La Universitat Carlemany participa en les Jornades de l'Energia i Ciutats Sostenibles | Universitat Carlemany\nLa Universitat Carlemany participa en les Jornades de l'Energia i Ciutats Sostenibles\nLa Universitat Carlemany col·labora a les primeres Jornades de l'Energia i Ciutats Sostenibles (JECS) que tenen com a objectiu conscienciar a la població sobre el repte que suposa una transició energètica a través d’accions que promoguin l’ús de les energies renovables i la mobilitat sostenible. L’acte, organitzat pel Comú de Sant Julià de Lòria i l’empresa pública d’electricitat Forces Elèctriques d'Andorra (FEDA), tindrà lloc els dies 18 i 19 de juny.\nPresència de la Universitat Carlemany\nEl divendres 18, l'auditori Claror del Centre Cultural i de Congressos de Sant Julià de Lòria tindrà la presència de multitud d'experts que exposaran les seves idees i projectes en diferents ponències i taules rodones. Un total de quatre professionals de la Universitat Carlemany compartiran la seva experiència i coneixement:\nAndreu Bellot: el secretari general de la institució serà l'encarregat de moderar la primera taula rodona del dia que girarà entorn de la mobilitat sostenible. Bellot és expert en l'ús de la tecnologia en la formació i ha participat en un grup de recerca sobre educació ambiental.\nRodrigo Ramírez-Pisco: el director del Báchelor en Enginyeria en Organització Industrial del centre moderarà els debats sobre transició i eficiència energètica. Ramírez-Pisco és doctor CUM LAUDE en Enginyeria Elèctrica i compte a la seva esquena amb més de 25 anys d'experiència en el desenvolupament de projectes entorn a sistemes de potència i gestió energètica.\nJordi Dolader: la primera ponència del bloc de transició energètica serà a càrrec de Jordi Dolader, enginyer industrial i expresident de Mercats Energètics EMI, exdirectiu d'Endesa i col·laborador de la Universitat Carlemany.\nLuis Manuel Navas: el bloc d'eficiència energètica obre amb la intervenció del doctor en Enginyeria Agrònoma i docent de la Universitat Carlemany Luis Manuel Navas. Navas és president de la Comissió Espanyola d'Enginyeria Rural i membre de la Junta Directiva de la Societat Espanyola de Agroingeniería.\nCom a curiositat, el sostre de l'edifici en què es desenvoluparà el primer dia de les jornades disposa d'una petita central de generació d'energia fotovoltaica. L'ajuntament, propietari de l'espai, ha cedit l'ús a l'empresa Energia Verda, experta en energia solar i fotovoltaica.\nEl dissabte 19 es dedicarà a la realització d’activitats lúdiques i educatives -jocs, tallers, exposicions i mostra de material didàctic- a la plaça de la Germandat i en un tram de l’avinguda Verge de Canòlich. Totes elles tindran el recolzament de l’Automòbil Club d’Andorra (ACA), Andorra Sostenible, l'Institut Català de l'Energia i l'Escola d'Art de Sant Julià de Lòria. La fi és conscienciar a les famílies i als més petits de la importància que té pel present i pel futur poder desenvolupar una transició energètica fonamentada en les energies renovables i la sostenibilitat.\nAposta pel desenvolupament sostenible\nSet programes formatius de la Universitat Carlemany estan vehiculats a través de l’àrea acadèmica Món 5.0: Tecnologia i Innovació que aposta pel desenvolupament de les Smart Cities a partir d’una transició econòmica, energètica i tecnològica. La punta de llança d’aquesta evolució és la sostenibilitat, on l’economia circular i les energies renovables jugaran un paper fonamental. Els Objectius de Desenvolupament Sostenible número 7, energia assequible i no contaminant, i número 11, ciutats i comunitats sostenibles, són pilars fonamentals de l’ADN que conforma el pensar i fer diari de la Universitat Carlemany.\nPer la seva part, el cònsol major del Comú de Sant Julià de Lòria, Josep Majoral, ha assegurat que les jornades "van en la mateixa línia que els objectius marcats pel comú: fer del municipi un referent en l'àmbit de les energies renovables i la sostenibilitat". En aquest sentit, davant dels mitjans de comunicació, Majoral ha destacat accions com el pla de desenvolupament energètic de la Parròquia o el càlcul de la petjada de carboni generada per l'administració de la localitat.\nEl Comú de Sant Julià de Lòria constitueix l'òrgan de govern de la població de Sant Julià, on radica la seu de la Universitat Carlemany. Amb l'objectiu de convertir en un lloc de referència per al conjunt d'Andorra, adopta un compromís amb el canvi climàtic i cerca ser una població capdavantera en l'àmbit mediambiental i energètic, fent un ús important d'energies renovables; d'acord amb el cònsol major Josep Majoral Obons, encarregat d'inaugurar les Jornades de l'Energia i Ciutats Sostenibles (JECS).\nPer part seva, Forces elèctriques d'Andorra (FEDA) és l'entitat pública andorra que importa, genera, distribueix i comercialitza energia eléctrica 100% renovable al llarg del territori. A través de les seves filials impulsa projectes de xarxes de calor, generació d'energia i mobilitat sostenible. Fomenta un equilibri econòmic, social i ambiental pel país i, de la mateixa manera que la Universitat Carlemany, està compromesa amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) de l'Agenda 2030 de l'Organització de les Nacions Unides (ONU).\nEn el marc de la presentació de les jornades, el director general de l'organisme elèctric, Albert Moles, ha expressat que la idea de les jornades és compartir coneixement per entendre que "la sostenibilitat i la transició energètica és un tema que ens pertoca a tots i a totes".\nJornada de puertas abiertas, conferencia online “Empleabilidad para un mundo sostenible”


RUSC de poetes | Núvol\nRUSC de poetes\nDijuos 25 de juliol a dos quarts de nou de la tarda començarà al jardí del Museu de la Vida Rural de l’Espluga de Francolí la primera edició de RUSC. Festival de Poesia de l’Espluga de Francolí, una iniciativa promoguda pel vicepresident de la Fundació Lluís Carulla, el poeta Jordi Carulla-Ruiz, que compta amb la col·laboració de l’Ajuntament de l’Espluga de Francolí i que s’emmarca dins el programa d’actes de la Festa Major d’aquesta població de la Conca de Barberà.\nJordi Carulla posa en marxa RUSC, Festival de Poesia de l'Espluga de Francolí\nTambé es projectarà el poema videogràfic Viatge a Mel·lífera realitzat per Albert Carreras.\nJordi Carulla-Ruiz, inspirador de la iniciativa, ha destacat avui durant la presentació a la seu dels serveis territorials de Cultura a Tarragona, que va elegir el nom de rusc perquè els poetes trobin el seu lloc d’aplec amb l’esperit gregari de les abelles. S’ha felicitat també per l’atractiu i singularitat del festival, que neix amb un signe de distinció i vocació de crèixer i a més en un àmbit rural com és l’Espluga de Francolí i el seu museu.\nCarles Duarte, director de la Fundació Lluís Carulla, ha recordat les arrels tarragonines de la Fundació i com s’intenta impregnar amb aquest esperit tota l’acció cultural que es du a terme. Quant a l’emplaçament d’aquest esdeveniment, el Museu de la Vida Rural, ha recordat que “els interessa que el Museu no sigui només un espai d’etnologia, sinò que inclogui manifestacions culturals, com concerts, la implicació amb el festival de Poblet o ara aquesta trobada poètica”.\nRosa Lentini, que ha parlat en nom dels cinc poetes participants, ha llegit un poema del seu nou llibre “Tuvimos” del qual farà una preestrena durant el recital de dijous vinent.\nL’escriptor Jordi Llavina, coordinador d’activitats del Museu, s’ha felicitat pels criters seguits per l’organització en la tria dels noms convidats, on hi ha gent d’aqui i de fora, homes i dones, “cinc noms de pes a la poesia actual”. Finalment ha volgut recordar que tots els actes del Museu de la Vida Rural solen aconseguir un èxit de públic, per la qual cosa espera que la del dia 25 serà una vetllada inoblidable.\nEls poetes participants


Natura mentora - Ànima de Natura\nRECURSOS TERAPÈUTICS amb la NATURA com a MENTORA\nAprenem de la Natura a partir del seu coneixement i saviesa\nAquest propòsit es basa en una nova disciplina, la biomimètica o biomimesi (“imitació de la vida”, de grec bios, “vida”, i mimesis, “imitació”), disciplina que neix a finals del segle XX, concretament el 1997. La Biomimètica és l’estudi de la intel·ligència i creativitat de la natura per tal de dissenyar materials, processos i estructures més eficients i més plens de vida. Es a dir, aprendre de la natura, en comptes de voler dominar-la com s’apuntava en l’anterior paradigma, i actuar des del nou que ja som. Janine Benyus publica Biomimicry, on recopila multitud d’exemples de l’enginy de la natura. Benyus contempla la natura com a model (la fulla d’un arbre com a model per a l’energia solar), mesura (com més ens acostem als dissenys de la natura, més probable és que siguin funcionals, ecològics i duradors) i MENTORA (la natura no com a objecte a explorar sinó com a mestra).\nEs en aquesta darrera opció amb què es basa AdN, des del punt de vista que s’han creat tot de recursos terapèutics propis a través dels quals transmetem el conjunt de paral.lelismes entre els VALORS o SIGNIFICATS i els ESSERS VIUS, els vols conèixer més a fons?\nCOMPENDI PSICONATURALISTA – VISUALITZACIONS – CONTES TERAPÈUTICS – CITES TERAPÈUTIQUES – POESIA NATURAL – BIBLIOGRAFIA ESPECIALITZADA\nConjunt de relacions entre un ésser viu o ecosistema i del seu coneixement biològic, sovint etològic, i els valors i significats espirituals que ens transmeten, i amb què les persones ens definim. Material que utilitzem des d’Ànima de Natura per trobar valors i significats de l’explorador a través de la natura.\nRelat que fa el GAP en el qual transporta a l’explorador a viure una experiència interna i inconscient mitjançant la imaginació de qualsevol situació que pugui donar-se a la vida i que vulgui treballar a nivell terapèutic, sanació del passat o assoliment d’objectius de futur.\nRelat del GAP en el que explica una situació conflictiva o traumàtica, son protagonitzats per elements de la natura, que transmeten un missatge moral o consells, sovint de forma indirecta, metafòrica i implícita que ajuda a reflexionar, sanar o avançar a l’explorador d’Ànima de Natura.\nConjunt de frases inspiradores de molts autors que al llarg de la història de la humanitat, ens han obsequiat i deixat en herència on la natura o els valors terapèutics son els protagonista i que ens ajuden a estimar-la, protegir-la, aprendre i viure amb una millor convivència amb ella, i en definitiva amb nosaltres mateixos.\nConjunt de poemes, tanques o haikús, inspirats en la naturalesa que des d’Ànima de Natura ens han ajudat en el propi creixement del projecte i que transmetem a través de les nostres formacions i experiències que ajuden als exploradors a créixer i millorar com a persones.\nDes d’Àdn us oferim una àmplia bibliografia des de la qual hem après i ens hem documentat profundament, en constant evolució i creixement amb nous llibres que van sortint el mercat sobre la temàtica de Natura i espiritualitat, i des de la qual seguim creixement i evolucionant al ritme de la societat i la natura.\nEspecifica en el missatge el recurs terapèutic sobre el que en vols saber més prioritàriament\nRealitzem campanyes per guiar i acompanyar el creixement personal a través de la natura\nSi t’ho has perdut, a continuació trobaràs la darrera:


