu moment, així és que ja n’estem vacunats. Per cert, proveu de buscar l’ideari de Falange, l’original, el de José Antonio, i actualitzeu quatre detalls que immediatament detectareu i potser tindreu una aproximació molt exacta al programa electoral que han bastit aquells que van néixer només per combatre el català i que ara s’empesquen divisions territorials tan imaginatives.\nÉs molt dur perdre, però molt més dur encara és no saber perdre. I això ho saben a Tabàrnia o a la taverna. Tema tancat.\nCom cada Nadal, tinguem ben presents aquells que ja no hi són. I avui, també, aquells que no hi poden ser.\nPau a cada casa, on la gent de bona voluntat es reunirà, d’una manera o altra, amb els seus, senzillament per ser feliç, perquè la pau, l’amor i la felicitat no saben de distàncies ni de barreres.\nAquesta nit, Nit de Nadal. Bon moment per obrir la capsa màgica de les nostres tradicions, més o menys adaptades als temps que corren, però sempre tradicions, al capdavall i, per tant, part de nosaltres mateixos i de la nostra manera de ser i de pensar.\nAquest vespre tornaran els tions, i com cada any cagaran torrons, arengades, o telèfons mòbils, qui ho sap. Els temps canvien i es veu que la digestió de les soques també. Sigui com sigui, a no poques llars del país se sentirà la tonada d’aquella vella cançoneta que acompanya els cops de bastó -aquests, ben innocents i sense efectes físics, més enllà de la fartera de llaminadures, en el pitjor dels casos- i retrobarem la nostra infantesa, o la dels nostres fills, en aquells racons agradables de la memòria.\nDiuen que l’origen d’això de fer cagar el tió s’ha de buscar en les ofrenes gastronòmiques als ancestres que aquesta nit, si fa no fa la del solstici d’hivern, visitaven els seus parents vius, atrets pel foc i pel fum de les llars i prenien la part espiritual dels aliments que se’ls oferien, deixant l’altra part, la comestible, per als descendents, especialment per als nens. Aquelles llars de foc i aquelles soques, després de segles de cultures diverses, han esdevingut la nostra manera de fer actual. En qualsevol cas, sempre és convenient mantenir un vincle d’unió amb aquells que ja no hi són, i compartir amb ells, d’alguna manera, taula i festa.\nPassem una bona nit de Nadal i gaudim-ne tant com puguem, també, en record d’aquells que no ho podran fer, i prou que voldrien.\nAra sí que sí, entrem en el vertigen nadalenc. Enguany, cap de setmana llarg de preparatius, de llistes, de fred, de retrobaments, d’absències, de records i de projectes. És el que tenen aquests dies i, d’una manera o altra, a consciència o d’esme, som força fidels a les tradicions. Què en pensaríem, de nosaltres mateixos, si no en fóssim?\nSempre és curiós comprovar que aquestes festes estimulen la memòria, molt més enllà fins i tot dels neguits i les preses del present més immediat, i tirem de records antics, inclús de records oblidats durant l’any i que, qui sap per què, aforen puntuals en determinades ocasions. Aleshores ens sabem part de la nostra història, del nostre passat, i això ens fa sentir bé, potser perquè ens adonem que mai no estem sols i que som com som perquè no podem ser de cap altra manera. Algú dirà que és la màgia del Nadal, igual com els bons sentiments i els desigs potser efímers, però sempre sincers, de pau i felicitat. No ho sé, però val la pena gaudir-ne i deixar-se portar.\nTapem-nos que sembla que farà fred i encarem aquests quatre dies diferents, intensos i especials, en companyia dels nostres, tant físicament com en la memòria i, quan seiem a taula, siguem capaços, ni que només sigui per unes hores, de tastar i gaudir la serenitat i la calma que ens transmeten les tonades lentes i senzilles de qualsevol d’aquelles inevitables i tradicionals nadales que, de ben segur, també es deixaran sentir aquests dies.\nPosted by joanjo at 7:59


