Converteix Francs suïssos (CHF) i 0xes (ZRX) : Canvi de divises Calculadora de conversió\nFranc suís (CHF) i 0x (ZRX) Canvi de divises Calculadora de conversió\nAquest Franc suís i 0x convertidor està al dia amb tipus de canvi de 17 agost 2019.\nIntrodueixi l'import que voleu convertir a la casella a l'esquerra de Franc suís. Utilitzeu les monedes "swap" per fer 0x la moneda per defecte. Fer clic a 0xes o Francs suïssos per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nEl franc suís és la moneda en la Suïssa (CH, CHE), i Liechtenstein (LI, LIE). The 0x és la moneda en la cap dels països. El símbol per CHF pot ser escrit SwF, i SFr. El símbol per ZRX pot ser escrit ZRX. El franc suís es divideix en 100 rappen (centimes). La taxa de canvi de el franc suís es va actualitzar per última vegada el 16 agost 2019 de El Fons Monetari Internacional. La taxa de canvi de the 0x es va actualitzar per última vegada el 17 agost 2019 de coinmarketcap.com. La CHF factor de conversió té 6 dígits significatius. La ZRX factor de conversió té 12 dígits significatius.


Reformar Via Majorica costarà quasi 800.000 euros més del que estava previst – Revista07500\non 11/05/2021 11/05/2021 actualitat urbanisme\nProblemes de clavegueram i pluvials fan pujar el projecte fins els 2,2 milions\nUna de les polèmiques del darrer ple municipal d’aquest dilluns va ser la pujada, en gairebé 800.000 euros respecte el pressupost del projecte tècnic inicial, de la reforma integral de Via Majorica, un dels principals carrers d’entrada a la ciutat des de Palma, que passarà de costar 1,5 millions a més de 2,2. “Ens preocupa que primer s’anunciï i es publiqui una quantitat i després sigui una altra completament diferent”, critica la portaveu popular, Maria Antònia Sansó.\nI és que fa tan sols dos mesos i mig, la delegació d’Urbanisme anunciava el rentat de cara integral del carrer, per “millorar i dignificar l’entrada natural a la ciutat de Manacor”, i per convertir Via Majorica “en un bulevard que doni més protagonisme al vianant enfront de el cotxe”.\nEn aquells dies la responsable de l’Urbanisme local, Núria Hinojosa, avançava que s’ampliarien les voreres i es milloraria l’estat de la calçada, sense canviar el sentit de la circulació de vehicles. A més de la construcció d’una rotonda a la intersecció amb la ronda de Felanitx, que du ja mesos tancada a causa dels múltiples accidents de trànsit que es registraven.\n“Han sorgit problemes de clavegueram i pluvials, de manera que la solució tècnica és ara més costosa”, conclou la regidora d’Urbanisme; “És un projecte que ha de donar solucions als nombrosos problemes que presenta aquesta via, i per tant hem de ser rigorosos en el projecte i resoldre tot el necessari perquè sigui eficient”.\nPrevious Article Manacor reserva 320.000 euros per ampliar l'aparcament de l'hospital\nNext Article La venda de Majorica queda en punt mort


una finestra de bon temps: Solius: Sol, Granit i moltes vies.\nAmb ganes d'escalar i encara amb més ganes d'ensenyar a la Marta això d'enfilar-se per les roques, tot i que ella havia escalat, quan asseguraven amb vuit... (uff si que fa anys) així que diumenge a escalar, sense fer gaires kilòmetres i redescobrint zones que fa temps vaig visitar, però que eren lluny i ara son més a prop.\nAixí sense mapa i tirant de memòria, trobem l'aparcament i el camí i un cop en mig de les agulles de Solius, a triar via, posar-se els gats, lligar-se a la corda, quatre explicacions i ens comencem a enfilar-nos a les agulles.\nComencem per l'agulla central amb un 4+ per començar, un V i un 6a (ja deia jo que picava) i per acabar en aquesta agulla un bonic V+. Fem un mos i ens desplacem fina l'agulla de l'espero i aquí un parell de V+...\nDies cansats, metres de roca i moltes fotos de primavera...\nRessenyes de Solius (tot i que no actualitzades)\nMartona 6:47 p. m., d’abril 06, 2011\nejem.... això de quan s'assegurava amb vuit.... potser no calia l'afegitó de: uf! si que en fa d'anys!\nque hom va salvar molt bé la papeleta!


El divendres passat es va aprovar l'estàndard 802.11n per a xarxes sense fils. Segur que molts de vosaltres ja esteu familiaritzats amb aquest tipus de connexió WiFi i segur que algú ja té un dispositiu que admet aquest tipus de connexió, però fins ara no existia de fet un estàndard aprovat sobre el qual treballar per crear targetes de xarxa que admetessin el protocol. Com ha passat en altres ocasions moltes empreses desenvolupen els seus dispositius de connexió sense esperar que surti l'estàndard, funcionaran perfectament en la majoria dels casos i compliran en un 90% tots els requisits per a aquest tipus de connexions. Però, què ens aporta a la nostra empresa una connexió d'aquest tipus? En primer lloc, el més important és que augmenta la velocitat de connexió sense fils a una velocitat de 300 Mbps\nSi ho comparem amb la velocitat de connexió de l'estàndard 802.11g establert a 54 Mbps és clara la millora.


A Dorres, àmplia casa aparellada amb jardí privat - GranVall\nVenda\t230.000€ - Casa adossada\nDorres Fi 140 5 Habitaciones 3 Cuartos de baño 1 Garaje 1990 Año de Construcción\nÀmplia casa aparellada amb jardí privat a l’encantador poble de Dorres, envoltat de muntanya i boscos. La casa es distribueix en planta baixa, on trobem un ampli rebedor amb armari, gran sala menjador amb llar de foc, cuina americana amb rebost, un servei de cortesia i garatge per a un cotxe. A la primera planta hi ha quatre habitacions dobles, totes elles amb armaris encastats, un bany amb dutxa i servei a part. I a la planta sota coberta hi trobem una habitació doble amb bany.\nGaudeix de barbacoa en el jardí.\nSituada en zona molt tranquil·la a només 10 minuts caminant dels banys termals romans, a prop del Santuari del Bell-lloc i a uns 30 minuts de les grans estacions d’esquí.\nAcollidora casa adossada amb jardí privat…\tMás detalles\nA Martinet, casa semi nova amb gran porxo i jardí comunitari A Ur, gran casa amb terreny dividida en tres immobles


26 de febrer de 2020 - Balaguer Televisió\nDaily Archives: 26 de febrer de 2020\nNo em quedarem ni un, tal i com oportunament va escriure el gran Paulo de Samosatra bisbe d’Antioquia. Parlem del coronavirus i els seus efectes secundaris. Hi ha una mena de confusió general. Diu que hi ha una macro conspiració...\nSegons ha informat La mañana, una quinzena d’alumnes Erasmus de la UdL que estudien a quatre regions italianes s’han vist afectats per la suspensió de les activitats a les seves universitats de destí a causa del brot de coronavirus. A...\nEl cos de la Guàrdia Urbana de Balaguer ha realitzat un curs de defensa, control i arrest de la mà de Francesc Galván de G.O.A Tactical Industries i el director del gimnàs Nacional Fitness de Balaguer Esteban Fornier. Aquest és...\nEl Consell Comarcal de la Noguera a lliurat a les empreses demandants un contenidor de paper i cartró per tal de millorar la recollida d’aquesta fracció als polígons de Ponts i Balaguer i properament ho farà al Polígon de l’Hostal...\nLa Federació d’Associacions de Mares i Pares d’Alumnes de Catalunya (FaPaC) assegura que el Departament d’Educació ja ha anunciat la seva intenció de tancar l’escola Àngel Guimerà de Balaguer eliminant la línia de P3. Alerten que aquest tancament comportarà més...


El Gall de Carnaval pren el poder de la ciutat a partir de Dijous Gras. FOTO: Bernat Millet\nDes de Dijous Gras, i fins al Dimecres de Cendra, el Gall de Carnaval regana a la ciutat\nper Redacció del TOT 20 de febrer de 2020\nSant Cugat del Vallès viurà immersa en la celebració del Carnaval a partir d'aquest dijous, 20 de febrer, a la tarda. I és que, un any més, des de Dijous Gras, i fins Dimecres de Cendra, el Gall de Carnaval regnarà a la ciutat per omplir-la de rauxa.\nUna nova edició del Carnaval que arriba amb novetats. Una sola rua de comparses, el Concurs d'Aparadors, el Carnaval Gastronòmic i el Mardi Gras són les principals novetats d'enguany. Una celebració que comptarà amb la ja tradicional Crida del Gall el dijous al vespre, el multitudinari Ball de Gitanes de dissabte, i el Carnaval Familiar de diumenge, entre altres, com a cites consolidades.\nEntre les principals novetats d'enguany destaca el 1r Concurs d'Aparadors. Una iniciativa de la Comissió de Carnaval i el Gall, l'Ajuntament de Sant Cugat i el TOT Sant Cugat, que pretén implicar i promoure el comerç local en les activitats a la ciutat. D'aquesta primera edició ha resultat guanyador...\nTambé s'estrena el Carnaval Gastronòmic, on des de la comissió es demana a bars i restaurants que inventin o transformin un plat inspirat en el Carnaval. I dimarts, 25 de febrer, se celebrarà el Mardi Gras (nom del carnaval que se celebra a Nova Orleans) amb una cercavila amb la Bandacetamol (brass band) que arrencarà a les 19 hores des de la plaça dels Quatre Cantons fins a la plaça Augusta, on es farà el fi de festa a les 20.30 hores.\nPel que fa als actes tradicionals de la celebració, el principal canvi és la celebració d'una única rua de comparses el dissabte, 22 de febrer. Així, el concurs tindrà dues categories, la infantil i familiar, i la d'adults. Cal inscripció a www.carnavalsantcugat.cat. D'aquesta manera, diumenge al matí, el Carnaval Familiar consistirà amb el Ball de Gitanetes i el de Giovenetes, a més de l'animació infantil.\nTota la programació de Carnaval


Els bancs es troben en zones properes als centres cívics de Can Rull i de Can Deu, on hi ha els espais joves i on fan bona part de les seves activitats setmanals. El fet de pintar aquests elements vol promoure la reflexió al voltant de la LGTBIfòbia i alhora contribuir a sensibilitzar el conjunt de la ciutadania sobre els drets d’aquest col·lectiu.\nEn el cas de l’Espai Jove Doctor Plans, l’acció es portarà a terme el dijous 14 de juny, de 17.30 a 20 h, i es pintaran bancs ubicats al c. del Romaní i a la plaça dels Castanyers.\nAixí mateix, s’han programat altres propostes. El dimecres 13 de juny, a les 17.30 h, l’Espai Jove Doctor Plans acollirà el debat Parlem de dubtes sobre la LGTBifòbia.\nD’altra banda, el dilluns 25 de juny, l’Espai Jove de Can Rull es decorarà amb un gran arc irisat i el dijous 28 és prevista una trobada per inaugurar els dos bancs pintats per joves de la zona.\nTags: joves, LGTBI


Desenvolupem la teva Plataforma eCommerce Magento\n¡Amb Bitvax no et preocupis de res, nosaltres ens encarreguem de tot!\nA Bitvax som experts en el disseny i desenvolupament de la teva Botiga Online, instal·lem i t'ajudem a gestionar la teva eina de gestió empresarial ODOO, preparem la teva campanya de marketing perquè tot marxi sobre rodes i, per si fos poc, ¡també ens encarreguem del transport dels productes que venguis!\nServei Integral de Creació, Disseny y Desenvolupament de Botigues Online MAGENTO.\nArriba el moment d'ensenyar el teu eCommerce al client correcte.\nTransports nacionals, europeus i mundials amb tracte totalment personalitzat.\nPerquè la teva Botiga Online destaqui sobre la resta i augmentin les teves vendes.\n!És hora de portar el teu negoci al següent nivell!\nEl procés de col·laboració del desenvolupament de la teva web requereix que treballem conjuntament en el disseny i la tecnologia. Creem webs extraordinàries tant si ets una botiga petita com gran. Estem amb tu des del moment “0” en el desenvolupament, disseny, imatge i gestió de la teva web eCommerce.\nA Bitvax oferim un tracte proper i personalitzat, augmentant el valor del teu ecommerce.\nSigui quin sigui el producte que tinguis li donarem forma i sostenibilitat al teu projecte.\nCada client és únic i amb cada projecte creem nous dissenys.\nAls tímids i als indecisos tot els resulta impossible, perquè així els ho sembla.\n¿Per què treballar amb nosaltres?\nPortem més de 23 anys creant botigues eCommerce d'èxit. Tú pots ser el següent. Combinem la millor teconologia perquè grans i petites empreses es beneficiïn dels resultats.\nVolem que el teu èxit sigui el nostra també. Per aquest motiu disposes d'un servei de consultoria per atendre't de forma personalitzada. Estarem al teu costat durant tota la vida del teu negoci.\nAmb el nostre equip de SEO portem la teva pàgina al client que vol comprar el producte. Per aconseguir-ho proporcionarem el contingut adequat junt amb bones fotografies, perquè el teu client s'enamori de tu.\nVolem que et dediquis al teu negoci, motiu pel qual t'ho posem molt fàcil en la gestió de la web i en l'organització de la teva empresa mitjançant la implementació d'Odoo.\nUn negoci ha de ser el resultat dels teus desitjos, ha de ser divertit, i ha de desenvolupar el teu instint creatiu. Comença des d'on estiguis. Utilitza el que tinguis. Fes el que puguis.\n!Estem aquí per ajudar-te!\nDemana pressupost gratis i sense compromís\nExplica’ns que necessites Estarem encantats d’ajudar-te!