Ja es pot visitar “Foto Film Calella 50 anys creant imatges” | Ràdio Calella Televisió\nJa es pot visitar “Foto Film Calella 50 anys creant imatges”\nFoto Film Calella 50 anys creant imatges és el títol d’una exposició retrospectiva que parla d’aquesta entitat calellenca però a la vegada fa un retrat de la història col·lectiva de la ciutat al llarg dels últims 50 anys.\nJosep Maria Colomer és el comissari d’aquesta exposició que ha muntat juntament amb un altre destacat membre de Foto Film, Quim Botey.\nJosep Maria Colomer ha destacat que els fundadors de Foto Film, entre els quals hi ha ell mateix, mai haguessin pensat que al cap de 50 anys encara estarien fent feina i treballant per convertir Calella en la ciutat de la fotografia i el cinema durant tot un mes.\nColomer ha reconegut que la tria de les fotografies que conformen la mostra ha estat molt difícil. En tot cas, diu que és un homenatge a tota la gent de Calella.\nUna opinió que també comparteix l’actual president de Foto Film, Xavier Rigola. Segons ell, Foto Film Calella 50 anys creant imatges és com un somni en què ha participat tothom.\nFoto Film Calella 50 anys creant imatges és l’exposició principal del Festimatge 2016 que ha arrencat aquest divendres i que s’allarga fins el dia 24. Es pot veure de dimarts a divendres de 18 a 21:30h i els dissabtes, diumenges i festius d’11 a 14h i de 17 a 21:30h a la Sala d’exposicions de l’Ajuntament Vell.\nSegüent En marxa un nou Festimatge


El pla de xoc contra els furts i els narcopisos a Ciutat Vella ja té un dispositiu més: el de la Guàrdia Urbana, que hi destina un centenar d’agents. Com ja van fer els Mossos d’Esquadra amb el dispositiu que van anomenar Ubiq, la policia municipal de Barcelona ha hagut de redistribuir efectius per reforçar els barris del Raval, el Gòtic, Sant Pere i Santa Caterina i la Barceloneta. Ni un cos ni l’altre poden augmentar de cop el nombre d’agents –serà diferent a partir del juny, quan surti la nova promoció de l’escola de policia–, de manera que hi ha policies que feien unes tasques que ara n’hauran de fer unes altres.\nLa decisió és fruit d’un acord entre l’Ajuntament i la conselleria d’Interior. Des que es va acabar el 155 i es va nomenar un nou Govern, la nova cúpula d’Interior ha començat a treballar intensament amb la Guàrdia Urbana. El comissionat de Seguretat, Amadeu Recasens, manté una relació fluïda amb el secretari general del departament, Brauli Duart, i el director general de Policia, Andreu Martínez –tots tres són vells coneguts d’altres etapes a la conselleria d’Interior– i ha trobat una bona entesa amb el nou cap dels Mossos a Barcelona, Carles Anfruns. Això ha permès desbloquejar una situació tensa, o que s’havia tensat a partir de les declaracions públiques d’uns i altres, entre Ada Colau i el conseller, Miquel Buch.\nAixí, es va arribar a l’última Junta Local de Seguretat –a la qual Buch no va acudir per malaltia– amb l’acord tancat. I ja s’hi va poder anunciar el dispositiu Ubiq de la policia de la Generalitat, que es va posar en marxa l’1 de novembre, just tres dies després que una macrobatuda que els Mossos preparaven des de feia dos anys fes caure una de les principals màfies de les que regenten els narcopisos i tancar més d’una vintena d’aquests habitatges ocupats dedicats a la venda i consum de droga.\nEl dispositiu de la Guàrdia Urbana posa l’accent en “la prevenció”. Segons fonts de l’Ajuntament, entre els objectius dels agents que s’hi destinen hi ha confiscar drogues, detectar i confiscar armes blanques al carrer –una qüestió que preocupa especialment Recasens, que reclama que es revisi el reglament d’armes estatal– i la prevenció d’ocupació de pisos. També se’ls demana que intensifiquin el contacte amb el veïnat i els comerciants, molt queixos per la degradació de la situació al districte, que ha fet que els furts s’hagin disparat un 20% en un any. A més a més, aspiren a evitar que la pressió policial a Ciutat Vella desplaci el fenomen dels narcopisos a altres zones, com ja ha passat a Sant Antoni.\nAl Raval, el dispositiu de la Guàrdia Urbana prioritzarà la presència a zones més afectades per la venda i consum de drogues. Al Gòtic, se centraran a evitar furts als comerços i a la Barceloneta volen controlar el consum i tràfic de drogues vinculat a l’oci nocturn.\nEl pla ha de cobrir les 24 hores del dia i s’hi implicaran agents de la comissaria de Ciutat Vella, però també del Grup de Delinqüència Urbana, de la Policia de Barri, de la Unitat Nocturna de Ciutat Vella, de la Unitat de Suport Policial, de Suport Diürn i de la Unitat Canina. Tots ells seran coordinats directament pel cap de Ciutat Vella. La Unitat d’Investigació del cos també hi participarà quan calgui.\nBarri de la Barceloneta Barri de Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera Barri del Raval Barri Gòtic Ciutat Vella Guàrdia Urbana de Barcelona Mossos d'Esquadra


El carrer del Balç rep el certificat d'excel·lència 2019 de Tripadvisor\nÉs un reconeixement que es dona per haver rebut sistemàticament puntuacions altes i bones valoracions dels viatgers i usuaris del portal. Així, l’opinió que més es repeteix és que és un carrer sorprenent i únic i que permet fer un autèntic viatge en el temps a la Manresa del segle XIV. Per la Festa Major s’hi podran fer visites a diferents dies i horaris.\nEl Centre d’Interpretació del Carrer del Balç ha estat guardonat amb el Certificat d’Excel·lència 2019 de TripAdvisor. És un reconeixement que es dona per haver rebut sistemàticament puntuacions altes i bones valoracions dels viatgers i usuaris del portal.\nAquest certificat permetrà que millori el posicionament de l’equipament turístic dins de les propostes existents a TripAdvisor, un lloc web nord-americà de gran difusió i que proporciona ressenyes relacionades amb viatges, la major part del contingut de les quals és proporcionat pels usuaris.\nEl Centre d’Interpretació del Carrer del Balç va començar a funcionar l’agost de 2011 i, des de llavors, ha esdevingut un dels recursos patrimonials i turístics essencials per les persones que visiten la ciutat, generant sempre satisfacció entre els usuaris que en ressalten que és un carrer sorprenent i únic i que permet fer un autèntic viatge en el temps a la Manresa del segle XIV.\nPrecisament, amb motiu de la Festa Major i per tal de celebrar el vuitè aniversari del Centre d’Interpretació Medieval del Carrer del Balç, aquest dissabte 31 d’agost, diumenge 1 i dilluns 2 de setembre es pot fer la visita completa als audiovisuals, la maqueta i el carrer medieval pel preu especial de 3€. Els horaris són: dissabte, de 10 a 14 h i de 17 a 20 h, i el diumenge i el dilluns, de 10 a 14 h. No cal fer reserva prèvia i la darrera visita es pot fer 45 minuts abans de l’hora de tancament del centre.


Time Trial, veure ara a Filmincat\n31 NOTA USUARIS: 7,5 USUARIOS:7,5\nNOTA PREMSA: 7,8 PRENSA: 7,8\nEl final de la trajectòria d'un atleta és una lluita contra el temps, una prova a contrarellotge. Per a un ciclista professional, participar en una competició és una necessitat addictiva que desafia tota la lògica i crea un espectacle tan fascinant com dolorós. "Time Trial" ens apropa a les últimes curses del ciclista britànic David Millar i la seva darrera experiència al Tour de França.\nDavid Millar és un prestigiós ciclista escocès que va comprar la seva primera bicicleta de carretera quan tenia 15 anys i quan va complir els 18 se'n va anar a viure a França per poder competir al nivell més alt. Dos anys més tard, el 1997, li van oferir el seu primer contracte professional per liderar un dels equips francesos més importants, el Cofidis, amb el qual va guanyar 3 etapes del Tour de França, 5 de La Volta a Espanya i 1 del Giro d'Itàlia , fins que va rebre una suspensió per dopatge el 2004. Des de llavors, David Millar s'ha convertit en una potent veu dins de la lluita antidopatge i ha tornat a les competicions com a ciclista net. "Time Trial" ens apropa als seus últims dies de competició que serviran al protagonista per sincerar-se amb ell mateix i amb l'espectador pel que fa als clarobscurs de la seva biografia esportiva.\n1 DocsBarcelona i 5 premis o nominacions més\nDocumentals sobre Esports\n7,7 Camí a Olimpia Niko von Glasow\nLlogar-la per 2,95 € 2012 · 82 min\nPresentada al Festival de Berlín, aquesta pel·lícula promocionada com "el documental més irreverent sobre els paralímpics" parla sobre la relació entre la discapacitat física i\nLlogar-la per 2,95 € 2017 · 74 min\nUn "Jo, Tonya" documental que ens descobreix a l'atleta russa d'elit Rita Mamun i la terrible pressió que va patir per aconseguir l'or als Jocs Olímpics de Brasil.\n7 K2: Tocant el cel Eliza Kubarska\nLlogar-la per 2,95 € 2015 · 75 min\nQuatre personatges, fills d’alguns dels escaladors que van perdre la vida al K2 l’any 86, cerquen resposta al que va succeir.


Creixen les llicències d'activitats econòmiques a la Seu — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Creixen les llicències d'activitats econòmiques a la Seu\nCreixen les llicències d'activitats econòmiques a la Seu\nLa ciutat ha experimentat un augment de prop del 25% pel que fa a sol·licituds en els últims quatre anys S'han obert 101 nous establiments durant el 2007\nDurant l’any 2007, l’Ajuntament de La Seu d’Urgell ha rebut un total de 101 sol·licituds de llicències d’activitats econòmiques. Prop del 55% d’aquestes llicències són de nova implantació de l’activitat econòmica, el 29% s’inclouen a l’adequació ambiental, el 15% pertanyen a canvis de titular de l’activitat, mentre que el 2% restant s’inclouen al grup de reformes i ampliacions.\nEl tinent d’alcalde de Promoció Econòmica de l’Ajuntament de La Seu d’Urgell, Albert Batalla, ha manifestat que les dades en aquests darrers quatre són molt positives, ja que s’observa un increment important en les sol·licituds de llicències d’activitat d’establiments dedicats a un ampli ventall d’activitats diverses pel que fa al comerç i als serveis.\nLes noves llicències corresponents a nous establiments s’han atorgat a l’obertura d’establiments comercials de tot tipus, com botigues, oficines i serveis. Respecte les noves activitats per trasllat de local comercial destaquen negocis relacionats amb el transport i distribució de mercaderies, botigues de moda i complements, etc.\nPel que fa a les noves llicències per adequació a la normativa ambiental hi figuren establiments relacionats a la reparació i venda de vehicles d’automòbils, a l’explotació ramadera, aparcaments comunitaris, locals de restauració, tallers petits i indústria de tot tipus. Mentre que en les noves llicències per canvi de titular de l’establiment hi trobem comerços, bars i restaurants, entre d’altres.


TRIBUNA BERGUEDANA: de setembre 2014\nUna mala semblança a la mort de Leopoldo María Panero Blanc.\nSortia el sol vermell entremig de les cimes properes. La terra, no havia saludat encara la llum per fer fugir totalment les ombres nocturnes.\nL’home del cap mig rapat, mirava des del mur que tanca el recinte dels boigs, de l’altre, el dels folls de fora. Espera impacient que els raigs de l’astre rei trenquin definitivament les penombres de l’entorn.\nEn el precís moment que la llum solar aclareix la terra, fa un calculat salt i fuig, entremig de les flors del jardí exterior, en recerca de la llibertat.\nCamina sigil·losament sense ni girar el cap, no sent soroll, però no vol entretindràs per por a què algú el cridi. Sap que aleshores no tindrà forces per marxar. L’home, ho vol deixar tot enrere, fa massa temps que ha estat tancat per un mal funcionament de l’ànima. Ara el seu cap torna a recordar els temps passats, i no vol que una nova cura faci que els pensaments s’ocultin altre cop, a la part amagada del seu cervell.\nUn xic allunyat comença a córrer. Amb els talons copejant el cul, salta els matolls com un cérvol ferit per la sageta enemiga i entreveu a poca distància el carrer.\nEl carrer, el somni dels desigs fet realitat, pidola una mica més de força a les seves cames, que obedients fan l’esprint final com si la meta promesa fos possible aconseguir-la amb aquest petit esforç.\nPer fi la ciutat, plena de carrers i d’ombres, on poc després s’obren els porticons de les finestres i una a una es desperten les persones, recloses en el seu propi i limitat món.\nDe cop, totes les portes retrunyen a l’obrir-se manades per un ordre maquiavèl·lic i comencen a vomitar gent que corre. Uns van al treball, els petits a col·legi i altres a comprar. Diverses persones xisclen els meravellosos preus de les ofertes: 2x1, rebaixes, descomptes excepcionals, el millor preu, una a una, totes les gangues són enumerades i lloades per qualsevol mitja.\nEls taxis corren a la captura dels clients, els pneumàtics grinyolen sobre l’asfalt. La porta del Metro, s’empassa voraçment a la gent, com un monstre famolenc que necessita carn humana per viure. Per la boca de sortida surt la gent mig esprimatxada, com si dintre de la foscor haguessin perdut part de la seva vitalitat. Els autobusos, de color vermell, baixen i pugen, corrent incessantment carregats de gent neguitosa.\nEl boig del cap mig rapat, ho observa des del seu amagatall, potser un simple banc a les Rambles: el bullici de la gent, escolta els seus crits, algun que altre insult malsonant, l’olor dels cossos mal rentats, i de la roba mullada i mal eixugada.\nUns empenyen als altres, aquells s’aprofiten dels badocs per buidar les butxaques alienes, uns quants més cerquen l’ocasió per acaronar d’amagat una sina o un darrere, si potser femení. Altres, encara més perduts, si és masculí els hi agrada més. Els estaquirots, posats dalt de peanyes, entretenen al públic que premià les pallassades amb riures quasi tristois.\nL’home del cap mig rapat com un nou Prometeu camina, camina i camina fugint en direcció a la solitud per retrobar-se amb l’esperit dels records recuperats.\nEn arribar a la platja, aviat el blau del mar i visió de la sorra daurada alleugen els seus negres pensaments i agafant un bastó portat per les onades, escriu en l’arena: solitud; una de molt simple i principal, jo; també per què no, retrobar-se; i finalment pau. N’hi ha tantes paraules, amagades en el seu interior, que en aquest instant sorgeixen com pedres candents, plenes de desig i de pena al mateix temps, que el fan caure lentament de genolls.\nPoc després el boig del cap mig rapat fugia cercant el seu desig d’una terra on morir: amb mar, volcans i solitud.\nHui, ja tremolo. Ja ve aquell petit marrec que em deixarà desmuntat. –El teclat sospira.\nBoom, barrabuuummm. Clinc, clanc, cluc... Ara música pop, després música techno a tota marxa. Aquells dits petits , després les dues mans, llisquen amunt i avall, a dreta i esquerra sobre meu, grapejant-me, ensordint-me, estovant-me de valent. Al final estic ven marejat , quan em deixa aquest petit solfes.\nSort que cap al tard ve la Mireia i posa les seves mans suaus sobre meu. Escull el so del piano i va teclejant suaument. Les seves mans m’acaricien i es mouen harmonioses. Espero sempre aquests moments dolços, aquests capvespres en que la noia fa les seves pràctiques de solfeig. Els dies que no ve la trobo molt a faltar, penso de deu tenir altres deures i demà si hi ha sort tornaré a gaudir de la seva companyia.\nEls dies que la Mireia no practica, ja estic anguniós, perquè és l’àvia la que ve a estar una estona amb mi i posa les seves mans rústegues i cansades damunt meu. La pobre dona prou intenta treure’m algunes notes cadencioses, però la seva poca percepció musical fa que un mateix so el repeteixi mil vegades. Es fa tant pesat i monòton sentir sempre el mateix.\nCaram! Avui tampoc ha vingut la Mireia, ni l’àvia, ni el petit marrec. Deuen haver marxat de vacances, o passen uns dies a casa dels altres avis. Avui m’ha vingut a tocar l’home de la casa, que no havia vingut mai, només l’havia sentit cridar algunes vegades. Com que es veu que està sol, ha vingut a distreure’s una estona amb mi. Quines mans més tosques que té, però després d’uns quants intents m’arrenca una bella melodia, amb el so del orgue. Potser quan era jove havia estat organista. L’home s’ha anat engrescant, ha tocat primer tocava d’oïda, després ha anat a buscar unes partitures i veig que està engrescat de valent.\nHui, que pesat no marxa mai. M'agrada com toca, però estic cansat, tinc son i vull dormir. Per una vegada que ve aquest s’enganxa i no marxa. Aviat serà la una de la matinada i sembla que encara té corda per estona.\nPublicat per Anna Guilanyà a 9:51 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nHan passat els anys i la marca encara és vigent. Es continuen fabricant, però ha canviat la companyia, coses del destí de les marques. També la seva qualitat ha evolucionat seguint i actualitzant-se per competir en el mercat.\nLes xiruques van ser unes de les primeres botes per treballar, i al mateix temps, una de les més volgudes per anar d’excursió que es van realitzar al nostre país. Aleshores, la paraula senderisme no era coneguda ni sabíem que volia dir, alguna vegada sonava randoneur en francès.\nSortíem d’excursió a la muntanya o anàvem simplement a caminar. Per lligam, algun escoltes (boys scouts) anàvem de raids suposo per acceptació de les arrels angleses de les ensenyances de Baden Powell.\nSegurament no eren les millors, però tenien una relació qualitat-preu que feia que fossin assequibles a les butxaques de certa part de la gent treballadora.\nMalgrat tot eren efectives, s’agafaven correctament al turmell, o així ens ho semblava, i a més no patinaven quan l’aigua mullava les pedres. Hi havia gent en el temps de la postguerra que les feia servir per anar a esquiar embolicant-les amb plàstics o el què fos. Què n’érem de feliços o inconscients? Potser, quan no s’arribava a res més, tot valia!\nSola de goma treballada amb marques fondes per assegurar l’adherència quan plovia o hi havia fang. Cos de la bota en roba i reforços de pell girada i cordat amb cordons marrons a joc. La sola interior inferior era d’espart com si d’una espardenya es tractés.\nAquelles xiruques no tenien els tecnicismes d’avui en dia, ni les soles de marques estrangeres. Ni tantes i tantes coses que s’hi ha anat afegint per fer-les més fiables, segures i còmodes. Però, llavors el què aconseguia unes era tan feliç com amb les més modernes d’ara. No hi havia res més.\nMolta il·lusió i moltes ganes de caminar.\nLa Sole no pot menys, malgrat la por que li fa, que reclamar el fruit del seu treball. Però el jove li dóna una empenta i la fa caure a terra. Seguidament àgilment s’abalança damunt la nevera que destapa i a continuació tira enllà al veure només el termo. Girant-se busca i remena dins de l’amagatall on hi ha la bossa i el moneder.\nLa dona crida desesperada, només li falta això, li prenen el peix i a més els pocs diners per viure que li resten de la pensió de viudetat. Però està tan trasbalsada que només emet un crit agut i breu.\n¾ Socors!!! Socors!!!- Més la veu surt tan esquifida de la seva gola que sap que ningú l’auxiliarà.\nL’ombra d’un home es llença damunt del jove lladre quan aquest arriba dalt de l’andana. Els dos homes forcejant donant-se cops. Tot si val en la seva lluita: peus, punys i caps són bones armes per estabornir a l’enemic. El jove es treu a l’home de sobre amb una forta empenta fent-lo rodar per terra i aprofitant la breu pausa treu una navalla de la butxaca.\nEl peix és enmig del passeig, però l’home caigut s’aixeca i s’abraona una vegada més, sense por a la navalla, damunt el drogoaddicte. L’arma es clava en el seu palmell, però sense fer cas de la sang, encara amb més ràbia torna a colpejar al jove que es resisteix i també torna els cops amb fúria.\nFinalment van a xocar amb la cabina telefònica, trencant-se tots els vidres. El sostre de la cabina es desprèn donant un fort cop al cap del lladregot. Aquest queda estès, sense coneixement, sagnant d’un trau al cap.\nLa Sole que a la fi s’ha posat dreta i ha pujat adolorida observa la lluita dels dos homes. Quan el jove jeu vençut s’acosta a l’home, reconeixen en ell al mendicant que dormia en el banc entre cartrons.\nUn home barbut, brut, esparracat de la mà del qual raja un fil de sang damunt la vorera. La sang fa un dibuix a terra com els pètals d’una flor, al ser arrencats per un amant dubitatiu.\nMalgrat la mala aparença la dona s’acosta al seu protector i un altre ensurt l’altera emocionalment. Aquells ulls, aquella mirada, li recorda la infantesa i amb una veu flonja, que ve del passat pronúncia:\nL’home acota més el cap i contesta:\n¾ Sí, era el Manel. Ara sóc un pobre desgraciat que ve a dormir en aquell banc per veure’t i recordar.\nLa Sole li envolta la mà amb un tros de tela que arrenca de la seva samarreta , recull tots els estris i respon:\n¾ Vina a casa i et curare.\nDamunt l’andana del passeig de l’escullera queden un home tal vegada mort i un peix ple de vidres d’una cabina trencada.\nPel passeig en direcció a la capital caminen una dona gran i un home desarrapat.\nAquest cap de setmana passat a Berga es va celebrar la fira de Santa Tecla, fira que com cada any arriba just quan està a punt de començar la tardor.\nLa Fira de Santa Tecla es una fira agroalimentària i ramadera on es mostren els productes de la comarca i els més interesants exemplars de ramaderia de la zona . De fet l’exposició de bestiar és la que atreu més expectació, a més cal tenir en compte que aquesta fira de bestiar es fa a Berga des de molts anys enrere, algun avi nonagenari diu que l’ha vist sempre.\nAl passeig de la Industria si ubiquem tres grans carpes, dedicades:\n1. A l’exposició d’animals.\n2. Al sector agroalimentari. Parades de productes de la terra\n3. Dedicada al món rural i a les activitats gastronòmiques.\nLa zona del bestiar es la que desperta més expectació, tan als menuts com als grans. Es poden veure vaques , toros, ( per cert, el divendres al vespre es va escapar un toro del recinte, que va portar als organitzadors i a la policia de corcoll) vedells, vadellets, cabres, bocs, cabrits, porcs, gallines, xais, ovelles, cavalls, el burro català i altres animals que fan les delícies dels visitants.\nA la resta de la fira hi ha parades de maquinaria agrícola, una exposició de cotxes d’ocasió i diverses parades d’artesania i productes de la terra completen l’oferta firal.\nDurant els dos dies que es celebra la fira , dissabte i diumenge , hi ha organitzats tot un seguit d’actes paral·lels . Així el dissabte trobem la trobada d’acordions, seguit del ball corresponent. Tallers de pizzes per la mainada i altres tallers infantils. Curset de gin-tònics i també altres tallers o tasts gastronòmics.\nEl diumenge al mati hi ha la trobada de puntaires. Una degustació de productes de la terra i altres activitats. A la tarda exhibició de ball country i al captard s’ acabarà amb una degustació de vedella del berguedà , cuita allà mateix, a la fira al estil uruguaià a càrrec d’ “Asadores Gauchos” per fer un bon final de festa.\nCom que el temps va acompanyar , el passeig es va omplir de gent que van gaudir de dos dies de festa i d’activitats lúdiques i així amb alegria i aire festiu els berguedans i forans vam viure la fira i ens vam acomiadar de l’estiu.\nPublicat per Anna Guilanyà a 15:54 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nLa Sole, una dona jubilada, li agrada anar a pescar a l’espigó del port de Barcelona.\nAquell matí, com molts altres matins de la seva vida, ha agafat els estris de pescar: les dues canyes, els hams, la cadireta plegable, el para-sol i ha marxat ben d’hora fins el seu lloc. Aquest racó ha estat l’única herència familiar del seu sogre, després va ser el cot de pesca del seu home, desgraciadament ja mort, i ara ha passat a ser el reducte on transcorren tranquil·lament els matins de la seva vida.\nPosar de nou en marxa la instal·lació és la seva feina diària: clavar les canyes al corresponen forat, carregar l’esquer i llençar l’ham. Aleshores esperar que piquin els peixos mentre esmorza un entrepà i es beu pausadament una cervesa treta de la nevera portàtil. Alguna vegada fa punt de creu i altres xerra d’una o altra notícia amb els altres pescadors veïns, la major part són amics de tota la vida. Tot aquest enrenou l’ajuden a passar els matins oblidant-se de les moltes penúries de la vida.\nDesprés al migdia, recollir-ho tot de nou i tornar a casa. S’hi ha hagut sort cuinar el peix, o els peixos, si ha estat un bon matí. L’economia no està per llençar res, malgrat el sabor de la carn marina i portuària sigui una mica petrolífer.\nPerò avui, el moll està cobert per una fina boirina que desdibuixa l’entorn. Molts companys, al veure el temps, segurament s’han embolicat fortament amb els llençols i esperen l’aixecament de l’astre rei.\nSola a l’espigó ha posat les seves arts, i previsora com és, avui s’ha portat, a més de la cervesa habitual un “termus” ple de cafè amb llet. Però està neguitosa nota que uns ulls la fiten atentament. Mai l’havia passat una cosa així. Malgrat la seva cara encara és agraciada, les vicissituds de la vida i el sol marí l’han castigada. A més a l’arribar a certa edat, com és normal, el seu cutis s’ha omplert d’arrugues.\nEl seu cos, tampoc és dúctil, ni posseeix cap port airós que pugui cridar l’atenció a ningú. Els anys passen i pesen en el cos humà i la Sole sap que aquella noia alegre de vint anys, fa molt temps ha quedat enterrada en el record.\nAl passar pel passeig ha observat en un banc la forma d’un home adormit tapat per uns cartrons. Pensa, un de tants desemparats que plens de brutícia i fam malviuen en el carrer. Ha passat pel seu costat sense fer cap soroll, no sigui que encara es molestés i li donés algun ensurt.\nLa canya grossa es mou però la sorprèn no veure la llinya en l’aigua.\n¾ S’haurà enredat entre les roques?\nAmb molta cura vol baixar per les grans pedres de l’escullera, quan de prompte surt el cap i el cos d’un home amb un gran peix a la mà. Es veu fàcilment que és un xicot jove que ha fet de l’alcohol i les drogues el seu plat diari per alimentar-se.\nEra a primera hora d’un matí de finals d’agost. Un agost poc calorós, plujós, inusual en aquesta època. Jo caminava en un bosc idíl·lic d’un lloc del Berguedà. Un bosc de bedolls d’escorces argentades, s’albirava muntanya amunt i, muntanya avall, el faig ombrejava bona part del bosc amb la seva alçada imponent.\nA la part més alta de la meva excursió de muntanyenca inexperta em vaig trobar amb un dilema. No, no era pas tant transcendent com el de Hamlet en el seu deliri del “ser o no ser”. El meu dilema era simplement “pujar o baixar” molt més prosaic i pràctic. Després d’uns moments de vacil·lació la meva intuïció – o segurament la mandra- em van fer decidir per, evidentment, emprendre la baixada.\nEl desnivell era considerable i fins arribar a la fondalada vaig haver de fer infinitat de giragonses per esquivar més d’un esbarzer que em barrava el camí i que, quan el desafiava per passar, m’esgarrinxava. Però jo, no m’espantava pels obstacles perquè pensava que si podia arribar a l’obaga ombrívola que es veia al final de la baixada aconseguiria la recompensa.\nLa recompensa... però quina recompensa? La d’arribar a la vall sense haver-me trencat cap cama? La del meu orgull d’haver fet una proesa jo, que sóc tan poc àgil i graponera com les tortugues? No res d’això; era el plaer d’admirar la naturalesa pintada d’un verd esplendorós encatifat de flors com si, tanmateix, fos primavera. Aquest agost és veritablement inusual!\nAmb tot això ja em donava per satisfeta però, aquell matí m’esperava una agradable sorpresa. De sobte el vaig veure mig amagat entre l’herbassar del planell. Sí, aquell matí vaig trobar una joia brillant pintada pels raigs del sol. Aquell matí el vaig trobar poruc i camuflat entre pins i boixeres; era el primer rovelló de la temporada!