Pis de 68m² en lloguer a Escaldes, Andorra\nPis Llogat/ada Disponible a partir del 1 de juny 2021\nPis totalment reformat de 2 dormitoris, amb sol i vistes lloguer a Escaldes-Engordany.\nMeravellós pis a estrenar de 65 m² i estupendes vistes a una zona molt tranquil·la. Se situa a la zona d'Escaldes, amb vistes a tot Andorra.\nAccedim per l'entrada, on un passadís condueix a la zona de el dia i d'altra banda, a la zona de nit.\nA la zona de dia, es troba el saló-menjador amb una cuina independent, moblada i equipada amb els electrodomèstics bàsics: placa d'inducció, forn, campana i termo.\nAl distribuïdor, disposem d'un bany complet amb plat de dutxa que dóna servei a tots dos dormitoris.\nLa zona de descans queda composta per dos dormitoris dobles, amb armaris encastats.\nArmaris encastats a les estades de descans. Cuina tancada i equipada amb: Placa d'inducció Balay, campana extractora Teka. Finestres amb doble vidre. Llums Led a tot el pis\nBanys complet amb plat de dutxa i moble amb dues aixetes Hansgrohe i wc Durawit, també consta de pre-instal·lació rentadora-assecadora.\nSaló-menjador amb cuina independent equipada amb els electrodomèstics bàsics\nSituat en una de les zones més cèntriques i assolellades de la parròquia d'Escaldes-Engordany. Ofereix proximitat a tots tipus de serveis, entre ells, comerços, escoles, etc.\nPis de 62m² en lloguer a Andorra la Vella, Andorra


Recull de premsa de la FECC » EL PUNT AVUI- El govern duplica la inversió en el lleure d’aquest estiu\n« DIARI DE L’EDUCACIÓ- Les beques pels casals i colònies dels infants vulnerables es quadripliquen\nARA- Una escola de les Franqueses del Vallès es nega a obrir al juny: “No volem l’escola de la por” »\nEL PUNT AVUI- El govern duplica la inversió en el lleure d’aquest estiu\nEls nous requeriments de seguretat i l’augment de les dificultats econòmiques per a moltes famílies han motivat l’increment de la inversió que la Generalitat farà aquest estiu en el lleure educatiu, que passarà dels cinc milions de l’any passat als 11 d’aquest any. Així ho va anunciar ahir el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, que va presentar el pla del lleure educatiu 2020 després d’una trobada amb representants del món local, l’esportiu, les entitats del lleure educatiu, la infància i l’adolescència i els departaments d’Educació i Salut de la Generalitat a la Taula de Governança de l’Educació en el Lleure.\nLa Generalitat tenia previst invertir, abans de la crisi sanitària, cinc milions en casals i colònies. L’increment està motivat, en bona part, perquè s’ha quadruplicat l’import previst per a beques, dels 1,15 milions de l’any passat als 4,65 d’aquest any. La previsió és que se’n beneficiïn 40.000 infants i joves, i els ajuts oscil·laran entre els 80 euros per als casals i els 100 euros per a les colònies –l’any passat van participar 485.000 infants i joves en 9.800 activitats de lleure d’estiu a tot Catalunya–. El departament que presideix El Homrani destinarà un milió d’euros per ajudar a implantar les mesures de seguretat que s’hauran de seguir aquest estiu, i aquests diners serviran per finançar la compra de mascaretes, guants i gels hidroalcohòlics per als monitors i professionals. També serviran per comprar material per a les activitats, que s’hauran de realitzar en grups de deu participants per cada monitor i amb distància de seguretat de dos metres.


Boots: amb xocolata és més econòmic « pintant...\n« 36 activitats prohibides al Shabbat\nMenjars: Marmite »\nBoots: amb xocolata és més econòmic\nFa mesos vaig estar a l’aeroport de Dublín. Els sandvitxos que hi havia a la zona on estava eren molt cars… però havia vist un Boots uns 7 minuts caminant de la zona on esperava l’avió i vaig pensar en anar-hi, solen ser econòmics. A Londres hi ha molts Boots i solen tenir bons preus o ofertes interessants. És, en teoria, una para-farmàcia, però tenen bàsicament de tot.\nVaig anar i vaig comprar uns sandvitxos, amanida… i pensava si havia de comprar xocolata o no. Vaig pensar que no calia sempre comprar xocolata, que ja en compraria un altre dia. Quan estava pagant el noi em va dir que si agafar una xocolata (de fet la que pensava comprar) em sortiria tot més econòmic.\nI sí, era correcte. Sense la xocolata valia 10 € però amb la xocolata valia 9 €! Hi ha ofertes ben curioses! (de casualitat havia agafat un parell de coses que amb la xocolata baixaven el preu per una oferta).\nHo vaig trobar curiòs… i me’n vaig alegrar!\ngener 15th, 2011 | Category: curiositats