El doble crim de Susqueda, protagonista dels Premis Carles Rahola de Comunicació Local | Col·legi de Periodistes de Catalunya\nInici / Actualitat / El doble crim de Susqueda, protagonista dels Premis Carles Rahola de Comunicació Local\nTura Soler guanya en la categoria de premsa pel recull d'articles sobre els assassinats, i Aniol Resclosa es fa per quarta vegada amb el premi de fotografia amb una imatge sobre la recerca de proves a prop del pantà.\nFoto de grup dels guanyadors i els finalistes dels X Premis Carles Rahola de Comunicació Local.\nEl doble crim de Susqueda va ser un dels protagonistes dels X Premis Carles Rahola de Comunicació Local: dos dels guardons concedits en aquesta edició han premiat treballs relacionats amb aquest assassinat. La periodista Tura Soler va guanyar per segona vegada el premi Rahola en la categoria de premsa (ja va aconseguir-lo en la quarta edició) pel recull d'articles "El misteri de Susqueda", i el fotògraf Aniol Resclosa ha afegit uns altres bigotis a la seva col·lecció (ja en porta quatre) per la imatge "Buscant l'arma del crim".\nUna altra constant en la gala de lliurament dels Premis Carles Rahola va ser la reivindicació del periodisme honest i veraç, allunyat del sensacionalisme i la postveritat: tant autoritats com guardonats van emprar els seus minuts davant del micròfon per defensar l'ofici i per recordar que el periodisme local és molt necessari. També es va homenatjar la figura i el llegat de Carles Rahola, en l'any del vuitantè aniversari del seu afusellament: no només en el vídeo creat especialment per l'ocasió, sinó en molts parlaments. La situació política actual a Catalunya, i els records als presos polítics i exiliats, tampoc no van faltar al llarg de la cerimònia.\nEn aquesta edició, les altres cinc categories dels Premis tenien un sol finalista que es va fer públic al llarg de la gala i, en tots els casos, ha estat el guanyador de la categoria a la qual optava.\nEl premi al millor projecte de comunicació periodística, dotat amb 2.000 euros, va ser per a Sara Montesinos i Martí Albesa pel projecte 18+1. El jurat ha destacat que és una sèrie documental que té en compte el valor de donar veu directa als joves immigrants, fa d’articulador d’un servei públic i evidencia un problema existent.\nL’encarregat de lliurar el guardó va ser el delegat del Govern de la Generalitat, Pere Vila, i tot i que els dos guanyadors no van poder assistir a la gala, van ser representats per Karim El Garraf, del col·lectiu Girona Acull.\nEl premi a la millor iniciativa de comunicació institucional, dotat amb 1.000 euros, va ser per a l’Associació Cultural La Llera per La Llera del Ter, una revista local editada per diferents municipis. Segons el jurat, ha recuperat la història d’una revista molt ben elaborada, amb periodisme de proximitat i amb varietat de gèneres, i ha sabut engrescar les generacions més joves —molts d’ells, estudiants de periodisme—, que segur que aprendran de l’experiència.\nElisabet Don, membre de la Junta del Col·legi de Periodistes de Girona, va lliurar el premi a Mar Camps i Lia Pou, que van representar l'equip de la revista.\nEl premi a la millor informació digital, dotat amb 1.000 euros, va ser per a l’Associació Cultural Xarxa de Municipis Indians per la web El llegat dels indians, perquè agrupa tota la informació d’una herència cultural rica. El jurat destaca la col·laboració dels dotze municipis indians per difondre part de la història de cada poble.\nL’alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, va entregar el premi, que va recollir Anna Castellví.\nEl Premi Miquel Diumé al millor treball informatiu o divulgatiu en ràdio, dotat amb 1.000 euros, va ser per a Martí Saguer, Miquel Curanta, Daniel Cortés, Eugènia Güell, Gerard Escaich, Josep Lluís Vidal, Judith Saez, Laia Bodro i Marc Clapés pel treball Sopem a la presó, emès a Ràdio Capital de l’Empordà. El jurat ha considerat que retransmet, de manera ben articulada, l’homenatge que s’ha fet cada setmana davant de la presó Puig de les Basses. Tot i que no és un document que busqui una polifonia de veus, com a document radiofònic té molta força comunicativa. S’ha valorat aquesta iniciativa perquè va ser el primer d’un seguit de reportatges similars a altres mitjans.\nEls guanyadors van rebre el guardó (el segon que aconsegueixen) de mans de Xevi Masachs, membre de la Junta del Col·legi de Periodistes de Girona.\nEl premi al millor treball informatiu o divulgatiu en televisió, dotat amb 1.000 euros, va ser per a Albert Jordana pel capítols 19, 23 i 25 (centrats en les comarques gironines) de Territori contemporani, emès per Vallès Oriental Televisió, pel bon tractament divulgatiu —cultural i modern— i perquè ens descobreix pensadors i artistes del territori gironí, amb una bona realització i tractament de la imatge.\nEl vicepresident segon de la Diputació de Girona, Fermí Santamaria, va lliurar el premi.\nEn aquesta edició el jurat va fer una menció especial a Jordi Dalmau Corominas pel recull d’articles d’opinió publicats al Diari de Girona, tot valorant la seva trajectòria, la seva aportació, el seu bagatge professional i el bon fer al llarg de la seva carrera. El jurat ha considerat l’esforç de relacionar els fets històrics amb l’actualitat. Dalmau va rebre una càlida ovació dels assistents i va recordar els seus inicis en el món del periodisme, així com dos dels seus amics i mentors: Enric Mirambell i Narcís-Jordi Aragó.\nEl premi al millor treball informatiu o divulgatiu en premsa, dotat amb 1.000 euros, va ser per a Tura Soler pel recull d’articles «El misteri de Susqueda», publicats a El Punt Avui. El jurat l’ha destacat perquè fa un seguiment exhaustiu d’un cas complicat que contextualitza els fets amb moltes fonts, amb una bona actualització, explicat des de diferents vessants i usant una gran varietat de recursos. Aquest va ser el segon premi Rahola per a la veterana periodista d'El Punt.\nEn aquesta categoria van quedar com a finalistes Jordi Nierga pel reportatge «Els herois que anaven d’excursió», publicat a la Revista de Banyoles, que recupera uns fets dramàtics, els de l’enfonsament de l’Oca de Banyoles, en el seu vintè aniversari, donant una visió dels testimonis que en aquells moments eren menors; i Pili Turon i Laura Fanals pel treball «La complexitat de l’univers femení», publicat al Diari de Girona, que mostra un mosaic molt representatiu del món de la dona en un reportatge que denuncia la seva discriminació en molts àmbits.\nL’encarregat de fer el honors a Dalmau i Soler va ser el president de la Demarcació de Girona del Col·legi de Periodistes, Joan Ventura.\nEl premi a la millor fotografia de premsa, dotat amb 1.000 euros, va ser per a Aniol Resclosa, per la fotografia «Buscant l’arma del crim», publicada a Diari de Girona. Segons el jurat, la imatge recull de manera sorprenent la recerca de proves que il·lustra la complexitat de la investigació del doble crim de Susqueda.\nEn aquesta categoria van ser finalistes Glòria Sánchez Bartolomé, per la foto Aniversari Holi, publicada a El Periódico de Catalunya, per la força de la imatge, el seu enquadrament i la situació dels Mossos i els manifestants; i Pere Duran, per la sèrie de fotografies no publicades I amb el somriure, la revolta, perquè il·lustra els diferents aspectes d’una protesta.\nMiquel Noguer, president de la Diputació de Girona, va entregar el guardó a Resclosa. Amb aquest, el fotoperiodista ja té quatre bigotis.\nLa cerimònia de lliurament dels premis va tenir lloc a l'Auditori de Girona i va ser conduïda per Fel Faixedas i Carles Xuriguera. L’acte va comptar, un any més, amb una extensa representació del món periodístic, institucional i cultural gironí.\nLa Diputació de Girona i la Demarcació de Girona del Col·legi de Periodistes de Catalunya van crear els Premis de Comunicació Local Carles Rahola el 2009, amb l’objectiu de reconèixer la tasca de la professió periodística a les comarques gironines i de fomentar la creativitat informativa i les iniciatives per difondre, recuperar, gestionar o aplegar informació de tipus periodístic en qualsevol format, àmbit i estructura. Des de la primera edició els Premis Carles Rahola han tingut una gran acollida i s’han instituït com un dels principals guardons gironins en l’àmbit de la comunicació.\nJordi Grau va ser entrevistat en directe abans de començar la gala.\nGlòria Sánchez Bartolomé i Jordi Nierga, finalistes en fotografia i premsa, també van ser entrevistats.\nJoan Ventura , president de la Demarcació de Girona del Col·legi de Periodistes.\nEls presentadors de l'acte, Fel Faixedas i Ramon Xuriguera.\nEl delegat del govern, Pere Vila, va lliurar el premi al millor projecte de comunicació periodística.\nKarim El Garraf va recollir el guardó en nom de Martí Albesa i Sara Montesinos.\nElisabet Don va lliurar el projecte a la millor comunicació institucional.\nLia Pou i Mar Camps van recollir el guardó de la revista La Llera del Ter.\nL'alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, va donar el guardó a la millor comunicació digital.\nAnna Castellví va recollir el premi, que va ser per a la web Xarxa de Municipis Indians.\nXevi Masachs va fer públic el nom dels guanyadors del premi Miquel Diumé al millor treball en ràdio.\nL'equip de Ràdio Capital de l'Empordà va puja per rebre el premi pel treball "Sopem a la presó".\nEl vicepresident segon de la Diputació, Fermí Santamaria, encarregat de lliurar el guardó al millor treball en tele.\nAlbert Jordana va agrair el premi que va rebre el programa "Territori Contemporani", de VOTV.\nJoan Ventura va lliurar el reconeixement a Jordi Dalmau, menció especial del jurat en premsa.\nDalmau va ser un dels més aplaudits de la nit.\nJoan Ventura abraça Tura Soler quan li lliura el premi al millor treball en premsa.\nLa periodista Tura Soler va aconseguir el seu segon Rahola pels reportatges "El misteri de Susqueda".\nMiquel Noguer va lliurar el guardó al millor treball en fotogria de premsa.\nAniol Resclosa va fer-se amb els seus quarts bigotis amb la foto "Buscant l'arma del crim".\nLa foto guanyadora dels X Premis Carles Rahola de Comunicació Local.\nFoto dels guanyadors i finalistes del X Premis Carles Rahola de Comunicació Local.\nUna altra perspectiva de guanyadors i finalistes.\nEls guanyadors dels premis.\nUna altra foto de família.


