Capitalisme sense capital en l'economia intangible | UPF-BSM\nCapitalisme sense capital en l'economia intangible\nProfessor i director del Postgrau en Direcció d'Empresa de la UPF Barcelona School of Management\nEls actius intangibles es comporten de manera diferent als tangibles perquè en si mateixos son diferents: els intangibles son més escalables, els seus costos son més propensos a estar enfonsats, estan més fortament inclinats a crear vessaments i son més propensos a produir sinergies\nLes economies del món estan experimentant una forta transformació. De les indústries tangibles del passat avancem cap a economies impulsades per actius que no podem veure, tocar o sentir. Els actius intangibles, com ara el software, les noves idees tecnològiques, el disseny, els processos de negoci o la marca, a diferència dels actius tangibles, no tenen substància material. Els actius intangibles es comporten de manera diferent als tangibles, perquè en si mateixos són diferents. En Capitalism without Capital, Haskel i Westlake identifiquen quatre característiques principals que fan que els actius intangibles siguin diferents dels actius tangibles. Els actius intangibles són més escalables, els seus costos son més propensos a estar enfonsats, estan més fortament inclinats a crear vessaments i son més propensos a produir sinergies.\nEls actius intangibles són, en la seva major part, béns no rivals. Un entrepà és un bé rival perquè una vegada me'l menjo, s'esfuma per sempre i ningú més se'l pot cruspir. Els actius intangibles, en canvi, són béns no rivals, es poden utilitzar una vegada i una altra per un nombre il·limitat de persones. Una app és un actiu intangible: es pot descarregar en un nombre infinit de telèfons mòbils. En canvi, com bé assenyala Bill Gates en la seva ressenya del llibre, imagineu-vos que Ford llança un nou model de cotxe. El primer cotxe costa una mica més per crear, perquè la companyia ha de gastar diners en disseny i proves. A partir d'aquest primer vehicle, cada cotxe següent requereix una certa quantitat de materials i mà d'obra. Per això, el desè cotxe costarà el mateix que el cotxe número 1.000. El mateix succeeix amb molts dels productes que han dominat l'economia mundial durant la major part del segle passat. El software, en canvi, funciona diferent. Microsoft pot gastar molts diners per desenvolupar la primera unitat d'un nou programa, però després la producció de cada nova unitat surt pràcticament gratis. A diferència dels béns que han impulsat l'economia en el passat, el software és un actiu intangible. I n'hi ha molts més, d'intangibles. Pensem en les dades, les assegurances, els llibres electrònics, o fins i tot pel·lícules.\nAquesta capacitat d'utilitzar-se repetidament a gran escala i a uns costos molt baixos és l'escalabilitat a què es refereixen els dos autors de Capitalism without Capital. Aquesta escalabilitat es manifesta de tres maneres úniques en l'economia. En primer lloc, el caràcter escalable permet que algunes empreses creixin fins a dimensions enormes. Microsoft, Google o Facebook tenen mides astronòmiques en termes d'ingressos i poder de mercat. En segon lloc, en els mercats on les inversions escalables són habituals, es donen alts nivells de concentració industrial. En efecte, a causa de l'escalabilitat, si una empresa triomfa, les perspectives de rendibilitat son molt altes. La qual cosa incrementa la competència i, eventualment, es crea un sector en el qual només poden competir unes poques empreses dominants. En tercer lloc, l'escalabilitat promou el paradigma del "guanyador s'ho enduu tot". Com que les empreses poden escalar de forma fàcil i ràpida, l'espai per a un segon competidor pràcticament desapareix.\nEl segon aspecte únic dels actius intangibles és el cost enfonsat associat a desenvolupar, implantar i crear un actiu intangible. Per a pràcticament tots els actius tangibles, hi ha un mercat secundari on poden vendre els actius en cas que el projecte no tingui èxit. Això minimitza el risc associat a un projecte, la qual cosa fa que sigui més probable invertir en aquell determinant projecte. Però, què passa amb els actius intangibles com la marca, els procediments operatius o la propietat intel·lectual? Probablement tenen algun valor molt incert quan l'empresa els hagi de liquidar. Per tant, com existeix una baixa probabilitat que es recuperi qualsevol valor en cas que el projecte no tingui èxit, el desenvolupament d'actius intangibles es considera com un cost enfonsat. Aquest enfonsament impacta en el mercat global de diverses maneres, i moltes son negatives. Per exemple, es fa difícil finançar inversions immaterials, especialment amb deute. Atès que hi ha poques oportunitats perquè es doni un mercat secundari d'actius intangibles, les empreses a la cerca de finançament tenen molt poc a oferir com a garantia. Aquest augment del risc provoca que els prestadors elevin el cost del deute o simplement optin per no invertir. La manca d'un mercat secundari contribueix també a elevar el nivell d'incertesa del valor dels actius intangibles. Sense que hi hagi mercats que ofereixin valors concrets per als actius intangibles es fa difícil consensuar el valor real d'un determinat actiu.\nLa idea darrera dels spillovers consisteix en el fet que quan una empresa desenvolupa un nou actiu intangible, és relativament fàcil que altres empreses ho aprofitin. Això es deriva en gran part del fet que la part central de molts actius intangibles són les idees, les quals no son rivals i no excloïbles. És fàcil d'entendre quan es pensa en termes de R+D. Una empresa desenvolupa un nou producte o un nou disseny, comença a vendre'l i en poc temps ja té els competidors desplegant productes gairebé idèntics. Mentre que els spillovers son evidents en termes de R+D, també es poden estendre a altres actius intangibles, encara que en principi puguin semblar més difícils d'imitar, com ara els processos de negoci. Per exemple, antigament el sector de la consultoria de negocis estava dominat per veterans de la indústria que en un moment donat de la seva carrera professional oferien els seus coneixements i experiència com a consultors. McKinsey va revolucionar el camp de la consultoria de gestió sent la primera empresa a allunyar-se de la contractació de veterans de la indústria per passar a contractar graduats universitaris i posar-los en equips d'alt rendiment. Encara que McKinsey va ser el primer a fer el pas, la pràctica es va estendre i avui en dia és la norma a tot el sector de la consultoria.\nEn l'economia actual cada vegada és més important mesurar amb precisió el valor dels intangibles per tal de tenir una imatge clara sobre l'estat de salut del mercat i fomentar la inversió a través de dades financeres representatives\nLa sinergia ens ve a dir que quan es combinen dues o més idees, productes o empreses, el conjunt és més gran que la suma de les parts. Les sinergies no son una exclusiva dels actius intangibles, però en els casos de la tecnologia o les idees, es fan més evidents. Un fet prou interessant de les sinergies, especialment les que tenen a veure amb els intangibles, és que son difícils de predir. Els autors expliquen l'interessant cas del microones. El microones va ser la idea d'una associació entre un contractista de defensa i un gran fabricant d'electrodomèstics. Aquesta imprevisibilitat de la col·laboració fa que sigui encara més important que les empreses estiguin ben connectades i interactuïn dins d'un entorn empresarial ampli.\nLes sinergies juguen un paper important perquè proporcionen un contrapès a l'amenaça dels spillovers. Mentre que aquests segons fan que moltes empreses siguin cauteloses i protectores dels seus actius intangibles, els possibles beneficis de les sinergies empenyen les empreses a ser més col·laboratives i obertes a compartir. Les empreses en lloc de jugar a un joc de suma zero intentant protegir tota la informació o apropiant-se-la, intenten col·laborar amb la finalitat de maximitzar els beneficis de les sinergies i minimitzar els riscos dels spillovers.\nLa composició dels efectes d'aquestes quatre característiques singulars és el fet que actualment no tenim la capacitat de mesurar amb precisió el veritable valor dels actius intangibles. A causa de la dificultat de mesurar actius com el valor de la marca, els processos de negoci i la R+D, comptables, estadístics i economistes ignoren el veritable valor dels intangibles. Això no seria un problema si els intangibles representessin una petita part de l'economia, com en el passat, però en l'economia actual cada vegada és més important mesurar amb precisió el valor dels intangibles per tal de tenir una imatge clara sobre l'estat de salut del mercat i fomentar la inversió a través de dades financeres representatives.\nA causa d'aquests dos factors, el canvi cap a una economia intangible és probable que pugui alterar profundament la forma i la funció de moltes de les nostres institucions. De com es financen les empreses a repensar les necessitats d'infraestructures, l'arribada dels intangibles redibuixarà el paisatge institucional de la nostra societat. Entre els molts canvis que està comportant l'economia intangible, tres en són d'especial rellevància: l'auge de la desigualtat, la necessitat d'adaptar els estils de gestió i lideratge i la necessitat dels governs de promoure lleis i polítiques que facilitin la creixent riquesa del coneixement públic.\nLa desigualtat és un terme ampli, però els autors en destaquen tres tipus en particular. En primer lloc, la desigualtat d'ingressos a conseqüència del pes cada cop més gran de l'economia intangible. En efecte, en una economia impulsada pels intangibles, els intèrprets estrelles d'aquesta economia son altament recompensats. En segon lloc, també augmentarà la desigualtat de la riquesa. Els intangibles suposen un increment de valor dels actius dels rics i també els facilita defugir una alta tributació. Finalment, també ens trobarem amb una desigualtat que els autors anomenen "d'estima". L'economia intangible s'adapta de manera única a aquells que tenen la capacitat d'acceptar i crear noves idees. Aquesta inclinació del mercat cap als que tenen unes determinades capacitats provocarà probablement pressions econòmiques que agreujaran les tensions polítiques i socials existents.\nLa relació d'una empresa amb els intangibles, siguin usuaris o creadors, està promovent dos estils de management diferents. En l'economia intangible el que realment diferenciarà unes empreses d'unes altres és si els seus executius son simplement mànagers o son veritablement líders, que posseeixen tant les habilitats dures com suaus necessàries per inspirar empleats\nEls intangibles també alteren els estils de management i el que significa ser un referent. La relació d'una empresa amb els intangibles, siguin usuaris o creadors, està promovent dos estils de management diferent. La gestió dels usuaris es torna més autoritària, mentre que la gestió dels creadors esdevé més igualitària. No obstant això, en una economia intangible, el que realment diferenciarà unes empreses d'unes altres és si els seus executius son simplement mànagers o son veritables líders. Els primers son merament gestors, mentre que els líders posseeixen tant les habilitats dures com suaus necessàries d'inspirar empleats.\nFinalment, els governs han de prendre un paper més important perquè l'economia del país estigui a l'avantguarda de la revolució intangible. A causa de les característiques singulars dels intangibles, com els costos enfonsats, la inversió privada en actius intangibles es podria veure molt afectada. Per tant, el sector públic haurà de recollir el relleu, sigui a través de finançament públic o de compres. A més, els governs hauran de crear i aplicar noves lleis de propietat intel·lectual. El que és important aquí és la claredat i l'estabilitat de la interpretació d'aquestes lleis, en lloc del seu rigor.\nEn definitiva, com ens recorden els autors del llibre, el canvi cap a aquests actius intangibles és important tant perquè els intangibles son únics i diferents, com perquè tindran, a llarg termini, un impacte diferent en les nostres institucions i en les nostres normes socials. A mesura que els intangibles esdevinguin més importants per a les nostres economies, cada vegada serà més important que desenvolupem noves i sofisticades maneres de mesurar el seu valor per tal de promoure la inversió en aquests actius i tenir una visió completa de l'estat dels mercats globals. L'auge dels intangibles canviarà la forma i la funció de moltes de les nostres institucions més importants.