Nova etapa TAP\nEl mes de juny de 2008 es va donar per finalitzat el periode de prestació laboral de la primera promoció de Tècnics d'Animació del Patrimoni Cultural Local. L'1 de gener següent començava a treballar, en el marc d'aquest pla d'ocupació coordinat des de l'Oficina de Patrimoni Cultural de la Diputació de Barcelona amb el suport del Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya i el Fons Social Europeu, un altre grup de 25 joves professionals amb destí als museus de la Xarxa de Museus Locals de la Província de Barcelona.\nDonem per tancat, doncs, aquest bloc, en el que no es publicaran més notícies, i us convidem a visitar el bloc de la segona promoció de TAPs, en funcionament des del passat 15 de desembre.\nPublicat per Guillem OPC a 12:19\nPublicat per Carme Comas a 9:18 3 comentaris:\nDins de la llarga llista d’activitats de la 13a Setmana de la Ciència a Catalunya (SC’08), que enguany commemora el 2008 com a l’Any Internacional del Planeta Terra, el Museu Municipal de Montcada s’ha inclòs en la programació amb la conferència "L'explosió del Cambrià: l'origen dels animals" .\nLa ponència estarà a càrrec del doctor en bioquímica Xavier Fernández i Busquets, qui presentarà els darrers resultats de la recerca que se porta a terme a l’Institut de Bioenginyeria de Catalunya envers aquest tema tant atractiu com és el desenvolupament de tota la gama de patrons animals coneguts a partir d’organismes unicel·lulars durant el Càmbric, un període de temps molt breu.\nD’aquesta manera, L’Associació d’Amics del Museu de Montcada ha promogut la participació del Museu a la Setmana de la Ciència a Catalunya, una intervenció amb la qual desitja involucrar al poble en el camp de l’experiència científica.\nDins de la seva habitual línea didàctica, el Museu adreça aquesta conferència al gran públic, amb la fi de recordar-ne també part de la seva col·lecció paleontològica relacionada amb el territori vallesà.\nAquesta xerrada tindrà lloc al Museu Municipal de Montcada, el dimecres 19 de novembre a les 19h.\nPublicat per Tania Galán MUSEU MONTCADA a 9:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: actes, calaix de sastre, ciència, conferències, paleontologia, setmana ciència\nPublicat per Carme Comas a 12:51 1 comentari:\nA les armes Colomencs!!!\nSota aquest lema, Santa Coloma de Gramenet es prepara per a la celebració del bicentenari de la Guerra del Francès. Amb una planificació trimestral on es duran a terme tres actes commemoratius que recrearan la història que a finals de 1808 tingué lloc a les nostres terres.\n11 Octubre 2008: Recreació de la invasió de les tropes franceses a la ciutat de Santa Coloma de Gramenet. Acte commemoratiu on les colles de trabucaires de Santa Coloma, Gràcia i Badalona, junt amb el grup de teatre La Colmena i amb la col·laboració del Museu Torre Balldovina, recorreran els carrers del nucli antic de la ciutat, recreant la batalla que tingué lloc a la ciutat el dia 22 de setembre quan les tropes franceses envaïren el territori.\n9 Novembre 2008: Visita guiada a l'antiga ubicació del campament de miquelets de Sant Jeroni de la Murtra i voltants. Recreació de la batalla de Sant Jeroni.\n14 Desembre 2008: Inauguració de l'exposició temporal "Del raïm a la pólvora. Fets de la Guerra del Francès a Santa Coloma de Gramenet" on a través del context d'una guerra es donarà a conèixer la situació de la Santa Coloma de principis del segle XIX. L'exposició, dividida en vuit mòduls, tractarà des del punt de vista històric els fets que desencadenaren la Guerra del Francès, la importància de Santa Coloma de Gramenet dins del context de la resistència i la seva situació al 1800, els bàndols que hi lluitaren i les narracions de testimonis de l'època tals com: Jaume Galobardes, el Baró de Maldà, el General Milans del Bosch i el General Saint Cyr.\nPublicat per Alba - Museu Santa Coloma a 9:26 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: actes, activitats familiars, exposicions temporals, patrimoni local, visita dinamitzada\nDel 28 al 31 d’octubre tindrà lloc Interacció 2008, que organitza l'Àrea de Cultura de la Diputació de Barcelona. La temàtica de les jornades gira enguany entorn dels fenòmens de la diversitat i la interculturalitat, un tema molt intereassant per als TAPs i, per extrensió, per a totes aquelles persones vinculades al món dels museus, locals o no.\nPodeu inscriure-us i trobar més informació sobre aquestes jornades i el programa complert a http://www.diba.cat/jornades/interaccio.\nLes sessions tindran lloc al Centre d'Estudis i Recursos Culturals, carrer Montalegre 7 de Barcelona.