Dissabte a les 18 hores el Centre Natació Quadis tanca la lliga regular a la piscina del CN Terrassa. La darrera jornada decidirà quins seran els equips que jugaran els “play-off” i el Quadis al final ho té molt complicat, ja que ha de superar el líder a casa seva en un partit on els egarencs s’hi juguen el primer lloc de la fase regular i el factor piscina en el possible desempat pel títol.\nL'equip egarenc ha fet una gran campanya, però ara fa poc va perdre a casa seva contra el Sabadell (12-13). Però a les seves files compta amb grans jugadors com el proter internacional Iñaki Aguilar, Sergi Mora (màxim golejador de la competició), Ruben de la Lera, Ivan Gallego, Òscar Aguilar, Alarcón, Galeev o l'ex-Quadis Fran Sàncez.\nL’altre opció del conjunt mataroní per acabar entre els vuit millors és esperar un favor del Mediterrani que, ja està classificat i que hauria de guanyar a la piscina del Sant Andreu. Per al "Medi" l'interès que hi ha en el partit és que si perd podria caure un lloc i haver de jugar contra el Sabadell enlloc de contar el Canoe.\nAquesta darrera jornada de lliga tots els partits es jugaran en horari unificat dissabte a les 18 hores.\nCatalunya - Concepción\nSant Andreu - Mediterrani\nSabadell - Barceloneta\nTerrassa - CN Mataró\nCanoe - Poble Nou\nLa classificació està així: Terrassa 55, Barceloneta 54, Sabadell 45, Canoe 35, Mediterrani 34, CN Barcelona 32, CN MATARÓ QUADIS 28, Catalunya 26, Sant Andreu 26, Poble Nou 23.\n2013-14 CN Terrassa - CN Mataró 13-5\nPlay-off CN Terrassa - CN Mataró 13-8\nPlay-off CN Terrassa - CN Mataró 12-8\n2012-13 CN Terrassa - CN Mataró 4-5\n2011-12 CN Terrassa - CN Mataró 10-9\n2010-11 CN Terrassa - CN Mataró 14-13\n2009-10 CN Terrassa - CN Mataró 14-6\n2008-09 CN Terrassa - CN Mataró 11-9\n2007-08 CN Terrassa - CN Mataró 14-11\nPlay-off CN Terrassa - CN Mataró 11-5\nPlay-off CN Terrassa - CN Mataró 11-10\n2006-07 CN Terrassa - CN Mataró 7-8\n2005-06 CN Terrassa - CN Mataró 14-9\nPlay-off CN Terrassa - CN Mataró 8-7\nPlay-off CN Terrassa - CN Mataró 11-9\n2004-05 CN Terrassa - CN Mataró 7-10\n2003-04 CN Terrassa - CN Mataró 9-8\n2002-03 CN Terrassa - CN Mataró 4-4\n2001-02 CN Terrassa - CN Mataró 5-8\n2000-01 CN Terrassa - CN Mataró 7-5\n1999-00 CN Terrassa - CN Mataró 7-5\n1998-98 CN Terrassa - CN Mataró 8-9\n1997-98 El CN Terrassa havia baixat\n1996-97 CN Terrassa - CN Mataró 9-7\n1995-96 CN Terrassa - CN Mataró 9-10\n1994-95 CN Terrassa - CN Mataró 7-6\n1993-94 CN Terrassa - CN Mataró 9-6\n1992-93 CN Terrassa - CN Mataró 10-9\nCom es pot veure en els antecedents històrics no ha estat mai fàcil puntuar a Terrassa, cosa que l'equip mataroní només ha pogut fer 7 vegades, amb 6 victòries i 1 empat, en les 27 visites que ha fet allà en partit de Divisió d'Honor.\nPartit per decidir el rival de La Sirena\nEl Centre Natació Mataró La Sirena juga a la piscina del “Medi” en un partit on es decidirà quin serà el rival de l’equip mataroní als “playoff”. Si guanya el “Medi” elles seran les rivals, evitant així jugar contra el potentíssim CN Sabadell, i si hi ha empat o victòria de La Sirena el rival a semifinals seria el CN Sant Andreu. El partit es juga dissabte a les 18 hores.


Més denúncies que mai per agressions sexuals a Barcelona Més denúncies que mai per agressions sexuals a Barcelona – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nMés denúncies que mai per agressions sexuals a Barcelona\nLa xifra de violacions que arriben als Mossos pugen mentre el percentatge de víctimes que diuen voler denunciar segueix a la baixa a l'Hospital Clínic\nDavid Cobo 07/03/2020 8:13 pm\nLes dades al voltant de les violacions són clares: cada cop se’n denuncien més casos a les comissaries de Mossos d’Esquadra, almenys a nivell absolut. Així ho demostra l’evolució entre els anys 2011 i 2019 registrada per la policia catalana. Segons aquest recull, el 2019 va ser l’any que va acumular més denúncies per agressió sexual, arribant als 262 casos. És a dir, cinc violacions denunciades cada setmana.\nL’increment respecte a l’any anterior és petit —del 3,5%— però manté la tendència. De fet, no és que hi hagi un un increment gradual de manera permanent que cada any mostri que es registren més violacions, ja que hi ha petites variacions interanuals. Tanmateix si s’amplia el focus i es contemplen períodes més grans, el dibuix queda molt més clar.\nAixí, els últims quatre anys han estat els anys que han arribat més agressions sexuals a les mans dels Mossos d’Esquadra de tota la sèrie. De fet, des del 2016 en tots els casos se supera la barrera de les 200 denúncies, quan en els anys previs només es detecta aquesta mateixa xifra en una ocasió: el 2011.\nL’augment del nombre de denúncies al voltant de les agressions sexuals a la ciutat és conseqüència de la conscienciació social, segons apunten des dels Mossos d’Esquadra. Tanmateix, aquestes dades s’han de posar en contrast amb les xifres que aporta l’Hospital Clínic, el centre de referència en el tractament de les violències sexuals. Així, en el seu últim informe, referent als deu primers mesos del 2019, el centre mèdic alertava d’una tendència a denunciar entre les persones agredides sexualment a la baixa.\nEn aquest cas, a més, la tendència és meridiana. Fa cinc anys, el 74,1% de les víctimes d’agressions sexuals assegurava que tenia intenció de presentar denúncia dels fets als Mossos d’Esquadra. Amb els anys, el percentatge s’ha anat reduint i aquest últim exercici ha deixat veure que ja només expressen aquesta idea la meitat de les persones agredides —el 51%.\nPercentatge de víctimes de violacions que manifesten que tenen intenció de presentar denúncia / Hospital Clínic\nAixí, es dona la paradoxa que alhora que augmenten les denúncies a les comissaries policials es redueix el percentatge de persones que mostren el convenciment de portar el cas als Mossos. Tanmateix, el creixement del nombre de persones ateses al Clínic durant aquests anys deixa espai perquè totes dues realitats convisquin.\nSegons la sotscap de la Comissaria General d’Investigació Criminal, la comissària Marta Fernández, “hi ha una elevada xifra negra” de casos de violència sexual que encara no es denuncien i es tractaria “el 80%” dels fets. A més, en l’acte en què es va anunciar la creació de la Unitat Central d’Agressions Sexuals de la policia catalana, Fernández va alertar que les víctimes menors de 16 anys són les que menys denuncien.\nAgressions sexuals Mossos d'Esquadra Successos


Jordi Basté: «Hi ha mínim dues generacions que no estem preparats pel present i el futur tecnològic» | NacióDigital\nper Sergi Ambudio, 17 de març de 2019 a les 21:31 |\nJordi Basté estrena aquest diumenge el programa «No pot ser!» a TV3. | Josep M. Montaner\nLa veu de Jordi Basté (Barcelona, 1965) és la més escoltada de Catalunya. Amb El Món a RAC1, que dirigeix des de fa 11 anys, ha trencat el sostre de la ràdio en català. Això, però, no sembla ser suficient per a ell. Ara, aterra a TV3. A la pública hi ha fet mili amb clàssics com ara Gol a gol, Bàsquetmania i Fora de sèrie. Ja queda lluny. Ara no hi va a parlar d’esport, sinó del nou món que vindrà -o que ja ha arribat-. El programa No pot ser! l'ha dut a recórrer el planeta contemplant com la tecnologia canvia -i canviarà- la nostra manera d'actuar, ser i pensar. S'estrena aquest diumenge.\nEn aquesta entrevista parla clar de la nova etapa professional i d'un present tecnològic que l'espanta, per al qual hi ha diverses generacions que, assegura, no estan preparades. També reflexiona sobre el moment polític actual amb la irrupció de Vox -a qui convidaria als debats, per obligar-los a mullar-se- i sobre les crítiques ferotges de l'unionisme a TV3, entre moltes altres qüestions.\n- S'hi viu millor treballant allunyat de la política?\n- Sí, com a mínim em dona pau, tranquil·litat i relaxament. És com llegir una novel·la, tinc la sensació de deslliurar-me del dia a dia.\n- Gravant el No pot ser! ha pogut veure amb els seus propis ulls el futur que vindrà.\n- És més el futur que ja està aquí i alguna cosa que vol quedar-s'hi, però que de moment no li deixen gaire.\n- L'espanta tot plegat?\n- A mi sí perquè sóc un invertebrat digital i, per tant, tinc una capacitat de sorpresa gairebé il·limitada.\n- Diria que no està preparat?\n- En alguns casos, no. De fet, molts no ho estem. Hi ha diverses generacions a les quals ens passa. La gent més jove ho està més. Hi ha coses que vénen i ens costaran molt. Jo tinc un mòbil que uso molt, massa, però a la vegada no li sé treure tot el suc. Hi ha un 60% o un 70% de coses que podem fer amb els smartphones que no en tenim ni idea.\n"Hi ha mínim dues generacions que no estem preparats pel present i el futur tecnològic. I això espanta una mica"\n- Anem al detall. Què hi trobarem al No pot ser!?\n- Són tretze programes. El primer està dedicat a les amistats. Ja es poden llogar amics. El de la setmana següent és el tema de la mobilitat: taxis sense conductors, taxis drons, cotxes que ja es condueixen sense tocar el volant. De fet, portem Tito Álvarez, el líder sindical d'Élite, a veure un taxi sense conductor.\n- I es deu tornar boig, no?\n- Crec que l'humanitza. Aquella imatge és molt impactant. Li veus la cara, que diu: "això ho tindrem aquí". És que clar, no és ni Uber ni Cabify, ni el capital. Ara bé, jo crec que costarà que s'implementi. Tot allò que equival a una legislació és molt més difícil d'evolucionar. Tenim un problema: la tecnologia va extremadament ràpida i les lleis horrorosament lentes. Costarà molt que tots ens posem d'acord, aquí, perquè puguin circular taxis sense conductor. Hi haurem de conviure, sóc bastant agnòstic.\nJordi Basté diu que hi ha generacions que no estan preparades per al futur tecnològic Foto: Josep M Montaner\n- Hi ha alguna professió que pugui estar més o menys tranquil·la per la robotització?\n- Ni el periodisme?\n- No. De fet, hi ha programes que ja poden posar veu a imatges que no hi tenen res a veure. Per exemple, agafar Mourinho i, amb la seva veu, fer-li dir, quadrant-li amb els llavis, que li sap molt greu no haver entrenat el Barça, que el pitjor que li ha passat a la vida és haver conegut Florentino Pérez i entrenar el Madrid amb aquesta banda de gentussa, per exemple.\n- Però això és el pas definitiu de les fake news.\n- Aquest és el debat. Però també n'hi ha un altre: que podran posar la teva veu o la meva allà on vulguem. I clar, jo podré deixar la meva veu gravada i hi haurà un robot que en podrà crear una mena de diàleg. En lloc d'escriure sobre un paper, ho escrius sobre una veu i aquesta veu fa sis hores de programa. Ara mateix, però, això encara és impossible.\n- I què farem amb les feines?\n- Les reciclarem. També he arribat a la conclusió que hi haurà més llocs de treball que ara, però que treballarem d'una altra manera. La Seat n'és un exemple: cada vegada hi ha més robots, però cada vegada hi ha hagut més treballadors. Hem de conviure-hi.\n- El judici de l'1-O, per a un programa com el No pot ser!, és una bona o una mala notícia?\n- Jo crec que per a TV3 és molt bo. És molt positiu perquè, en una graella que està prenyada de procés i de judici, un programa d'una factura visual al·lucinant, de nivell de gran televisió europea, fa que aquesta televisió s'elevi. A la vida han de passar més coses i no en podem deixar de parlar: jo m'estic començant a avorrir.\n- Hi ha vida, doncs, més enllà del procés?\n- I tant! I és vida intel·ligent. A veure, és evident que el judici és el tema més important, hi ha gent que ha format part de les nostres vides que s'hi juga molts anys de presó. És prioritari per damunt de moltes altres coses. No de totes, segurament. Però hi ha un interès social i ciutadà innegable. Després es tornarà a ressituar tot, i ja veurem cap a on va.\nEl periodista defensa que cal parlar de Vox i amb Vox "en alguns casos" Foto: Josep M Montaner\n- Veient les promos i la careta del programa evoca una mica a Black Mirror. Pot ser que l'escenari que dibuixa la sèrie sigui més real del que ens podríem pensar?\n- Sí. Mira, en el primer programa vaig a San Francisco per entrevistar una noia que va perdre el seu millor amic en un accident de cotxe. Ella va crear, amb intel·ligència artificial, una espècie de contenidor en què va abocar tots els xats i mails que guardava amb ell. Els amics van fer el mateix. Amb això ha aconseguit poder enviar missatges al mòbil del difunt i que el dispositiu la contesti tal com creu que contestaria ell. Jo ho he vist això.\n- Aquí hi ha un component ètic brutal, que va basculant durant tot el programa. Jo li pregunto: "no és millor passar el dol?". Però a ella l'han agafat uns investigadors americans per dissenyar una aplicació que podrem utilitzar tots si volem. Això és Black Mirror.\n- La tecnologia avança molt més ràpid que la legislació. També que l'ètica?\n- Sí. La tecnologia va més ràpid que tot. O t'hi adaptes o no. A la ràdio, per exemple, ens hi hem adaptat molt. Internet és més ràpid, i ens hem aprofitat de la nostra rapidesa. Hi ha hagut un casament entre internet i ràdio molt important. L'ètica va lenta perquè la xarxa va massa ràpid.\nBasté defensa que hi ha vida informativa més enllà del judici, però que ara ha de ser prioritari "per damunt de moltes coses"\n- Parlant de ràdio... parlem de Rac1. 8tv, sense programació en directe. La Vanguardia, amb rècords negatius en vendes en paper. L'emissora, en canvi, liderant i pujant audiència. És la salvació del Grup Godó?\n- No ho sé. Però viu una gran època. Rac1 té gent molt jove i molt bon rotllo. Treballem tots en una planta, tot diàfan. Molta il·lusió... quan es va crear aquesta ràdio es va crear perquè quan passessin coses, sigui el procés, un atemptat o un partit de futbol, es busqués aquesta ràdio. Rac1 té el més important: naturalitat. És poc postissa, és tal com raja. S'ha adaptat al segle XXI, ara som tots pràcticament igual.\n- Pràcticament iguals, però els caps de cartell de Rac1 continuen sent majoritàriament homes.\n- Sí. Aquest és un problema general. Però també recomano que la gent agafi l'evolució de la ràdio. Crec que estem en la mitjana d'un canvi que anirà cap a la igualtat. Soc el primer que ho intento. Han de caure homes. En les tertúlies, per exemple, intento que cada vegada hi hagi més paritat. I això acabarà sent, en uns anys, el que s'instaurarà. Cap aquí és cap on hem d'anar.\nJordi Basté torna a TV3 Foto: Josep M Montaner\n- Com a director d'un programa, nedeu cada dia en un mar de noms de col·laboradors, tertulians i entrevistats. Ara hi ha un nou actor polític, Vox. Si la considerem formació d'ultradreta, ha de tenir veu als mitjans?\n- Se n'ha de parlar. Sí. Forma part del mobiliari de la casa. Hi ha un moble nou, que està ple de corcs, però hi és. Podem deixar que es vagi corcant, i que els corcs vagin saltant de moble en moble. O no. L'altra cosa és si hem de posar aquest moble al mig del menjador. Jo he d'entrevistar Santiago Abascal? Personalment, ara no m'interessa. Però no puc obviar que aquesta gent té una presència mediàtica i social a l'Estat i que, de retruc, pot afectar Catalunya. El que no faré jo és silenciar-los. S'ha de parlar d'ells. Una altra cosa és si s'ha de parlar amb ells.\n- S'hi ha de parlar?\n- Jo crec que en alguns casos sí. Per exemple, jo estic a favor que en un debat polític a Espanya hi apareguin. Surten a totes les enquestes. I no amb zeros i uns. Surten amb 20 i 30. Si jo moderés o fos director d'un debat, els convidaria. Si els silencies és pitjor. De fet, està passant una cosa molt curiosa: fa temps que no els sentim parlar. L'onada ja els hi va de cara. Per tant, quan menys errors facin, millor. Per parlar i cagar-la, millor no parlar. Abascal fa setmanes que no parla, el perfil baix de l'acusació popular al judici... En un debat, en canvi, s'han de mullar. Els hem de col·locar en el focus perquè puguin debatre, però perquè es mostrin tal com són i no com diuen que són.\n- Entén les crítiques que rep TV3, per part de l'unionisme, que l'acusa d'adoctrinar?\n- Televisió pública en un moment de tensió política bestial, amb gent a la presó, en un país petit amb el 50% d'independentistes... és normal que tinguis tots els focus posats. Evidentment que TV3 ha fet coses malament, però com RAC1, La Vanguardia, El Mundo, NacióDigital... com tothom. Hi ha coses que han de canviar a TV3? Evidentment que sí. El primer, el consell de la Corporació: molt menys polític i més periodístic. Ara bé, si TV3 està amb un 15% d'audiència, i molt per damunt de la segona cadena, és per algun motiu.\n- Però tot i així les crítiques són ferotges.\n- El que jo no puc fer és criticar sense veure. Per tant, tota aquesta gent que diu des de Madrid que TV3 adoctrina, com feia Soraya Sáenz de Santamaría, ho fa sense saber. Ara és molt fàcil dir que TV3 adoctrina. Però tu l'has vista? Has escoltat alguna cosa? O me han dicho que dicen que me comentan?\n"Als de Vox els hem de col·locar al focus perquè es mostrin tal com són"\n- Un 155 pot arribar mai a preocupar al Grup Godó?\n- Ni idea. Perquè jo estic a la planta 15 i aquí el grup no hi és. Nosaltres hem continuat sent líders amb el 155. De fet, si no m'equivoco, el rècord de la ràdio en català va ser amb el 155. Probablement perquè la gent buscava informació en aquella època.\n- I si hi tornen, què?\n- No crec que es torni a aplicar el 155. En el cas suposat que Pablo Casado pugui sumar per ser president del govern d'Espanya, vull veure què fa. De totes les plagues d'Egipte que va dir que caurien sobre la Catalunya que ell pensa, vull veure què en farà. Moltes de les coses que diu són impossibles des d'un punt de vista de llei, de Constitució.\n- Esteu seguint a fons el judici des de Rac1. Com ho està veient? Hi ha res que li grinyoli?\n- Algunes coses. M'estranya el paperot que està fent Vox, m'imaginava una preparació molt més gran del judici. Si tot ho preparen de la mateixa manera, és ben bé que està aprofitant-se d'un pensament que tothom donem per fet que té. Esperava que la Fiscalia ho tingués més ben preparat. I, sobretot, el que els està pesant a tots és que el judici és televisat. Van tots amb peus de plom. I m'ha agradat molt sentir en Trapero.\n- És un judici injust?\n- Per mi sí. S'estan parlant de penes que són una barbaritat en un estat democràtic.\nJordi Basté, en un moment de l'entrevista Foto: Josep M Montaner\nA la xarxa, judici de l'1-O, TV3, tecnologia, Pablo Casado, La Vanguardia, 155, El Món a RAC1, Jordi Basté, entrevista, Grup Godó, futur, Vox, No pot ser!, RAC1