El Parlament debatrà si es queixa a Europa pel premi a Societat Civil | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEls dirigents de l'entitat consideren una "injúria" que Iniciativa els associï a l'extrema dreta\nBarcelona 17 MAR 2015 - 13:37\tCET\nColl (esquerra), i Bosch (dreta), dirigents de Societat Civil carles ribas\nLa Mesa del Parlament ha admès a tràmit aquest matí la proposta d'Iniciativa per Catalunya que denuncia els suposats vincles d'alguns dels membres de Societat Civil Catalana amb grups extremistes i la Fundació Francisco Franco. El text dels ecosocialistes insta la Cambra a elevar una queixa al Parlament Europeu per haver concedit a l'entitat antisecessionista un dels 47 premis Ciutadà Europeu del 2014. Dirigents de l'entitat han qualificat de "miserables, indignes i injurioses" les acusacions d'Iniciativa.\nLa proposta de resolució, que es debatrà en una de les comissions del Parlament, es basa en una carta que cinc eurodiputats catalans (de CiU, ERC i Iniciativa) van elevar a la vicepresidenta del Parlament Europeu assenyalant l'existència de la presumpta relació entre Societat Civil i l'extrema dreta. El nexe es basa en el fet que Josep Ramon Bosch, president de l'associació, va assistir el juliol del 2013, un any abans de la creació de Societat Civil, a un acte franquista a Gandesa. Bosch al·lega que només va anar a acompanyar el seu pare, que havia militat a Fuerza Nueva, fins a aquesta localitat però que no va participar en l'homenatge. El president també va negar haver penjat al seu Facebook un missatge mostrant la seva admiració per Blas Piñar el dia de la seva defunció. Joaquim Coll, vicepresident de l'entitat, ha tret importància als vincles familiars de Bosch explicant que està casat amb una dirigent de Convergència Democràtica i que el seu cosí serà candidat per Esquerra a Santpedor. "Ningú pot ser jutjat per la família que té", ha reblat.\nTres dirigents de Societat Civil han acudit aquest matí a la Cambra per entrevistar-se amb diversos grups –avui ho faran amb el PP, PSC i Ciutadans i dijous amb CiU– per mostrar la seva indignació per la proposta. Iniciativa i Esquerra no han contestat a la seva petició de reunió i la CUP ja els ha comunicat que no els rebrà. Als passadissos del Parlament, Coll ha mostrat la seva repulsa per l'admissió a tràmit i ha advertit que la institució ha infringit el seu propi reglament, que no preveu que es pugui elevar una queixa a un altre organisme. Coll, dirigent també de Federalistes d'Esquerra, ha lamentat l'"apartheid ideològic" que pateixen al seu parer els ciutadans que no combreguen amb el procés sobiranista. En un altre moment, s'ha referit al diputat que signa la proposta, Jaume Bosch, que ha qualificat d'independentista i ha acusat de buscar notorietat ara que, ha augurat, es retira de l'activitat política.\nSusana Beltran, vicepresidenta del col·lectiu, ha subratllat que les acusacions que figuren al text els estan afectant de forma personal i professional i ha recordat que el guardó va superar el sedàs de dues comissions de selecció. Segons Beltran, el Parlament Europeu va rebutjar l'escrit inculpador dels eurodiputats, que, segons ha dit, no han volgut explicar en què basen les seves imputacions i únicament els van contestar Ernest Maragall i Josep Maria Terricabras, d'Esquerra, per despatxar l'assumpte.\nSocietat Civil ha anunciat, a més, que denunciarà davant la Junta Electoral just abans de les eleccions municipals la proliferació d'estelades en espais públics com passejos, rotondes, places o a les façanes consistorials dels municipis catalans. "Volem que es retirin perquè el principi de neutralitat no es respecta. Quan uns partits intenten imposar el seu signe partidista recorda uns altres temps de la història europea", ha insistit negant que estigués equiparant el sobiranisme al nazisme. “Són pràctiques antidemocràtiques que sorprenen els periodistes europeus quan vénen aquí”.


Altafulla | Bienve Moya\nArchive for the tag “Altafulla”\nLa tragèdia de Tamarit\nDalt d’una platja costeruda a la riba dreta del riu Gaià, s’assentava la vileta de Tamarit, protegida, i alhora vigilada, per l’alt castell del senyor. El Gaià neix a les muntanyes entre les serres de Queralt i de la Brufaganya és un riu petit però en l’època que transcorre aquesta història era força més cabalós que avui. Els tamaritencs vivien essencialment de la pesca i també, com tots els habitants de la resta del litoral, quan el cas es donava, de les restes dels navilis que els temporals feien sotsobrar i les ones portaven fins la riba. També tots els veïns tenien la seva horta vora el riu, on entre enciams i bròquils sempre hi trobaríeu la figuera i el magraner per a les menges de la tardor, i les pruneres primerenques per a la primavera. Van passar els anys i aquella flota primitiva de pescadors i aprofitadors dels naufragis va aprendre a navegar, i a la població hi van nàixer patrons i mariners que s’aventuraren fins els mars del sud i a les Antilles. L’antiga vileta havia crescut al volt d’un castell que més tard esdevindria fortalesa en la defensa contra pirates barbarescos i corsaris assoldats per altres nacions que la catalana. En això corria el segle XVIII, i aquells capitans de nau tamaritencs ja s’havien fet famosos arreu les mars. Però la natura, atzarosa i imprevisible, tenia preparada per aquella població d’industriosos homes de mar, una molt mala jugada.\nVa nàixer un dia rúfol, el sol s’havia despertat tard i just havia tret el nas damunt la ratlla de la mar. Cap a migdia, pel cantó de Garbí avançà una negra borrascada. Núvols i més núvols en acumulades muntanyes ocuparen els cel davant la població ennegrint la visió més enllà de les vint passes. Una negror sinistre va escampar-se pels costeruts carrers. La tempesta, amb escruixidors trons i terribles llampecs que tenyien les boires d’un roig interromput feia tremolar els homes i les penyes. Aleshores als que havien romàs a terra, dones, vells i canalla, els arribà l’hora de témer pels pescadors que amb els seus gussis i altres bastiments, havien embarcat de matinet. L’aigua esdevingué d’un gris fúnebre i les ones s’inflaven com les nuvolades, de manyagues i dòcils llepant les roques, esdevingueren braves i terribles amb ànim d’encrostonar-les. La mar va créixer com l’aigua d’una olla al foc. Aquella mar tant plàcida unes hores abans esdevingué impetuosa i salvatge en un no res. Les dones, amb les criatures als braços o de la ma, i els vells xarucs que ja no podrien valdre’s per a la feina, esporuguits i intimidats per la fúria del temporal acudiren a vora per contemplar la malastruga sort dels seus parents. Les onades, indomables, feia anar els bastiments dels pescadors com closques d’avellanes i des de terra, ara els veien aparèixer damunt les crestes escumoses, i de seguit desaparèixer engolides entre elles. El plor era general, l’angúnia tenallava els cors i comprimia les goles. Mes en aquell dia atziac no hi van valdre plors, oracions, ni sortilegis. Caigué la fosca i la tempesta va anar encalmant-se. Les dones i la canalla restaren tota la nit a la platja amb una oració als llavis pregant a la mar que, per caritat, els tornés el cos del pare, del marit o del fill. Però quan la mar va ser calma, cap dels pescadors havia tornat a terra. L’endemà de la tragèdia tothom seguia allà mateix en espera dels cossos dels negats, les aigües, però, no van voler escoltar les oracions, la mar, avara i venjativa, no va voler tornar-ne cap.\nUna tristor espessa com el plom fos s’estengué per tota la població. Entre els habitants dels pobles veïns va escampar-se la brama, que si bé la mar mai no havia tornat els cossos ni en vida, en canvi sí que va tornar-los trasmudats en fantasmes. Cada nit, a la mateixa hora en què finí la tempesta, els pescadors desapareguts apareixien a la vora de la platja sol·licitant la companyia dels seus familiars. Prou que maldaven els vius per acudir als terribles panys, mai, però, s’atreviren a fer-ho; el terror els lligaven cames i braços davant els esgarrifosos laments de les ànimes penades sol·licitant el retorn al món vivent.\nVan passar uns mesos i els tamaritencs que s’havien salvat, dones, canalla i vells, van fugir d’aquella delmada població, els homes joves de la qual, havien estat engolits per la mar. Algunes de les vídues van ser acollides a casa dels parents dels pobles veïns, Ferran, Torredembarra, o Altafulla. D’altres van marxar més lluny, allà on pogueren trobar treball i acolliment amb els seus fills. Poc a poc les taulades de les llars van badar-se i la pluja va obrir canals entre les rònegues parets de fang que les suportaven, Tot va anar esfondrar-se’n. Finalment, figueres i altres arbres nefands van obrir-se pas entre les escletxes dels carrers. Tot va esdevenir una ruïna. I poc a poc, aquell lloc que havia estat un poble ple de vida va caure en l’oblit i desaparegué de la memòria dels homes. Només van quedar-s’hi per habitar-la els esperits dels pescadors naufragats, que cada any, en tal dia com aquell, seguien, i segueixen, implorant la compassió dels vius.\nPosted in llegendes and tagged Altafulla, Tamarit, tempestes, Torredembarra | Deixa un comentari


Amb tu serem millors! Agermana’t a La Veu - Diari La Veu\nEscriba el número 189692\nJa fa més de 100 dies que el nostre país gaudeix de viure amb la il·lusió i l’esperança que el canvi arribe.\nUn canvi necessari que ha de tornar al nostre poble tot el que hem perdut durant els foscos anys de govern del Partit Popular.\nPerò el camí no serà fàcil...\nPer això, si vols col·laborar per donar llum al teu país, si vols donar veu a aquest gran silenci, vine a La Veu, l’únic mitjà que t’ofereix tota l’actualitat del País Valencià actualitzada les 24 hores del dia i íntegrament en valencià.\nNo t’ho penses més, tots som importants, necessaris!\nEscriba el número 228171


Homilia de la Clausura de l’Any de la Vida Consagrada – Arquebisbat de Tarragona\nHomilia de la Clausura de l’Any de la Vida Consagrada\nPàgina d'inici / Homilies / Homilia de la Clausura de l’Any de la Vida Consagrada\nMonestir de les Carmelites descalces de Tarragona, 2 de febrer de 2016\nBenvolguts preveres i diaques. Estimada comunitat de Carmelites. Molt estimats religiosos i religioses. Estimats tots en el Senyor.\nEstem celebrant la clausura de l’any dedicat a la vida consagrada. Des d’aquell primer diumenge d’Advent de 2015 fins avui, 2 de febrer de 2016, l’Església celebra l’Any de la Vida Consagrada. Amb aquesta iniciativa el papa Francesc ha pretès agrair el passat, viure amb passió el present i caminar amb alegria i esperança cap al futur.\nUn primer sentiment que aflora també avui en tots nosaltres és d’acció de gràcies a Déu pel testimoniatge i treball que els religiosos i religioses heu fet i continueu fent a l’Església i més en concret a la nostra arxidiòcesi. També hem de donar gràcies al Senyor per tots els seus dons! En primer lloc per la iniciativa i pel ric magisteri que l’estimat papa Francesc ens ha deixat i que formen ja part del magisteri de l’Església sobre la vida religiosa. Tots hem arribat a una conclusió: cal retrobar la font de la vida consagrada des de l’origen de cada carisma. I a l’origen de cada carisma hi ha la santedat i la pregària d’un fundador o fundadora de cada família religiosa. Aquest carisma i aquesta pregària es tan gran que és donat als qui, per una crida de Déu, volen servir el món i l’Església amb les obres que són pròpies. Cal obrir la vida consagrada al do de l’Esperit Sant que constantment la fa néixer, la renova i la impulsa. El que pot semblar una diversitat troba la seva unitat en la gràcia de l’Esperit Sant.\nAquesta obertura a l’Esperit Sant només es pot fer des d’una pregària seriosa i humil, des de l’escolta de la Paraula de Déu que, com diu el salm: «La vostra promesa fa llum als meus passos, és la claror que m’il·lumina el camí.» Vet aquí que l’Esperit Sant donarà el to adequat que farà harmoniosa i alhora simfònica la varietat de carismes amb què, a cada temps, el Senyor dóna a la seva Església. La vida consagrada és per ella mateixa una radicalitat, no hi valen superficialitats ni mediocritats. Quan és viscuda amb aquests paràmetres esdevé estèril i sense futur. Només la santedat, cercada constantment pels religiosos i religioses, realitza aquesta obertura a la gràcia de l’Esperit Sant.\nAlegrem-nos pel que hem viscut, hem fet tantes coses pel Senyor i per l’Església. Alegrem-nos pel que vivim, en aquesta hora d’esperança, de purificació i de discerniment. Alegrem-nos pel que farem encara i pel que faran els qui vinguin després nostre. On hi ha l’Esperit és sempre possible l’imprevisible. No ens rendim per la manca de vocacions, preguem amb fidelitat i, sobretot, siguem el que hem de ser. Sigueu fidels a la gràcia que hem rebut, la resta serà un do del Senyor i ell, com diu una pregària litúrgica: «Prepara sempre béns invisibles per a aquells que l’estimen.» Acollim en el cor l’existència de cadascú, talment ho va fer Simeó, el just. Crist és tot llum, tot promesa, tot esperança. I el Papa ens ha ensenyat que hem d’excloure qualsevol autoreferencialitat.\nVisqueu la vocació pròpia amb una gran confiança. No tingueu por: Simeó era ancià, però el seu cor era jove, no mirava el passat, mirava el futur, vivia d’esperança. I el futur i l’esperança és Crist. Només Crist. Visqueu l’esponsalitat de la vida consagrada: Crist per a tots és l’amor únic de la vostra vida. Visqueu la pobresa perquè Crist és la vostra única riquesa. Visqueu l’obediència, perquè Crist l’ha viscuda fins a la creu i cada dia de la vostra vida pregueu: «Faci’s, Senyor, la vostra voluntat així en la terra com es fa en el cel.» La voluntat que els vostres sants fundadors van fer a la terra i que ara viuen en plenitud en el cel. Visqueu la castedat, perquè el Crist només va tenir dins del seu cor l’amor del Pare i sou signes, sentinelles i profecia del món que ha de venir, i com Crist heu de ser disponibilitat pura i plena per a la missió. Si tots els cristians han de ser misericordiosos com ho és el Pare, més vosaltres que per a seguir el Fill ho heu deixat tot.\nVull tenir present les comunitats de vida contemplativa que no són aquí: les comunitats de Santa Maria de Vallbona de les Monges i de Poblet, també les germanes anacoretes, i la comunitat de Clarisses de Reus i les germanes Mínimes de Valls. Encomano el Jubileu de la Misericòrdia de la nostra arxidiòcesi a la seva pregària.\nUs dono, finalment, de nou les gràcies pel vostre testimoniatge, per la vostra pregària i pels vostres apostolats que viviu i feu a la nostra arxidiòcesi. Que la Mare de Déu i sant Josep preguin per vosaltres i per tots.\nHomilia de la Clausura de l’Any de la Vida Consagrada2016-02-022018-08-26www.arquebisbattarragona.cat/wp-content/uploads/2018/10/logoarqtgnnou3-e1542732471185.pngArquebisbat de Tarragonawww.arquebisbattarragona.cat/wp-content/uploads/2018/10/logoarqtgnnou3-e1542732471185.png200px200px