\nPublicat per Roser Casals a 22:13 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Anna Guilanyà a 10:42 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAl matí una escletxa de llum travessa la finestra del dormitori. La dona, una persona ja gran, acaba de posar els peus a terra, es frega els ulls i encara mig adormida camina, mentre es posa el batí, fins a la cuina.\nBusca l’interruptor del llum, abans d’entrar, i sent la corredissa d’un peus lleugers i àgils que corren ràpids per amagar-se. Ràpidament l’encén i amb recança observa dins l’habitació. Uns bocins de menjar mig arrossegat i uns petits cagallons són mostres palpables de la presència d’un rosegador.\n¾ Maleïdes rates, sempre fent malifetes, com si en altres cuines no poguessin treure’n més profit.- Murmura la Isabel.\nFa uns dies que sospita de la presència de la rata, però a causa al fàstic que li fa s’obliga a si mateixa a no veure-la, amagant el cap com diuen que fan els estruços quan tenen por. Pensa, si tingués la sort de que marxes a raó de l’escàs benefici que pot treure de la recerca d’aliments en aquesta casa hauria acabat la meva preocupació.\n¾ Ara tinc que gastar diners a comprar un raticida o trampes per caçar-la - sap, que per viure sola, fa una temporada que enraona en veu alta. Li sembla com si d’aquesta forma trenques la solitud\nHan passat uns dies, la Isabel ha comprat a l’adroguer diferents mitjans per exterminar l’animaló. Més aquest, continua impertorbable les seves visites a la cuina i com que no troba gaire aliment, ja s’atreveix a entrar en les altres habitacions a veure s’hi ha més sort.\nLa Isabel està plena de frisança. A vegades a la nit somnia que una rata grossa i pudenta, gran com un sant Pau, vol entrar a la cambra per menjar-se-la. Viu rodejada de trampes de totes mides, de verí i de boles de formatge també enverinat, per tota la casa. Abans de posar els peus a terra observa si hi ha trampes al costat del llit, no fos que es caces els seus propis dits.\nAl·leluia! Hosanna! Per fi! L’enemic ha caigut.\nAtrapada en una ratonera, la més gran que ha comprat, hi ha el cos sense vida de la rata.\n¾ Ben mirat, jo també, mira que arribo a ser de gamarussa si tot just fa deu centímetres amb cua i tot. Si pensava que era més gran que un gat.\nAgafa la rata amb una bossa, la lliga i sense pensar-ho més baixa al carrer i la llença a les deixalles.\nTanca la porta del pis i un sospir de alleujament se li escapa del pit.\n¾ Victòria! Ja és hora de viure tranquil·la- mussita per si mateixa.\nFa uns dies que va caçar a la rata, però la Isabel està moixa, trista, enyora la lluita, la incertesa de cada matí.\nAra tot torna a ser buit, ja no hi ha neguit. Fins i tot, pensa: “Quina sort si vingués una altra rata, ara que ja tinc les armes preparades”.\nLes cinc de la tarda. El moment del dia en que creix el bullit davant del bar de cal Negre situat en una de les placetes més antigues del centre de Berga.\nEstem asseguts tranquil·lament en una taula, parapetats rere d’uns gots i d’unes begudes. Observem passar la gent com si fos l’escenari d’una obra de teatre i és veritat sinó que aquesta obra ens parla de la vida.\nSi fóssim pintors voldrien dibuixar aquest blanc full de paper amb suaus aquarel·les de colors variats. Però com el nostre tarannà i les nostres dots pictòriques coneixem no són les adequades, simplement borronarem el paper amb frases més o menys encertades.\nPassa gent pel carrer, ja que malgrat ser un dia solejat, una agradable ombra permet passejar sense aclaparar-se per la calor. Potser l’altra causa d’aquest deambular és perquè a aquesta hora es comencen a obrir les botigues i el comerç en general, puja les persianes.\nUns coloms enmig de la plaça observen a les persones que passen, mentre picotegen pels vorals.\nHomes i dones vesteixen d’estiu, molts pantalons curs i samarretes que mostren els braços encara blancs, perquè malgrat som a les portes de juliol la meteorologia ha estat plujosa i freda, i no ha permès la pell agafi l’aspecte bronzejat habitual d’aquesta època de l’any.\nPassen gent jove, i en passen de grans, uns amb el pas lleuger i elàstic, els altres amb el pas feixuc de l’experiència acumulada durant la vida.\nHa acabat els col·legis i pel estret carrer Major baixa la mainada fent salts i cabrioles perseguint-se entre ells.\nMés hi ha una cosa en comú, tant els uns com els altres, passen enraonant i un ambient de paraules soltes, de riures, de veus infantils crea l’ambient que ens embolcalla.\nSonen les campanes, vibrant en l’aire de la tarda d’estiu, des del campanar de l’antiga església de sant Joan.\n¾ Déu meu, no trobo l’anell, on l’hauré posat? L’hauré perdut?\nLa Mònica feia estona que regirava tot l’apartament, buscant desesperadament l’anell que li havia regalat el seu company feia un parell de mesos, el dia que va complir 35 anys. Aquell anell de plata, amb pedres de granats i zircònies, que tanta il·lusió li va fer i que no se’l treia mai de sobre, només per dutxar-se i per anar a l piscina. Ahir el tenia i me’l vaig treure per anar a la piscina, - pensava la noia estorada.\nL’ha de trobar abans no torni l’Andreu de Barcelona, on ha hagut d’anar per feina, tot hi estar de vacances. Va Tornar a regirar tot l’apartament.\nHa sortit a la piscina, ha preguntat als encarregats de manteniment, a les cambreres del bar. S’ha capbussat dins l’aigua, que no li hagués caigut dintre, ha nedat per sota l’aigua buscant tot el fons i res de res.\nL’anell s’havia esfumat. Potser li haurien robat –pensava la noia. No se l’hauria descuidat en algun altre lloc... a la tarda va anar i preguntar al bar d’aquell poblet, on moltes tardes anaven. Ningú en sabia res.\nNo podia dir res a l’Andreu. Li sabria greu. Pensaria que es una mal destre i no te cura de les coses importants. Per això el vespre quan va tornar no va parlar de l’anell. Ell però, va notar que la dona estava tota moixa i feia mala cara. Va pensar que no estava massa fina.\nAquest matí, després d’una nit d’insomni, la Mònica no va poder més i va esclatar en un gran plor. L’Andreu es va estorar,\n¾ Que et passa? No m’espantis.\nLa dona sanglotava, no podia parlar. Finalment va poder dir amb un fil de veu.\n¾ L’anell, m’han robat l’anell...\n¾ Ah, és això. - va respirar l’home tranquil- El tinc jo, ahir al mati quan et vas ficar a l’aigua el vas deixar sobre la tovallola i jo el vaig desar\n¾ Quin pes m’has tret de sobre.\nLlavors l’Andreu va anar a buscar l’anell a la butxaca del barnús que portava i quina va ser la seva sorpresa al veure que de l’anell no n'hi havia ni rastre.\nEl desig no s’apaivaga al veure el ser estimat i la sublimació de l’amor fa tenir dins el cos una força nova que no conec i que fa brollar amb vigor la meva sang.\nAdmiro l’esser estimat, la seva força, la seva versatilitat i la seva tendresa omplen la meva ànima vers la joventut.\nÉrem dos infants, companys de jocs de sempre, crescuts en cases veïnes, en patis confrontats, ara pel sol fet de la natural creixença humana sentim una empenta inversemblant l’un per l’altre.\nI aquesta variació; la marca l’amor, dirien els romàntics; el instant de la passió i el desig, en parlen els novel·lers; del sexe en parlen els més profans; tantes i tantes raons aporten els uns i els altres que finalment confonen a tothom.\nI amb això tant ambigu, de l’amor, la passió i el sexe comença la gelosia de voler ser l’acompanyant únic, el confident dels secrets nous viscuts en cadena fins a fer-nos grans.\nMalgrat tot, aquestes quimeres es repeteixen generació rere generació.\nLa joventut és una volta més en el gir de la roda de la vida.\nEl dia és plujós. L’aigua cau del núvols, com és habitual quan hi ha hagut una temporada llarga sequera, cosa que majoritàriament passa en el clima mediterrani. En el centre comercial ningú, amb compra o sense, s’atreveix a sortir en direcció al cotxe i menys els que porten el carret carregat.\nL’aigua barrejada amb la pols i el fang corre marronosa pel aparcament sense direcció definida. Potser l’únic que sap on va és el vent que bufant de tramuntana porta la pluja a les entrades del centre. El cel està encapotat i negre i encara presagia més pluja. El trons i els llampecs il·luminant, de quan en quan, el lloc del cotxes que suporten estoicament el líquid element.\nLa gent espera amb aquella calma de qui vol resguardar-se fins el darrer instant, malgrat sap que en un moment o altre haurà d’atrevir-se a sortir, malgrat, que suposi arremangar-se els pantalons i mullar-se els peus, deixant xopes les sabates. Els embornals, tampoc poden tragar la trompa d’aigua que els cau damunt, sense misericòrdia, i més d’una tapa de claveguera salta impulsada per la força líquida.\nEn la placeta interior del centro comercial la gent espera pacientment, i aleshores d’un racó sorgeix una melodia tocada en un violí. Malgrat els guàrdies de seguretat no deixen entrar indigents, donat el temporal, i en no ser una persona estrafolària l’han deixat entrar. L’home toca el violí en singular mestria, no és cap instrument nou però demostra en la seva encerada fusta la brillantor de l’eina cuidada, amb extremada condícia, pel seu propietari.\nEls guardes en escoltar la música han volgut emmudir-la immediatament però la mateixa gent apinyant-se al voltant del músic els ho ha impedit. Un tro molt fort i el seu corresponen llamp apaguen els llums i la música ambient del centre. Instant més tard, només el temps d’un sospir, els llums d’emergència combaten tènuement, com fent tentines, les tenebres.\nAleshores, com un clam, dins el silenci temorós del públic, la música del violí s’estén per damunt com un mantell protector. El músic, sembla completament desaparegut dins la melodia. Amb els ulls closos, ben agafat l’arquet i posat el seu lloc l’instrument, toca i toca, vibrant ell mateix com si fos el complement musical, quasi com si fos una orquestra imaginària.\nLa gent calla, fins i tot, el nens callen admirats per la melodia. Aquesta música ha deixat corpresos a tothom i dintre l’obscur centre comercial s’apodera dels presents fent-los oblidar la tempestat que s’abat amb fúria.\nLa melodia, té la força d’una oració en algun dels oients, en altres és un clam a la llibertat. Altres oïdes, és un afrodisíac que fa vibrar el cor dels enamorats, malgrat la màxima demostració sigui agafar-se de les mans damunt la barra dels carrets. Pels petits, sona com si fos una dida amorosa, que els arropa en el llit després d’haver-los alimentat, i en algun que altre cas posar-los el xumet. Tots estan transportats per l’encant de la música que fa sortir el bo de cadascuna de les persones atrapades per la pluja en el centre comercial.\nTot d’una el músic deixa de tocar, la música emmudeix. Tothom calla, és tal el silenci que cap veu el trenca, ni el so de la pluja ressona en la teulada. Tot és silenci, un silenci estrany que arriba a ser ensordidor de la manca total de so. Fins que a l’altre extrem s’escolta primer un sol batec d’unes mans seguit a continuació per un crescendo d’aplaudiments i crits que callen el tro més fort de la tempesta.\nEl músic inicia aleshores una sonatina suau i la gent recuperats del temor de l’aigua al encendre’s els llums del centre passa com en acció de gràcies per davant del músic i deixa la seva aportació en una gorra posada a terra.\nEl músic ja escampada la tempesta recull en la seva funda l’instrument, que es una extensió del seu art i el seu temperament, i marxa com tota la gent a l’haver-se escampat l’aigua.\n"Hi ha poques coses tan ensordidores com el silenci "\nTanta pruïja que tenia la noia per venir a la platja i quan després de moltes promeses de fer bondat acordem venir-nos uns dies soles, em deixa mig abandonada com si fos una fruita lloca. Hauré d’agafar el gaiato i explicar-li allò que vam acordar. Té una sort immensa que a mi la platja, el sol i la sorra em donen una nyonya terrible i a més no tinc ganes de discutir-me amb ningú i menys en la meva filla. Mira mentre l’espero per dinar li faré un sacsó al pantalonet curt que li va una mica llarg.\nAixí remuga la Sara mentre posant-se les ulleres comença a tallar i doblegar la roba del camal i cosir-la atentament per què no se li esfilagarsi. No vol que la Míriam després vagi pel carrer amb tot de fils penjant del pantaló, com a vist a altres que semblant unes perdulàries.\n¾ Hola mare!- s’escolta al rebedor de l’apartament, una llarga estona de temps des del moment que sentí el soroll de les claus a la porta de l’apartament, acompanyat d’un sonor i llarg petó seguit d’un profund sospir d’acomiadament.- Oi, que bé! M’estàs cosint els pantalons que em posaré aquesta tarda per sortir amb els amics. Però mare! No els deixis tant llargs, ara no és moda, mira dobla al menys tres dits mes.\n¾ Però nena, tan curts quasi se’t veurà tot.\n¾ Mare, ets més antiquada! Fes el que vulguis, ja m’estarà bé!\n¾ Escolta aquesta tarda no m’acompanyaves a casa dels Serra. Tenen unes nenes, de la teva edat, que són molt maques. Podríem ser amigues teves.\n¾ Aquelles bledes! Ep, mare! Que jo no sóc una nena, tinc setze anys i ven posats! Tu vols que sigui amiga d’aquell parell de prosies que no saben més que mirar i mirar girant-se i dissimulant. Ni en pintura les vull veure! Només fan que xafardejar i murmurar. Amb això vols que sortí, ni pensar-ho. Tu ves a veure’ls i els hi donés records.\n¾ Ai Míriam! Des de que hem vingut a la platja i has trobat aquesta colla t’he perdut.\n¾ Vaja mare! Ja surts com sempre amb el mateix! Sempre igual!\n¾ Escolta amb quina amiga has vingut, que heu trigat tan a separar-vos.\n¾ Ui! Si que vols saber! Ni què fossis de la CIA? Que ja no estem als teus temps! Ara hi ha la democràcia i la llibertat. Què no t’has assabentat? Clar sempre enganxada als pantalons del pare, que no surt del casino de xerrar de política amb els amigots i tu de xafardejar amb les seves dones. Què aquest món ha canviat! Què som a finals del segle XX! Ves a fer una volta pel passeig vora la platja i veuràs com el temps ha fet un salt endavant.\n¾ Llibertat i democràcia, segons per qui! Els obrers a treballar i a pagar com sempre i els altres a ficar-se els calers a butxaca.\n¾ Ai mare! Valdria més que et tornessis al poble i jo ja ho faré un altre dia. Potser d’aquí una setmana més!\n¾ Sí, per ser l’escarni de tothom. Tu i jo juntes sempre. Què diria el teu pare si sabés això que dius?\n¾ El papà té confiança amb mi!- Contesta molesta la filla.\n¾ Va nena, no discutim. Mira que macos ha quedat els pantalons i veus com queden bé de llargs. Curtets, però elegants. Escolta, la teva amiga té la veu molt ronca. Què fuma?\n¾ Però, mare, si ara fumem totes. Jo, perquè ho dissimulo aquí i a casa, i sàpigues també que una mica d’herba no fa tampoc mal a ningú. És terapèutic!\n¾ Mare de Déu! Si la meva mare et sentís dir això. Si jo li hagués dit mai una cosa així s’arrancaria els cabells i es moriria de vergonya.\n¾ Deixa la iaia amb pau! Que fa anys que és morta! I era més complaent que tu! Em donava tot el que jo volia.\n¾ Clar, es dedicava a malcriar-te. Com la responsabilitat no era seva.\n¾ A més, mira no era una noia, era un noi i molt eixerit. M’encanta quan en toca.\n¾ Nena! M’esgarrifes quan et sento parlar així. Li hauré de dir al pare!\n¾ Mare, sembla que no hagis mai fet manetes. A més, sé que abans del pare tenies un xicot que t’agradava molt, m’ho va dir l’àvia. Segurament en vas fer més d’una! També em devies fer de coses! O eres una monja beata?\n¾ Ai, senyor! El que ens de sentir les mares.\n¾ Va no siguis dolenta, que sóc jove - diu la Míriam mentre acarona la galta de la mare.- Tu també ho vas ser.\nLa Sara fa un sospir de qui no pot discutir res amb la noia. Tan jove i sap més lleis que un advocat. Posa el dinar a taula i veu com la seva filla és canvia i es posa amb presa els pantalons que li ha cosit marxant amb els amics. Frega els plats, recull la cuina i marxa a veure els Serra, pensant que no hauria tingut de venir a la platja sense els seu home. Però la feina és la feina i no està el món per quedar-se al carrer amb una mà al davant i l’altra a darrere. Encara els hi queda part del pis per pagar i uns diners malgrat siguin molt suats són força bons.\nEm tornar després de sopar amb els amics, la filla encara no ha tornat, però s’asseu al balcó i veu les llums del cotxes i el jovent que va d’un cantó a l’altre cercant diversió. La brisa marina fa que s’adormí. S’està també, amb la mica de frescor, que la dormida és força llarga. Quan torna en si, mira l’hora, és prou tard, i va l’habitació on dorm la filla i la veu dormint pràcticament nua damunt el llit. Nena o dona he aquí el problema!\nEnsopega amb una peça de roba i al l’agafar-la se’n adona que són els pantalonets que amb tanta paciència ha cosit al migdia, són plens de sorra i algú ha arrancat els sacsons que tan delicadament havia fet i ara pengen filots per tot arreu. Senyor, quina paciència hem de tenir les mares! - pensa- i deixant caure la peça de roba en un racó marxa a dormir al seu llit. Pensa un xic amb el seu home, més què res com un bàcul on recolzar-se entremig del desori del comportament de la joventut.


Petites gotes fredes tremolant. Roger Casero Gumbau. Girona: Resurrecció\nDes de mitjans de maig de l'any passat que no l'havia vist; aleshores arrossegava els peus com qui arrossega la vida, una vida, semblava aquell dia, que irremeiablement s'esgotava, a l'espera d'un ronyó, i no sé si part de l'altre...\nEn el fons (i en la forma) aquell dia feia un sobre esforç, i l'ocasió, una exposició sobre l'ADAG (Assemblea Democràtica d'Artistes de Girona), de la que ell havia format part, bé s'ho valia!\nEl coneixia de fa temps i certament semblava un altre, sense el seu vigor habitual, circulant amb el dipòsit en reserva, estalviant al màxim els esforços tot i no perdre, val a dir, el seu habitual sentit de l'humor.\nLa seva fragilitat tampoc li va impedir alliçonar-nos, de nou, en la inauguració de l'exposició, sobre la necessitat de mantenir el vet a la contribució de Salvador Dalí en aquella exposició coral, "Homenatge a Carles Rahola", organitzada a finals dels anys setanta per l'ADAG, i la solució que van trobar arraconant el quadre dalinià, despenjat de la paret. Valia l'anècdota també per recordar que l'ADAG a banda d'artistes, era sobretot una assemblea democràtica!\nAquest darrer Divendres Sant ens vam tornar a veure, com és habitual i tradició, en una costellada entre amics a Garriguella. Van entrar pletòrics ell i el seu nou ronyó, i no sé si part de l'altre, i si no fos perquè en realitat mai va arribar a ser un mort en vida, quasi em va fer creure en la resurrecció!\nVa ser una altra la mort que vam lamentar i recordar, aquest Divendres Sant, la d'un altre (sospitós) habitual d'aquella trobada empordanesa i de tantes altres, una mort sobtada per inesperada, després que, misteris del cos i de la vida, un dia caigués per sempre més desplomat...\nCompartides unes paraules d'homenatge i record per part de l'amfitrió vam escoltar després el so del silenci en honor seu, abans de compartir taula, no en un Sant Sopar, sinó en un gran dinar de Divendres Sant sense Judes!\nLa mort ens acompanya com una ombra, i la trista (i segurament traumàtica) mort d'un jove donant d'òrgans ha allargat, espero, per molts més anys més la d'aquest amic que fa temps que no llueix bigoti, i que ara somriu, sorneguer, de nou a la vida i a tot el que li ofereix!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 22.4.19\nEtiquetes: 2019, adag, cultura, dalí, girona, personal anecdotari, setmana santa