el bloc de francesc matas salla: Estafa política presidencial i de CiU\nAhir 13 nit a Pl. Sant Jaume, CUP.\nEl President Artur ha incomplert clamorosament la seva paraula.\nEl govern de CiU fa cas, obeeix al govern de l'estat del PP i la suspensió cautelar de la Consulta 9 N per part del Tribunal Constitucional. El govern de CiU desobeeix el clam popular de la "V" de l'11 de setembre ("Posin les urnes!") i la decisió del Parlament de Catalunya ("Instar al govern a organitzar la Consulta 9 N").\nÉs una estafa política en tota regla d’un president i CIU que anava a remolc i ara contra l’anhel del poble.\nNo fer la consulta és ras i curt acatar imposició legal estatal i desobeir la legalitat catalana.\nAquesta casta política dins CiU roba al poble de Catalunya, manlleva i destrueix les condicions de treball i de vida, considera que pot fer i desfer mentre segueix gaudint del poder econòmic i mantenint el poder polític.\nMas i CiU es mofen del poble català. Mas ha fet veure que preparava la Consulta 9 N, ha portat a l'hort a tota la població i als partits i a l'ANC. El president va convocar la Consulta, tanmateix ni ell ni el govern CiU l'han preparar i organitzat.\nAhir 13 d'octubre resulta que s'informa que el poble no podrà votar legalment, segons legalitat del Parlament de Catalunya, el proper 9 de novembre.\nQui es pot creure i fer un mínim de confiança amb cap alternativa a la Consulta 9 N que no sigui votar amb el desenvolupament de legalitat política i jurídica sobirana catalana?\nL'ANC ha de retirar tot seguit la confiança en el president Mas. Som davant un frau polític. Som davant un trilerisme a l'engròs.\nNo pot haver-hi Consulta, ni molt menys decisió lliure catalana, en cap cas independència, per tant concreció de la sobirania de Catalunya, mentre la Generalitat segueixi essent una institució de la Constitució de 1978 i de l'estat del Regne d'Espanya.\nFem una primera fita mobilitzadora de la concentració de l' "Ara és l’hora" -ANC i Òmnium- el diumenge dia 19 a les 12,00 h a la Plaça de Catalunya.\nLes alternatives no són repetir l'11 S d' enguany. S'ha de complir i concretar amb la demanda popular. Aquest govern estafador no està en condicions de liderar un procés de llibertat constituent.\nCal que la Generalitat Autonòmica trenqui política i jurídicament amb l’estat i el TC i govern PP que impedeix Consulta. Cal obrir un procés constituent cap una república catalana.\nCal que el Parlament desacati públicament. S’ha de pronunciar i “despenjar” de la Constitució.\nLa ciutadania de Catalunya s'ha de poder pronunciar, d'una o altra manera, sobre el fons polític de la pregunta de la Consulta: Un estat nou i una independència.\nEls fet consumats no poden ser unilaterals per ser mesells i sotmetre's a les imposicions antidemocràtiques, dictatorials, del govern i de l'estat espanyol. Catalunya haurà de consumar la seva sobirania de forma unilateral.\nLa Taula de partits que impulsa l’ANC s'ha de plantejar clar la tasca per la sobirania i la República Catalana.\nLa magnífica experiència de les Esquerres pel SiSi haurà de mirar més enllà del 9 N per debatre si s'escau unes Esquerres per la República Catalana.\nLa població treballadora i el poble de Catalunya necessiten una gran entesa de l'esquerra catalana, fonamentada amb una política social i econòmica acordada amb els sindicats i marees, compromesa amb el desenvolupament de la sobirania política i jurídica catalana.\n"Urnes, urnes, urnes".\nSi hi ha alternativa és en clau eleccions… constituents.\nPublicado por francesc matas salla en 7:16:00