Huang Shanshan - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n18 de gener de 1986 (32 anys)\nGymnastics at the 2004 Summer Olympics – Women's trampoline (medalla de bronze olímpica)\nGymnastics at the 2012 Summer Olympics – Women's trampoline (medalla d'argent olímpica)\nBronze Atenes 2004 Individual\nCampionat del Món de trampolí\nOr Eindoheven 2005 Equips\nOr St. Petersburg 2009 Individual\nOr Birmingham 2011 Equips\nPlata Hannover 2003 Equips\nPlata Quebec 2007 Individual\nPlata Metz 2010 Individual\nOr Doha 2006 Individual\nOr Guangzhou 2010 Individual\nHuang Shanshan (xinès simplificat: 黄珊汕; xinès tradicional: 黃珊汕; pinyin: Huáng Shānshàn) (Fuzhou, República Popular de la Xina 1986) és una gimnasta xinesa, especialitzada en trampolí i guanyadora de dues medalles olímpiques.\nVa néixer el 18 de gener de 1986 a la ciutat de Fuzhou, població situada a la província de Fujian (República Popular de la Xina).\nVa participar, als 18 anys, als Jocs Olímpics d'estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova femenina de trampolí. En els Jocs Olímpics d'estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) fou eliminada en la ronda de qualificació, i en els Jocs Olímpics d'estiu de 2012 realitzats a Londres (Regne Unit) va aconseguir guanyar la medalla de plata en aquesta prova.\nAl llarg de la seva carrera ha guanyat vuit medalles en el Campionat del Món de trampolí, cinc d'elles d'or, i dues medalles als Jocs Asiàtics, totes elles d'or.\n(anglès) www.olympic.org - Huang Shanshan\n(anglès) www.sports-reference.com - Huang Shanshan\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Huang_Shanshan&oldid=17953684»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 des 2016 a les 13:43.


20 de gener de 1960 (1960-01-20) (60 anys)\nWill Wright (nascut a Atlanta, Geòrgia al 20 de gener de 1960) és un dissenyador de videojocs americà i cofundador de Maxis. És conegut gràcies als seus dos videojocs més populars: SimCity i The Sims i el següent, Spore.\nAls 20 anys, mentre jugava amb un simulador de vol, el va atreure la idea de crear nous mons i va idear el videojoc Raid on Bungling Bay, que posteriorment li va donar idea pel Sim City.\nAmb 25 anys va conèixer Jeff Braun, el soci amb qui posteriorment va fundar Maxis, 3 anys després van treure el seu primer videojoc, Sim City.\nActualment segueix creant videojocs.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Will_Wright&oldid=21327246»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 juny 2019 a les 16:18.


NBA Verd-i-Negre por Sergi Carmona La doble R suma y sigue | Blog del Bressol\nNBA Verd-i-Negre por Sergi Carmona La doble R suma y sigue\nPosted on 8 enero, 2012 by blogdelbressol\nVuelve la NBA al blog de la mano de nuestro aspirante a periodista Sergi Carmona. Seguro que con el tiempo estos análisis de convierten en un clásico para saber como les va a los jugadores que salieron de la mejor cantera de básquet, el bressol.\nChristian Eyenga :\nVs Charlotte Bobcats: Debut de Christian Eyenga aquesta temporada en la victòria contra els Bobcats on el gran partit de D.J Augustin no va ser suficient amb el gran partit dels dos rookies de Cleveland,Kyrie Irving i Tristan Thompson. En Christian només va poguer disputar un minuts en aquest partit on no va tenir temps ni d’efectuar un sol llançament. +/- de 4.\nRudy: L’equip es situa amb un balanç de 6 victòries i 3 derrotes i tercer a la divisió nord-oest de l’oest i cinquè a la general de la conferència oest.\nVs Milwaukee Bucks: Victòria contra els Bucks amb un gran Gallinari i on el mal partit de Brandon Jennings va complicar las possibilitats d’uns lluitadots Bucks. En Rudy en 22 minuts va fer 5 punts amb un 1/3 en tirs de camp. Va capturar 1 rebot i va repartir 4 assistències, per altra banda va recuperar una pilota i en va perdre 2. +/- de 1\nVs Sacramento Kings: Victòria contra els Kings, on tot i amb el gran partit de Demarcus Cousins no van poder evitar la derrota per part d’uns Nuggets cada cop millor. En Rudy va fer un dels seus millors partits del que porta de temporada i fins i tot protagonitzant el TOP 1 del dia. En Rudy en 30 minuts va fer 12 punts amb un 4/9 en tirs de camp i 1/2 en triples. Va capturar capturar 4 rebots i va repartir fins a 8 assistències, la part negativa va ser que va perdre tres pilotes sense recuperar-ne cap. +/- de 22.\nVs New Orleans Hornets: Victòria contra uns Hornets on la baixa de Chris Paul s’està notant molt aquesta temporada. Tot i amb el bon partit dels basses Jarret Jack i Greivis Vasquez no va ser suficient per guanyar a un Nuggets que, com la majoria del que va de temporada, van tenir a Danilo Gallinari en les millors condicions anotant 23 punts. No va ser un gran partit per en Rudy on va disputar 18 minuts i va anotar 5 punts amb un 2/4 en tirs de camp i 0/1 en triples. Va agafar 1 rebot i va repartir 1 assistència. +/- de 0.\nVs San Antonio Spurs: Derrota dels Nuggets en el gran partit entre Denver i San Antonia en un festival anotador(117-121), amb un gran Danilo Gallinari i Ty Lawson(20 punts 10 assistències) i amb un bon partit d’en Rudy. Per part dels Spurs, Danny Green a sigut el gran referent amb 24 punts però on fins a 7 jugadors han superat els 10 punts. Rudy en 29 minuts ha anotat 11 punts amb un 4/8 en tirs de camp i 2/4 en triples, ha capturat 3 rebots i ha repartit 3 assistències. També a perdut 2 pilotes i n’ha recuperat una. +/- de 1.\nRicky: L’equip es situa amb un balanç de 2 victòries i 5 derrotes. Es situa últim en la divisió nord-oest de l’oest i dotzè a la general de la conferència oest.\nVs San Antonio Spurs: Sorprenent victòria contra els Spurs on la gran actuació de Kevin Love i Luke Ridnour van fer possible la victòria, per part dels Spurs Tim Ducan va fer un bon partit però la lesió de Manu Ginobili va afectar molt als Spurs. En 23 minuts Ricky va fer 6 punts amb un 3/8 en tirs de camp i 0/2 en triples. Va capturar 2 rebots i va repartir 3 assistències. Per altra banda va recuperar va perdre 2 pilotes i va col·locar un tap. +/- de 1\nVs Memphis Grizzlies: Derrota contra Memphis on la gran actuació de Kevin Love no va ser suficient per endur-se la victòria. Tot i la baixa per lesió de Zach Randolph els Memphis van trobar en Tony Allen el seu gran referent. Ricky en 31 minuts va fer 12 punts amb un 5/9 en tirs de camp i 2/2 en triples. Va agafar 4 rebots i va repartir 10 assistències aconseguint el seu segon doble-doble de la temporada. Va recuperar 2 pilotes i en va perdre 4. +/- de 2\nVs Cleveland Cavaliers: Derrota aquest cop contra els Cavaliers que ja no conten amb l’ex verd-i-negre Christian Eyenga, que es troba jugant a la D-LEAGUE. Els 22 punts d’Antawn Jamison van ser determinants per guanyar a Minnesota, que va torna a tenir com a jugador clau a Kevin Love amb 29 punts i 14 rebots. La mala noticia va ser la lesió del jugador dels Timberwolves, Michael Beasley. En Ricky va jugar 27 minuts on va anotar 10 punts, va agafar 2 rebots i va repartir 5 assistències. Va perdre 3 pilotes però en va recuperar les mateixes. +/- de -5.\nRicky Rubio: Bon començament de temporada d’en Ricky on destaca en una cosa comuna per ell com són les assistències (7 per partit) però també destaca en una poc comuna com són els triples (1r dels rookies i 7è de tot la NBA amb un 60%). Protagonista en quasi tots els resums dels partits, cada cop va a millor i demostra el jugador que és.\nRudy Fernández: No va començar gaire bé la temporada però cada cop va tenint més confiança en el tir i repartint més joc als seus companys i això l’equip ho nota ja que amb ell en pista l’equip juga millor. De mica en mica Rudy va agafant forma i va sent el Rudy que fa poc es va veure a Madrid i que abans disfrutavem a la penya.\nChristian Eyenga: Ha disputat un sol partit abans de ser enviat a l’equip dels Cavaliers a la lliga de desenvolupament sense poder efectuar ni un sol tir. Estarem atents a les seves progressions a l’equip.\n« La Penya finalista en el torneo de Castelldefels contra el F.C.Barcelona La Penya campeona del torneo de Castelldefels tras ganar al F.C.Barcelona »\nJordi, on 9 enero, 2012 at 8:43 said:\nEyenga tiene un gran problema. Tiene un gran físico para Europa, pero que en NBA es normalito y no tiene la técnica ni la inteligencia suficiente para tener un sitio allí. Se fue muy pronto y muy verde. Incluso cuando vino aquí algunos partidos se vio que seguía muy verde.