\nPublicat per Guillem OPC a 11:09 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: actes, conferències, interculturalitat, patrimoni local\nCerdanyola al 1934\nPer no perdre el costum d'informar-vos a través d'unes breus línies en el nostre blog, i amb la voluntat de donar-li una continuïtat que no hauria de perdre, us convido a fer un viatge en el temps i assistir a l'itinerari teatralitzat que tindrà lloc el divendres dia 11 de juliol, de les 22h a les 23.30h, pels carrers de Cerdanyola.\nLa sortida es farà des de la Biblioteca ca n'Altimira (al costat de la RENFE Cerdanyola) i el preu és de 3,30 euros.\nJo hi vaig assistir el passat divendres i va estar molt bé. Sense perdre mai el rigor històric, es fa un recorregut per la història i pels testimonis arquitectònics més significatius que resten a la vila a través de la visió de dos personatges de classes socials diferents: en Maurici Soler, estiuejant de Barcelona; i la Conxita, noia del poble que treballa com a minyona.\nSi en teniu l'oportunitat, us recomano que us hi apropeu, ja que passareu una bona estona gaudint de la interpretació dels dos actors que van interactuant amb el públic alhora que ens fan un retrat força real de l'època. Acabareu la nit amb una copa de cava als fantàstics jardins del Museu Ortadó-Maymó (Masia Rosa).\nPer a una informació més concreta (on s'inclou un vídeo força interessant), podeu consultar la pàgina web de Cerdanyola.info.\nPublicat per Marisol Barrientos a 20:42 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: activitats didàctiques, activitats familiars, patrimoni local, visita dinamitzada\nÚltims apunts per l'agenda?\nDoncs ara que ja ens trobem fora de camp i que tenim molt de temps lliure per a nodrir la nostra vida social, cultureta i virtual, poso al vostre coneixement un parell d'actes i novetats que han tingut i tindràn lloc durant aquests dies. Pel que li pugui interessar...\nEl dimecres, dia 9 de juliol s'inaugurarà una exposició a les 19h al Palau Moja de Barcelona amb el títol Fent museus, fent país. Cnet anys de la Junta de Museus de Catalunya ; la qual ret homenatge a la Junta de Museus de Catalunya en l'any del centenari del seu engegament. Aquesta institució dedicada a la salvaguarda del patrimoni historicoartístic de Catalunya encara avui dia és activa i va ser especialment tenaç en la creació de museus, l’acreixement de les col·leccions i la recuperació del patrimoni en perill. Hi romandrà fins al 28 de setembre d'enguany.\nD'altra banda, us recomano un cop d'ull a la nova web de difusió del patrimoni cultural de Catalunya, www. patrimoni.gencat.cat inaugurada el passat dimecres 2 de juliol i que, a més de l'efectiva sistematització de tota la informació que posa al nostre abast, ha deixat un espai per difondre el nostre bloc ( que personalment no veig clar el perquè del seu atur: no n'hi ha prou amb el nostre?)\nPenso que tots els que hi hem participat fins ara, tractem de seguir en contacte amb el món de la difusió cultural i , ja que hem mantingut aquest espai fins al dia 30 de juny, perquè no seguir donant-li vida com a un punt de trobada i coneixença del que es vagi donant a l'àmbit de cadascú? Ahí queda.\nPublicat per Tania Galán MUSEU MONTCADA a 18:15 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: actes, calaix de sastre, exposicions temporals, mitjans de comunicació, pàgina web\nAnem a estudi!\nAquest divendres 20 de juny: "Anem a estudi! Escoles, mestres i escolars a Viladecans, al llarg dels temps", una xerrada entorn de la història i l'educació a càrrec de l'historiador Xavier Calderé i Bel, al pati de ca n'Amat a les 20h. A més, la xerrada s'acompanyarà de coca i cava, no us ho perdeu!\nPublicat per Natàlia Vázquez MUSEU VILADECANS a 9:19 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: activitats, conferències, memòria oral, patrimoni local\nLa Secretaria de Joventut de la Generalitat de Catalunya convoca Comissariat 2008, destinada a la producció d'un projecte per una exposició itinerant per mitjà del sistema d’intercanvis de la Xarxa Nacional d’Art Jove.\nPer participar cal residir a Catalunya i no tenir més de 35 anys.\nEl format i el tema són lliures, però es valorarà que tingui a veure amb la difusió de noves pràctiques artístiques.\nEl termini de presentació és el 30 de juny a les 19 h. i es dotarà amb 6000 euros.\nPublicat per E. M. G. a 8:52 Cap comentari: