Bona nit i tapa't: Any de Concurs\nGarbí24 3 de setembre de 2014 a les 22:17\nPrimera pregunta........si estas a una colla castellera, perquè no has de tenir ganes de participar? Va home que guanyareu.......\nCarme Rosanas 3 de setembre de 2014 a les 22:34\nDoncs que tingueu molta sort i us surtin els castells milor que mai... Ja ens eplicaràs com us ha anat.\nElfreelang 3 de setembre de 2014 a les 22:41\nforça complicat això de la puntuació de totes maneres si feu un bon paper els premis sempre van bé oi? sort i força!\nAudrey 3 de setembre de 2014 a les 23:43\nOstres...és nota que saps del que parles, que t'apassiona, però no entenc que no entenc que no tinguis ganes que la teva colla participi (?!). Apa, molta sort!!\nAnònim 4 de setembre de 2014 a les 8:25\nM'ha sorprès que el repartiment del premis es força equilibrat, moltes vegades el primer s'emporta una pasta, el segon deu ni do, el tercer alguna cosa i la resta misèria, però veig que aquí baixa força esglaonadament.\nPD: Mira els de Sabadell! just estan a la zona de champions xD\nA.C. 5 de setembre de 2014 a les 1:26\nQue ets de Sabadell, PONS?\nAnònim 6 de setembre de 2014 a les 19:41\nQue ets de Reus, Assumpta?\nA.C. 7 de setembre de 2014 a les 21:43\nSóc de Barcelona, però visc a Reus... però encara he viscut més anys a Barcelona (28) que a Reus (aquest mes 24) ;-))\nxavier pujol 4 de setembre de 2014 a les 9:16\nEls castells, de per sí ja són magnífics. Personalment coincideixo amb tu, no caldria fer tants "rànquings" però als temps actuals, sembla que tot s'hagi de mesurar. No obstant potser gràcies a això el fet casteller està cada cop més a l'alça, i va guanyant adeptes. O sigui, que potser val la pena el concurs?\nNúria Martínez (Bruixeta) 4 de setembre de 2014 a les 9:57\nAquest mon que ens ha tocat viure es competitiu de mena, a vegades massa i tot. Molta Sort!\n優次 (Yuji) 4 de setembre de 2014 a les 13:56\nJo no hi entenc gaire de castells (de fet, no hi entenc res, a part d'alguna coseta que he llegida aquí), però per descomptat em sembla genial tindre una cosa que t'agradi tant. Jo tinc la sort d'haver-ne trobat la meva, que són les llengües. Però tornant al tema del concurs (o més bé, allunyant-me completament dle tema, com sempre!), t'estimaries més no participar-hi perquè no t'agraden les competicions? O és una altra cosa? És que a mi no m'agraden els esports col.lectius és precisament això: que hi ha gent que és tan competitiva que perd el cap fins i tot als entrenaments i s'oblida de gaudir-ne. I bé, els esports en general no se'm donen gaire bé, així que...\nGalionar 4 de setembre de 2014 a les 16:48\nCrec que en principi, el fet de participar-hi representa una motivació i un al·licient més per superar-se, per fer un treball fort que potser no es faria, i en això qui hi guanya és la qualitat dels castells i tots els seguidors en general. Suposo que les colles que accedeixen a participar en el concurs ho fan coneixent-ne les regles del joc i estant d'acord amb el sistema de puntuacions, així que jo no hi tinc res en contra. I respecto profundament la decisió dels Minyons de Terrassa, que declinen participar-hi per no estar-hi d'acord, tot i ser una de les millors colles.\nA veure com anirà aquest any. Molta sort i una abraçada!\nDeric 4 de setembre de 2014 a les 20:02\nSembla que els del meu poble hi seran en aquest concurs.\nM. Roser 4 de setembre de 2014 a les 20:38\nA mi m'agraden molt els castells, tot i que quan els veig tan amunt em fan patir...\nEm sembla que alguna vegada ja t'he comentat que a mi dels concursos de coses de cultura popular no en sóc partidària , ni de castells, ni de sardanes...Potser als què més s'esforcen, de vegades els passen davant d'altres, perquè carregar i descarregar castells depèn de moltes persones i penso que la sort també hi pinta alguna cosa... I si hi ha diners pel mig, em costa assimilar que es posi preu a la cultura popular, però bé, això és el que jo penso amb tot el meu respecte per la gent que pensa diferent, faltaria més...Si em deixessin triar, jo faria exhibicions!\nmaria 4 de setembre de 2014 a les 22:36\nAh però aquest cap de setmana no vam fer festa grossa de castells?\nAixí tots aquests rècords que van fer no contaven?\nBon post. La veritat és que des de fora et sents una mica perduda. Només veus espectacle.^-^\nJordi Casanovas 5 de setembre de 2014 a les 0:51\nel concurs de castells no és allò que es fa cada dos anys i que des de fa vint anys guanyen sempre els de Vilafranca?\nA.C. 5 de setembre de 2014 a les 1:25\nHahahaha com el futbol, que són onze contra onze i sempre guanya Alemanya... (no sé perquè faig aquest acudit, perquè amb la Merkel em fa un fàstic... la tia, passejant amb en Rajoy i donant-li la raó... callo, callo, que diria una bestiesa)\nNitamiu 5 de setembre de 2014 a les 14:10\nperquè són els millors!!!\nperò recordo concursos en els que no guanyaven...\nA.C. 5 de setembre de 2014 a les 1:43\nJo vaig amb els CAPGROSSOS DE MATARÓ! Oeeeeeeeeee oeeeeeeeee... que estan en una molt bona posició, els vuitens... exactament per damunt dels novens... i després venen els desens i ja tenim el TOP TEN :-DD\nBé, després de parlar amb el cor diré que, malgrat que vaig amb els Capgrossos, no hi ha res en el món casteller que més m'agradi que veure fer un castell -des del principi- als Castellers de Vilafranca. Per mi són la perfecció feta colla. És com si estéssin a anys llum de la resta. Són com peces que saben perfectament on s'han de col·locar per aconseguir un encaix clavat. Construeixen unes estructures que semblen fetes per la ment d'un arquitecte... i una de les coses que més em crida l'atenció és la velocitat amb la que construeixen. Quan ja decideixen que l'estructura és forta i que el castell es pot tirar endavant, quan les gralles comencen a tocar, veus castellers pujant per totes bandes del castell, tot perfectament calculat... i el castell s'aixeca tan ràpid, que fa que tot ell pateixi menys i, per tant, tenen moltes més opcions de descarregar. Quan una colla és més lenta a pujar, és més fàcil que faci llenya perquè el tronc arriba un moment que està esgotat.\nEn fi, que llegeixo coses sobre castells i m'animo... ja saps que no en sóc cap experta però que sí que els entenc una mica i m'encanten :-)\nNo diguis que no vols participar, home! Com pots dir això? Serà una festa, serà un clam, serà preciós!\nQue vagi molt bé! :-)\nMcAbeu 5 de setembre de 2014 a les 9:55\nMés enllà de la competició i de que sigui un concurs, que jo també penso que potser no caldria quan parlem de temes de cultura popular, segur que serà tot un espectacle que valdrà la pena veure i, en el teu cas, viure. Que vagi molt bé i, com t'han dit, ja ens ho explicaràs.\nLaia 5 de setembre de 2014 a les 10:32\nEstic al corrent de la rivalitat entre colles, la zona tradicional i la no tradicional, els que estan a favor de les qualificacions i rànquings i els que es neguen a participar perquè aquesta mena de competitivitat no va amb ells. I sé que una jornada de nosequantes hores (sembla que aquest any serà llarg) i dotze colles a una plaça de braus pugui ser matadora... Però he de confessar que veure la plaça per la tele plena a vessar i distribuïda per colors em posa la pell de gallina. I veure castells de ben a prop, éssent gairebé a la soca, em fa patir i emocionar brutalment a parts iguals. Jo sí que en tinc ganes, del concurs!\nGlo.Bos.blog 5 de setembre de 2014 a les 12:44\nEl concursos i més amb premis econòmics, fomenten la rivalitat entre colles i això te la seva part positiva i, com no, la negativa. Jo si que entenc que no siguis partidari dels concursos.\nDesitjo que os vagi MOLT bé l'actuació i que os feu amb un dels substanciosos premis que s'atorguen. També espero que els meus veïns quedin ben classificats, que hi posen molt esforç i voluntat .\nNitamiu 5 de setembre de 2014 a les 14:15\nM'encanta el concurs de Tarragona, no tant per la part competitiva, que al cap i a la fi, ja la feu cada cap de setmana, els mitjans de comunicació sempre fan rànkings...sinó per l'espectacle que suposa, veure tanta afició als castells és una passada, però el què més m'agrada, a part dels súper castells que s'hi veuen, és la plasticitat de tot plegat, veure l'arena tacada de colors, com s'agrupen i creixen cap al cel (ara cap al sostre), veure l'emoció, el patiment, ...ufff és molt intens...aquest any no hi podré anar, sóc fora, i m'entristeix profundament...\nXexu que tingueu sort! (no sé de quina colla ets? )\nPerò que guanyin els Castellers de Vilafranca (no ho puc evitar!)\nXeXu 5 de setembre de 2014 a les 16:54\nCom es nota que si el tema m’agrada m’esplaio de valent. Quins rotllos us he fotut a les respostes del post! Espero que tingueu paciència per llegir-les. A molts us sorprèn que no vulgui anar-hi, he intentat explicar-me perquè m’entengueu, però penseu que la majoria de gent sí que hi vol anar, així que no pretenc convèncer a ningú, només donar els meus motius personals. Moltes gràcies per l’interès i les preguntes que heu fet. I si algú va al Concurs d’espectador, espero que ho passeu molt bé!\nSr. Gasull, una pregunta fàcil! Precisament perquè no es tracta de participar, sinó de competir. És evident que sempre competim, però que ens agradi sortir de plaça sent qui ha fet millor actuació no vol dir que ens agradi que ens diguin ‘tu has fet castells per valor de 4600 punts i l’altre per valor de 5200, et guanya’. Allà vas clarament a fer castells més difícils per tenir més punts i s’arrisca una mica per aconseguir quedar millor classificat. De vegades s’hi veuen intents de castells que es nota que no estan assajats, a veure si cola, els fan, i així guanyen. No sé, és una mentalitat diferent. A més, quan estàs en una altra plaça importen altres coses, perquè un mateix castell pot semblar una altra cosa quan està clavat o quan està tremoladís i té perill de caure. Quan veus una colla que clava els castells, que semblen postals, la lloes. Allà al concurs és igual, la qüestió és que es descarregui, no el com. Bé, en definitiva són petits detalls, però molts creiem que els castells no són per competir ni per fer classificacions, que són un espectacle i que la competència l’has de tenir amb tu mateix, per millorar dia a dia. Ah, i t’asseguro que no guanyarem... però si hi fem una bona actuació ja estarà bé. Almenys nosaltres hi anem a fer l’actuació que portem pensada i no arrisquem més del compte pels punts.\nCarme, com li deia a en Joan, espero que d’aquí un mes tinguem el millor nivell i puguem fer una actuació que ens deixi molt contents, independentment de la posició final al Concurs.\nElfreelang, la veritat és que no sé si m’he sabut explicar bé. La taula de puntuacions és senzilla, però el funcionament del Concurs no tant. Quan ho tens per la mà és molt més senzill, però bé, almenys us n’he parlat una mica. A veure què tal ens surt, el premi econòmic sempre és benvingut, independentment de la posició final.\nAudrey, els castells són molt viciosos, quan en fas enganxa molt. I vulguis o no, vas aprenent com funciona tot. Ja li he explicat a en Joan que no és el mateix participar que competir. Participar seria si ens convidessin a actuar amb les millors colles, fer una actuació de tres castells + pilar i quan tots haguem acabat, cap a casa. Competir és que ens conviden a fer tres castells, que aquests siguin el més puntuats possible per acabar millor classificat i que en funció d’això guanyis més o menys diners. És evident que és una font d’ingressos i que sempre va bé, però estem fent castells per diners, i això no m’agrada gaire.\nPons, és cert, totes les colles guanyen diners i el descens en els premis és progressiu. Crec que és l’única competició en la que passa. Vull entendre que si no fos així no sortiria a compte anar al concurs, perquè la immensa majoria de les colles saben que no guanyaran. Els diners sempre serien pels mateixos, i bé, sempre hi ha mirar com quedes classificat, però suposo que no tindria la mateixa gràcia. Qualsevol ingrés sempre és molt benvingut. Sabadell ho està fent molt bé els darrers anys, estan a gran nivell i estan només a un pas d’aconseguir els castells de 9. Com moltes colles, estan al millor nivell de la seva història. Entrarà com a 11a classificada al Concurs (Minyons de Terrassa, no participa mai) i la lògica diu que mantindran aquesta posició en el Concurs si a les colles els va bé. Si alguna de les colles que té per sobre té un mal dia o pel que sigui no pot fer els castells que voldria Sabadell podria escalar alguna posició i ser top 10. No estaria malament, oi?\nXeXu 5 de setembre de 2014 a les 16:55\nXavier, tenint en compte que es fan concursos a Tarragona des de l’any 1932, i que se n’han fet altres també, em sembla que els primers a Barcelona, no crec que sigui cosa dels temps que corren que calgui mesurar-ho tot, però t’acceptaré que probablement aquestes ànsies s’han accentuat ara, que hi ha diversos rànquings i que el Concurs és un dels moments estrella de l’any, i dels més esperats per molts. Al meu entendre, no és cap Concurs el que ha fet pujar el nivell a les colles castelleres. La majoria s’han fundat en presència dels Concurs, i durant molt de temps el nivell s’ha mantingut estable o pujant molt a poc a poc. La meva teoria del nou boom casteller és la crisi econòmica, la falta de feina de la gent i potser també el sentiment nacional. Ara la gent té més temps i es busca coses gratuïtes i que distreguin. D’alguna manera, s’han posat de moda i és producte d’una feina de molts anys per part d’algunes colles, que els han convertit en un producte de consum més i que han viatjat a l’altra punta del món per fer-se veure. I la moda crida més gent, totes les colles han tingut entrada de personal i això permet assajar millor i fer millors castells. Si pots mantenir el gruix extra de gent, estàs de sort. Quan passi la moda, hi haurà una davallada clara dels castellassos que es veuen actualment. Per part de les colles de zona tradicional, les de dins del triangle Tarragona-Valls-Vilafranca, et diran que la competència ha fet millorar molt les colles. A ells els funciona, es piquen unes amb altres per fer millors castells. La resta competeix sobretot amb ells mateixos per millorar-se dia a dia, i hi ha molta ajuda per part d’altres colles per assolir objectius. Tu m’ajudes avui i jo t’ajudaré demà. A zona tradicional no s’ajuden gens ni mica, però quan una colla de les grans actua amb colles de la zona no tradicional sí que hi ha ajudes, perquè com no és una actuació d’alt nivell per ells, no venen tan sobrats de gent i necessiten de les altres colles. Entre les colles de zona no tradicional també hi ha disputes, però aquestes no sempre venen motivades pel nivell de castells, sinó per altres temes. Què, es nota que m’agrada parlar-ne, oi?