El 62% dels alumnes d'institut ja està immunitzat contra la Covid-19. | ACN\nDes d'aquest divendres, els centres educatius podran consultar a l'aplicació Traçacovid qui està immunitzat i qui no\nper Antonio Ramos 16/09/2021 18:54h\nEl Departament de Salut no preveu, ara com ara, vacunar als instituts de Catalunya. Aquesta decisió és conseqüència del bon ritme de vaccinació contra la Covid-19 en els grups d'edat en què es troben els alumnes que assisteixen a aquests centres. Així ho ha explicat aquest divendres la responsables de programes intersectorials de Salut Públic en la infància i l'adolescència, Laia Asso.\nEn aquest sentit, ha assenyalat que «ara mateix aquesta mesura no està sobre la taula, si bé de manera periòdica es van analitzant les xifres per àrees i, si més endavant es considera que pot ajudar en algun territori concret, es valorarà». La possibilitat de vacunar als instituts l'havia posat sobre la taula el conseller d'Educació, Josep González Cambray.\nLes dades de l'aplicació Traçacovid disponibles pels centres a partir de divendres\nAquest divendres els centres educatius podran consultar a través de l'aplicació Traçacovid quins alumnes i professionals estan immunitzats, sigui perquè han rebut la pauta completa de vacunació o perquè han passat la Covid-19 en els últims sis mesos. Aquesta és una de les principals novetats respecte del curs passat, quan l'única informació disponible per als centres era sobre els contagis.\nAquestes dades facilitaran saber quins alumnes i quins professionals s'han de confinar o no, en cas que una persona del grup de convivència estable sigui diagnosticat com a positiu per Covid-19.\nLa vacunació entre l'alumnat i el personal docent\nAra com ara, el 64% dels alumnes majors de 12 anys tenen la pauta completa de vacunació, mentre que el 80,2% té almenys la primera dosi, segons dades facilitades per Salut Pública. Pel que fa als docents, el 91,9% tenen la pauta completa, mentre que el 93,3% han rebut una dosi.\nEn aquest sentit, Asso ha assegurat que Salut no es planteja «en cap cas» obligar els docents que no s'hagin vacunat a fer-ho, tot afegint que la mesura no seria legal en aquests moments. Sobre la qüestió, ha dit que confien a «convèncer-los amb arguments».\nLa meitat de grups confinats que fa un any\nSegons ha explicat el Departament d'Educació, ara com ara hi ha la meitat de grups confinats que l'any passat. El quart dia del curs escolar 2020-2021 hi havia 66 grups confinats, mentre que enguany només n'hi ha 31. En aquest sentit, des de la conselleria s'ha destacat que el 99% dels centres educatius no tenen cap grup confinat.\nÚltima hora Última hora Actualitat Última hora Salut Última hora Educació Última hora Alerta Sanitària\nSi et van posar la vacuna de Janssen, t'hauràs de tornar a vacunar


La gran batalla no serà si som o no som addictes al telèfon: el conflicte serà per qui aconsegueix el control de les nostres dades a internet.\nNo elogio el passat. No idealitzo el món d’ahir. És millor poder trucar al mòbil a una persona -el teu avi que s’ha perdut al carrer, la teva filla que triga a arribar a casa- que no poder trucar-la fins que no tingui un telèfon fixe a l’abast. No eren millors els K7 gravats que Spotify. No era millor tenir quatre o cinc canals de televisió que Youtube. No era millor que només un pocs grups mediàtics poguessin fundar un diari: alguna cosa com CRÍTIC, finançada inicialment per centenars de subscriptors a Verkami, no hagués pogut existir mai. M’agrada molt més el món d’avui. Prefereixo mil vegades tenir googlemaps a perdre’m per una carretera en una nit de pluja. M’agradaria que el meu metge pugui fer servir l’ordinador-robot Watson d’IBM amb milions d’històrials clínics, publicacions científiques i els últims avenços farmacèutics abans de diagnosticar-me i tractar-me una malaltia.\nEl problema no són els mòbils en si mateixos. El problema no és ‘només’ una addicció en major o menor grau a la tecnologia. El problema no és que ens fem selfies amb una copa de gintònic mirant la posta de sol en lloc de gaudir del gintònic mirant la posta de sol sense haver de fer la maleïda foto. El problema és que nosaltres o els objectes -la internet de les coses- anem deixant un rastre de dades constantment. Qui se n’aprofitarà de tot això? Telefónica sap a qui truquem. Google sap on anem. Facebook sap què ens agrada. Youtube ens recomana només videos que ja sap que ens agradaran. Però això és només la superfície.


Ajuntament de Sallent/Actes d'inauguració del curs acadèmic\nData i hora oficials: 03/12/2021 17:44\nActes d'inauguració del curs acadèmic\nDes de l'any 2005 l'Ajuntament de Sallent realitza un Acte d'inauguració del curs acadèmic adreçats a tota la comunitat educativa que consisteix en una xerrada sobre aspectes relacionats amb l'educació dels infants i joves. En les anteriors edicions s'ha abordat els següents temes:\nAny 2005: “Multiculturalitat i Educació” a càrrec de la Dra. Sílvia Carrasco Pons, del Departament d'Antropologia Social de la UAB.\nAny 2006: “Taller sobre la convivència a les aules a càrrec de la Dra. Maria Jesús Comellas, del Departament de la UAB\nAny 2007:“Assetjament escolar i les noves tecnologies, CIBERBULLYING” a càrrec de Ferran Barri, psicòleg , periodista, professor especialitzat en ciències i matemàtiques, ciències socials i educació física,\nAny 2008: “Com educar en la felicitat” a càrrec de Ferran Salmurri, psicòleg de l'Hospital Clínic de Barcelona.\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: 05-06-2020 13:34


Aprenent a ser mare: 1, 2, 3... Guarderia\nEtiquetes de comentaris: aprenent a ser mare, criança, guarderia, malaltia, rutines, treballar\nJaume 3 de setembre de 2010 a les 15:30\nÀnims! La Vera avui serà el 3r dia que hi va (va anar-hi juny i juliol, i ara al setembre sant tornem-hi!). La nostra experiència és que durant 13 dies (ni un més, ni un menys) va plorar cada dia que la deixàvem. A partir d'aquí, no és que li agradés, però ja sabia on anava. I en aquesta segona "rentrée" només li he hagut de veure els ulls ennuegats, sense plors!\nAixí que ànims, i efectivament, li va molt bé sortir de l'ambient parental!\nAnònim 12 de setembre de 2010 a les 10:10\nHola! interessant el teu blog, però m'agradaria fer una apreciació: podries canviar el mot "guarderia" per el de Llar d'infants. Crec q guarderia no és correcte, doncs prové del verb guardar...\nonavis 12 de setembre de 2010 a les 12:15\nonavis 12 de setembre de 2010 a les 12:18\nMoltes gràcies pel teu comentari. Dir guarderia no és incorrecte, apareix com a sinònim de llar d'infants en tots els diccionaris.\nTot i això, ja entenc al que et refereixes, el fet de que pugui sonar despectiu. Jo el faig servir perquè és com sempre m'he referit a aquests llocs, per mi no és gens despectiu. Tinc una entrada anterior on ho explico, crec que és al mes de maig.\nNo m'agraden les coses tan políticament correctes, tampoc sóc partidària de les AMPES enlloc de APES, ect...\nPerò això no vol dir que no dóni mèrit al que allí es fa, i sé que fan moltes coses més que no limitar-se a "guardar" els nens.\nPotser amb el temps i sentint opinions com la teva canviaré d'idea i acabaré dient "llar d'infants", però de moment m'agrada més "guarderia". Espero no ofendre a ningú!