La democràcia a Espanya rep la pitjor puntuació en 40 anys\nLa democràcia a l’estat espanyol rep la pitjor puntuació en quaranta anys\nL'analista de dades Joe Brew mostra els errors d'Espanya Global a l'hora d'analitzar les dades de V-Dem · L'estat espanyol no ha millorat pas en qualitat democràtica\nV-Dem és un consorci acadèmic internacional amb base a la Universitat de Göteborg (Suècia) que mesura la democràcia. El seu Informe sobre la democràcia anual és un baròmetre fiable de la qualitat democràtica de països de tot el món a partir de múltiples dimensions i indicadors. A diferència d’altres índexs de democràcia, els mètodes i dades de V-Dem són completament transparents i públics; tothom qui ho vulgui pot descarregar-ne les dades i examinar-ne cada variable.\nEspanya i l’informe del 2019\nRecentment, V-Dem ha publicat l’informe del 2019 i les dades en brut. Poc després de la publicació, l’arma de màrqueting del govern espanyol que és Espanya Global (una branca del Ministeri d’Afers Estrangers) va començar a piular dades i infogràfics basats en V-Dem.\nAquests piulets i gràfics, en anglès i espanyol, deien que Espanya havia millorat tant la posició en el rànquing com la puntuació en l’índex de ‘democràcia liberal’ el darrer any.\nEspanya Global i la seva dirigent, Irene Lozano, van publicar altres missatges i gràfics relacionats amb V-Dem. Per exemple, molts piulets assenyalaven que la ‘independència judicial’ d’Espanya era entre les deu millors del món.\nA banda de publicar-ho a la web, el compte oficial en espanyol d’Espanya Global va piular infogràfics i xifres destacant la ‘millora’ respecte de l’any anterior i l’alta puntuació en ‘independència judicial’.\nAltres usuaris també van recollir la campanya. Usuaris privats i comptes oficials d’òrgans del govern espanyol –com ara España en la UE– van piular sobre les ‘millores democràtiques’. I el Ministeri d’Afers Estrangers espanyol, i també molts polítics, va repiular-los.\nLlegint tots aquests piulets està clar que la democràcia espanyola ha millorat aquest darrer any, oi?\nHi ha un problema amb tots aquests piulets i gràfics sobre les grans millores en qualitat democràtica de l’estat espanyol i els rànquings d’independència judicial. Que no són certs:\n—La puntuació d’Espanya a V-Dem no va millorar l’any passat. De fet, va baixar una mica.\n—El rànquing d’Espanya no ha canviat des de l’any passat.\n—I la ‘independència judicial’ de l’estat espanyol no és a la llista de les deu millors de V-Dem.\nSimplement és fals. És mentida.\nEspanya Global va cometre un error interpretant les dades de V-Dem. O més ben dit, tres errors.\nError 1: l’índex de ‘democràcia liberal’ d’Espanya no va pujar durant l’any passat, va baixar\nV-Dem té una mesura d’índex, és a dir, una agregació d’altres mesures, que anomena ‘índex de democràcia liberal’. Segons Espanya Global, aquesta mesura va millorar del 7,03 al 7,42 l’any passat.\nAixò no és cert. Les dades correctes són aquestes:\nEl gràfic anterior mostra que l’índex de democràcia liberal d’Espanya no va millorar l’any passat. De fet, va empitjorar, passant del 0,747 al 0,742.\nSegons un article al bloc d’Espanya Global sobre les dades de V-Dem, ‘la consolidació democràtica d’Espanya durant els quaranta anys de la constitució és indubtable’. Tanmateix, segons les dades de V-Dem, l’última puntuació de l’estat és la pitjor d’aquests darrers quaranta anys, la pitjor des de la constitució espanyola.\nError 2: no, el rànquing d’Espanya en l’índex de ‘democràcia liberal’ no ha millorat aquest darrer any; s’ha mantingut igual\nSegons Espanya Global, l’estat espanyol ha pujat nou llocs (del 35è al 26è) en el rànquing de països del món en termes de democràcia liberal.\nAixò també és fals. La posició d’Espanya en el rànquing del 2019, amb dades recollides el 2018, és la 26a. La posició l’any anterior era la mateixa. No hi ha millora.\nEl gràfic següent mostra les dades correctes:\nError 3: Espanya no és a la 7a posició mundial en el rànquing d’independència judicial. És a la 17a o 18a.\nA l’infogràfic en espanyol publicat per Espanya Global, així com en diversos piulets sobre el tema, es deia explícitament que la independència judicial de l’estat espanyol es trobava entre les deu millors del món, vegeu-ho:\nAixò, novament, és fals.\nHi ha dues variables en les dades de V-Dem que mesuren directament la independència judicial. Són la independència dels òrgans jurisdiccionals superiors (v2juhcind) i la independència dels tribunals ordinaris (v2juncind). En aquestes dues variables, l’estat espanyol es troba en la dissetena i la divuitena posició respectivament, i no pas en la setena. El gràfic següent mostra les dades correctes.\nAllò que Espanya Global va publicar com a ‘independència judicial’ en realitat era una traducció errònia de l’índex de ‘limitacions judicials a l’executiu’. De fet, aquest índex sí que inclou algunes mesures sobre independència judicial, però també n’inclou unes altres, com ara el respecte de l’executiu a la constitució i el compliment dels tribunals. Heus ací l’infogràfic d’Espanya Global mostrant la traducció errònia:\nCom poden haver-hi hagut aquests errors?\nEspanya Global va publicar informació falsa. Però ho anomeno ‘error’ i no ‘mentida’ perquè és completament plausible que no fossin conscients que la informació que difonien era falsa.\nCrec que va passar això: algú d’Espanya Global va decidir de comparar l’informe V-Dem sobre democràcia del 2019 amb el del 2018. Van mirar els arxius pdf de dos anys diferents, van mirar les puntuacions i rànquings i els van convertir en infogràfic. Sona bé, oi? Malament.\nQui ho fes no va examinar la metodologia i les dades en brut de V-Dem. Si ho haguessin fet, haurien vist que l’informe del 2019 es basava en la versió 9 de la metodologia, mentre que el del 2018 es basava en la versió 8. Tenint en compte les dues metodologies, hom no pot comparar V9 amb V8. En canvi, per fer una comparació en el curs del temps, s’hauria de fer servir la metodologia més recent (V9), que inclou dades històriques.\nÉs una mica confús. Quan vaig examinar el brut de dades i vaig veure les discrepàncies amb els pdf dels informes anteriors també em vaig confondre. Així que vaig escriure a V-Dem i els vaig demanar per què el pdf del 2018 tenia valors diferents del brut de dades V9.\nL’equip de V-Dem em va respondre. Em van explicar que ‘comparar els valors absoluts de l’índex entre diferents versions dels conjunts de dades’ –que és justament el que va fer Espanya Global– podia ‘ser enganyós per diverses raons’. Me’n van fer una llista, que incloïa:\n1. ‘Els codificadors afegeixen dades amb cada actualització.’\n2. ‘Actualment, permetem als nostres programadors d’actualitzar i canviar les seves valoracions si troben informació nova i més precisa. Això, amb el temps, hauria de conduir a una millora contínua de la qualitat de les dades.’ Per tant, V9 s’hauria de considerar ‘millorat’ en relació amb V8.\nEn altres paraules, les versions més recents no contenen solament dades més actuals sinó també dades més precises del passat. I com que el mètode estadístics en cada versió són diferents, hom no hauria de comparar-ne les dades, tal com va fer Espanya Global. En canvi, s’haurien de comparar les dades al llarg del temps, fent servir la mateixa versió. Això he fet en aquest article.\nL’equip de V-Dem va més enllà. ‘Els usuaris haurien de fer servir els informes més recents, atès que les dades d’informes anteriors també s’han millorat.’ Com que la meva pregunta a V-Dem s’enfocava a les dades d’Espanya, em van respondre sobre aquesta qüestió: ‘Si els treballadors de l’estat espanyol volen saber si la democràcia liberal va millorar del 2017 al 2018, haurien de mirar les dades de V9 durant els dos anys. Espanya ocupa el lloc 26 en tots dos casos, però la puntuació va baixar del 0,747 el 2017 al 0,742 el 2018. Això és dins d’intervals de confiança, per la qual cosa no es pot considerar una gran disminució.’\nEn altres paraules, la puntuació d’Espanya en l’índex de democràcia liberal, a més del rànquing, no va millorar pas l’any passat. En el cas d’Espanya Global i els seus esforços per mostrar una millora, ‘si els treballadors van comparar la puntuació V8 del 2017 amb la puntuació V9 del 2018 o del 2017, seria una comparació molt enganyosa en tots dos casos, tenint en compte la metodologia de V-Dem’, expliquen.\nEspanya Global va publicar i publicitar molt una ‘millora’ en les puntuacions i rànquings com a democràcia liberal amb les dades de V-Dem. També va dir i publicitar que l’estat espanyol era entre els deu països del món amb més independència judicial. Totes dues afirmacions són falses. La puntuació d’Espanya en l’índex de democràcia liberal no ha millorat ni es troba en la llista dels deu millors estats amb independència judicial, segons les dades de V-Dem.\nCom he dit, és completament plausible que fos un simple error d’Espanya Global, i no un intent d’enganyar. I si és un error, espero que Espanya Global s’esmerci de la mateixa manera a publicar la comparació correcta com va fer-ho quan va publicar l’errònia.\nPodeu veure el codi d’aquesta anàlisi públicament ací.


divendres, 27 de gener de 2017 03:11\nERC demana una exposició sobre els treballadors de la Roca\nCoincidint amb el centenari de la inauguració de les instal·lacions de la companyia a la ciutat\nERC ha presentat al Ple Municipal una proposta demanant que s’aprofiti que Roca compleix 100 anys per “recuperar i posar en valor les lluites obreres de la gent del municipi que ha treballat i encara ho fa a la companyia”, ha explicat el portaveu del grup municipal Albert Massana. La companyia Roca es va inaugurar el 17 de gener de 1917.\nERC reclama en la seva proposta que es faci una exposició sobre la transcendència de la companyia en la ciutat i els fets històrics protagonitzats pels seus treballadors.\nLa col·lectivització de l’empresa als anys trenta del segle XX; la participació dels seus líders sindicals en la fundació de les Comissions Obreres a Catalunya, l'any 1964, i de l'Assemblea de Catalunya, el 1971, són alguns dels aspectes que remarquen així com “el període assembleari viscut a finals de la dècada dels setanta, enquadrat en les anomenades lluites autònomes, que van convertir als treballadors de Roca en una singularitat respecte a la resta del país”.\nEtiquetes: Economia Gavà Partits Polítics Ple municipal\nDarrera actualització de divendres, 27 de gener de 2017 09:26


Antoni Pitxot | Fundació Gala - Salvador Dalí\nAntoni Pitxot i Soler (05/01/1934 – 12/06/2015)\nNascut en el si d'una família de tradició artística i molt relacionada amb els Dalí (és a través del seu oncle, Ramon Pitxot, que Dalí descobreix l'impressionisme i determina la seva vocació de pintor), del 1946 al 1964 viu amb la seva família a Sant Sebastià. Allà té com a professor de dibuix Juan Núñez Fernández, que també ho havia estat anys abans de Dalí a Figueres. Els anys cinquanta, mentre practica un realisme d'arrel expressionista es dóna a conèixer amb diverses exposicions a Sant Sebastià, Barcelona, Madrid, Bilbao o Lisboa. El 1964 s'instal·la definitivament a la casa familiar de Cadaqués. En aquest període la seva obra fa un gir decisiu. Dirigeix l'atenció vers l'estudi dels objectes del seu entorn: les pedres de Cadaqués, de les quals fa sorgir visions anamòrfiques, antropomòrfiques i al·legòriques, amb què entronca amb un corrent subterrani de la pintura occidental que va des de certs mestres del manierisme italià fins al surrealisme.\nÉs també durant aquests anys que, refent els vells vincles familiars, inicia la seva relació amb Dalí, que culminarà en una intensa amistat. L'agost de 1972 Dalí el visita al seu taller i li proposa instal·lar una exposició permanent de la seva obra al Teatre-Museu de Figueres, la qual s'inaugura el 28 de setembre de 1974. Es pot dir que el museu és, en bona mesura, el resultat del diàleg entre aquests dos creadors. El 1975, en col·laboració amb Salvador Dalí realitza els quatre "monstres grotescos" del pati interior del Teatre-Museu. Són monstres-fonts a la manera dels manieristes italians, realitzats amb acumulacions de pedres, calaixos, troncs d'arbre, un esquelet de balena, cargols i curculles. Antoni Pitxot serà, des de la inauguració, el director del Teatre-Museu, tasca que combinarà amb el seu treball de pintor.\nEntre Pitxot i Dalí s'estableix una gran comunicació i una complicitat estètica. Així, per exemple, el 1985 Pitxot treballa en l'exposició "La batalla de Constantí", que presenta a Barcelona. El tema de la batalla li ve inspirat per una conversa amb Dalí, que li explica que les pedres de la platja de Sa Conca a Cadaqués ja configuren per si soles múltiples batalles. Dalí fa el text de presentació per al catàleg i en dicta a Antoni Pitxot el contingut, frase per frase: "Quan les pedres es desperten de quatre mil anys de somniar, les ensordeix l'estrèpit d'una batalla a cada mà".\nEn els darrers anys de Dalí, Pitxot l'acompanya en tot moment. Tots dos artistes mantenen un intercanvi permanent de comentaris i opinions sobre temes ben diversos, especialment sobre l'art i el món de la pintura; així, parlen sobre Watteau, Rembrandt, Velázquez, Gustave Moreau, els prerafaelites o el futurisme italià.\nAntoni Pitxot ha estat director del Teatre-Museu Dalí, a més de patró vitalici i vicepresident segon de la Fundació Gala-Salvador Dalí fins el dia de la seva mort. El 16 de setembre de 2004 va rebre de mans de S.M. el Rei Joan Carles la Medalla d'Or al Mèrit de les Belles Arts i el 19 d'octubre de 2014 l'Ajuntament de Figueres li va lliurar la Fulla de Figuera de Plata. El 10 de març de 2015 el ple de l'Ajuntament de Cadaqués va aprovar nomenar Antoni Pitxot i Soler Fill Predilecte de la vila per la forta implicació seva i de la família al municipi, on hi tenen la residència.\nL'exposició temporal del Castell de Púbol de 2014, Dalí - Pitxot. L'al·legoria de la memòria, s'ha dedicat a la trajectòria d'Antoni Pitxot. El catàleg publicat amb motiu d'aquesta exposició conté un documental que ha ha estat guardonat amb el "Golden Prize" que atorga AVICOM (Comitè Internacional per l'audiovisual i les tecnologies de la imatge, secció audiovisual de l'ICOM). Aquí podeu veure un tràiler de l'audiovisual.\nAntoni Pitxot i Soler ha mort el 12 de juny de 2015, dia en que s'ha inaugurat al Museu de Cadaqués l'exposició "Dalí. Pitxot. Cadaqués. Entorn a la pintura", organitzada per l'Ajuntament de Cadaqués i la Fundació Gala-Salvador Dalí. La mostra vol ser un homenatge a la llarga amistat i col·laboració de Salvador Dalí i Antoni Pitxot. És també un tribut a l'art i la pintura, i a un paisatge mineral únic, el de Cadaqués, que inspira i condiciona alhora a ambdós artistes.


Objectiu: destruir l’Euro – Al fons, a l'esquerra\nObjectiu: destruir l’Euro\tDies abans que Lehman Brothers, el gran banc hipotecari estatunidenc, caigués, agències de rating com Standard & Poors (Estàndard i Pobres) donaven a aquest banc els seus màxims de fiabilitat i confiança en la seva capacitat financera. Aquestes mateixes agències de rating van alimentar el monstre inmobiliari americà que acabaria per detonar la pitjor crisi econòmica de la història al qualificar amb notes excel·lents productes econòmics de dubtosa qualitat. Aquestes mateixes agències de valoració són les que avui poden provocar una catàstrofe econòmica d’abast imprevisible a nivell europeu i submergir a la Unió Europea i especialment a la Zona Euro en una situació que recorda massa a la que, al principi de la dècada dels 30 va portar el vell continent al desastre de la II Guerra Mundial.\nLa UE i Alemanya, assenyalada com la gran responsable de la incapacitat de Brusel·les de reaccionar davant els atacs sistemàtics d’aquestes entitats sense rostre, sense definició i sense origen anomenades ‘mercats’, sembla incapaç de vertebrar la que ha de ser la gran resposta de la Unió Europea: la creació d’Eurobond (nom que se li dona a Alemanya a aquesta hipotètica agència de rating). Una agència de rating europeu, consensuada per tots els bancs de la Unió i acceptada també per bancs asiàtics hauria d’impedir els atacs especulatius que busquen, ja sense vergonya alguna, la destrucció de la moneda única europea, l’única que s’ha demostrat eficaç per a lluitar contra la supremacia del dólar i que n’ha esdevingut la seva única competència en el mercat internacional.\nConsidero, sense ser un expert en econòmica i basant-me únicament en allò que llegeixo a la premsa tant espanyola com alemanya, que la no creació d’una agència d’Euro-rating, seria una catàstrofe. Aquelles agències que no van veure venir aquesta crisi, que van promoure la crisis del crèdit i que obeeixen només a interessos especulatius que busquen fer créixer els interessos que es veuen obligats a pagar els ciutadans als bancs que presten diners als governs, no poden ser l’àrbitre d’una crisi de la que la UE estava començant a sortir gràcies a l’impuls de la locomotora alemanya. Espanya, tot i la seva fràgil situació, preveia un horitzó de recuperació en menys d’un any amb crescudes de l’1,5% a partir del segon trimestre de 2012. Aquest horitzó evidentment no agrada a Wall Street que veu com el seu propi govern és incapaç de controlar el dèficit més alt de tot el món, molt superior al de la UE sumada.\nCrec que encara no és tard per a crear una UE políticament unida i amb un govern sòlid, elegit per tots els ciutadans. La unió econòmica hauria d’haver anat seguida d’una unió política real i, si aconseguim superar aquestes enormes dificultats, la UE haurà de ser refundada com una unió política real, uns autèntics Estats Units Europeus i no pas aquesta pseudo-confederació d’estats amb les seves peculiaritats i necessitats econòmiques, però amb una moneda única forta.\nDefinitivament o la UE es ‘posa les piles’ o l’horitzó passa per a complir el somni de masses especuladors: destruir l’Euro i acabar amb les expectatives d’una Unió Europea forta i políticament unida.\n12 Juliol 201118 Juny 2012 PereJPEconomiaagencies rating, Alemanya, deute, españa, euro, eurocrisis, grecia, merkel, UE\t6 thoughts on “Objectiu: destruir l’Euro”\tParanoic 'Le fou'\t12 Juliol 2011 at 15:39\tRespon\tUn dels problemes d’Europa és el nacionalisme ja que tots volem el nostre país. No podríem unir-nos com Estats Units ja que perdríem poder de decisió cada un dels estats membres. Això no agrada a ningú, pel que he pogut veure. Això, per exemple, es fa evident amb l’existència del consell de la UE que, per bé o per mal, serveix perquè els estats puguin, encara, decidir què passa en el seu territori. Salut.\nFerran Vital\t13 Juliol 2011 at 22:52\tRespon\tMolt d’acord amb tu, Pere. O Europa integra definitivament les estructures econòmiques i el BCE passa a ser quelcom més que una institució que regula el tipus d’interés per afavorir Alemanya, o tots els esforços dels darrers seixanta anys per construir una Europa forta i cohesionada se’n aniràn en orris.\nArqueòleg Glamurós\t15 Juliol 2011 at 13:54\tRespon\tJo ja no sé si el que volen és destruir l’euro, l’estat del benestar (el que queda d’ell, s’entén), occident o el planeta en si! Ara tb assetgen a EUA i la setmana vinent a saber!\nO algú posa fre a aquesta bogeria o en poc temps tota la economia mundial estarà destinada a pagar interessos bancaris!\nRubalcaba, el Papa i el 15M « Al fons, a l'esquerra\t3 Agost 2011 at 10:17\tRespon\t[…] retalla per totes bandes. Mentre Espanya s’aproxima dia a dia a l’abisme del rescat i amenaça amb arrossegar a tota la zona Euro a la catàstrofe de la dissolució de la moneda única, l’ostentació papal serà pagada per tots. Així viurem la contradicció de que per una […]\nÉs part del pla « Al fons, a l'esquerra\t9 Abril 2012 at 11:02\tRespon\t[…] la zona Euro (Itàlia n’és la 4a) i el BCE no té suficients fons com a per a rescatar-nos. La intervenció espanyola significaria la destrucció de l’euro. El pla amb Espanya sembla anar encaminat a un dinamitatge controlat de la economia que té un […]\nCap a un nou enfrontament europeu? | Al fons, a l'esquerra\t11 Desembre 2012 at 9:51\tRespon\t[…] he defensat des d’aquest blog, l’objectiu final d’aquesta crisi és simplement fer saltar pels aires l’euro i amb ell aquest oasi de llibertat, progrés i benestar anomenat Unió Europea. No. Ni la culpa de […]\nPrevious Post El notari és mort [Un any del #10J]Next Post La revolució ciclista a Barcelona.\nNúvol de categoriesAltres temes Apple Barcelona Bicicleta Catalunya Cinema Corrupció Decreixement Ecologia Economia Eleccions Emprenedor Espanya Estatut Europa Geek Història Inmigración Música Nació Notes a la llibreta Ploma convidada Política Relats Santa Espina Mediàtica Serà notícia Sociedad Sostenibilitat Televisió Uncategorized Juliol 2011


Reforma de la façana d'un edifici d'habitatges de Sevilla\nReforma de la fachada en edificio de viviendas de Sevilla - Tomares\nImport : 16.450€\nUbicació: Tomares, ES\nPromogut per COMUNIDAD DE PROPIETARIOS JARDINES DE ALJAMAR, BLOQUE 3\nPréstec col·lectiu per a la reforma de la façana d'un edifici d'habitatges de Sevilla\nEl projecte a finançar col·lectivament consisteix en la restauració de la façana, incloent els balcons, paraments verticals del terrat i altres elements constructius.\nNeteja de façana amb bomba d'aigua a pressió per eliminar brutícies.\nSanejat i segellat de fissures i esquerdes.\nAplicació a la façana de 2 capes de revestiment petri llis d'alta protecció.\nSubstitució de sostres de pladur a balconeres i aplicació de revestiment.\nRaspallats d'òxids i sanejament general en ferramentes diverses, i aplicació d'esmalt sintètic anticorrosiu.\nSanejament, neteja i reparació d'altres petits elements.\n- Es tracta d'una comunitat de propietaris legalment establerta, formada per 36 habitatges i gestionada per un administrador de finques.\n- La comunitat es reuneix en Junta de Propietaris amb regularitat, i en ella aproven periòdicament el seu pressupost i la liquidació del pressupost anterior.\n- La Junta de Propietaris ha acordat, per unanimitat dels assistents, contractar les obres que es financiasn amb aquest préstec col·lectiu.\n- La Junta de Propietaris ha acordat, per unanimitat dels assistents, encarregar a ECrowd! el finançament col·lectiu d'aquesta inversió i facultar el president de la comunitat per a la signatura del préstec col·lectiu.\n- La Junta de Propietaris ha acordat, per unanimitat dels assistents, incrementar lleugerament les quotes mensuals de la comunitat per assegurar la liquiditat suficient en el seu compte corrent bancari per fer front còmodament als rebuts d'aquest préstec.


L'Oficina de Drets Lingüístics ja és una realitat - Diari La Veu\nEscriba el número 361624\nL'Oficina de Drets Lingüístics ja és una realitat\nEl Diari Oficial de la Generalitat Valenciana publica el decret pel qual es regula el funcionament de l'ens que vetlarà per garantir i defensar els drets dels valencianoparlants\nEl Diari Oficial de la Generalitat Valenciana ha publicat el decret pel qual es regula l'Oficina de Drets Lingüístics (ODL). La normativa aprovada en el ple del Consell del passat 23 de novembre regula el funcionament de l'ens que vetlarà per garantir i defensar els drets valencianoparlants. L'OLD és una unitat adscrita a la direcció general amb competències en matèria de política lingüística i que té com a principal objectiu garantir els drets lingüístics de la ciutadania, que són els que emparen i protegeixen l'ús de les llengües oficials reconegudes per l'Estatut d'Autonomia.\nLa normativa dóna compliment a alguns dels manaments que preveu la Llei d'Ús i Ensenyament del València (LUEV). En concret, l'article 4, on es diu que "en cap cas ningú no podrà ser discriminat pel fet d'usar qualsevol de les dues llengües oficials". I l'article 5, on es determina que "l'administració adoptarà les mesures que calga per a impedir la discriminació de ciutadans o activitats pel fet d'usar qualsevol de les dues llengües oficials, així com per a garantir l'ús normal, la promoció i el coneixement del valencià".\nEscriba el número 679892


Amb el titular d’aquest article n’hi hauria d’haver prou per sintetitzar el missatge que vull transmetre.\nIgualada és senzillament això. Un lloc en el món. Ni millor, ni pitjor. O en tot cas, millor i pitjor a la vegada. Amb les seves coses bones i les dolentes. Com qualsevol altre lloc en el món. Massa vegades la nostra visió egocentrista ens fa pensar que som més, o potser menys que d’altres. Si m’ho permeteu històricament més, quan trèiem pit i ara potser menys, quan ens flagel.lem contínuament. Però tan se val. Ni abans tant, ni ara tan poc.\nProposo una revisió urgent de l’igualadinisme. Si volem recuperar la nostra economia local, hem de ser capaços de veure’ns a nosaltres mateixos des de la visió del món global i a partir d’aquesta revisar-nos i replantejar-nos. Canviar.\nTampoc ens hi ha ajudat la nostrada història de patums i patumetes. Dels personalismes. Del fer de qualsevol iniciativa, dues o tres versions, al gust de cadascú. Mai sumant. Del mirall on molts encara hi veuen reflectides les seves pròpies limitacions, però a qui li segueixen preguntant: Qui és el més guapo o guapa d’Igualada? Ja posats, perquè no li pregunten: Qui és el més guapo o guapa del món? i que passa... ara el mirall calla?\nHauríem de saber trencar d’una vegada amb aquesta Igualada de la 'Señorita Pepis' i del 'Monopoly' i començar a entendre’ns, no com un món sencer com hem fet fins ara, si no com una petita part que pertany a una realitat més gran on, como podem veure cada dia als mitjans, no es juga. I encara menys pel que fa a l’economia i als diners.\nTreballant junts -repeteixo, treballant JUNTS- i traient-nos de sobre un bon munt de pre-judicis podem aconseguir consolidar el nostre propi espai. Trobar aquells valors que tenim, els que siguin, potenciar-los i sortir a lluitar per defensar-los. Ens espera fora un món gran i inhòspit, però es el que tenim aquí és massa petit, fa temps que se li va apagar la seva estrella i fot molta pudor de tancat.\nI, si m’ho permeteu, un missatge als polítics que ens volen governar d’aquí a poc:\nNecessitem líders capaços de guiar-nos en aquest nou escenari i que ens treguin del pou on estem i en el qual molts ja ens hi hem deixat la pell (mai millor dit, a Igualada). Ens hi van quatre anys claus per a la nostra recuperació econòmica. No ens serveixen politiquets de saló, de somriure hipòcrita, de 'parcs i places' i de promeses, les quals no hi haurà diners per poder-les acomplir. Qui es vegi capaç de sortir allà fora, de reflectir-se en el mirall d’aquest nou món canviant i guiar-nos a tots sense por, que valori quines són les seves habilitats i que ho faci. Qui no, que sigui honrat i deixi pas a d’altres.\nEns hi va massa perquè ens hi va el futur. Les nostres possibilitats de seguir-nos guanyant la vida en aquesta ciutat i en aquest territori que estimem. Ens hi va el teu futur, el meu futur i, el que és més important, el futur dels nostres fills.\nPD: Per tenir una visió gràfica -i asiàtica- del món nou i dins d’aquest, Igualada, us adjunto aquest plànol (on està Wally?)


Les infermeres lamenten que s’assumeixi l’aplicació de les mesures del decret de l’Executiu central, que per primera vegada “fragmenta el caràcter universal i gratuït de la sanitat pública i impacta gravíssimament en la vida de les persones”. La directora de Programes del COIB, Núria Cuxart, ha acusat a la Generalitat de “decebre els ciutadans i els professionals de la salut”, en el moment que admet que les mesures de reducció de la despesa en el sistema sanitari, contemplades en el decret llei del Govern central, “no només li semblen bé i les assumeix, sinó que reconeix que, en bona mesura, ja s’apliquen a Catalunya”, en virtut dels anteriors plans d’ajustament.\nEn aquest sentit, el COIB ha denunciat la ineficàcia que les mesures impulsades pel govern central i assumides per l’executiu català, tindran en el control del turisme sanitari, un dels objectius que persegueix el pla de mesures de Generalitat per garantir la sostenibilitat del sistema. Segons Cuxart, és ”perillós i èticament reprovable” que el decret del Govern central “barregi conceptes com turisme sanitari i immigració i pretengui resoldre el problema negant atenció sanitària als immigrants il·legals”. Pel COIB, aquesta normativa no impedirà als ciutadans de la Unió Europea acollir-se a l’excepció legal que actualment els permet operar-se a càrrec de la sanitat pública espanyola. Per afrontar el veritable turisme sanitari, la corporació professional demana habilitar mecanismes que permetin el cobrament de les despeses als països d’origen dels turistes, aspectes que no s’especifiquen en la normativa.\nLa corporació professional també ha manifestat la seva inquietud davant de la revisió de la cartera de serveis que assumeix la Generalitat de Catalunya, ja que la seva fragmentació dóna entrada a l’aplicació de mecanismes de copagament per part de l’usuari. El COIB ha tornat a criticar l’aplicació de l’euro per recepta, ja que “no grava a qui més té sinó a qui més ho necessita i li fa pagar els plats trencats d’una decisió que no pren”. A més, suposa “un doble càstig per a Catalunya perquè ara a aquest copagament se li afegeixen les aportacions previstes en el nou model estatal”. Les infermeres de Barcelona han rebut positivament la proposta de la Generalitat de derivar les estades de llarga durada d’hospitals d’alt nivell a centres sociosanitaris. “És una bona notícia que finalment l’administració aposti per coordinar millor els àmbits social i de la salut per donar una millor atenció al ciutadà”, han dit. Un decret “poc seriós i oportunista” Núria Cuxart ha qualificat la norma estatal com un “autèntic nyap, un decret poc seriós i oportunista”, després que avui s’hagin publicat al Butlletí Oficial de l’Estat un plec de cinc pàgines amb esmenes i correccions a un text aprovat fa menys d’un mes. El COIB assegura que s’aprofita la conjuntura per dur a terme reformes que no tenen res a veure amb la recerca de la sostenibilitat del sistema de salut, com les àrees de capacitació professional o el desenvolupament de la formació sanitària especialitzada.Per aquest motiu, el Col·legi professional ha fet un estudi detallat del decret analitzant-ne l’impacte sobre la professió infermera i anirà especificant les futures accions que es duran a terme.