\nBruixeta, em sembla que és condició humana, jo sóc competitiu al màxim, però justament amb els castells no m’agrada. O sí que m’agrada, perquè m’agrada fer castells molt grans i millors que els altres, però no d’aquesta manera, tan catalogada, tan quadriculada, i tan despòtica.\nYuji, m’alegra que hagis après aquí les poques coses que saps de castells, però et recomano que miris vídeos de youtube, n’hi ha moltíssims i val la pena. Si pots arribar a veure’ls en directe ja ni et dic. Els castells no es consideren esports, per això no m’agrada el concurs i que per culpa de voler-los fer tan competitius cada cop estan més a prop d’un esport, i a alguns ja els va bé. És una activitat molt física, això sí, però no un esport. Per això, quan practiquem diem que ‘assagem’, com si d’una obra de teatre o espectacle es tractés. Només hi ha una colla que diu que ‘entrena’, i és àmpliament criticada. En general jo sóc molt competitiu amb tot, encara que solc competir sobretot amb mi mateix, per superar-me. Però amb els castells no. Vull que la meva colla se superi, vull fer-ho millor dia a dia, però m’és una mica igual què fan els altres. Prefereixo admirar-los que envejar-los, i no em fot que les altres colles facin millors castells, sinó que nosaltres no els fem. I tot i que sempre tenim un puntet de competència, el Concurs és competició a sac, i això no m’acaba de fer el pes.\nGalionar, el Concurs és el Concurs, i encara que només sigui pel nombre de colles participants, s’hi veu una quantitat de castells límit per totes les colles, i les punteres fan grandíssimes actuacions, és clar. Però em sembla que no és la ‘diada’ més important del panorama casteller, i per mi és més important del que hauria. És clar, hi ha uns que volen guanyar, i el Concurs els condiciona la temporada. Continua a baix\nXeXu 5 de setembre de 2014 a les 16:56\nPer exemple, les colles que aspiren a guanyar, a les diades prèvies que tenen actuen d’una manera o una altra si és any de concurs o no. Si ho és, potser no forcen tant no fos cas que tinguessin un contratemps. Si no és any de Concurs, forcen més. Però en general la feina es fa per les grans diades que té cada colla, la festa major del poble en qüestió, la diada de la colla, i algunes dates concretes i prou conegudes com Sant Fèlix o Santa Úrsula. Està clar que les colles que participen saben les normes i el pa que s’hi dona. Reconec que té certa gràcia que per un dia allò sigui una gran competició, però el problema és que després les normes i la mentalitat s’estenen a la resta de diades, i això no és. Per exemple, durant un temps al concurs un despreniment de canalla, és a dir, que caiguin només aixecador i enxaneta, però que el castell s’acabi de descarregar bé, es considerava castell descarregat. Això no aplica fora d’allà, però moltes colles ho van adoptar com a norma i ho duien a la pràctica. Malauradament, els despreniments de canalla són més habituals del que ens agradaria. Minyons mai va seguir aquesta norma, si els queia la canalla no donaven el castell per bo. Això va fer que ‘descarreguessin’ en una mateixa diada dos 3d10fm l’any 98. Ara aquesta norma ja no existeix, per sort. Jo admiro molt els Minyons, i mira que generalment passo de les altres colles, però sempre m’agrada veure els seus èxits. I si pogués, faria com ells i no hi aniria, però si la colla hi va, jo darrere. Veurem com va, però nosaltres generalment no hi anem a competir, sinó a fer l’actuació que hem pensat, i si els altres ho fan millor, mala sort.\nDeric, concretament, la colla del teu poble participarà dissabte a Tarragona mateix, l’escenari que l’endemà veurà les 12 millors colles. A més, aniran com a segona millor colla de les de dissabte, així que quedarà ben classificada segur. Tret que amb el teu poble vulguis dir Barcelona, llavors tens tres colles participant el diumenge, amb un nivell molt semblant.\nM.Roser, els castells en teoria són una exhibició, un espectacle. Però tot té preu. La colla cobra per actuar, i molts cops fem ‘actuacions de congrés’, que diem. Això és que algú amb molta pasta paga a la colla perquè li vagis a fer alguna cosa com a part de l’entreteniment pels assistents. I paguen molts diners, la veritat, perquè si no ja no hi anem. Però s’ha d’entendre que tenim despeses, el material, el lloguer del local... Pagar la mobilització de tanta gent no és fàcil, no és estrany que les colles busquin finançament. El Concurs, però, és com un mercat, una competició entre colles pura i dura, i a mi no m’entusiasma. És clar que la sort influeix, la mala sort concretament, però el que importa és l’assaig, que també depèn de la quantitat de gent que ets capaç de portar a cada assaig. Si fas les coses bé, després a l’hora d’actuar les coses surten. El que no pots és fer un castell que no has assajat abans, perquè cada castell té les seves pròpies dinàmiques i dificultats. I en algun Concurs he vist intentar un castell que era evident que no estava assajat, només per mirar de guanyar. Va ser un drama, és clar. Els nens ploraven ja abans de pujar... Hi ha molts motius per estar en contra del Concurs, però indubtablement té atractiu també, i a molta gent li agrada.\nmaria, al contrari, els èxits d’aquest cap de setmana passat comptaven, i molt. Era l’actuació de Sant Fèlix a Vilafranca, la diada més important de l’any que aplega les 4 millors colles de l’any anterior segons els criteris dels organitzadors de la festa major de Vilafranca. Allà sempre s’hi veuen coses espectaculars i anar-hi dóna prestigi de veritat, més que classificar-se pel concurs. Sant Fèlix i el Concurs són les actuacions on més castells de la gamma més alta es poden veure, els que s’anomenen Gamma Extra.\nJordi Casanovas, no et pensis, al Concurs del 2000 va guanyar la Vella! Només fa 14 anys, exagerat. Ara, aquest any tornaran a guanyar sobrats, si no hi ha un daltabaix, i el que sí que fa pinta és que l’acabaran guanyant aquests 20 anys seguits que dius, i fins i tot 20 anys a partir d’ara. Algun dia se’ls acabarà l’hegemonia, però realment s’ha de dir que són els millors amb diferència, són els que més i millor assagen i els que es prenen els castells de manera més integrista.\nAssumpta, els Capgrossos fa uns quants anys que fa molt bons castells, però aquest any han tingut alguns problemes. Diguem que el gran boom que van suposar s’ha estancat i no han seguit la progressió, però estan a bon nivell. Veurem què fan al Concurs, però no crec que aportin cap sorpresa, com poden fer altres colles que en teoria estan per sota. Sempre van molt a assegurar i fan bé.\nEls Verds aquest any no ho claven tant com anys anteriors, però segueixen sent la millor colla, i els castells que fan segueixen tenint un nivell molt alt en qualitat. He vist altres colles que fan els castells clavats també i dóna gust, encara que no són castells tan valorats, fer-los bé també dóna prestigi. Vilafranca guanyarà si no hi ha cap daltabaix, però aquest any se’ls han caigut alguns castells, a diferència de l’anterior, que van fer una temporada gairebé perfecta. La velocitat és una de les seves virtuts, és cert. Això és producte de tenir molt clar què van a fer, i de molt assaig. Les peces encaixen, i les peces saben què s’hi juguen, això no sempre es pot dir. Hi ha molts castellers que sembla que no són conscients del que estan fent, encara que sempre vagin al mateix lloc els ho has de dir sempre, és exasperant. A Vilafranca el lloc és teu si te’l guanyes, segur que fomenten la competència entre ells, i això els funciona. Això ho pots fer quan vas sobrat de gent, és clar.\nAmb un casteller a la família i l’atenció que poses en el món casteller ja pots dir que en saps, coneixes molt més aquest món que la majoria. I ep, que els de Reus també participen el dia gran, eh! Són els desens del rànquing tenint en compte que Minyons no hi va. Jo penso que és un d’aquests espectacles que és millor veure’ls que participar-hi. Veure un resum a la tele vull dir, perquè durarà 7 o 8 hores. Jo sóc competitiu, però no m’agrada competir d’aquesta manera tan clara pels diners amb els castells. La veritat és que hi aniré amb desgana, però faig el que la colla diu. Tinc clar que si votéssim si hi anem, jo votaria que no. Però probablement perdria.\nMcAbeu, no dubto que veure’l és genial, sobretot si és un resum dels millors moments, però viure’l pot ser una mica tortura. Pensa que començarà a les 9h del matí o així i acabarà passades les 17h de la tarda. Si cada colla fa tres castells, pensa que et pot tocar fer un castell tres hores més tard del que has fet l’anterior. Ni tensió ni res, estàs completament fred i desganat quan et toca. Complicat, perquè saps que fas grans castells, però és un dia dur, de molta calor, i ara perquè han tapat la Plaça de Braus, abans era sota un sol de justícia. De totes maneres, només amb incentius i amb forma de concurs es poden reunir totes aquestes colles un mateix dia. És una data assenyalada del calendari, molt més del que a mi m’agradaria.\nXeXu 5 de setembre de 2014 a les 16:57\nLaia, en una cosa sí que et donaré la raó, les imatges que genera el concurs són espectaculars. Ja ho són normalment, però al Tarraco Arena són de pell de gallina. Una imatge aèria amb tots aquells colors és de pell de gallina, i quan veus alçar els castells l’efecte és magnífic. Com a espectador és un espectacle digne de veure, però com a participant és dur i llarg. Gaudim dels castells, és clar, però quan ens toca fer-los potser han passat hores des que hem fet l’anterior, i estem freds i cansats d’esperar. Veig que estàs molt al cas de tot plegat. Jo sóc dels que no hi aniria, però si hi va la colla jo també. A banda de la competició i les disputes que hi pugui haver, no s’ha d’oblidar que hi anem a fer una actuació remarcable, potser no la nostra millor, però una actuació que val la pena fer. Jo preferiria fer-la en una altra diada, però som-hi!\nGlòria, en realitat no necessitem premis econòmics per tenir rivalitat, aquesta existeix i és aferrissada, sobretot entre les colles de Tarragona, Valls, Vilafranca. Les de les zones no tradicionals també tenen algunes rivalitats, però són més absurdes, com aquell qui li té mania al poble del costat, però no les portem a aquests extrems. I molt menys, no ens paguen per fer bogeries i ser millors que els altres. La veritat és que a mi el premi econòmic m’és igual, estaré molt content si plantegem una gran actuació i aquesta ens surt bé, encara que els altres les facin millors. Si hem de ser ambiciosos, que ho siguem amb la nostra capacitat, no pels premis. Nosaltres som d’aquells que no canviem el programa en funció del que fan els altres, en tot cas, el rebaixem si alguna cosa ens surt malament, però no ens tornem bojos. Ah, a la junta de la colla sí que li importa el premi, que el lloguer del local i totes les despeses s’han de pagar, però en cap cas no insistiran perquè anem a millorar posició. Jo espero que a tots ens vagi bé i que ningú no intenti estirar més el braç que la màniga.\nAnna Tomàs, tal com ho pintes sona bé i tot! Sí que és un gran espectacle, això no es pot negar, i la quantitat de gent que aplega és espectacular. És l’únic moment que veus que les colles, les grans almenys, tenen afició i aquesta les anima i aplaudeix. Especialment els de Vilafranca, és clar, que tenen una claca impressionant, i quan despleguen la bandera gegant la resta de la plaça els xiula per creguts i prepotents, cosa que no cal dir que és certa, però a banda d’això, són els millors sense discussió i amb diferència. La seva mentalitat no m’agrada, però els seus castells sí. La rivalitat de la que parles existeix, però sobretot entre les colles grans de la zona tradicional. Fora hi ha molta concòrdia. Si mires un Sant Fèlix, un Catllar o un Santa Úrsula, no veuràs ningú d’una colla posar-se a la pinya de les altres. En canvi, fora d’allà ens ajudem molt més. I sí que està molt bé demostrar que t’ho fas tu sol i del que ets capaç, això diuen que els ajuda a créixer. Jo crec que la col•laboració i el bon ambient també ajuda a créixer, de vegades pots fer una mica més del que podries sol, o et dóna la seguretat per fer-ho, i això no deixa de ser una pastanaga per la gent de la colla, perquè sempre volem més. Són maneres d’entendre els castells. Jo no em faria d’una colla d’aquestes, malgrat que els castells són molt llaminers. Admiro els castells dels Verds, són perfectes. La lluita de la Vella és també admirable, aconsegueixen castells que no et pots creure. La solvència de la Jove de Tarragona, que clava uns 5d9f com si res. O la Joves, que no foten res de bo i de sobte et claven una actuació als morros que et deixa amb els ulls com plats. Però no és la meva mentalitat. Poc a poc i bona lletra, concòrdia i col•laboració. Trobo que són bons valors. No dic mai la meva colla, però ja et dic jo que no pujarem al podi.\nUnknown 6 de setembre de 2014 a les 13:44\nMolta sort i no prengueu mal!\nJordi 8 de setembre de 2014 a les 0:05\nAmunt, sempre amunt! -sense passar-se, eh?


Em dic Noemí: Un dia com avui\nDimecres 27 de juliol. Tot feia preveure que seria un dia entre setmana com qualsevol altre. Però no ho era: feia anys i al llarg de la jornada el felicitarien la dona, els fills i els nets. Va preparar-se un esmorzar copiós, com cada matí quan anava a fer-se jove al camp de pitch & putt —podia presumir d’un estat de forma propi dels cinquanta!—, i va passar la porta amb el seu demble aparentment despreocupat i calmós. Quan tornés, continuaria el darrer quadre que ja tenia força embastat. Però aquell dia no va arribar a tocar els pals ni el pinzell. Aquell dia no vam ser a temps de desitjar-li un feliç aniversari. Avui ja en fa nou anys.\nQuan conduïm, marquem-nos amb ferro roent al cap que també som responsables de la vida dels altres (els tòpics també haurien de servir per ser recordats). A la carretera no es produeixen “accidents”, sinó sinistres, perquè es poden evitar.\nFonts oficials informen que a Catalunya en els primers cinc mesos de l’any hi ha hagut una disminució dels morts de trànsit del 37%. I que en comparació amb el 2010, l’any de referència per al compliment dels anomenats “objectius europeus", les víctimes mortals s'han reduït un 52%. Aquest any, entre gener i maig “només” n’hi ha hagut 43. Cal no obviar, però, el confinament que ens ha obligat a deixar el volant, amb la qual cosa la xifra no és tan encoratjadora.\nEn qualsevol cas, una sola vida estroncada a la carretera, una de sola, justificaria aquesta modesta dosi moralitzant d’un dia qualsevol, un 27 de juliol que el 2011 per als meus no ho va ser.


per Redacció , Terrassa , 19 de maig de 2018 a les 08:00 |\nAquest dissabte 19 de maig Terrassa compta amb diverses propostes culturals, us en destaquem algunes:\nFesta Major del Barri de Sant Pere\nBarri de Sant pere, fins el diumenge 20 de maig\nInauguració exposició d'homentge al "Matraca"\nArtesans del Marc, carrer de Sant Quirze número 3, a les 19h\nQuan fa tres mesos de la mort del pintor polifacètic Joan Carles Ciurana conegut popularment com el "Matraca", s'inaugura una exposició amb algunes de les seves obres que va fer al llarg de la seva vida. Un total de 20 pintures i una fotografia ompliran les parets de la botiga Artesans del Marc, al carrer de Sant Quirze de Terrassa fins el 10 de juny\nExposició de ceràmiques d'Anna Güell\nLa mostra es podrà veure i adquirir l’obra d’aquesta artista del 3 al 27 de maig. El paral·lelisme entre el procés gastronòmic de cuinar amb la pràctica de l’art, em serveix per explicar el paper que té la inquietud artística en el procés creatiu.\nFins el 24 de juny hi haurà eeatre de primera categoria a tots els districtes i barris obert a tothom.\nTeatre de primera categoria a tots els districtes i barris obert a tothom: aquesta és la fórmula del programa Escenes Locals, que arriba a la seva 12a edició amb noves propostes de muntatges teatrals d'alta qualitat i molt atractives.\nTeatre de suport als presos polítics\nSala Crespi de Terrassa, 19h\nLa companyia teatral terrassenca Qollunaka farà la respresentació teatral de l'obra Tot assajant un clàssic..., un acte solidari de suport als presos polítics i exiliats\nGala dels Ballarins Catalans\nCentre Cultura de Terrassa, rambla d'Ègara 340 a les 20h\nUs imagineu veure tot el talent de la dansa catalana en un mateix escenari? Que els ballarins i ballarines –alguns, primeres espases– deixin Royal Ballet, l’English National Ballet, el Northern Ballet, la Compañía Nacional de Danza o l'Òpera de Bucarest per uns moments i actuïn en un espectacle únic, a Catalunya? Això és el que passarà aquest cap de setmana, 19 i 20 de maig.\nRestaurants de Terrassa, Vacarisses i Viladecavalls\nn total de 62 establiments oferiran de la ciutat i també un de Vacarisses i un de Viladecavalls, fins el 17 de juny, una tapa i un quinto o canya per 2,50 euros.\nConcert Músiques de Casa\nAmics de les Arts i les Joventuts Musicals, carrer del Teatre, 2\nConcert de música classica amb Jordi Cornudella, clarinet i Quim Cornudella, piano\nNova Jazz Cava, passatge Tete Montoliu\nWIMEN és una banda nascuda a finals de 2017 a Barcelona. El repertori musical es nodreix de les composicions del guitarrista Olivier Jambois plasmades en el seu brillant disc "Solo", re-versionades en aquest format power trio, juntament amb noves composicions sorgides d'improvisacions.\nmNATEC, Rambla d'Ègara 340 de les 19h a les 01h\nPortes obertes i diverses activitats gratuïtes amb motiu de la celebració de la Nit dels Museus. Entre les propostes destacades d’enguany hi ha el "Room Escape: Últim avís al mNACTEC!", la classe d’iniciació i ballada popular de swing i les visites guiades nocturnes a les voltes de la teulada del Museu.\nCultura, cap de setmana, cultura, propostes, terrassa, propostes culturals