Nadal Junts - Junts Tiana\nCada any celebrem el Nadal amb un activitat al carrer. El 2015 vam fer una carta als reis. Un joc participatiu per recollir idees per millorar el poble. El 2016, un concert amb caldet al passatge Moragas. El 2017 fam fer un contacontes amb en Pauet Riba al carrer Lola Anglada. I el 2018 vam tornar al Casal amb un concert.


Corretja Arppe multiposició rodó vermell/negre blanc - Animal Sapiens\nCorretja Arppe multiposició rodó vermell/negre blanc\nCorretja de cordó de niló rodó amb terminacions de plástico.\nLlarg: 195 cm. Diàmetre del cordó: 0,9 cm/ 1.4cm. Longitud segons posició del mosquetó: 100-122-175 cm.\nColor: vermell, negre i blanc.\nCorretja Arppe multiposició Alman 1,3*200 vermell\nCorretja Arppe multiposició Style 1*200 blanc\nCorretja Arppe multiposició Alman 1,3*200 negre\nCorretja fixa (no extensible) amb diferents enganxades, permet donar-li més o menys longitud i alhora tenir un bon control sobre el gos.\nIndicada per a processos educatius de la mascota en la posició més curta.\nEn la posició intermèdia de llargada, passejar còmodament a les ciutats.\nEn la posició més llarga, passejades divertides pel camp per a més llibertat de la mascota.\nNo hem de pretendre que el nostre gos vagi sempre en posició de "al costat", el passeig és per relaxar-se, ensumar i investigar.\nPer a un passeig de qualitat, cal que no tiri de la corretja, però això no implica que hagi d'anar enganxat a la nostra cama. Pot caminar davant nostre, si ell vol, sempre que sigui de manera tranquil·la.\nDissenyada per a gossos de totes les races.\nCorretja Arppe multiposició rodó vermell/negre blanc 0,9*195\nEAN: 8421038131627 Poques unitats en estoc Poques unitats en estoc Poques unitats en estoc Properament disponible\nCorretja Arppe multiposició rodó vermell/negre blanc 1,4*195\nEAN: 8421038131634 Poques unitats en estoc Poques unitats en estoc Poques unitats en estoc Properament disponible


AVÍS LEGAL - Solucions per a pimes, audiovisuals, reprografia i informatica a Tarragona - TAEMSA\nTarragona Automatització Empresarial S.A. en la seva condició de titular i responsable d'aquest espai web, en compliment amb l’establert en el article 10 de la Llei 34/2002, del 11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic, posa a disposició dels usuaris la següent informació de caràcter general:\nTarragona Automatització Empresarial S.A. està domiciliada a: C/Escultor Verderol, nº10 baixos de Tarragona Inscrita al Registre Mercantil de Tarragona, al Tom 267, llibre 296 de la secció 3ª, fulla 4822, inscripción 1ª. La societat està fiscalment indentificada amb el número A43048.\nTel.: 977 232 105\nFax: 977 230 773\nLa publicació digital de Tarragona Automatització Empresarial S.A. té com a objectiu facilitar als nostres clients i al públic en general, la informació relativa a la companyia i als productes i serveis que s’ofereixen.\nTarragona Automatització Empresarial S.A. es reserva la facultat d’efectuar, en qualsevol moment, modificacions en la informació continguda a la seva publicació digital, així com suspendre’n l’accés en qualsevol moment i sense avís previ.\nTarragona Automatització Empresarial S.A. no es compromet a l’actualització immediata de la informació continguda a la publicació digital.\nTarragona Automatització Empresarial S.A. no assumeix cap responsabilitat derivada dels continguts que tinguin terceres parts en els enllaços o vincles als quals es fa referència en aquestes pàgines.\nTarragona Automatització Empresarial S.A. no es responsabilitza de qualsevol dany o perjudici en el software o hardware de l’usuari derivat de l’accés a la seva publicació digital o de l’ús de la informació o aplicacions que contingui.\nTarragona Automatització Empresarial S.A. és titular de tots els drets sobre el software de la publicació digital així com dels drets de propietat industrial i intel•lectual referits als continguts que s’hi incloguin, a excepció dels drets sobre productes i serveis de caràcter públic que no són propietat d’aquesta companyia, les marques dels quals estan registrades a favor dels seus respectius titulars, i com a tals són reconegudes per L'EMPRESA. Cap material d’aquesta publicació digital podrà ser reproduït, copiat o publicat sense el consentiment per escrit de Tarragona Automatització Empresarial S.A.\nTarragona Automatització Empresarial S.A. respectarà escrupulosament la confidencialitat de les dades de caràcter personal aportades pels visitants de la publicació digital, mitjançant el compliment de la normativa vigent sobre protecció de dades, i entre altres, d’allò que disposa la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal.\nEl correu electrònic no es considerarà com un mitjà vàlid a efectes de presentació de reclamacions. Per aquest fi caldrà dirigir-se al servei d’atenció al client de Tarragona Automatització Empresarial S.A. que indicarà en cada cas els punts a seguir.\nTota la informació que es rebi en aquestes pàgines, com per exemple comentaris, suggerències o idees, es considerarà cedida a Tarragona Automatització Empresarial S.A. de manera gratuïta. No envieu, si us plau, informació que NO pugui ser tractada així.\nTots els productes i serveis d’aquestes pàgines que NO són propietat de L'EMPRESA són marques registrades dels seus respectius propietaris i són reconegudes com a tals per Tarragona Automatització Empresarial S.A. Apareixen en aquesta publicació digital a efectes de promoció i de recopilació d’informació. Aquests propietaris poden sol•licitar la modificació o eliminació de la informació que els pertany.


Del "Jo seré aquí sempre" al "Us esteu equivocant"\nEl diari "El Mundo" publica aquest diumenge una sèrie de missatges de text enviats suposadament per telèfon mòbil entre el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, i l'extresorer del PP Luis Bárcenas entre el 2011 i el 2013. Fem un extracte.\nRedacció 14/07/2013 - 11.28 Actualitzat 14/07/2013 - 12.32\nEl diari reprodueix suposades converses entre Bárcenas i Rajoy.\nEl diari "El Mundo" publica aquest diumenge una sèrie de missatges de text enviats suposadament per telèfon mòbil entre el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, i l'extresorer del PP Luis Bárcenas entre el 2011 i el 2013.\nEl diari publica la foto de 10 pantalles de telèfons mòbils en les quals apareixen alguns SMS de suposats diàlegs mantinguts per Rajoy amb Bárcenas i la seva dona, Rosalía Iglesias.\nEl primer text atribuït a Rajoy està dirigit a la dona de Bárcenas i s'hi pot llegir, amb data del 23 de maig del 2011, "Rosa, gràcies, ets un encant. Jo seré aquí sempre, al final la vida és resistir i que algú t'ajudi, tampoc en fan falta gaires. Un petó, i altra vegada gràcies".\nDesprés hi ha un altre missatge suposadament de Rajoy amb data d'1 de setembre del 2011 en el qual es llegeix: "Moltes felicitats Rosa. Esperem que tot es confirmi. Una abraçada i a Luis una altra. Mariano".\nEls primers suposats missatges directes entre el president i l'extresorer que recull el diari corresponen als mesos de febrer, març i abril del 2012.\nEl mes de març d'aquest any l'Audiència Nacional va revocar l'arxivament de les actuacions contra l'extresorer pel "cas Gürtel" i un missatge suposadament enviat per Mariano Rajoy el 26 de febrer, diu: "Luís, res és fàcil, però fem el que podem. Ànim".\nEl següent intercanvi de missatges data del gener del 2013, mes en el qual es va fer públic que l'extresorer tenia comptes bancaris a Suïssa, en el qual van aparèixer les primeres informacions sobre el suposat pagament de sobresous i en el qual es van fer públics els suposats papers de comptabilitat de l'extresorer.\nEn un d'ells, del 18 de gener, l'extresorer transmet a Rajoy que creu que ell no té credibilitat per desmentir les informacions i que ha de ser "ella" -referint-se, segons "El Mundo", a la secretària general del PP, María Dolores de Cospedal- la que demani proves sobre el que s'ha publicat.\n"Amb mi pots comptar sempre i saps que t'estic agraït pel suport que personalment sempre m'has donat", continua el missatge atribuït a Bárcenas.\nSegons la seqüència de missatges, dues hores i mitja després, el president del govern espanyol li hauria respost el següent: "Luis. Ho entenc. Sigues fort. Demà et trucaré. Una abraçada".\nAquest és l'últim missatge que hauria enviat Rajoy a l'extresorer, segons el diari, i en el següent missatge, Bárcenas demana al president del govern espanyol que li truqui, tal com li havia assegurat que faria: "Et demano que em truquis, tal com vam quedar. Per saber on estem. És urgent. Gràcies", assenyala.\nTal com es desprèn de la seqüència de missatges, Bárcenas hauria seguit sense obtenir resposta del president: "Mariano. Necessito parlar amb Javier [Arenas]. Us esteu equivocant. Jo sí que tinc les idees clares. Abraçades", afegeix.\nPer part de Rajoy, sembla que només hi va haver una trucada el 6 de març, que Bárcenas no va arribar a atendre, tal com explica en un següent missatge: "Tenia el mòbil apagat. T'he contestat però no he pogut parlar amb tu". Aquest seria el penúltim contacte entre ells.\nJa el 14 de març, i sense que consti en les converses via SMS publicades pel diari, cap contacte entre el president i l'extresorer. Bárcenas, en un nou missatge, diu: "Mariano, vergonyós el comportament dels advocats del partit. No han permès que les persones que he enviat verifiquin el contingut de les caixes que hi havia al despatsx que tu em vas autortzar." I continua: "Tu deus saber a què esteu jugant, però jo quedo alliberat de qualsevol compromís amb tu i amb el partit".\nAquell dia, i segons el relat d'"El Mundo", Bárcenas va iniciar els contactes amb periodistes i columnistes per filtrar les proves de la presumpta comptabilitat B del PP.


El Govern balear rep per primera vegada Òmnium | Òmnium Cultural\nUna delegació d'Òmnium Cultural, encapçalada pel president Jordi Cuixart, s'ha reunit aquest dimarts a la tarda amb la presidenta de les Illes Balears, Francina Armengol, en motiu de l'acte de reconeixement a Maria-Antònia Oliver, 48è Premi d'Honor de les Lletres Catalanes. En la que ha estat la primera reunió entre un govern illenc i Òmnium també hi han participat la consellera de Cultura, Ruth Mateu, el president de l'Obra Cultural Balears, Jaume Mateu, i l'homenatjada Oliver.\nCuixart ha considerat la reunió amb Armengol «una trobada emmarcada en la normalitat dels territoris de l'àmbit lingüístic català» i n'ha remarcat la «sintonia i reciprocitat» amb la màxima representant del govern balear.\nHomenatge a la Premi d'Honor de les Lletres Catalanes\nDesprés de la rebuda institucional, Can Alcover acull l'acte de reconeixement a Maria-Antònia Oliver.\nL'Obra Cultural Balear i Òmnium Cultural han organitzat aquest acte per homenatjar la guanyadora del Premi d'Honor de les Lletres Catalanes, la qual rebrà el guardó el proper dilluns 6 de juny al Palau de la Música, a Barcelona.\nTambé vinculat a l'acte de lliurament del Premi d'Honor de les Lletres Catalanes que enguany serà el 6 de juny al Palau de la Música, l'Espai Mallorca de Barcelona va acollir una conversa entre Maria-Antònia Oliver i Jordi Cuixart, conduida per Clàudia Pujol, que va servir per conèixer més de prop la figura de la guanyadora d'enguany.\nTant la vida d'Oliver com la seva òbra amb els seus referents van ser l'eix de la conversa que veureu resumida en aquest vídeo i la galeria d'imatges.


ATLETISME – Aleix Camats –CAI Petromiralles/Jocnet – guanyador en Disc a l’Encontre Internac. Sub-18 de París – Club Atlètic Igualada\nATLETISME – Aleix Camats –CAI Petromiralles/Jocnet – guanyador en Disc a l’Encontre Internac. Sub-18 de París\n3 d'agost de 2021 4 d'agost de 2021 | Javi\nL’atleta Sub-18 del C.A. Igualada Petromiralles/Jocnet Aleix Camats, va assolir una brillant victòria en la prova del llançament de Disc, en l’Encontre Internacional per Seleccions del cap de setmana passat, a Franconville (París). L’anoienc hi va participar formant part de la Selecció Espanyola Sub-18, que comptava amb un total de 38 atletes sel.leccionats, 19 homes i 19 dones, que van participar en les proves respectives.\nPel que fa a la puntuació per equips Top-30, la Selecció espanyola es va classificar en 2ª posició amb 28.638 punts, darrera de França, guanyadors amb 28.868 punts, i per davant de Bèlgica Flamenca, 3ers amb 27.301 punts, essent 4ts Suissa amb 26.686 p., i 5ens Ille de France, amb 24.133 p.\nEn la puntuació Top-8, Espanya era 3ª amb 8.095 punts, darrera de França, 1ers amb 8.324 p., i dels Paisos Baixos, 2ns. amb 8.187 p., i per davant d’Irlanda, 4ts. amb 7814p., de Bèlgica Flamenca, 5ens amb 7761p., de Suissa, 6ens. amb 7664p. i d’Ille de France, 7ens amb 7483p.


novembre de 2009 – Compromís per Carcaixent\nDesprés de la parada pel plenari municipal reprenem la campanya “El Bloc al teu costat”, explicant barri per barri la incidència de la crisi a nivell municipal, plantejant algunes propostes per pal•liar els seus efectes, i denunciant la inactivitat del govern municipal, al temps que recollim les inquietuds del veïnat. Està setmana: Dimarts 1 de […]\nPLE NÚMERO DÍHUIT ( 26-NOVEMBRE-2009 ) ORDINARI Fent ús de les atribucions que em conferix I’art. 21-1-c) en relació amb el 46, que complementariament s’aplica, de la vigent Llei 7/85 Reguladora de les Bases de Regim Local, convoque a vosté, a la sessió ordinaria que ha de celebrar l’Ajuntament Ple, el dia VINT-I-SIS dels corrents […]\nURGENT! Hem de reunir-nos a l’Ajuntament per fer propostes amb càrrec al segons fons estatal d’inversió municipal. Ens agradaria recollir les vostres propostes per a portar-les a les reunions. La reunió és imminent, així que si teniu idees, comentaris o propostes sobre on es poden invertir eixos diners, per favor, envieu-nos-les a [email protected] o [email protected] […]\nDes del Bloc de Carcaixent i amb la col·laboració de l’Alfàbia, organitzem un curs de Tast de vins. Serà els dies 18, 23 i 25 de novembre de 20.00 a 22.00 h al Centre Municipal d’Empreses, al carrer Marquesa de Montortal número 54. Estarà impartit per Rafa Gálvez, president de la Federació Valenciana d’Associacions de […]\nContinuem amb la campanya “El Bloc al teu costat”, intentant explicar barri per la incidència de la crisi a nivell municipal, plantejar algunes propostes per pal•liar els seus efectes, i denunciar la inactivitat del govern municipal, al temps que recollir les inquietuds del veïnat. Està setmana: Dimarts 3 de novembre 19.30 h Associació de Veïns […]


Liminal GR 2014: “Tot a 100 i menys”, de Trànsit Projectes | Barcelona Cultura\nDimarts, 9 desembre 2014\nLiminal GR 2014: “Tot a 100 i menys”, de Trànsit Projectes\n9-12-2014 COMPARTIT BCNMES Liminal Gr és un espai de reflexió oberta sobre mites i automatismes de la vida contemporània. El sistema de funcionament és molt senzill: proposem mitja dotzena de temes i els discutim a les xarxes. Creadors i persones agosarades i/o espontànies proposen accions o activitats artístiques de reflexió sobre cada tema. I un dia es presenten davant del públic.\nTot a 100 o menys. En aquest Liminal convidarem deu artistes a fer una instal·lació d'art contemporani amb 10 € de coses comprades al “xinès” de la cantonada. I després, els comissaris anirem a sopar amb els artistes a un bon restaurant, si pot ser a un de galaic-cantonès. Però en aquest Liminal no parlarem ni de la màfia de l'art contemporani, ni de les subvencions, ni de tot aquest embolic de les ciutats creatives amb museus d'art i amb inversors xinesos. El que ens interessa és preguntar-nos sobre tenir la casa plena de coses barates, inútils i espatllades.\nTot a 100 pessetes o a un euro, que és el mateix. Fer bricolatge amb objectes inútils i espatllats genera noves possibilitats de pensament, noves creativitats. Veniu als nostres tallers artístics! Això sí que és pensament salvatge!\nLa propera sessió de Liminal GR, Tot a 100 i menys, és el dimarts, 9 de desembre, a l’Antic Teatre (Verdaguer i Callís, 12), a les 19 h. Entrada: 5 € (més IVA)


El Ranquing de LCNVR: “Vins etiquetats per seduïr”\nYou are here: Home / Articles / El Ranquing de LCNVR: “Vins etiquetats per seduïr”\nPer molts cellers és tant important cuidar la qualitat del vi com la qualitat de la imatge que el presenta en societat. La competència és ferotge i cada cop ens trobem dissenys més creatius que ens atrapen i ens sedueixen enmig d’estantaries plenes d’ampolles. Molts experts asseguren que un bon vi, per molt bon vi que sigui, sense una bona etiqueta no es vendrà tant.\nAquest fantàstic vi del Penedès ha sabut caure en gràcia: el Xitxarel·lo, un blanc que aposta per recuperar a l’etiqueta els millors insults tradicionals catalans. “Els volem dignificar perquè l’insult català té el seu fonament en la pagesia. És un vi malparlat però ben parit!” explica el seu creador Albert Virgili.\n2- Vins del món\nUna empresa belga ha agrupat diversos vins del món sota la marca “365” i ha escollit com a element comú, el suro. Segons els responsables de la imatge el suro és un element artesà, simple i modelable amb el qual pots jugar i crear diverses formes. El resultat final són etiquetes creatives, artesanals i divertides.\n3- El Pícaro, el Recio i el Viejo\nTres generacions de viticultors, tres etapes vitals, tres vins. Així ens presenten les bodegues Matsu els seus vins: el ‘Pícaro’ fort, valent i descarat, el ‘Recio‘ serè i perseverant i el ‘Viejo’ d’alta plenitut i saviesa. Unes potents etiquetes, creades pels artistes Salva&Bela, que es basen en les fotografies fetes a varis agricultors de la zona de la Rioja.\nPer Laia Serra Liu.