View SlideShare presentation or Upload your own. (tags: nadal navidad)\nPer què no escriure-ho en totes les llengües possibles?\nEl rètol i els quadres són de l'Ester Partegàs. Gràcies.\nescrit per Matilde 3 comentaris:\nEtiquetes: Ester Partegàs, expressió escrita, N, Nadal, plurilingüisme\nVa ser el 60è aniversari de la Declaració dels Drets Humans.\nUs proposo mirar aquesta "manifestació virtual" en què ciutadanes i ciutadans de totes les edats reivindiquen els seus drets.\nIdees per treballar a l'Aula d'Acollida, o a una altra aula, per què no? :\nI. Treball individual\n1. Mira totes les pancartes de la "manifestació virtual" i copia aquelles frases amb les quals estiguis més d'acord.\n2. Desprès, d'aquestes frases que has copiat, tria'n cinc, les que prefereixis.\nII. Treball de grup\n3. Entre tots, copieu les propostes triades a la pissarra (les que es repeteixin, no cal copiar-les dues vegades) fins a tenir una llista de les que preferiu.\n4. Voteu les que preferiu de la llista a la pissarra. Són les vostres reivindicacions.\n5. Entre tots, escriviu, al menys, dues propostes més que no hagin sortit a la "manifestació virtual".\n6. Feu petites pancartes amb les 5 propostes més votades per la classe i les que heu afegit.\nSón les vostres reivindicacions, les vostres demandes a les quals teniu dret.\nPotser altres classes s'afegeixen a les peticions i a les propostes.\nEntreu a la página de l'aniversari dels Drets Humans, cliqueu a "postal electrònica" i envieu-ne una a un amic o a una amiga.\nEls Drets Humans ténen només 60 anys i hi ha molta feina per fer!\nRecursos per als professors: la Pàgina del 60è aniversari dels Drets Humans, plena d'informació i de propostes.\nEtiquetes: comprensió escrita, Drets Humans, expressió escrita, idees\nEncara no tinc temps per escriure en aquest blog tot allò que tinc pendent del curs passat ni les noves activitats laborals que el meu estrenat jubileu m'està aportant. Per donar algun indici de vida blocaire, aquest cop escri un post per recomanar-vos una pàgina molt interessant, sobre tot per als col.legues que portin una Aula d'Acollida. Es diu "Una mar de contes". Entreu-hi perquè trobareu un inventari molt llarg de contes tradicionals, contes en vers, faules d'Isop, cançons per jugar, contes que envien els lectors, biografies d'autors de contes... un ventall de materials interessants per copiar, imprimir i treballar amb els vostres alumnes. A més, la pàgina té tres versions: català, castellà i occità.\nBé, i com sempre, o gairebé sempre, un suggeriment de treball:\nHi algun conte que el vostres alumnes coneguin en la seva llengua? que sigui també un conte tradicional al seu país?\nConeixen algun conte semblant?\nQue us sembla si els expliquen i els escriuen (els que puguin fer-ho, i tenint com a base el text del conte en català) i feu una aportació enviant-los a la pàgina de "La Mar de contes"?\nPer acabar, he d'explicar que m'ha agradat tant la petita barqueta navegant - ja veieu que tinc fixació per les variacions de la mateixa metàfora: el mar de paraules, el llavis-vaixell...- que fins i tot he après a copiar i enganxar animacions (flash, arxius swf) al blog!\nSi algú em demana que li ho expliqui, ho faré!\nafegit el 6-12-2008: Racó de contes\nafegit el 4-03-2009: Wiki de contes del món (Toni de la Torre)\nEtiquetes: competència literària, comprensió escrita, contes, expressió oral, faula, idees, occità, recursos\nAcabo de veure el debat a TV3 sobre la Secundària i , com que no tinc encara imatges, n'he fet una , ràpidament i al calor de les impressions, amb el wordle. (Les paraules les hi he donat jo, les majúscules i minúscules també, l'ordre ha estat aleatori. No em disgusta. El prenc i l'inserto).\nCom sempre, tinc dubtes que el format televisiu del debat sigui el més adient per aprofundir en un tema. En Cuní ha estat gallet "ma non tropo" si recordo altres debats en què ens havia atacat sense pietat. Aquest cop, amb una vaga de profes planejant a dues setmanes vista, segurament li han dit que anés amb compte i no escalfés al personal. "Experts" i públic (on per cert hem pogut escoltar alumnes d'èxit i alumnes normalillos i admirar les diferències quant a la forma i al contingut del que deien) han opinat sense gaire ordre i gairebé ningú no ha tingut temps de dir res a fons, cadascú parlava per llençar una idea, per aprofitar l'ocasió i fer-se visible...ara, qui sí ha tingut temps -casualment- d'explicar la seva visió de la situació, de dir-nos que estan fent tot alló (i més) del que cal perquè les coses vagin millor ha estat el Conseller d'educació. No he comptat les seves intervencios ni l'estona que ell ha tingut la paraula, però seria un bon exercici per calcular la suposada pluralitat del debat.\nRESULTATS ( segons el meu personal barem)\nUn Excel.lent per a totes i tots aquells que han aprofitat l'ocasió per plantejar al Conseller preguntes que no ha contestat : planificació? subvencions a les escoles d'elit? visió idíl.lica del que està passant? currículum de la secundària?\nUn Notable per als pocs que han intentar donar una visió més global del problema: la societat, família.\nUn Bé per a aquells i aquelles que han intervingut aportant ni que fos una petita reflexió o pregunta que ajudés a anar més enllà dels tòpics.\nUn Suficent per a la majoria\nUn Insuficient per al presentador que moltes vegades s'adelantava a les opinions dels assistents i les dequalificava abans inclús d'haver-les escoltat. De fet, ben mirat, és un insuficient tirant a baix, a molt deficient perquè ha enfocat el tema fracàs escolar= immigració. Com si aquest fenòmen sociològic haguès estat la causa que els nois i noies autòctons vagin malament a l'escola (quan ja anaven malament fa 10 anys, abans del boom de l'immigració)\nUn MOLT DEFICIENT per al Conseller. Ha parlat molt, el que més, i no ha dit res de res ni ha contestat a algunes preguntes interesants.\nEn general no s'ha parlat de la LOGSE, de la LOE, de la LEC, del fracàs - ono tan fracàs- d'un ensenyament que no ha tingut en compte l'esforç, la memòria, la voluntat. NO S'HA PARLAT de LES FAMÍLIES, dels PARES I DE LES MARES , representants d'una part de la societat, que desprecien l'escola , inculquen als seus fills, directament o indirecta , el menyspreu als professors i a la cultura.\nNo s'ha parlat de com fer per integrar i no excloure.\nNo s'ha parlat dels retalls d'hores en assignatures com Filosofia ... ni del professorat que es veu OBLIGAT a impartir matèries que no domina.\nAlguna de les persones, del "úblic" que ha parlat contradint la visió oficial i que l'ombra de la possible vaga ha fet que , per una vegada, no es carreguessin totes les tintes sobre el professorat.\nTot semblava una mena de comèdia perquè ell , el Conseller, poguès parlar. I ha parlat i parlat i parlat...per a no dir res!!!\n(Com es nota que estic enfadada!)\nescrit per Matilde 2 comentaris:\nEtiquetes: Conseller, Cuní, debat, educació, immigració, preguntes, TV3\nescrit per Matilde 5 comentaris:\n"Aquest potser és el lloc, i la bellesa\npotser és només l'absència del desig,\nel buit en què la veu es torna cant\ni la claror penetra cada cosa\ncom un vel de misteri que no altera\nla cadència secreta dels objectes"\n"Deixo que el buit de mi l'empleni el buit\nper no perdre el delit ni la tendresa"\nMiquel Martí Pol (Suite de Parlavà)\nImatge: "Silla" de Manuel Villena\nEtiquetes: emocions, estiu, G, Godall, Miquel Martí Pol, Montsià, poesia\n"És una terra ben solcada\n- dóna pa, i oli, i vi, d´óna garrofes-\nÉs una terra grossa i calsa\nFeta de segles i de relles\nAmb rengleres de terra avifellant-la\nAmb una remor antiga que -somorta-\nRevifa els vells i soleiats neguits"\nJesús Massip. Tríptic\nA l'Antologia Terres d'aigua. (2004) Cossetènia Edicions.\nImatge: "Coll de garrofer" de manelzaera\nEtiquetes: emocions, estiu, Jesús Massip, M, Montsià, poesia\n"Dormen a la soca\nles filles del vent\nCinta Massip. Quatre estacions amb taronja a les terres de l'Ebre.\nA l'antologia Terres d'Aigua. (2204) Cossetània Edicions.\nLa imatge és de Daniel Gil\nEtiquetes: Cinta Massip, emocions, estiu, M, Montsià, poesia\n"molt més que un temple, bastiría amb les meues paraules, aspres i\nque vaig veure un dia a Mallorca. Les pedres sàviament\norganitzades, amb una organització ben sòlida, contribueixen a\nsalvar de l'erosió la terra batuda pels vents marins.\nm'agradaria, amb una semblant assemblea de pedres, preservar amb\nels meus mots un idioma, un país, una forma de vida i que ningú\nno sapigués mai quin és el meu món\ncom tampoc ningú sap el nom de l'autor de la marjada."\nVicent Andrés Estellés (Horacianes)\n(El Montsià també està solcat de marges de pedres perfectament encaixades, pentagrames de melodies desaparegudes que ja no sabem interpretar.)\nImatge: "Marge" de Daniel Gil\nEtiquetes: emocions, estiu, M, Montsià, poesia, Vicent Andrés Estellés\n"Arbres com un ramat pasturant entre prades\ni una terra escampada, muntanyes? - esquenalls\nd'aquesta terra d'ampla grassor, tera oliada\namb un cel ample a sobre, polit com un mirall!"\n(He trobat aquest poema en una web molt interessant, plena de recursos per treballar a les classes i que aprofito per recomanar des d'aquí: Un viatge literari per les comarques de Catalunya, d'Elena Vicioso Martínez)\nImatge: oliveres mil.lenàries de Godall.\nFotografia de Rosa Iglesias i Bruno Fournée\nEtiquetes: emocions, estiu, M, Miquel Arimany, Montsià, poesia\nPrimer va ser la casa, trobada per atzar, en un poble i una comarca fins a aquell moment desconeguts. Va ser un amor gairebé a primera vista. I la casa va ser la barca amb què iniciar el descobriment -i enamorament- de la terra frescal que la circumda i que l'havia engendrat.\nLa perspectiva d'un estiu sedentari a la casa tranquil.la, semblava que em facilitaria poder acabar la feina de penjar al blog algunes activitats que encara tinc pendents de descriure. Però resulta que la casa és cau, cala, caliu, caravana, talaia o tendal, segons les lleis inevitables de l'atzar que, segur, forma part del morter que ha soldat les seves pedres i apuntalat les seves bigues.\nLa cadència de l'estiu i del lloc m'imposa poesies.\n...i les feines pendents continuaran pendents.\nEtiquetes: emocions, estiu, Godall, M, Montsià\nFocs i festa que ja han passat. I jo encara redactant informes i memòries, paperassa que ningú no llegirà. També estic ordenant, llençant...\nM'hauria agradat poguer cremar-ho tot a la foguera de Sant Joan o haver pogut transformar els papers en focs artificials, que dibuixessin la nit èfimerament i desprès que es fonessin i no veure'ls més.\nPotser la nostra feina és això: il.luminar fugaçment i desaparéixer.\nLa imatge és de SantiMB\nEtiquetes: F, foc, Sant Joan\nEl Servici d'Ensenyaments en Valencià m'ha convidat a anar a Castellò a explicar el Portfoli Europeu de les Llengües i a compartir idees d'activitats que es poden fer a les classes per estimular la competència plurilingüe i la capacitat d'auto-avaluació dels alumnes.\nRevisant el material que he enviat perquè els professors treballessin amb ell durant i desprès de la trobada, m'adono, horroritzada, que el document que he enviat conté errors i omisions i té un format irregular i francament desastrós.\nNo sé què ha passat. Un virus? Un embolic de documents ? Una distracció? Juraria que ho vaig repassar vàries vegades...\nCom que no tinc temps de lamentar-me ni d'investigar què pot haver passat, penjo a Internet la versió arreglada dels materials que han sortit defectuosos. Així els professors podran descarregar-se'ls amb facilitat.\nLa tècnica ens dóna ensurts i la tècnica ens ajuda a solucionar-los.\nnou (15.06) Presentació en Powerpoint\nLa imatge és d'infelix\nEtiquetes: avaluació, E, ensurts, plurilingüisme, SEDEV\n*21.06.08* Nova redacció ja que l'entrada que havia escrit ha desaparegut misteriosament\nLa nostra versió del projecte de parelles lingüístiques (converses planificades, tasques d'interacció oral entre alumnat al.lòcton i alumnat autòcton, una descripció una mica llarga, la veritat, però exacta) segueix funcionant. Cada any s'inclouen algunes. Són correccions i adequacions a les circumstàncies de cada curs.\nCrec molt en aquest projecte i acumulo documents per poder fer--ne una valoració més exhaustiva. Pels que no el coneixen, el projecte es pot llegir aquí.\nAquest any, la Carol Pagà, coordinadora d'audiovisuals de l'institut on treballo ha fet unes gravacions mentre els nois de 3r d'ESO estaven fent la tasca oral amb els alumnes de l'aula d'Acollida. Gràcies, Carol per la teva col.laboració!\nAquí podeu veure els documents enregistrats mentre estan fent la conversa i un altre en què un alumne de 3r de l'aula ordinària dóna la seva opinió sobre aquesta activitat.\nPenjaré més documents i també les correccions, variacions i valoracions que hem fet d'aquest projecte des del seu inici.\nAixò serà quan acabin els tràfecs , la paperassa i les turbulències del final curs.\nEtiquetes: expressió oral, interacció oral, Marc europeu comú de referència, parelles lingüístiques, treball per tasques


Les fulles mortes són tan o més emblemàtiques a Girona que els vairs heràldics del seu blasó, que les mosques heroiques de sant Narcís o que el fanal postmodern de la plaça del Vi. Sense fullam Girona no seria Girona i l’alcaldia fa molt bé de cuidar-les, vigilar-les i –sobretot– mantenir-les en el seu lloc durant el màxim de temps possible. Sense fulles mortes els poetes deambularien desvagats i –finalment– hauríem d’acollir-los en un centre especial, amb el sobrecost que això suposaria per a l’erari públic.\nLa capa daurada –el famós «or de fulles»– que cobreix la ciutat durant una bona temporada serveix per tapar forats, esquerdes i racons de brutícia enquistada, que d’altra manera quedarien inevitablement a la vista de tothom. Quan per fi desapareguin les fulles mortes –la tramuntana és traïdora– els gironins començarem a desitjar que arribi aquella neu blanca que, a vegades, revesteix la ciutat com un mantell i que, a més, també és fotogènica.


L’AFA Pere Viver treu foc pels queixals amb l’empresa del menjador escolar\nFaçana de l'Institut-Escola Pere Viver de Terrassa\nL'associació de famílies es queixen que no se'ls ha passat cap tipus d'informació sobre els protocols ni pla d'actuació, ni tampoc de la pujada de preus\nFaçana de l’Institut-Escola Pere Viver de Terrassa | G-M.\nL‘AFA de l’escola Pere Viver de Terrassa ja n’està ben farta. Així ho van volgut expressar en un comunicat a través de les xarxes socials en què afirmen que estan “indignats amb el tracte i menysteniment” que estan rebent com a usuaris per part de Serhs Food, empresa concessionària de menjadors escolars de Terrassa. Manifesten que “desatén les famílies del Pere Viver ja que és impossible contactar-hi per qualsevol incidència o tràmit”.\nL’Associació de Famílies del centre escolar es queixen que no se’ls ha informat de la pujada de preus del servei i que han sol·licitat una reunió amb la persona coordinadora però que se’ls hi ha denegat. “No disposem de la normativa i desconeixem el pla d’actuació en l’actual situació sanitària. Denunciem la improvisació en l’organització del protocol de reobertura: monitoratge, control en els grups estables i distància física, esbarjo… etc”.\nL’AFA demana que se’ls informi del seguiment del servei menjador, “sobretot en aquests moments d’incertesa” i per això també demanen altres canals de comunicació “efectius, mentre la situació no permeti l’accés de les famílies al recinte escolar”. Així també, exigeixen que s’estableixi un protocol adequat a les usuàries del menjador del Pere Viver que “garanteixi la seguretat de l’estona del migdia dels nostres infants i adolescents”.\nescola Pere Viver Terrassa