Èxit a la primera ultramarató 74K de l’OTSO Travessa d’Encamp - Altaveu el diari digital d'Andorra\nÈxit a la primera ultramarató 74K de l’OTSO Travessa d’Encamp\nPepelu Ballester, Emili Rafecas i Marisa Villagrasa han estat els guanyadors, mentre que a la cursa 42K, carrera puntuable per a la Copa d’Andorra, han estat Bernard Cheruiyot i Sheila Avilés\n28/05/2022 (20:45 CET)\nSortida de la 42K OTSO Travessa d'Encamp. Comú d'Encamp\nLa 39a OTSO Travessa d’Encamp ha donat el tret de sortida aquesta matinada, a les 5.00 h, amb l’ultramarató 74K, la novetat d’enguany. Posteriorment, a les 9.00 h, ha tingut lloc la sortida de la cursa 42K, la carrera puntuable per a la Copa d'Andorra a les categories Absoluta Masculina, Femenina i Subcategories.Els guanyadors han estat, en l’ultramarató, Pepelu Ballester, Emili Rafecas i Marisa Villagrasa, i a la 42K, Bernard Cheruiyot i Sheila Avilés.\nLes sortides s’han fet des de la plaça dels Arínsols i han comptat amb la presència del conseller d’Esports, Infància i Joventut, Xavier Fernàndez, que ha agraït la participació de tots els corredors i corredores i els ha desitjat una bona cursa. El conseller ha destacat que “tanquem el primer dia amb molt bones sensacions per la bona resposta dels corredors, que han gaudit moltíssim del primer dia i dels nous recorreguts”. També ha afegit que “animem a tothom a venir demà al matí per gaudir de la festa del Trail a la plaça dels Arínsols, una cursa que amb 39 anys d’història cada any segueix creixent”.\nEls primers a travessar la meta de l’ultramarató en la categoria masculina han sigut Pepelu Ballester i Emili Rafecas, que han creuat la línia plegats amb un temps de 10 hores 21 minuts i 49 segons. En la categoria femenina, la guanyadora ha estat Marisa Villagrasa, que ha fet un temps de 12 hores 55 minuts i 35 segons. La cursa 74K comptava amb 85 inscrits inicials i hi ha hagut 9 no presentats.\nPel que fa a la 42K, el guanyador de la categoria masculina ha estat Bernard Cheruiyot, amb un temps de 4 hores 33 minuts i 54 segons. Bernard forma part de l’equip OTSO de Kènia i és la primera vegada que participa en una cursa de trail i que visita Andorra.\nEn la categoria femenina dels 42K la guanyadora ha siguti Sheila Avilés, que ha fet el recorregut amb 5 hores 23 minuts i 43 segons. El segon lloc ha sigut per a Marti Lazaro (de la categoria masculina i amb 4 hores 51 minuts i 6 segons) i Tanui Euliter (de la femenina i amb 5 hores 52 minuts i 54 segons). Tanui forma part de l’equip d’OTSO de Kènia i també s’ha estrenat en una cursa trail amb aquesta carrera.\nPel que fa a la tercera posició, ha sigut per a Pau Capell en la masculina (amb 5 hores 6 minuts i 4 segons) i Montserrat Martínez en la femenina (amb 6 hores 2 minuts i 48 segons). En total, hi havia 275 inscrits, 44 dels quals no s’han presentat.\nDemà continuaran les curses 7K, 12K i 21K, on s’esperen prop de 650 participants dels més de mil que s'han inscrit a la 39 OTSO Travessa d’Encamp. A les 14.00 h de diumenge es preveu fer els podis i l’entrega de premis a l’escenari de la plaça dels Arínsols.


'Si vis pacem, para bellum' (Sebastià Alzamora)\nSEBASTIÀ ALZAMORA 12/05/2011 00:00\nHi ha molta gent que troba censurable el fet que un premi Nobel de la pau -com ara Barack Obama- ordeni l'assassinat d'algú -com ara Bin Laden- i a sobre ho presenti com un èxit indiscutible. Ho troben contradictori, diuen. Ahir mateix podíem llegir a l'ARA com el també Nobel de la pau Adolfo Pérez Esquivel s'erigia en portaveu d'aquesta opinió, en una carta oberta adreçada a Obama "de Nobel a Nobel", amb aquella camaraderia que atorga la pertinença a un mateix club selecte.\nPérez Esquivel s'esforçava a reforçar la susdita opinió amb arguments, i això feia que la lectura de la seva carta acabés causant un cert rubor de vergonya aliena. Tot el text estava arrebossat d'infantilismes (la rebequeria tonta d'adreçar-se al president dels EUA pel nom de pila i tutejant-lo, o fins i tot amb el xulesc apel·latiu de noi , com dient, ei, que jo no sóc dels que s'arronsen davant dels poderosos), i sobretot, d'aquest antiamericanisme de manual que parteix del principi universal segons el qual els ianquis tenen sempre la culpa de tot. Pérez Esquivel arribava a insinuar que Bin Laden no havia estat el responsable de l'11-S (el tractava de "suposat autor ideològic") sinó que ho havien estat els mateixos EUA, per tal de justificar els seus malèvols afanys bèl·lics ("l'atemptat de l'11-S [...] va donar un motiu per activar la guerra contra l'Iraq i l'Afganistan, i ara contra Líbia"). Quan es tracta dels americans, la imaginació conspirativa d'alguns es dispara i comencen a veure complots de la CIA pertot arreu. Però convindria que tot un Nobel de la ppau no s'abandonés impúdicament a jugar a fer de guionista de films d'espies de sèrie B (i de Hollywood, per a més desgràcia).\nMentre xipollejava entre metàfores amb flors de lotus i monjos trapencs de Kentucky, Pérez Esquivel també deplorava que l'assassinat de Bin Laden fos "celebrat com si es tractés d'un esdeveniment esportiu". Home, això és lleig, però en el seu dia, a molts països islàmics va sortir la gent al carrer a celebrar l'esfondrament de les Torres Bessones -amb tots els seus milers de morts- i no recordo que Pérez Esquivel ni cap altre pacifista de saló sortís a condemnar aquesta actitud.\nA mi tampoc m'agraden les execucions i, posats a demanar, hauria preferit que Bin Laden hagués estat detingut i processat. Ara bé, tampoc no puc dir que em fes pena que el liquidessin, ni que em sorprengués. És el que passa a les guerres, i això és una guerra, ves què hi farem. Potser la contradicció no és que un Nobel de la pau ordeni un assassinat, sinó que se li concedeixi el Nobel de la pau a un president dels EUA en ple mandat i amb més d'un front de guerra obert, com és el cas d'Obama. Potser ell no havia d'haver acceptat el premi. Però devia pensar, per què no, si total ja li van donar a Kissinger? Pel que es veu, l'acadèmia sueca té certa tendència a concedir aquest guardó a dirigents americans bel·licosos. O si no, a predicadors i xarlatans de pa sucat amb oli.