Jordi Surinyach: “El Mataró 2022 és pura propaganda electoral que diu molt poc del govern” | LaRiera48\nHi ha possibilitats que el tornem a veure de regidor?\nPer favor! No m’interessa. A mi m’hauria agradat ser diputat, però al Parlament de veritat, a les Corts, no al de la senyora Pepis… (riu) A veure… quan ets regidor et penses que això és una gran cosa i no és veritat. Ser regidor a l’Ajuntament és com ser president d’una comunitat de propietaris…\nA l’Ajuntament s’hi s’aprèn que el poder s’escapa de La Riera 48?\nÉs clar. Jo he hagut d’explicar a algun regidor electe que em diu “Vaig a veure tal persona” i jo haver de dir-li “T’equivoques, això va al revés. Si aquest senyor et vol veure, ja et trucarà. No et preocupis”.\nAixò s’ho creuen els regidors que hi ha ara al consistori?\nI els que hi ha hagut en el passat?\nNo ho sé… Com que hem jugat a aquest joc tan perillós de criminalitzar la classe política, en aquests moments a la política hi tenim o lladres o aficionats. El país ha fet l’exercici absolutament suïcida i estúpid de dir “la classe política, tots són iguals!”. I els hem criminalitzat. Qui vol tenir un càrrec electe, ara? A la que surt algú competent, que s’hi pot dedicar i tal… se’n va corrents. És el cas Mora, això. Per què plega? Perquè no li compensa. El sacrifici personal, familiar, social, cívic… no compensa. I, a sobre, que et diguin lladre per un tema a la Federació de Municipis de cobrar 300 euros de dietes perfectament legal com s’ha demostrat.\nAixò repercuteix en el nivell dels polítics?\nNo trec mèrits a cap dels 27 que hi ha ara, però s’ha perdut qualitat perquè hi ha molt poca gent disposada a perdre quatre o vuit anys de la seva vida. Aleshores, tenim regidors que van a aprendre des del càrrec. Han de començar de zero. Passa allò que em va explicar en Pep Puig i Pla: el que marxa li diu al nou: “Escolta, hauries de fer això…”. I el nou diu: “Jo ho faré millor, gràcies”. Gravíssim error. A Mataró hi ha hagut gent potent, a l’Ajuntament, en altres èpoques. També la societat era diferent… La classe política actual és o aficionats o lladres. I la política necessita professionals!\nTornant al Partit Demòcrata. Pot arribar a guanyar les eleccions a Mataró amb els resultats tan migrats que treu en els barris perifèrics?\nÉs que vivim en un sistema de partits totalment trencat. És un fenomen no només català sinó espanyol i europeu. No hi ha una situació electoral consolidada, no se sap massa bé qui vota què. Abans Convergència era el partit dels botiguers (Esquerra també una mica). I el PSUC, el partit dels obrers. I era veritat. Però en el moment en què això es trenca i pot passar que tres persones munten una cosa com Plataforma per Catalunya i treuen tres regidors, igual que ara Ciutadans, que són quatre amics i també n’ha tret tres… només són una marca. Ei, i el que ha passat al PDECat també ha passat al PSC. Recordem d’on veníem: el PSC tenia més regidors en l’anterior mandat que no pas en aquest… però ha quedat per davant, jo crec que per un mal plantejament de l’antiga Convergència: per com s’havia de fer, per la marxa d’en Mora…\nAmb Mora de candidat CiU hauria tingut més possibilitats de guanyar?\nEstic segur que en Joan hagués guanyat! No sé com hauria guanyat, però hagués estat la força més votada. Segur. Què passarà d’aquí a dos anys? No ho sé. El PDECat haurà de fer un esforç, com el Partit Socialista… i l’haurà de fer també Esquerra Republicana, que jo crec que està en un paper d’una certa irresponsabilitat a Mataró, intentant jugar a la loteria a veure si toca. Amb tot el respecte al partit, és lícit que cada quatre anys ERC ens munti el sarau de treure les plaques franquistes dels habitatges? Si potser hi ha fotos de fa vint anys on surto jo traient aquestes plagues dalt d’una escala… Llavors què va fer el seu cap de llista [Francesc Teixidó] quan era regidor d’Habitatge? No les va treure? Home, no fotem!\nEsquerra segurament no es mulla perquè, si no fa cap gran error, és probable que guanyi les properes eleccions…\nDe moment sembla que sí, però s’ha de veure. De tota manera, si juguen a això, no hi haurà independència… Que no hem quedat que d’aquí a un any farem un nou país? Aleshores tot el sistema de partits canviarà. Ens ho creiem això o no? Sembla que la secció local d’Esquerra no s’ho creu, perquè està fent electoralisme de la fase autonòmica. Si realment pensem que d’aquí a 18 mesos passarà el que ha de passar, el que hem de fer és una coalició a les properes eleccions per reforçar les estructures del nou estat.\nI és viable un Junts pel Sí a la mataronina?\nNo, és clar que no. Una cosa és el que es diu i l’altra la realitat. Seria desitjable, tot i que llavors entraríem en contradicció amb allò d’“els partits representen a tal col·lectiu”. Si jo segueixo el llibre oficial del full de ruta independentista, per setembre haurem fet un referèndum, l’haurem guanyat, proclamarem la independència i llavors a les eleccions locals farem una altra cosa, no? Si a Esquerra creuen amb això, ara haurien d’estar assegurant majories -sinó coalicions- en els governs locals de l’àrea metropolitana. Perquè el gran problema del procés no és només guanyar un referèndum, és ser majoria a l’àrea metropolitana.\nHa passat un any i mig del pacte entre CiU i PSC que vostè va ajudar a rubricar. Com el veu, ara mateix?\nEn un moment fotut. No hi ha cultura de coalició, és un govern molt de regnes de taifes. Ningú té clar què representa qui i hi ha moltes regidories controlades pels funcionaris, no pels regidors… el cas de Cultura és alarmant. Jo crec que la gestió del pacte és molt millorable. Són dos partits que governen junts però es miren de reüll. Això ja li he dit a l’alcalde. Amb un PSC que està pensant a veure amb qui governarà d’aquí a quatre anys i amb CiU que no sé en què pensa. Jo el continuo defensant el pacte, eh? I la gent del PDECat s’emprenya, perquè molts diuen que s’hauria de trencar. I jo els dic: vols anar a l’oposició? Saps el pa que s’hi dóna? Saps el fred que hi fa? Jo hi he estat vuit anys, a l’oposició… T’erosiona més a tu que a ells. Has de muntar números per sortir… i acabes sent un demagog.\nEl principal buc insígnia del govern és el pla Mataró 2022…\nÉs pura propaganda electoral. Què fan amb un Pla Estratègic? Que no tenen un programa electoral? Discutim sobre el seu programa electoral o de govern, de com ho farem o de què no farem! El millorem, el valorem, fem aportacions… però sobre el seu programa! Perquè sinó no ens presentem, a les eleccions… A més, diu molt poc del govern, enfocat així. Deu ser que m’estic tornant d’esquerres amb l’edat, però en Salvador Milà té tota la raó: “competitivitat, competitivitat, competitivitat… creixement, creixement, creixement”. No s’acaba de concretar cap on va això… no hi veig un projecte clar. Si això acaba així, acabarà tenint raó Esquerra que el pacte es feia per repartir-se els càrrecs… Encara tenen dos anys i mig. Però vaja, com que arribarà la independència abans, farem una gestora… (riu)\nSembla que la ciutat ha de fer constantment un exercici de psicoanàlisi interna.\nÉs que ara mateix no sabem cap on anem, com a ciutat. Però no només els polítics, que al cap i a la fi, són la representació de la ciutadania. Jo no veig una burgesia amb ganes -amb honroses excepcions-, ni una classe treballadora organitzada, ni unes associacions de veïns prou potents. Tot és una cosa de jugada curta, amb manca de perspectiva… Hem fet una sèrie de coses: el Museu Tèxtil, la Nau Gaudí, el Cafè Nou… però si no hi donem un contingut, no ajudem a crear teixit productiu i teixit ciutadà… Què passa amb el Museu Tèxtil? No hi va ningú, perquè és un bolet. Què fem amb el centre de la ciutat, que és el pati del darrera de la ciutat des de fa 40 anys?\nQuin és el desllorigador, doncs, per tornar a encaminar el rumb de la ciutat?\nVa haver-hi un moment en què Mataró se’n sortia. Amb en Manuel Mas i en Salvador Milà hi havia un projecte de ciutat. Una altra cosa és que hi estiguessis d’acord: jo vaig ser-ne i en sóc molt crític, però era un projecte de ciutat que va reeixir. Ara seguim vivint d’aquell esquema. El que es mor no acaba de morir i el que ha de néixer no acaba de sortir. Estem en un moment d’impàs i necessitem societat civil forta. I societat civil no és Òmnium Cultural: calen empresaris forts, treballadors forts, organitzacions socials fortes… i això no hi és a Mataró. En canvi, a Terrassa i a Sabadell sí que hi ha estat. Es pot canviar, però s’ha de començar de treballar. A l’època d’en Milà ell sempre deia que s’havia de sargir la ciutat. Doncs ara és el moment de projectar la ciutat. Hi ha quatre o cinc projectes per tirar endavant: centre de la ciutat, on caldria donar la volta a Can Cruzate, que hauria de ser el Born de Mataró; la gran anella verda-blava, que la tenim absolutament malmesa i té una potencialitat enorme; i finalment s’ha d’invertir en educació i coneixement. Els empresaris del sector del coneixement es queixen que no tenen mà d’obra preparada.\nPer això representa que es va fer el Tecnocampus, no? Una altra cosa és que efectivament es generin aquests perfils professionals…\nAixò és a una perspectiva a deu, quinze anys, però si no està funcionant deu ser que alguna cosa falla. Cal parlar amb la ciutat, i no penso amb les juntes directives de tres entitats que no representen ningú. Parlar amb qui sigui. Una anècdota: us hi heu fixat que a Les Santes no hi va haver cap més polèmica, amb la CUP? Era tan fàcil com posar la Brigada Mòbil dels Mossos ben lluny i dialogar: “no sortiran del Pla d’en Boet i tu no fotràs merder, ok?”. Què passava, abans? “Pels meus collons”. Doncs un pastís a la cara…\nAra tenim l’Ajuntament més fragmentat de Catalunya, amb nou grups i una regidora no adscrita.\nTé a veure amb el que hem estat parlant fins ara, és l’expressió del que hi ha a la societat. No és que hi hagi nou visions de ciutat… és que jo crec que no n’hi ha ni una de consistent, al ple… (riu) És l’expressió d’aquesta desorientació social i política. Això pot anar a més o pot anar a menys, ja ho veurem. Depèn de si es consoliden lideratges, de si es fan candidatures potents… Els partits, en tot cas, haurien de representar sectors socials. No pot ser que el president del PDECat de Mataró, que és un partit liberal, sigui un funcionari! [Xavier Penela, treballador a la Generalitat]. És una contradicció en els seus propis termes! O no seria millor que el primer secretari del PSC fos mecànic de la Hartmann? En tot cas, poden haver-hi tres o quatre grans visions, de ciutat, no més. Què hi fa Plataforma per Catalunya, aquí? Què representen? I Podem, què representa? A qui representa?\nEl mapa polític s’ha capgirat…\nPerò hi ha un espai central que haurà de col·laborar. I aquest espai central té tres potes: CiU, PSC i ERC. I aquests hauran de conformar govern acceptant que el que quedi primer serà l’alcalde. El gran avantatge és que CiU i el PSC ja no competien pel mateix espai electoral. Però amb Esquerra no passa. Jo durant les negociacions els deia: “és molt important que els sobiranistes tinguem majoria i que el PSC sigui dins”. Però no ho van entendre o no ho van voler entendre. A banda que Esquerra va fer una llista per no governar, perquè tots cobraven més fora de l’Ajuntament que dins. I en Teixidó, que és bon nano però una espècie de gallec, que mai saps si et diu que sí o que no…\nAmb la cancel·lació de la Festa al Cel, sí que es rumoreja que CiU va plantejar-se seriosament sortir del govern.\nLa Festa al Cel a mi no m’agrada, ni tampoc El Corte Inglés. Jo no crec en el “Bienvenido, Míster Marshall”, però era una manera de projectar la ciutat, t’agradi més o menys. L’alternativa no és dir no a la Festa al Cel i l’esquerra es va equivocar amb el “no, no i no”. Doncs ara no hi ha res.\nOne comment on “Jordi Surinyach: “El Mataró 2022 és pura propaganda electoral que diu molt poc del govern””\nRetroenllaç: Sergi Penedès: “Un JxSí a la mataronina és una proposta del PDECAT de cara a la galeria” | LaRiera48\nThis entry was posted on 13 Desembre 2016 by lariera48 in Entrevistes al marge and tagged CDC, ERC, Festa al Cel, Francesc Teixidó, Joan Mora, Jordi Surinyach, Mataró 2022, PDECat.


WaterInnEU organitza un esdeveniment sobre l'aplicació d'estàndards al sector de l'aigua | CREAF\nWaterInnEU organitza un esdeveniment sobre l’aplicació d’estàndards al sector de l’aigua\nEl proper 10 de febrer de 2016 el projecte europeu WaterInnEU coordinat pel CREAF organitzarà un esdeveniment en el marc de la 3ª EIP on Water Conference. L’acte es celebrarà a Leeuwarden (Països Baixos) a càrrec de Lluís Pesquer, tècnic del projecte.\nPer tercer any consecutiu tindrà lloc la EIP Water Conference, enguany titulada “How is water innovation succeeding in Europe?”. Un dels meetings previs a la conferència, el 9 de febrer, serà a càrrec del tècnic Lluís Pesquer, com a representant del projecte europeu WaterInnEU que coordina el CREAF. En la xerrada, titulada “River Basin Standards Interoperability Pilot”, Pesquer parlarà de com millorar la gestió de les conques hidrogràfiques a nivell d’Europa aplicant estàndards geoespacials OGC en la comunitat de l’aigua. Els exemples que exposarà en el marc del projecte WaterInnEU són els pilots de la conca del riu Escalda i la conca del riu Marista, on hi realitzen proves d’interoperabilitat.\nEl congrés agruparà un gran nombre de professionals del sector de l’aigua i la innovació i serà un punt de sortida de moltes oportunitats tant a nivell d’Europa com del planeta. A més, permetrà desenvolupar noves polítiques en el sector de la innovació i l’aigua i a la vegada eliminar les barreres amb les que sovint es topa aquest sector.\nL’EIP Water Conference fa una convocatòria pública per renovar el Grup Directiu per als propers tres anys. Un cop passada la primera fase, amb aquesta crida es volen involucrar altres membres interessats en formar part d’aquest grup, juntament amb els membres que ja participen des de la primera fase.\nSi esteu interessats en participar al kick-off meeting “River Basin Standards Interoperability Pilot” (9th February), si us plau contacteu amb Lluís Pesquer a l.pesquer@creaf.uab.cat.\nInscriu-te a la EIP Water Conference (10th February)\naigua, estandards, europa, interoperabilitat, Lluís Pesquer, ogc, UE, waterinneu\ndivulgació sostenibilitat imbalance-p carboni adaptació co2 ocells francisco lloret canvi climàtic @es CTFC mosquito alert internacional ecologia SIG incendis mediterrani Jordi Martínez Vilalta invasores serveis ecosistèmics institucional sequera comportament animal


Wanxide Aparthotel Guanggu Branch Wuhan Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBlock B, Guanggu Time Square, Chuangye Street, Guanshan Avenue, Guanggu Science and Technology Center Zone, Wuhan, Xina, 430000 - Veure al mapa\nMés informació sobre Wanxide Aparthotel Guanggu Branch\nBen posicionat a Wuchang, Wanxide Hotel Apartment Guanggu Branch és un lloc ideal d'inici d'excursions a Wuhan. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Wanxide Hotel Apartment Guanggu Branch asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, escriptori, connexió a internet (cortesia), accés a internet, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Wuhan, faci de Wanxide Hotel Apartment Guanggu Branch la vostra llar.


Les altres parts va ser dominat per l'atlètic i només la mala sort i la picaresca del Sitges com descordar-se les botes per aturar el partit, entre moltes d'altres, no va ser possible la victòria de l'atlètic.\nCom a positiu diriem que tenim un equip que si lluita pot arribar a la part d'alta de la classificació.\nCom a negatiu cal dir que això de partir el camp amb dos mitats i jugar dos partits alhora no es gaire possitiu ja que el arbrit va anular un gol de l'atlètic perque deia que no va xiular el corner, però el mateix moment el arbrit del partit del costat va xiular una falta i això despista als jugadors i cal recordar que tots els jugadors estavan ben col.locats. També diria que això que els altres equips escalfin dins del camp esperant que acabi el parit per jugar ells, també desorienta els jugadors dels dos equips, ja que avegades hi ha mes gent al voltant del camp tocant la linea blava que a dins del camp.\nFINS LA PROPERA, ENDEVANT ATLÈTIC.


Llum LED per habitacions juvenils modernes - Blog ROS\nT’agrada llegir a la nit? Si és així, tenim la llum LED ideal al capçal del teu llit. A part de ser pràctica, és decorativa i pot anar combinada amb el color del mobiliari. Busquem la perfecció a la teva habitació. Aquest model t’agrada?\nSi la teva habitació és d’inspiració nòrdica, et proposem aquest color i aquest model de llum LED al capçal del llit. Una llum tènue que a la nit donarà la calidesa que busques.\nI si la meva habitació té pocs metres quadrats i vull afegir llum?\nPots utilitzar les nostres prestatgeries amb LED, com per exemple, a la part de sota d’aquesta llitera:\nUna altra opció de la mateixa versió. El LED combinat amb el color del mobiliari. Una alternativa elegant. Una llitera pot ser una proposta molt innovadora. Amb quina et quedes?\nMés possibilitats en habitacions juvenils petites: llum LED a l’escriptori. Estudiar serà més fàcil i molt còmode! Una llum relaxant que ajudarà a concentrar-te. En un mateix espai introdueix el llit i l’escriptori. Amb els complements i el paper pintat de paret, serà una composició de matrícula.\nÚltima proposta per a joves atrevits i moderns. Llum LED en un escriptori abatible rebel, com tu. Obre l’escriptori per estudiar, allà trobaràs la il·luminació adequada. Busca colors transgressors. Els teus amics al·lucinaran!\nEl LED en una habitació juvenil és el company de viatge ideal. La vie en ROS presenta solucions per a totes les opcions. Demana un desig i el farem realitat. Els nostres reptes ens apassionen. Busca’ns i veuràs que la màgia existeix!