LA PANXA DEL BOU: LA INESPERADA I ATZAROSA VIDA DE LES PEL·LÍCULES ESPANYOLES\nLA INESPERADA I ATZAROSA VIDA DE LES PEL·LÍCULES ESPANYOLES\nQuan jo era jove la gent que es creia culta, desvetllada i intel·lectualment feliç criticava l'afició del poble a mirar pel·lícules suposadament intranscendents, xarones o sense substància. En temps difícils la majoria de la gent es vol distreure i fins i tot contemplar luxes, bestieses i amors que acaben bé. Durant la guerra civil expliquen que la pel·lícula més contemplada, a les dues espanyes, va ser Morena Clara. Determinat cinema americà, ben fet i amb guions elaborats amb cura, mostrava luxes i fineses que es trobaven molt lluny de la realitat propera. Les pel·lícules que palesaven la realitat trista no eren gaire del gust de la gent humil. Fins que no vaig ser una mica grandeta no suportava les pel·lícules que acabaven malament. Pel que fa a Catalunya, no tan sols les curses de braus tenien molt d'èxit entre els autòctons sinó també el folklorisme andalús tradicional reflectit en les pantalles o cantat per la ràdio.\nTot això ho comento perquè sembla que molta gent s'estripa les vestidures en copsar l'èxit dels vuit cognoms bascs aquests, una historieta que ha esdevingut molt més que cinema, un fenomen sociològic, vaja. Tòpics recurrents, inspirats en els èxits francesos amb seqüela italiana, els quals també sembla que han fet riure molt la gent d'allà i d'aquí. Els tòpics de vegades tenen una minsa base real i tots en fem servir, sigui com sigui. Si a això hi afegim amors que acaben bé, frases que fan riure encara que no vulguis i uns actors convincents, la cosa sembla que funciona de forma reeixida.\nSi la història hagués estat, per exemple, la d'un pobre treballador andalús immigrant captat per l'ETA a causa del seu amor per una terrorista basca i la cosa acabés molt malament, ben segur que no hauria tingut el mateix èxit de públic, tot i que aneu a saber, hi ha un munt de pel·lícules serioses sobre el tema del País Basc, diverses i que han tingut un ressò variable i limitat.\nPel que fa a les aficions populars sobre cine o teatre, dos llibres em vénen al cap així, d'entrada, Un calor tan cercano, on Maruja Torres evoca la dèria de la seva mare pel cinema d'evasió i La Rambla fa baixada on l'autor, Néstor Lujan, ironitza sobre els gustos burgesos, però també populars, en matèria d'espectacle i cinema, davant de les proclames catalanistes i arrauxades d'un dels personatges. I per fer-ho parteix de la realitat de les cartelleres d'espectacles de l'època, per cert. No s'inventa res.\nHe anat a veure aquests dies La vida inesperada, una altra pel·lícula espanyola, que sense ser res de l'altre món manté una certa dignitat i es pot veure, tot i que no crec que faci història en el meu imaginari. No diré que Javier Cámara no sigui un bon actor però ara sembla inevitable a tot arreu. El seu personatge és el d'un actor que se n'ha anat a fer les amèriques i no ha triomfat com esperava, però que sobreviu com pot i al pis del qual es presenta un seu cosí. De forma força convincent i gràcies als subtítols gairebé es pot dir que a la història s'alternen l'anglès i el castellà de forma prou natural. Una amiga a qui no agrada veure cinema amb subtítols es preguntava si no la doblarien cosa que en aquest cas és impossible, és clar. Pel mig, paelles, pernil, vins hispànics i algun tòpic sobre americans típics i sobre el pas del temps i de la joventut.\nMés que la vida inesperada aquí la vida dels protagonistes és esperable, el retorn a la realitat tangible i al convencionalisme que toca. Pel mig, les inevitables històries d'amor, una mica introduïdes amb calçador i aquesta mania de fer sortir la paraula follar de tant en tant per tal que la cosa sembli desacomplexada i algú que va al lavabo i fa pipí de forma visible (vist pel darrere, si és un home, ep) mentre escoltem el sorollet pertinent i tot. Fins i tot vaig arribar a pensar que en una mena de gir surrealista els dos cosins, a còpia de dormir plegats, acabarien per embolicar-se, ni que fos de forma puntual, tot recordant algun episodi inconfessable de la seva infantesa, però res de res. Hauria estat bé. Sobre això del pipí sembla que està d'actualitat, fa anys es va posar de moda cinèfila fer sortir al cinema gent que vomitava i recordo que en algun article molt divertit en van fer un llistat força complet.\nTambé hi ha més tòpics, com ara el de la mare que parla amb el fill per la pantalleta i li explica bestieses diverses, per exemple, que té descomposició. Un anunci de cafè recent, inspirat en allò dels torrons i del noi que retornava a casa per Nadal, inclou una frase que fa, més o menys, en referència a una mare que té el fill treballant a l'estranger: fins i tot la mare ha après a navegar per internet. O una cosa així. El tòpic de la mare tonta (en aparença) sembla que encara funciona i fa gràcia. Per cert, és estrany que la mare de la pantalleta no sigui Carmen Machi, devia tenir feina. Tot i que s'ha de dir que Gloria Muñoz és una molt bona actriu, les coses com siguin, i fins i tot en algunes crítiques l'han destacat com la millor dama de la pel·lícula. Per cert, amb això dels bascos i les mares em ve al cap una matriarca terrible i poc convencional, l'excel·lent Montserrat Salvador de La muerte de Mikel, ja fa trenta anys d'aquella pel·lícula, com passa el temps.\nEtiquetes de comentaris: cinema espanyol, evocacions, La muerte de Mikel, La vida inesperada, Morena Clara, Ocho apellidos bascos\nEl tòpic sempre funciona. Permet que la gent reconegui sense gaire esforç allò que creu saber de la vida, o l'acudit fàcil. El mateix passa amb els drames, que sovint són la font d'inspiració de les coples. O el cinema americà i la vida d'aquells famosos aristocràtics amb glamour de les revistes. Tot són pinzellades costumistes que entretenen perquè tenen alguna cosa de determinista. Com la religió. Allò que és difícil és construir un relat en què totes les peces tenen sentit i on cal posar atenció a tots els elements perquè el conjunt acaba explicant una manera d'interpretar el món. A la gran massa li agrada reconèixer-se per semblança o per rebuig, però no veure's com a part integrant d'un sistema perquè això demana implicar-se.\nJÚLIA, es que els apellidos bascs es dolenteta, plena dels típics tòpics i feta d'una manera bastant barroera. En cao moment la història és creïble, i aixó és el pitjor que li pot passar a una pel·lícula.\nAquesta del Càmara Nova York, la crítica no la deixava massa bé, i havent vist el tràiler com passa moltes vegades,em sembla que ja he vist la pel·lícula.\nHay un par de pelis, una francesa y otra italiana que se mueven por los mismos senderos. Bienvenidos al sur y bienvenidos al norte...Así se llaman, pero tocan el tema de otra manera.\nOtra cosa que me hace gracia de los ocho apellidos...es donde gira la obra y en parte el argumento...¿ qué diferencia tienen los tablaos a las eerikotabernas?...Todo gira en torno al bebercio...El bar es el centro de la obra, donde se conocen, donde se encuentran, donde se habla, se citan, donde trascurre el 70% de la película...\nNo encuentro diferencias sustanciales.\nNo me gustó nada, solo salvaría el medio minuto de los ojos del tipo cuando se despierta y ve la figurita del guardia civil.\nLo demás es un camelo barato y desustanciado.\nLa pel·lícula dels bascos em fa una certa mandra, i amb el preu que tenen les entrades de cinema em repenso molt i molt què vaig a veure.\nCom que no l'he vista (ni tampoc la del J. Cámara) no puc opinar. De tota manera, pels tràilers emesos, diria que de l'abús del tòpic potser en fan un gra massa. Si el tòpic no és un recurs que serveixi de punt de partida per explicar alguna cosa més, com succeïa a "Míster Marshall", en fi, no ho sé pas...\n(Ah!, i ara es veu que el Martínez Lázaro té pensada una segona part centrada a Catalunya).\nJo, la veritat, i sé que m'arrisco a què no se'm derigeixi la paraula, em vaig divertir amb "los apelllidos", malgrat l'abús dels tòpics l l'esperpentisme en alguns moments, o precisament per això. Evidentment, no vaig anar amb la intenció de veure una dissecció sociològica que aportes novetats sobre el coneixement de bascos o andalusos. I tinc curiositat per veure com enfocaran l'equivalent català.\nQuant a Benvinguts al nord que esmenteu, em va semblar molt visible, especialment en la versió original francesa; res a veure amb la infumable seqüela italiana.\nEnric, hi ha molts factors, però un dels més importants és que fa falta distreure's.\nFrancesc, no faig cas de les crítiques, ni tan sols de les dels coneguts, de vegades s'ho han passat bé veient la peli i després diuen que no, en tot cas 'algo tiene el agua cuando la bendicen', que deien en el meu temps.\nMiquel, sin embargo ha funcionado y yo creo que es por esa necesidad de distracción y de no comerse el 'coco' que también tiene su mérito.\nSícoris, jo no hi he anat per manca de temps però hi aniré, tinc curiositat i tot, he, he.\nMiquel, és el que volia dir, de vegades no s'ha de demanar massa ni anar amb prejudicis.\nDissortadament, la marca "España" és present a moltes pel·lis i a tots els serials de 'prime time', barroers, grollers, que fan venir vergonya aliena. I en un castellà castís que demana traducció.\nEls artistes actuen encarcarats (els catalans també, en la seva majoria), sense espontaneïtat. Parlo de tele.\nActualment, si es troba una pel·li bona és una agulla en un paller, i normalment estrangera.\nHem de gravar a altes hores si volem alguna cosa que sigui només de mitjaneta categoria. També he de dir que no tenim televisió de pagament i, com a rucs que som, ens donen la palla.\nOlga, hi ha una mediocritat ambiental força generalitzada. De vegades em sorprenc en recordar coses que havia vist en aquella tele en blanc i negre de la meva infantesa, teatre i sèries una mica intel·ligents, el mateix pel que fa als primers programes en català que es van emetre pel segon canal.\nPerò el cinema català,pel meu gust, és també mediocre tot i que de tant en tant es promociona alguna cosa i se la sobrevalora, això segons la meva opinió, ep.\nAhir vaig anar a veure "Ocho apellidos vascos". La veritat, una comedieta sense gaire substància. Se li podia haver tret més suc i podia haver estat més incisiva. Té pinta d'aquestes sèries que fan a Antena3 o no sé on.\nEnric, això m'han dit i així penso que deu ser però sembla que com ironitzava algú per la ràdio, el món es dividirà entre aquells que hem vist la peli i els que encara no, he, he.


Repetir curs – Déu vos guard!\nBé, finalment he decidit ajornar la decisió sobre el futur de\nla Cristina. I és que de fet, com que PDP va començar tot just quan faltava\nun mes perquè s’acabés el curs, quasi no va tenir temps de gaudir de la bonica\nvida d’estudiant de Primer de Primària. És per això que de\nmoment, aquest any seguirà fent primer, i quan s’acabi el curs ja decidirem a\nveure què fem.\nI demà vaig a fer el Matagalls, que és aquesta muntanya que veieu aquí a l’esquerra, i és la segona més alta del Parc Natural del Montseny, després del Turó de l’Home, amb 1694 metres. Segurament sortirem des de Sant Marçal, que és el més típic. O sigui que si algú de vosaltres hi va i em veu, que saludi amb un fort “Déu vos guard!” i el convidaré a fer un cafè. Ja us penjaré les fotos!!\nPeeeer cert, m’han dit que avui El País ha fet una ressenya de Kadingir en la seva secció de literatura “Babelia“. Després l’aniré a comprar, i ja us ho penjaré :). Per cert, l’editorial ens ha dit que aquest desembre anirem a firmar llibres al Corte Inglés de Portal de l’Àngel. Ja us aniré informant!\nI ara repassem l’actualitat deuvosguardenca! El nostre calendari ens indica que avui hi ha un concert solidari a Cornellà, i una nit manga a Vic! O sigui que si no savieu què fer, apa, ja teniu un escollir! I si preferiu quedar-vos a casona, doncs al menys repasseu el zapping de dalt a baix, que avui porta la curiosa informació (que tot i que als que els hi agrada l’astronomia ja ho deuen saber de tota la vida, a mi m’ha sorprès) I és que cada any la lluna s’allunya una miqueta de la terra, art enllaunat, propaganda curiosa, fotos esplèndides, i coses marranes. No us ho perdeu!


CRÒNICA: SÈNIOR A - H. GAVA - Creu Alta Sabadell Handbol\nCRÒNICA: SÈNIOR A – H. GAVA\nHANDBOL GAVA 29\nPartit d’ alt voltatge el disputat dissabte vint- i- quatre de novembre amb cert retard , 19:15, al temple.\nPrimera part 11 a 13\nSurten molt concentrats els blau-granes i fruit del seu ofici, aviat agafen un coixí de quatre gols, 4 a 8 als quinze minuts. Avui ja es veu que enfront tenim tot un senyor equip, molt sòlid en defensa i que sap triar molt bé el moment de xutar a porta. Destacat el joc dels extrems que ens ha penalitzat força. Per part arlequinada prou es fa de retallar l’avantatge al descans.\nSegona part 20 a 16\nA la segona es repeteix el guió de la primera. No hi ha manera d’entrar al partit i als deu minuts de la represa 17 a 21. Sembla que toca modificar quelcom o no ens en sortirem. Comencem a recuperar alguna pilota i a estar més fins en el tir i en el joc amb el pivot. Es completa la remuntada i, als vint minuts de la represa, ens posem per davant, 26 a 25.\nAra és la nostra. Administrem l’avantatge i sorprenem els visitants que per moments es surten del partit …han estat cinquanta minuts per davant i no han pogut matar els arlequinats, que ja tenen la lliçó apresa ja les úniques dues derrotes sofertes sempre han estat per la mínima.\nHan jugat a la porta Xavi i Caña, primera i segona part respectivament. Al 40×20, Isidre, Cesc, Unai, Albert, Jordi, Eloi, German, Guillem, Miki, Oriol, Sergi, Marc i Pere.\nSetmana vinent visitem el barri marítim, esperem guanyar i consolidar la tercera plaça.\nCRÒNICA: TORRÓ D’AGRAMUNT CHA – SÈNIOR B →


Banc Sabadell va ser l'entitat amb més captacions netes per a plans de pensions a l'octubre\nPublicat 18/11/2021 16:31CET\nJoaquín Reina - Europa Press - Archivo\nBanc Sabadell va ser l'entitat amb més captacions netes per a plans de pensions a l'octubre amb 14 milions d'euros, seguida de lluny per BBVA i Ibercaja, amb 11 i 9 milions, respectivament, segons dades de Vdos publicades aquest dijous.\nEls bancs en el seu conjunt van ser les entitats amb més captacions netes, amb 16 milions d'euros, un fet que s'explica pels reemborsaments de 21 milions de CaixaBank, de 9,32 milions de Santander i de 3,76 milions d'Unicaja.\nNo obstant això, percentualment han estat els grups independents els que més han vist augmentar les captacions, amb el 2,51% i 6,61 milions d'euros.\nMalgrat els alts reemborsaments d'aquest mes, CaixaBank continua sent l'entitat amb més patrimoni sota gestió, amb 27.000 milions i una quota del 28,42%, seguit de BBVA i Santander, amb 16.660 i 11.737 milions, respectivament.\nLes entitats bancàries són, en general, les primeres en patrimoni després d'acumular una quota del 79,97% i 76.093 milions d'euros.\nPer categories, els plans de pensions mixts són els que van canalitzar la quantitat de captacions netes més gran, amb 124 milions, seguits dels de renda variable amb 51,78 milions. Per contra, els de renda fixa són els que van obtenir més reemborsaments, amb 81,46 milions.\nAbante Asesores ha estat la gestora amb més rendibilitat, amb un 3,75%, seguida de Trea Pensiones, amb un 3,49%, mentre que entre les principals destaca GCO Gestora de Pensiones amb un avanç del 3,29%.


Catàleg Estiu 2021 by Queisalos - Issuu\nCatàleg Estiu 2021\nNOU SERVEI DE VENDA TELEFÒNICA: Vol fer una compra però no sap com fer-ho? Això d’Internet no li dona confiança? Ara pot fer la compra per telèfon!!! Vol saber com fer-ho? 1.\tGuardi el telèfon de la botiga al seu mòbil. 676.54.94.17 2.\tEnviï’ns vàries fotografies del seu peu descalç i la talla que necessita. 3.\tLi enviarem fotografies dels models que es poden adaptar a les seves necessitats. 4.\tUn cop decideixi les que vol, li enviarem les sabates sense cap cost per a vostè. 5.\tSi ho hem encertat es realitzarà el pagament via transferència. En cas contrari, s’enviaran les vegades que calguin per a que pugui trobar el calçat adequat.


Control d'Accés i Seguretat per Gimnasos | Accesor\nEts aquí: Inici1 / Sectors2 / Institucions esportives3 / Gimnasos\nInstal·lacions i usuaris protegits en tot moment\nPer un gimnàs passen cada dia moltes persones i molt diverses. Hi ha trànsit constant d’usuaris i de personal que ha d’estar ben controlat tant per motius de seguretat com per analitzar i conèixer quines són les franges horàries i classes amb major afluència i garantir que no se superarà en cap moment la capacitat del centre.\nNo tots els socis del gimnàs estan subscrits als mateixos horaris i serveis. Per això és important disposar dels sistemes d’accés adequats que evitin suplantacions d’identitat, ús de carnets caducats o intromissió fora dels horaris i serveis permesos.\nUn sistema de control d’accessos integrat en torns de pas resulta molt eficient per a autoritzar l’entrada dels socis al centre. Un torniquet d’accés o passadís motoritzat permet un únic pas als usuaris que accedeixen a les instal·lacions, impedint l’entrada als usuaris amb franja horària, activitat o cobrament caducat.\nA través d’un programari de gestió i control horari com Amadeus5 al gimnàs pot acreditar als usuaris segons activitats i classes per franges horàries, imprimir targetes de pas, argumentar la negació de pas, saber qui està dins, controlar l’espai de taquilles, les sales de fitness, la zona de SPA o l’entrada al pàrquing. També registra la presència d’usuaris en les diferents activitats -dirigides i sales de màquines i permet obtenir informes de cada un dels criteris que convinguin perquè la direcció del centre pugui tenir dades concretes i fiables.\nEl sistema permet interactuar amb altres sistemes del centre, com les alarmes d’incendi, el control d’intrusió, el control dels expenedors de consumibles o tovalloles, i els sistemes domòtics de llums i climatització que minimitzen el consum d’energia de les sales durant el temps que no s’utilitzen.\nAl seu torn, instal·lar un sistema de videovigilància i CCTV a les entrades i sortides dels vestidors i en la porta principal del gimnàs minimitza el risc de robatoris i dissuadeix els possibles infractors.\nNECESSITATS DE CONTROL D’ACCÉS I SEGURETAT A GIMNASOS\nRequereixen solucions a mida adaptades a les característiques, dimensions i capacitat de cada gimnàs.\nControl de carnets de socis\nA Accesor vam realitzar un estudi de les necessitats de seguretat del gimnàs, segons el tipus d’edifici en el qual es troba, i vam dissenyar el seu projecte de seguretat que integra tots els sistemes de control d’accés pertinents. Així, la direcció del gimnàs té un control rigorós dels usuaris que es troben a les seves instal·lacions i pot garantir la seva seguretat sense que l’activitat del centre es vegi afectada.\nSISTEMES DE SEGURETAT ACCESOR ESPECÍFICS PER A GIMNASOS\nFes click per conèixe-ls.


Maties Torrent considera una "hecatombe" el brot de contagis produït a Sant Joan\nL'epidemiòleg preveu un augment de positius en els pròxims dies i titlla de "vergonya" les macrobotellades\nMaties Torrent ha analitzat la situació derivada de les festes de Sant Joan a Ciutadella. ARA BALEARS\nCiutadellaEls esforços de l'àmbit sanitari per contenir la pandèmia de la covid-19 a Menorca ha quedat seriosament tocada pel descontrol a la setmana de Sant Joan a Ciutadella. Tant és així, que l'epidemiòleg de l'Àrea de Salut de l'illa, Maties Torrent, no s'ha pogut contenir i ha parlat clar. Torrent ha catalogat el brot de contagis a Ponent com a "hecatombe" i ha lamentat el retrocés que suposa a la desescalada que es duia a terme de manera excepcional. A més, Torrent no és optimista i preveu que els contagis per coronavirus continuïn augmentant en els pròxims dies.\nL'epidemiòleg diu que la incidència de contagis entre els joves d'entre 15 i 20 anys és "brutal" i explica que a partir d'ara sortiran les conseqüències: "Hi haurà molts més positius entre els joves i els seus contactes més directes com familiars, alguns d'ells sense protecció perquè o no estan vacunats o tan sols parcialment". D'altra banda, lamenta que la societat vulgui "autoenganyar-se" pensant que la pandèmia ha finalitzat i que la normalitat "de sempre" ha tornat: "El virus decidirà si s'ha acabat o no", i afegeix: "Hem d'esperar que hi hagi molta més població vacunada, perquè els que no ho estan tenen el mateix risc que fa un, dos o sis mesos enrere". A propòsit d'això, Torrent ha recordat que la variant Delta és més contagiosa que les anteriors i la que predomina actualment.\nPel que fa a les aglomeracions i les macrobotellades de Sant Joan, Maties Torrent titlla les imatges de "vergonya" i admet que sentí impotència: "Vergonya, tristor, indignació, preocupació i tristesa. És una falta de responsabilitat i solidaritat molt gran, i si volen fer botellades que les facin a casa seva". Finalment, assenyala la massificació com un aspecte que s'ha de regular: "Si hi ha massificació tot es complica i cal pensar en solucions. Si genera problemes cal evitar-la perquè reconduir-la és extremadament difícil. S'hauria d'haver previst i va faltar contundència. ¿Per quin motiu no podem controlar la gent que arriba a l'illa per Sant Joan?".\nmenorca IBSalut area salut menorca Maties Torrent Festes Sant Joan covid19 coronavirus ajuntament de ciutadella botellades


PUIGDEMONT ASSUMEIX EL PROGRAMA D'ARTUR MAS - Diari Serpis\nPUIGDEMONT ASSUMEIX EL PROGRAMA D’ARTUR MAS\nEn el seu discurs aquest diumenge davant el ple de la Cambra, ha destacat que aposta per desenvolupar les principals projectes claus per a avançar cap a la independència: una Constitució catalana, una Hisenda pròpia, un Banc Central i una Seguretat Social de Catalunya.\n“Serà un treball que demanarà la participació de molta gent, entre la qual compte amb el president Mas. No és un projecte de polítics. No ho és si més no de les institucions. És un projecte coral, col·lectiu, de la gent”, ha conclòs.\nUn dels temes que s’han abordat és la petició del PP que no se celebrara el ple al·legant que “s’estan vulnerant el drets dels diputats”, han explicat fonts parlamentàries.\nAmb tot, en la reunió de la Junta, els serveis jurídics de la cambra han incidit que “tot estava en regla” i han desestimat el text presentat pel PP, per la qual cosa el ple ha de començar a les 17.00 hores d’aquest diumenge.\nArticle anteriorEL RECONEIXEMENT D’UN ERROR\nArticle següentAirbus aconsegueix 1.007 comandes netes d’avions en 2015 per 123.300 milions, 239 més que Boeing


Patrocinio (4) - Parròquia de Sant Joan Baptista BENIARJÓ (COMUNITAT VALENCIANA)\nPatrocinio (4) - Parròquia de Sant Joan Baptista - BENIARJÓ (COMUNITAT VALENCIANA)\nLa campana té al terç la següent inscripció on indica el nom de la campana: ‘‘PATROCINIO’’. Al mig trobem els noms dels donants de la campana junt amb les autoritats religioses: ‘‘DONADA POR D. MANUEL PORTA JORDÁ/ Y D. PATROCINIO PEIRO BENAVENT/ PADRINOS: D. RAMÓN PORTA Dª ISABEL MILLET/ SIENDO CURA D. FERNANDO PEIRO MORATAL’’. També trobem elements característics de campanes com una crucifix, la marca de fundició (FUNDICION / DE/ SALVADOR MANCLUS/ C. INDUSTRIA, 27/ VALENCIA) ; i finalment la Mare de Déu del Carme. Al mig peu figura el nom de la destinació de la campana junt a l’any de fundició: ‘‘BENIARJÓ 1963’’.\n(Garlandes amb motius religiosos)\n(06) ‘‘DONADA POR D. MANUEL PORTA JORDÁ/ Y D. PATROCINIO PEIRO BENAVENT/ PADRINOS: D. RAMÓN PORTA Dª ISABEL MILLET/ SIENDO CURA D. FERNANDO PEIRO MORATAL / BENIARJO 1963’’\n(09) (Mare de Déu del Carme)\nEn la documentació de l’any 2000, la campana comptava amb un electromall trifàsic.\nInstal·lada en una de les finestres de la sala de les campanes, amb una truja de ferro Manclús. Està mecanitzada amb un motor de volteig continu i un electromall monofàsic. A més, disposa d’un batall ben nugat amb cable de seguretat.\nLa campana fou adquirida per la parròquia de Sant Joan Baptista de Beniarjó en maig de l’any 1963, sufragada per un matrimoni del poble. Posteriorment va tindre lloc l'acte de benedicció junt a una altra de menors dimensions. És probable que durant la seua instal·lació al campanar es procedira a la mecanització del conjunt. En aquest cas, s'electrificà amb un motor de volteig continu i un electromall trifàsic.\nLa instal·lació actual no afavoreix la correcta conservació de la campana, per això cal procedir a la seua restauració. Ha de ser baixada amb una grúa adequada, per transportar-la als tallers de restauració on deu ser netejada per dins i per fora, per a recuperar la sonoritat original perduda. També s’ha de canviar la truja de ferro per altra de fusta de perfil tradicional valencià. Els mecanismes cal renovar-los per altres que no dificulten el toc manual de la campana: un motor de volteig d'impulsos.