Sensacions immillorables | BonDia Diari digital d'Andorra.\nDl., 20/08/2018 - 03:25\nNo és gaire habitual parlar d’estadístiques positives de la selecció d’Andorra, però en aquestes últimes temporades s’ha convertit en quelcom d’habitual. El combinat dirigit per Koldo Álvarez De Eulate arriba a l’estrena de la UEFA Nations League amb unes sensacions immillorables. La selecció, després d’haver empatat a 0, dissabte a la tarda, contra els Emirats Àrabs Units (EAU), encadena tres partits amistosos sense encaixar cap gol, ja que va guanyar a Liechtenstein, per 1 a 0, amb gol de Marc Rebés, i va empatar contra Cap Verd (0 a 0) i en l’últim contra els Emirats Àrabs Units, amb el mateix resultat. Tal com recorda la Federació Andorrana de Futbol (FAF), aquesta és la segona vegada que l’equip nacional encadena més de 270 minuts amb la porteria a zero, ja que fa poc més d’un any ja es va aconseguir amb les victòries contra San Marino i Hongria i l’empat contra les illes Fèroe. Els de Koldo Álvarez De Eulate deixen enrere els amistosos i el 6 de setembre s’enfrontaran en la primera jornada de la UEFA Nations League a un vell conegut, Letònia, a Riga. “D’aquí a dues setmanes o tres comença la Nations League i esperem continuar competint com ho estem fent fins ara. A lluitar i a quedar com més bé, millor en la classificació”, va assegurar el migcampista internacional i també de l’FC Andorra, Jordi Aláez, que va tornar a jugar un partit de la selecció després de vuit mesos de baixa per una greu lesió al genoll en un partit contra el Martinenc. El jove migcampista va sortir al minut 68 en l’amistós contra EAU en substitució de Ricard Fernández, Cucu.\nLa selecció, que ha pogut fer una bona preparació per a la UEFA Nations League, arriba al partit contra Letònia amb el dipòsit de la confiança ple. Els últims resultats no deixen espai a la negativitat i, a més, ha recuperat jugadors importants, com Jordi Aláez, i, properament, també Marc Pujol. “Portar tres partits sense encaixar cap gol és fruit de sumar coses ben fetes en la fase defensiva i no tenir errades i, si les tenim, que algun company les solucioni. Aquests amistosos serveixen per encarar la UEFA Nations League amb optimisme i sabent que des de la competitivitat podem ser l’equip que volem ser i plantar cara als rivals”, va reconèixer el seleccionador Koldo Álvarez De Eulate, que va parlar del partit del 6 de setembre a Riga contra Letònia. “L’afrontem amb la tranquil·litat que dona fer una bona fase de preparació. La llàstima del partit contra els Emirats Àrabs Units ha estat no tenir el premi de no haver pogut marcar cap gol, tot i que ens ho mereixíem”.\nContra els Emirats Àrabs Units el seleccionador va apostar per aquest onze inicial, amb José Antonio Gomes a la porteria; en defensa, Txus Rubio, Ilde Lima, Max Llovera i Moisés San Nicolás; al mig del camp, Marc Rebés, Marcio Vieira, Ludo Clemente i Cristian Martínez; i, a dalt, Ricard Fernández, Cucu, i Álex Martínez. També van jugar Marc García, Jordi Aláez, Sebas Gómez, Sergio Moreno i Emili García. “Ja podem començar a pensar en els partits de la UEFA Nations League. A Letònia ja la coneixem perquè, fa tres mesos, vam jugar contra ells i tenim clar que serà un partit molt dur al seu camp i ens tocarà treballar”, va dir el defensa central de l’Horta, Max Llovera, que també va parlar de la bona ratxa sense encaixar gols de la selecció. “No ens ho acabem de creure però seguirem treballant”. Un altre dels joves, Álex Martínez, té clar l’objectiu a partir d’ara. “Només hem de pensar en la Nations League. Hem agafat físic i fons i donarem la cara com sempre fem. Per a nosaltres tampoc existeixen els partits amistosos”, va concloure. Letònia ja espera i esperen continuar omplint el dipòsit de la confiança. S’han acabat les bales de fogueig.\nL’FC Andorra empata en el quart amistós de la pretemporada\nQuart partit amistós de pretemporada i empat a 0 de l’FC Andorra contra el Gimnàstic Manresa juvenil. L’equip dirigit per Richard Imbernón, amb només dos dels internacionals que van jugar contra els Emirats Àrabs Units, Marc Ferré i Emili García, va afrontar el partit amb moltes baixes de jugadors importants i amb jugadors a prova, com el lateral dret Rui Beja (ex de l’FC Lusitans i ex del Mondinense) i el jove format a l’FC Andorra, Miquel Torres. Les millors ocasions del partit van ser per als manresans, però el porter Xisco Pires va estar molt encertat. La millor ocasió andorrana va ser de Torres amb un cop de cap. A la segona part van jugar els internacionals que acabaven d’arribar d’Àustria: Ferré, que no va jugar cap minut contra l’EAU, i García, que només en va jugar un.