Elter, el portal d'Osona - Manlleu i Torelló valoren positivament les millores ferroviàries del Pla Territorial\nManlleu i Torelló valoren positivament les millores ferroviàries del Pla Territorial\ndimecres 17 de setembre de 2008 14:59h\nL'alcalde accidental de Torelló, Lluís Bassas, diu que el creixement que planteja el pla li sembla 'excessiu'\nOsona està dividida en diverses subcomarques al Pla Territorial\nPere Prat, alcalde de Manlleu\nLluís Bassas, alcalde de Torelló\nOsona, | El Govern català va aprovar definitivament aquest dimarts el Pla Territorial de les Comarques Centrals per ordenar el creixement urbanístic de l’Anoia, Bages, Osona, Solsonès i Berguedà. Els alcaldes de la comarca han començat a valorar-ne els aspectes positius i els negatius.\nEl pla ordenarà el creixement urbanístic i les infraestructures durant els pròxims 25 anys. Tot i que encara han d’estudiar els aspectes concrets que contempla el nou pla territorial de les comarques centrals, des de Torelló creuen que hi ha aspectes negatius com un creixement excessiu. Lluís Bassas és l’alcalde accidental de Torelló.\nTorelló va ser un dels municipis capdavanters en liderar la reivindicació d’aquest metro comarcal. Aquest projecte és una de les propostes de millora d’infraestructures que han sorgit des de la comarca en els últims mesos. El Pla també contempla el projecte de l’Eix Transversal Ferroviari de Catalunya, la consolidació d’un metro regional a la Plana de Vic o la constitució del Metro regional d’Osona gràcies als projectes de condicionament i desdoblament de la línia de tren. Pere Prat, alcalde de Manlleu, valora molt positivament aquesta aposta pel transport públic.\nEl Pla territorial també incorpora i contempla diversos projectes viaris que afecten a la comarca d’Osona. Per exemple, el desdoblament de la C-17 de Vic nord fins a Ripoll o el desdoblament de la C-25. El Pla Territorial de les Comarques Centrals planteja tres objectius: reforçar la xarxa urbana i ordenar el creixement urbanístic, potenciar i diversificar l’activitat econòmica i limitar la dispersió de la urbanització. El Pla preveu el desenvolupament d‘àrees urbanes potents al voltant d’Igualada, Manresa i Vic i que ciutats com Torelló o Manlleu tinguin un creixement important.\n- «El POUM resol punts de circulació conflictiva a la ciutat» (17 de setembre de 2008)\n- Paco Zambrana, candidat a l'alcaldia de Manlleu per «Som Identitaris» (17 de setembre de 2008)\n- Què has de fer per votar a les eleccions municipals si resideixes a l'estranger? (17 de setembre de 2008)\n- Ampli consens per l'aprovació inicial del POUM (17 de setembre de 2008)\n- EN DIRECTE Segueix el ple de l'Ajuntament de Manlleu (17 de setembre de 2008)


El bloc de Xavvv: de març 2011\nPublicado por Xavvv en 10:36 Cap comentari:\nPublicado por Xavvv en 16:42 5 comentaris:\nBe despres de tot el temps que porto entrenant i encara que estem a 5 dies del tret de sortida encara no tinc del tot assegurada la participacio , ja que l'arrivada de "POL" pot fer trontollar els plans inicials , ja veurem com van els aconteixements pero ho tinc magre per anar-hi .\nJa anire actualitzant el tema . De moment tot esta apunt (Material , intendencia i demes temes ) i fins a ultim moment no acavarem de descidir com acava l'historia.\nDe totes maneres ja tenim algun recanvi a la "chistera" per si de cas.Cada cosa al seu temps .\nBe companys si no hi res d'ultima hora dema estarem a la linia de sortida del UTLF ja veurem com va tot espero que pogem acavar el dmg al migdia , haurem d'anar amb el mobil conectat per si tenim que marxar corrents .\nPublicado por Xavvv en 19:14 1 comentari:\nAquesta setmana passada haig estat parat fins el dss ja que la fisio aixi m'ho va recomanar despres de trovar una sobrecarrega a la part superior del besso esquerra aixi que m'he pres uns dies de repos de run .\nEl dss vaig fer 1:30 de rodillo davant la tele ja que la jefa no hem va deixar el planning previst , basicament sortir a rodar amb la BTT .\nEl dmg kedo amb el cunyao per fer uns km per sebes , aixi que sortim amb l'intencio de fer un run suau i curt .El primer si que ha estat per lo de curt (Va ser que no) despres de fer la volteta amb ell torno enrrera per mirar de trovar a Pollo i Colibri pero me fan lo salt i no ens trovem , tot i que vaig fins al cami de Riba-roja , aixi que me casco 2:30 de run suau per terreny enfangat .\nPublicado por Xavvv en 19:09 Cap comentari:\nDll 28 de Febrer : despres de la mitja d'ahir avui descansem una mica .\nDm 1 de Març: Acavo tard de tot i nomes hem keda temps per fer 30 min de rodillo i gracies\nDx 2 de Març : Avui continuo amb la mateixa tonica aixi que 1:15 de rodillo mirant el Barça\nDj 3 de Març :Descans no programat\nDv 4 de Març: La jornada laboral s'allarga mes de lo previsible , aixi que haurem d'apretar el cap de setmana\nDss 5 de Març: Sortideta guai pels voltants del poble provant uns bastons nous que m'he pillat , i com no hem fet lo cabra pel monte 2 h sense forçar .\nDmg 6 de Març: Avui i com que tenim als companys per BCN gaudin de la Marato jo surto una altra vegada a fer el cabra pel monte carregat amb el material previst pel UTF rodant 2:30 per la zona de la serra de la Fata fent cap a Ribaroja i tornant per seves suau pero no acavo de tenir bones sensacions(tinc unes petites molesties a la part del darrera del genoll esquerre ).\nTambe vull felicitar als tres craks que avui an anat a BCN per les seves marques , ara toque segir treballant per millorar ANIMS Robert,Trepa i Ferran .\nPublicado por Xavvv en 9:10 2 comentaris:


Activitats més destacades a la Xarxa Municipal de Biblioteques de Badalona per aquest mes de gener | Servei Educatiu Ciutat de Badalona\nActivitat fotogràfica i narrativa, que permetrà descobrir la relació entre les imatges i la paraula, tot veient treballs de poesia visual diversos, endinsant-se en un món ple d’objectes i paraules que no deixaran de sorprendre a ningú. Es mostrarà algunes imatges i es donaran pautes tècniques de fotografia per retratar objectes i fer una composició visual interessant, que suggereixi el treball poètic de Brossa o d’altres autors. Finalment els participants confeccionaran el seu poema visual. Els treballs realitzats s’exposaran a la biblioteca per celebrar el Dia Mundial de la Poesia (21 de març).\nEl laboratori portàtil de l’armari de l’Olívia s’apropa als contes d’aquesta famosa porqueta vestint-la de diferents maneres. Heu fet mai de dissenyadors de moda? Un dels personatges més famosos dels darrers temps reclama la nostra creativitat. Tot està apunt: la cinta mètrica, les tisores i una gran quantitat de dissenys i vestits inspiradors. Us atreviu a vestir l’Olívia?\nDes de l’any 2015 es realitzen unes activitats familiars anomenades laboratoris de lectura portàtils. Participen pares i nens a la vegada i la seva característica principal és que es fa una descoberta de diferents llibres a partir de la experimentació. Podeu trobar més informació sobre què són els Laboratoris de lectura en el següent enllaç:\nDivendres 12, 19 i 26, a les 18.30 h, a la Biblioteca Canyadó i Casagemes – Joan Argenté\nProgramació d’ordinadors per a joves de 10 a 12 anys. Codeclub a les biblioteques és una iniciativa del Servei de Biblioteques de la Generalitat, que juntament amb Code Club Catalunya i les universitats UOC, UPC, UDG i UPF vol iniciar als nens i nenes a la programació d’ordinadors. Igual que la resta de Code Clubs, els tallers són gratuïts i gestionats per estudiants de grau de les quatre universitats.


A PEU » Drets\nEtiqueta arxiu 'Drets'\nTens raó Arturo, però…\nClassificat com a Drets humans,POLÍTICA\nAcabo de llegir un article d’ARTURO PÉREZ REVERTE en que ens avisa d’una forma una mica apocalíptica del xàfec que està a punt de caure. Té tota la raó aquest senyor, però tampoc cal ser cap llumenera, ni ser un premi Nobel per adonar-se’n. N’hi ha molts que ja fa temps que ho diuen però ningú els fa cas. Ha de venir un periodista que escriu i fa servir paraules brillants per dir-ho i que la gent en faci cas. Sembla que ara les coses van així…\nÉs cert tot allò del que es lamenta en aquest article i acaba amb una tirallonga d’ Indecències” –i evidències, diria jo- que només és incapaç de no veure-les un cec mental (els cecs físics acostumen a tenir molt bona vista i són els primers en veure les coses). Fa una llista ben llarga d’indecències i les plantifica quasi totes als polítics. Ja ho sabíem de fa temps quins majoria de polítics tenim i quina mena de gent són (amb unes quantes honroses excepcions). I, tot i sabent-ho, els anem votant una vegada i una altra i els anem preparant el seient una vegada més per tal de que aposentin el seu cul en les mateixes cadires de sempre… Som així de rucs. Però, com deia abans, tot això ja ho sabíem i el senyor Arturo no ens descobreix res de nou.\nEl que no diu el senyor Arturo –i també s´hi podia haver fixat- és que entre tantes indecències com enumera també n’hi ha una que sembla que no vulgui veure: que entre els drets fonamentals que són conculcats també n’hi ha un que sembla que no existeixi, com per exemple el de poder decidir el que volen els pobles. Aquesta mena d’intel·lectuals espanyols tan “esquerranosos” ho veuen tot menys això i mai sortiran en defensa dels drets dels catalans. Es pregunta:¿DONDE ESTÁ LA GENTE? QUE LEVANTAN MASAS PARA EL FÚTBOL Y NO PARA DEFENDER NUESTROS DERECHOS?. Exactament és això també el que jo em pregunto: ¿On són els espanyols que reconeguin els drets dels catalans? ¿Han desaparegut del mapa? ¿No els ha ensenyat mai ningú que els pobles i els seus habitants tenen drets? Es veu que no..\nEstà molt bé fixar-se en els drets socials que s’estan perdent cada dia. Està molt bé fixar-se i lamentar-se que “se acabaron los Estados/Nación…adiós España”. Però també podria fixar-se en els drets que ens pispen als catalans quan se’ns nega fer una consulta. ¿No es podem fixar en les dues coses alhora i voler les dues coses alhora? Sembla que no!. Senyor Arturo, fixi’s com resol el Regne Unit un problema similar i prengui’n nota. I en un altre article, junt amb tots els motius de queixa que tingui contra el PP o el PSOE, podria lamentar-se també pel que ens fan als catalans.\nNOTA: Un lector em diu que aquest article no és del senyor Arturo Pérez Reverte. Si és així, rectifico l’atribució de l’autoria, tot i que ell només en desmenteix això però diu que està d’acord amb el contingut. Sigui com sigui, el problema de fons subsisteix: molt pocs intel·lectuals espanyols (escriptors, directors de cine o teatre, professors d’universitat, artistes, investigadors…) tenen el coratge per dir ben clar i alt que el dret a fer una consulta l’ha de tenir qualsevol poble. Suposo que, tot i potser no estar d’acord amb la independència de Catalunya, sí que podrien reconèixer que en un Estat democràtic hi ha d’haver drets que es puguin exercir quan una majoria ho demana. Això, doncs, sí que li demano al senyor Pérez Reverte.\nTags: Drets, POLÍTICA