Col·lecció: Narrativa, núm. 34\nElisenda, una noia de Cornudella, i Roger Puigdalba es coneixen investigant documents antics als Arxius de l’Arquebisbat de Tarragona. Aquesta coincidència fa que entre ells neixi un lligam que sobrepassarà l’amistat i farà que els dos emprenguin una aventura apassionant, cercant un hipotètic tresor amagat pels càtars en uns masos de Porrera. La professora d’Història Medieval del Roger intenta, amb males arts i seduccions, ser ella la descobridora del suposat tresor. Això fa que la recerca es compliqui i prengui un caire intrigant i violent. En aquest relat, els personatges actuals són pura ficció i parlen d’art, ètica i religió. En canvi, els noms dels llocs que apareixen en el relat són extrets de documents autèntics del segle XIII, i es descriu el paisatge d’aquest entorn, que pertany a una Catalunya poc coneguda, amb uns masos, muntanyes, barrancs i camins que han conservat fins avui els noms d’uns càtars que van ser víctimes de la Inquisició destructiva.\nMiquel S. Jassans (Alforja, 1937) és diplomat en Arqueologia Hispànica i llicenciat en Belles Arts per la Universitat de Barcelona, i membre de la Societat d’Onomàstica. Participà activament en el moviment cultural del redreçament de la llengua i la nova cançó catalana dels anys seixanta. Cofundador del grup de teatre estudi Els Passerells, de l’Ateneu Cultural Josep Taverna d’Alforja i de la revista d’opinió Vent de Serè. Artista pintor i professor d’art, ha exposat a diverses ciutats de Catalunya, França i Alemanya. Conjumina el seu temps pintant, fent arqueologia, fotografia i cercant noms de lloc i de persona per les comarques del Camp de Tarragona. Ha publicat: Ordenacions del 1573 de la vila de Rasquera (1984), Toponímia de Rasquera (1988), Noms de lloc i de persona d’Alforja i Cortiella (1991), Onomàstica de Poboleda (1988).


Un dona denuncia la prohibició de fer topless a la piscina municipal de Terrassa\nEl Síndic de Greuges recorda que la prohibició de fer topless és "una limitació a la llibertat d’expressió de les dones"\nUna veïna de Terrassa, Montse Cabrera, ha denunciat a través de les xarxes socials que en dues piscines municipals de Terrassa i Matadepera li han prohibit fer topless. L’egarenca assenyala que en cap de les dues ocasions se li va donar una raó i critica que “ens mereixem espais lliures de sexisme” i afegeix que “necessitem que la normativa sigui efectiva. Que quan preguntem, tot el personal de totes les piscines siguin conscients de que no permetre fer topless és discriminatori i per tant és inadmissible en una ciutat feminista”.\nEm diuen, ja en dos piscines municipals, que NO puc fer topless. Però no em diuen una raó, perquè més enllà del meu gènere no hi ha cap raó @sindicdegreuges@ajterrassa@AjMatadepera#ProuSexisme@jordi_ballart Actueu des del feminisme. Ens mereixem espais lliures de sexisme.\n— ᴍσntsє♀ (@sweetcchina) July 25, 2019\nDes del Síndic de Greuges se li ha recomanat fer una queixa formal, i l’egarenca així ho ha fet. La institució recorda que s’ha demanat que es revisin les normatives de les piscines municipals i que s’hi incorpori la perspectiva de gènere. En aquest sentit, considera que “la prohibició de fer topless és una limitació a la llibertat d’expressió de les dones” i una “evident discriminació cap a les dones“. El Síndic recorda que les normes són “la gran majoria restrictives, a banda del topless, també amb l’ús d’un excés tèxtil, en particular el burquini. Per contra, no s’ha trobat cap piscina en què en les normes d’accés, per exemple, es limiti l’ús del banyador tipus eslip o tanga per als homes”.\nDes de la plataforma Mugrons Lliures també s’han fet ressò del cas de l’egarenca i han denunciat la “discriminació” dels dos ajuntaments implicats acusant-los de “sexistes”. Aquest dimarts, des de l’Ajuntament de Barcelona s’ha instat a totes les piscines municipals a retirar qualsevol normativa que prohibeixi aquesta pràctica. Fins ara, era responsabilitat de cada centre escportiu determinar les seves pròpies regles sobre la indumentària de bany, en general.\nDes de l’Ajuntament de Terrassa informen a Món Terrassa que a les piscines municipals “es permet fer topless a la zona del solàrium (zona de gespa i tots els llocs habilitats per prendre el sol), però no a dins de l’aigua”, i afirmen que “aquest és el criteri que s’ha seguit sempre, encara que no hi ha cap ordenança ni norma escrita de caràcter municipal”. Fonts municipals reconeixen que “s’ha donat algun cas de confusions amb personal nou que no ho tenia clar, però després d’aclarir-ho amb el personal no hi ha hagut cap més incidència”\nI recorden que el 2016 el Ple de l’Ajuntament de Terrassa va acordar fomentar el bany naturista a les piscines públiques de Terrassa. Així, els anys 2017, 2018 i 2019 s’han programat “Dies sense banyador” (a l’inici i al final de la temporada).\nMatadepera piscina municipal Terrassa


Esports | Amuntiavall\n31/05. IX Triatló de Mataró\nSegona de les proves de la temporada. El matí comença molt aviat, a les 6. M’aixeco i esmorzo, acabant de recollir tots els estris, que ja he preparat la nit anterior. Es nota el nerviosisme de la prova. Ja fa quasi bé un mes desde Sitges, i sempre tens aquesta incertesa sobre com respondràs el dia d’avui. Podràs millorar les marques anteriors? com estarà el mar?. És un dels encants d’aquest esport.\nCol.loco tot el necessari dins el cotxe, i carrego la bicicleta. Em sembla que ho tinc tot, així que m’en vaig a buscar l’Oriol, el meu company. Tot seguit anem cap a Mataró. Volem arribar amb el temps suficient, per trobar aparcament, i per anar amb tranquilitat. Arribem al final a les 8 aprox a Mataró, i ens dirigim cap a la sortida.\na un quart de nou, ja hem entrat als boxes, i ho hem preparat tot. Em poso el neopré, poc a poc. Ara si que el nerviosisme es comença a notar, i m’en vaig cap a la platja. Com que no estem federats, sortirem amb la primera sèrie, amb les noies. Millor, perquè anirem més tranquils en la secció de natació.\nTret de sortida, deixo que tothom es tiri al aigua i començo tranquilament. L’aigua entra al neopré lentament, i jo intento acompasar la respiració amb el moviment. Els primers moments són intensos, i es nota molt. La gent va molt accelerada, pero jo agafo el meu ritme, i no tardo en començar a passar gent.\nLocalitzo ràpidament la primera boia, i intento no perdre la referència per marcar la trajectòria el més recte possible. Creuament de la primera boia, i em sento molt bé, al 100% de forces, així que només girar la boia, decideixo accelerar el ritme. Localitzo la segona boia, i em llenço cap a ella directament. Ara el grup s’ha estirat considerablement, i arribem a la segona boia, encarant de nou la costa. Les sensacions són molt bones, així que apreto una mica més. La costa s’acosta amb més rapidesa de la que m’esperava. Quan m’en adono, ja estic molt aprop de la platja, i el que és més important, encara no ha sortit ningú de l’aigua!. Això és una gran injecció de moral!.\nToco terra, temps 15’06”, una mica superior al de Sitges, encara que tinc la sensació que el de Sitges era un recorregut més curt. Ràpidament en vaig treient el neopré i arribo al box. Sabatilles, casc, ulleres, i agafem la bicicleta, pensant en tot moment, no consumir la reste de forces, per a desprès morir a la secció de running. Començo amb el plat gros, i l’ultim pinyó donant tot de si. Aguanto un bon ritme fins al quilòmetre 7 o 8, uns 35 qm/h, que per mi, és una bona mitjana.\nComenço a notar tensió a les cames, així que, al començar la segona volta, començo a dosificar. Segueixo amb la mateixa intensitat, però per moments afluixo el ritme. L’últim terç de la segona volta, ja només penso en el running. I finalment arriba el moment: T2, i arribo i deixo la bicicleta, canvi de calçat i de nou en marxa. El mètode ha funcionat. El comptaquilòmetres de la bicicleta marca 35’30”, la meva millor marca en bicicleta. Com que m’he tret el xip al treure’m el neopré i me l’he oblidat al començar el tram de bicicleta, no comptabilitza per separat el temps de la T2, així que marca 40 minuts.\nEls primers metres són durs, però no tardo en adonar-me’n de que el mètode ha funcionat. Encara no he fet un quilòmetre i ja veig que puc mantenir un ritme més que acceptable, comparat amb proves anteriors. En marco un ritme còmode per assegurar-me l’èxit, ignorant a tots els que hem passen….La cosa va bé, em sento bé, així que hi poso la resta.\nFinalment 21’53”, la meva millor marca, per poca diferència, en l’última secció. El còmput final és la meva millor triatló, sense cap mena de dubte 1 hora 17’31”. Suposo que no podré seguir superant marques a aquest ritme, però pensava en intentar baixar de la hora 20 minuts aquesta temporada, i ja estic dos minuts i mig per sota, i amb la sensació de que encara es pot millorar més.\nPropera parada: Triatló de Calafell\nEtiquetas: Competicions, Esports, triatlo\nQue grans que sou, nois…\nLa veritat és que l’esport moltes vegades és sorprenent, i més el de competició, on la sort sovint juga un factor decissiu. Uns li diuen sort, els altres d’un altra manera, però aquesta nit, poc importa com se l’anomeni. El cas és que, una vegada més és demostra que, s’ha de lluitar sempre fins al final, perseguint sense descans els teus objectius, fins que no quedi cap possibilitat d’assolir-los.\nEn tots els esports de resistència, el factor mental és completament decissiu, avui és veu que en els altres, també. Sou molt grans, nois. Seguiu per aquest cami, perque, entre altres coses, és tot un plaer veure-us jugar. Els contrincants va caient, un darrere l’altre, i seguiu avançant cap al vostre objectiu, amb una determinació i efectivitat, que alguns han volgut ignorar durant mesos, fins que s’han topat amb la dura realitat. Una realitat que s’entesta en deixar cada equip al seu lloc.\nPrimer, el Dissabte un contrincant va aterrar de cop, d’un somni on alguns l’havien portat, i aquest equip es va encarregar de fer-lo despertar. Aquesta nit, és un altre equip que cau, quan pensava que havia dominat al monstre, jugant a destruïr el propi esport que estàn practicant. Però, diuen que la fe mou muntanyes, i la qualitat tècnica també. Avui, han jugat amb foc, han especulat, i s’han cremat.\nLa màquinaria ha funcionat de nou…\nEtiquetas: Esports, FCB\n31/12. X Cursa dels Nassos\nHe decidit acabar el any fent una mica d’exercici, encara que aquest dies el ritme d’entrenaments baixa al mateix ritme que puja la panxa, però aixi m’obligo a seguir una mica el ritme. Com que és la meva primera cursa dels Nassos, ja veurem com anirà, per ara comença bé. Entre els obsequis de la organització, hi ha una jaqueta fina per posar-se damunt de la samarreta per còrrer.\nAixí que una hora abans, em dirigeixo cap al Pabelló de la Mar Bella. Ja està plé de gent, un autèntic mar de jaquetes blaves. No sé si és la jaqueta, però pensava que podia fer més fred. Començo a còrrer bastant bé. Aquesta vegada ho faig amb pulsòmetre, per controlar millor el ritme. Comencem bastant bé, amb un ritme de 4’30” per quilòmetre, que veig que serà difícil de seguir.\nCap al quilòmetre 6, trobo a faltar una mica la falta d’entrenament d’aquest dies de festes i de pluja, i la forta lumbàlgia que m’ha afectat dos dies abans de la cursa. Les cames es comencen a resentir del esforç, així que he de baixar el ritme. Finalment, amb el meu cronòmetre, 49’03”, un temps que està bastant bé, per el nivell d’entrenament que segueixo. Esperem que això sigui un bon auguri per l’any que comença..\nEtiquetas: curses, Esports\nCategorías : Competicions, Esports, General\nCursa de la Mercè ‘08\nAquest any la Cursa de la Mercè ha estat molt concorreguda. Quasi 9.000 participants han omplert els carrers de Barcelona. Jo estava convençut de que milloraria la meva marca de l’any anterior (0:57:21), cosa que no era molt difícil, donat que ara surto a còrrer més que abans.\nFinalment, després d’una cursa una mica incòmode, on mai vaig aconseguir portar un ritme còmode, la marca és de 0:48:36 (pos 1763). Molt bé comparada amb l’any anterior, però crec que superable. Propera parada, Triatló de Barcelona….\nEtiquetas: Esports, triatlo\nAhir vaig fer un entrenament de running, tot provant la indumentària que duré el dia de la prova. M’he comprat un mono de triatló, per no tenir problemes per canviar-me en les transicions. Estava a punt de ploure i vaig sortir a còrrer. La veritat, no sé exactament quin va ser el motiu, però la veritat es que em vaig sentir molt bé, vaig marcar un ritme fort desde el començament i vaig disfrutar molt. És una de les vegades que he recorregut més en 30 minuts. La indumentària en dóna sort, o, potser i té quelcom a veure?\nJa queda poc per saber la resposta: 7 dies…..