Ironies i altres desgavells | Zillahh\nArxivar per Ironies i altres desgavells\nDe fora vindran i bé que ens…\nPosted in General with tags Ironies i altres desgavells on Abril 29, 2010 by Natàlia Muñoz\nLa Generalitat podrà obligar a llogar vivendes buides a quasi la meitat dels municipis catalans.\nAquesta ha estat una noticia que fa un temps, ja va ser proposta i que ara ha tornat a posar-se damunt la taula i segons sembla, amb la intenció de que tiri endavant. La Generalitat basa la seva actuació en la “forta i acreditada demanda” de vivenda i així justifica el lloguer obligatori dels pisos buits.\nNo vull entrar a debatre si molts d’aquests pisos són susceptibles de ser llogats amb caràcter d’obligatorietat perquè, posem el cas, pertanyen a potentats que inverteixen en bens immobles i ja els està bé que els obliguin a ser més persones o si, pel contrari, els pisos pertanyen a gent que ha estat tota la vida sacrificant-se per pagar-los i tenir un coixinet en el futur o deixar-los en herència als seus successors. La qüestió és que la Generalitat està adoptant una posició altament dèspota i dictatorial. No se’m acut cap altra manera de titllar una mesura en la qual s’intervé la propietat privada.\nDe fet, tot això no seria tan tràgic i fins i tot podria resultar anecdòtic si no fos perquè paral·lelament a que aquesta noticia veiés la llum, va sortir una altre que deia que prop de 180.000 joves estan sense pis a Catalunya. Només joves, perquè em de recordar que amb la crisi són moltes les famílies que han perdut la seva vivenda i estan allotjades a casa de familiars. Ara bé, resulta que tenim quasi 300.000 pisos buits. D’aquests una part són habitatges de renda lliure i pertanyen a especuladors i a bancs i caixes, però una bona part, i aquí bé on em maten, pertanyen a la generalitat i són de protecció oficial.\nM’encanta la actitud dels mandataris.\n“ Obliguem als propietaris de pisos buits a llogar els seus habitatges. Hi ha molta demanda de vivenda. Serà la solució definitiva. Li prenem al propietari i li donem al llogater o, el que seria el mateix ,fem com Robin Hood, li prenem al “ric” i li donem al pobre. Ara bé, els nostres pisets de protecció oficial els deixem aquí ben calentonets i arrecerats, a les nostres butxaques. Després de tot perquè els hem de llogar mentre hi hagin pisos de pringats a qui els podem obligar a llogar-los per decret llei?”\nDic jo que seria un bon exemple que fos el govern el primer a treure al mercat del lloguer tota la cartera de pisos que te. Resulta vergonyós que amb l’excedent de pisos que hi ha a Catalunya s’hagin de recórrer a mesures que expropien a les persones, el dret de decidir sobre les seves propietats.\nLes al•lèrgies primaverals\nPosted in General with tags Ironies i altres desgavells on Abril 19, 2010 by Natàlia Muñoz\nPrimavera, flors, pol•len, exuberància, abelles, colors, explosió de vida…Què bucòlic! Bé, potser no tant per aquelles persones que pateixen de les reincidents al•lèrgies primaverals. Rinitis, esternuts, llagrimeig, picors, etc. són carta de presentació habitual en la fisonomia de molta gent. De vegades trobar la causa que provoca l’al•lèrgia és ben complicat i el pobre pacient ha de patir un peregrinatge de proves mèdiques a més de fer de rata de laboratori i experimentar amb un inesgotable llistat de medicaments, que de vegades, enlloc de guarir l’al•lèrgia del pobre incaut/pacient, li provoquen una de nova.\nDes de fa un temps , m’estic adonant compte de que jo també pateixo alguna estranya variant d’al•lèrgia primaveral. Primer vaig pensar que era allò tan típic de “la primavera la sang altera”, però ho vaig descartar de seguida perquè, entre altres coses, la meva sang més que alterada el que estava era emprenyada. De fet, podia sentir com la serotonina viatjava per les meves arteries. Tampoc tenia cap impuls d’establir lligams romàntics de cap mena, més aviat al contrari.\nDesprés de molt temps de donar voltes al tema, de molts patiments (tingueu en compte que no he anat al metge per precaució) i de fer multitud de proves, algunes d’elles traumàtiques, ho reconec, he descobert per fi quin és l’origen de la meva al•lèrgia. De fet, ara fa uns quants dies els símptomes que pateixo s’han agreujat. Frustració, impotència, ànsies desmesurades de practicar boxa, ganes d’entaforar-me a casa i no sortir, etc. són algunes de les característiques principals que provoca la meva malaltia primaveral.\nI què puc fer? Com s’arregla això? Quina culpa tinc jo de ser al•lèrgica a un bon grapat de persones? Polítics, jutges, bisbes, pederastes,lladres de guant blanc, corruptes,criminals de gènere, premsa rosa, televisió “basura”, professors ineptes, el veí de davant, el noi aquell de la classe…i una llarguíssima llista que no ve al cas especificar, estan entre els agents al•lèrgens que malmeten el meu sistema immunitari i alliberen al meu cos grans dosis d’histamina.\nA més, darrerament aquesta al•lèrgia ha deixat de ser estacional i encara que de forma més benigna, s’ha instaurat en la meva persona tot l’any. De fet, els símptomes s’agreugen. Ara també tinc una marcada sensació de fàstic i rebuig. No hi ha medicina que guareixi això. I dic jo que, eliminar els agents al•lèrgens no serà possible….\nMatem al gras! És pel bé comú.\nPosted in General with tags Ironies i altres desgavells on Abril 13, 2010 by Natàlia Muñoz\nA classe de filosofia, dies enrere, ens van plantejar una hipotètica situació i teníem de pensar com actuaríem davant del supòsit i donar la nostra fidedigna opinió.\nLa situació hipotètica és la següent:\nUn grup terrorista ha lligat a cinquanta persones a la via del tren, òbviament amb la retorçada intenció de que, en passar el tren, les mati. D’altra banda, un dels terroristes va dalt del tren i apunta amb una pistola al cap del perplex maquinista. Si intenta aturar el tren li volarà el cap.\nI per arrissar més el rinxol, a l’andana hi ha un senyor, que anomenarem X, que misteriosament sap tot el que està succeint al tren i a la via (Imagino que algú li haurà explicat pel mòbil). De cop, al costat del senyor X arriba un altre senyor, un senyor amb aspecte beatífic i gros, molt gros, quasi obès. El senyor X se’l mira, fa uns càlculs ràpids i arriba a la conclusió de que la massa corporal de l’home gras és suficient per aturar el tren abans que arribi al punt fatídic on són lligades la cinquantena de persones. Hi ha un petit detall, però, i és que, el senyor X , sospita que l’home gras no es prestarà voluntari per llençar-s’hi a la via qual màrtir abnegat.\nI ara, arribem al punt on havíem d’exposar la nostra decisió. Què faríem? Donaríem una lleugera empenta al senyor gras ( o no tant lleugera donada la seva massa corporal) i salvaríem la vida de cinquanta persones? Deixaríem que la vida seguís el seu curs sense intervenir per res i permetre que morissin cinquanta innocents?\nVal a dir que vaig tenir molt clara la meva postura des del començament. La meva sorpresa va venir quan tots vam exposar les nostres conclusions a classe i em vaig adonar que només tres o quatre persones havien pensat com jo. I què vaig decidir jo? Doncs senzillament que no li tocaria ni un pèl al pobre home gras. Considero que ningú no es Déu per decidir qui ha de morir i qui ha de viure. També penso que cada vida és única e insubstituïble i des d’aquest punt de vista té el mateix valor una sola vida que cinquanta. A més, si jo empenyo al gras a la via, jo estic cometent un assassinat, són les meves mans les que es taquen de sang. No podria viure amb aquest càrrec de consciència. Si moren les cinquanta persones, serà una gran tragèdia, però els responsables hauran estat els terroristes, no pas jo. En fi, resulta que la infinita majoria de la classe va tenir molt clar que el millor era “pelar al gordo” i a més estaven disposats a fer-ho amb la seguretat d’estar fent un acte heroic i valent.\nQuè en faríeu vosaltres? Sortiria amb vida el gras?\nPosted in General with tags Ironies i altres desgavells on Abril 8, 2010 by Natàlia Muñoz\nEl príncep ecològic\nPosted in General with tags Ironies i altres desgavells on Abril 2, 2010 by Natàlia Muñoz\nDe petites totes les nenes hem sentit parlar del príncep blau, aquell que surt en tots els contes infantils i que fa coses tant sorprenents com despertar a una princesa dormilega, alliberar el seu fetitxisme emprovant-li sabates a una altre o posar a prova les seves dots d’escalador per la trena d’una rossa. Em pregunto si el príncep de totes aquestes historietes era el mateix, perquè mai se’n diu el príncep Pere o el príncep Jordi…I clar, si era el mateix, queda demostrat que era força voluble i faldiller. Així què vull desterrar per sempre més a aquest pocasolta dels contes infantils. Exigeixo que el príncep, a partir d’ara ,sigui verd. Un príncep que valori les energies renovables i aposti pel reciclatge i que amb una princesa en tingui prou, res de gastar energia i esforç en mantenir tot un harem d’ incautes. Un príncep que deixi el seu posat ridícul d’home a mig decidir i que no es deixi tocar el que no sona. El pròxim dia parlaré de les Ventafocs, que aquestes són unes altres que….\nPosted in General with tags Ironies i altres desgavells on Març 27, 2010 by Natàlia Muñoz\nAvui rellegint alguns fragments de “L’auca del senyor Esteve” del Santiago Rusiñol, m’ha cridat l’atenció una cosa que diu el senyor Pau:\n“Doncs jo sóc l’escarràs. Tot lo que no volen fer els altres ho faig jo. Ho fa el senyor Pau. Si aquest casament té família, sap qui la portarà a coll, la família? El senyor Pau. Si per desgràcia no en tingués, sap a qui donarien la culpa? La donarien al senyor Pau. Un servidor és…el factòtum, la dida seca, la llevadora, el llibre Major i l’escombriaire.”\nDarrerament em sento d’aquesta mateixa manera. En el meu cas no és què, el que no volen fer els altres ho vulgui fer jo, però ho acabo fent. Em dic a mi mateixa que serà l’últim cop que m’agafen, però no tinc remei, invariablement un cop i un altre m’hi trobo enganxada de nou. També faig acumulació de culpes. En aquestes últimes setmanes estic al mig de tots els fregats, i si es trenca algun plat, les mirades van cap a mi. No li trobo la lògica i em pregunto, si he agafat una mena de virus estrany que m’assenyala amb el dit dient: “ha estat ella, ha estat ella…” Si s’ha de fer alguna feina delicada, jo sóc la més idònia perquè tinc més prudència i si s’ha de fer una feina bruta, jo sóc la més indicada perquè sóc igual de bruta que la feina mateixa. En fi… per sort he trobat al senyor Pau i m’he adonat que no sóc l’únic escarràs que corre per aquí.\nLes vaques nuclearitzades\nPosted in General with tags Ironies i altres desgavells on Març 24, 2010 by Natàlia Muñoz\nAvui, em ve de gust deixar de banda les meves reflexions interiors i abordar un tema quelcom més terrenal i si es possible donar-li un toc d’humor, cosa aquesta, certament improbable, donat el meu escàs sentit del mateix.\nDies enrere tots hem quedat prou assabentats de les polèmiques que hi han hagut en diferents municipis, arran de la futura adjudicació d’un magatzem de residus nuclears. Tinc un amic que defensa a capa i espasa la causa antinuclear i sempre està ben disposat a explicar a tots els companys els greus perjudicis que comporten les centrals nuclears. Ahir vaig llegir un article que parlava extensament de l’energia nuclear i de les reticències absurdes que té Espanya alhora d’apostar per aquest tipus d’energia, energia que el columnista definia com barata i neta. I per fer més vàlida la seva postura explicava que França, com un dels països més nuclearitzats del món, confiava plenament amb l’energia nuclear i convivia amb ella de forma totalment natural. Afegia que era fàcil veure el camps que envoltaven les centrals nuclears franceses, amb grups de vaques lleteres plàcidament pastant i a la zona de Bordeus el raïm que produeix el preuat vi, creix als peus d’una central nuclear.\nTot això vist així, no té més importància. És un article més. Però de cop vaig pensar en el meu amic, l’antinuclear i vaig caure en una paradoxa divertida , al menys per mi, que com he dit, tinc un sentit de l’ humor més aviat àcid. Ell, va sovint a Andorra a comprar formatge i llet fets a França, perquè creu que ambdós productes són de superior qualitat que els d’aquí. La setmana passada va pujar a Andorra i va portar la seva càrrega de formatge i llet. Però ara tinc un dubte. Li hauré de dir que està menjant formatge i llet provinent de vaques nuclearitzades? Sent ell, com és, un antinuclear convençut, em podrà perdonar si no li dic? Tots els antinuclears deuen menjar formatge francès? I…algú sap què en pensen les vaques?