Pioners: Bonaventura Coma | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLa fonda Coma ja existia a finals del segle XIX, en mans de Bonaventura Coma Riba de Cal Ramonguem i de la seva esposa M. Antònia Pintat Moles, oriünda de Meritxell. En Bonaventura era, alhora, hostaler, pagès, guia i traginer i, també, bon negociant. Al 1923, a Voyage en Andorre, Georges Lung explica que Bonaventura és un bell espècimen andorrà, el qual conjuga harmoniosament alçada, amplada d’espatlles i regularitat de trets tot i la seixantena passada. L’esposa és una dona ben plantada, té un nas llarg i prim i uns ulls grossos, negres, greus i tristos. Es reuneixen al voltant de la llar de foc mentre es cou el guisat, el sopar és abundant i bo malgrat l’oli fort que perfuma la sopa.\nAnys més tard en Bonaventura fill, casat amb Maria Coma Areny, va fer-se càrrec de la fonda. D’aquesta unió nasqueren cinc noies: Rosita, Maria, Ventureta, Mercè i Carolina. En Bonaventura era una persona molt seriosa, però a les nits, per distreure els hostes o els que venien al cafè, organitzava jocs com el d’omplir d’aigua una galleda, posar-hi una poma que calia agafar amb la boca i quan s’aixecaven, es mullaven completament. La Maria era una dona molt bona i obsequiosa sobretot amb els contrabandistes que passaven la muntanya amb neu i arribaven rendits a la fonda. De seguida els preparava un bon plat de sopa i se n’ocupava.\nBonaventura havia conegut molta gent recorrent les fires de bestiar i havia fet bons amics. Al començament de la Guerra Civil Espanyola, unes famílies d’Organyà van enviar els seus fills cap a Ordino on s’hostatjaven a la fonda. En aquella època es controlava molt el moviment de persones i per tal que no els expulsessin del país, en Bonaventura deia que eren treballadors seus. Si bé només necessitava un o dos mossos, en tenia declarats una quinzena. Aquests hostes menjaven, dormien i no se’ls cobrava res a canvi d’ajudar a les feines del camp.\nAviat se’ls va fer petita la fonda i en Bonaventura va fer construir ben a prop, l’any 1932, un hotel de 48 habitacions amb tot el confort modern. Van portar poc temps l’Hotel Coma ja que la Maria va emmalaltir i van decidir arrendar-lo. Cap al 1945, la família el va tornar a dirigir durant set anys. En aquella època, una de les distraccions del jovent era anar a fer excursions els diumenges al matí, al pic de Casamanya o a un altre pic, i quan baixaven a la tarda anaven a ballar a l’hotel. El ball començava a les cinc o les sis de la tarda i acabava cap a les vuit o les nou del vespre.\nAl 1976, Josep Riba i Mercè Coma van assumir la direcció i van enderrocar l’hotel, que s’havia fet vell, i van construir un nou edifici on totes les habitacions donarien al davant, al jardí. El matrimoni Riba va portar-lo fins que el seu fill Josep Maria va agafar el relleu al 1985. Amb energia ha sabut ser el continuador d’aquesta família pionera en el sector hoteler.\nEvocació d'Isabelle Sandy


Albert Esteve: «Endarrerir l’edat del primer fill sobre un calendari ja endarrerit serà dolentíssim»\nEl dimecres 4 de novembre la Secció de Filosofia i Ciències Socials (SFCS) de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC) va celebrar la segona jornada del cicle Els efectes de la pandèmia. Perspectives multidisciplinàries. La sessió es va titular «Impacte de la COVID-19 en l’evolució a Catalunya: la perspectiva demogràfica» i fou a càrrec d’Albert Esteve Palos, director del Centre d’Estudis Demogràfics.\nEl ponent va advertir que «encara és massa d’hora per a quantificar l’impacte demogràfic que tindrà la COVID-19», ja que encara no es disposa de les dades necessàries.\nLa xerrada va començar amb una piulada del demògraf Timothy Riffe: «El fet més demogràfic de la història.» Segons Esteve, el virus i els demògrafs tenen una particularitat en comú: ambdós treballen amb poblacions completes. Malgrat que ara gaudeixin de només petites evidències, els experts creuen que aquesta crisi sanitària tindrà un impacte «molt significatiu». Per fer aquesta afirmació es basen en els tres fenòmens bàsics de la demografia: la mortalitat, la fecunditat i les migracions.\nL’element més fiable que tenen ara els demògrafs és la mortalitat, gràcies a les dades que proporciona la Conselleria de Salut. «No hi ha gaire diferència entre la mortalitat del 2016 i del 2019, però aquest 2020 hi ha hagut un augment molt nítid, d’entre dues i tres vegades superior al que hi hauria hagut.» És per això que els experts preveuen que perdrem un any d’esperança de vida: «Pensen que serà un efecte temporal i que ràpidament recuperarem l’augment dels anys d’esperança de vida als quals estàvem acostumats.»\nEn segon lloc, hi ha molta incertesa respecte al futur de la fecunditat. «La crisi social, l’atur o els confinaments poden dificultar encara més la decisió de tenir fills.» El nombre de fills per dona recomanable és de 2, i a Catalunya la xifra és d’1,3: «És un nombre molt baix i que segueix disminuint. De fet, és probable que sense la pandèmia el nombre ja hagués baixat.» Un factor que ajuda a entendre la baixa fecunditat és l’edat mitjana a la qual es té el primer fill, edat que a Espanya és una de les més altes del món: trenta-dos anys. Segons la hipòtesi d’Esteve, la COVID-19 empitjorarà tots els factors que provoquen que cada cop hi hagi menys mares, fet que pot ser devastador: «Endarrerir l’edat del primer fill sobre un calendari ja endarrerit serà dolentíssim.» El pronòstic del demògraf és que el 2021 el nombre de fills per dona baixarà fins a 1,2 o 1,1.\nL’última variable demogràfica a què pot afectar la pandèmia són les migracions. A l’Estat espanyol van caure en picat a partir del 2008 arran de la crisi, tot i que a partir del 2013 van tornar a augmentar amb la recuperació econòmica. Els experts preveuen que amb la COVID-19 passarà el mateix: «Es preveu una caiguda de les migracions durant dos o tres anys i que després tornin a pujar. Serà un efecte conjuntural, com la pèrdua d’esperança de vida.»\nAixí doncs, el ponent va concloure que la fecunditat pot ser el fenomen més afectat per la COVID-19 a Catalunya: «Amb el calendari endarrerit i els límits biològics que tenim, la fecunditat és el gran tema. Al final, la crisi no haurà destacat especialment per la mortalitat, però això ja ho veurem d’aquí a cinc anys.»\n* Especialistes nacionals i internacionals advoquen per fixar uns estàndards per a la resolució de conflictes territorials de sobirania a Europa\n* L’Institut d’Estudis Catalans i la Universitat de Barcelona creen la Càtedra Josep Carner\n* Àngels Ponsa: «El doctor Badia creia que som els catalans qui tenim la responsabilitat de salvar la nostra llengua»\n* Albert Esteve: «Endarrerir l’edat del primer fill sobre un calendari ja endarrerit serà dolentíssim»\n* L’IEC, referència de l’Earth BioGenome Project al sud d’Europa\n* L’IEC celebra la sessió de cloenda del tema de l’any: «L’edició genòmica»\n* Jaume Miranda: «No es pot afirmar que el canvi climàtic fos la causa del temporal Gloria, però sí que forma part de l’equació»\n* Jaume Terradas: «Mantenir la integritat dels ecosistemes beneficia la humanitat, els animals i la biodiversitat»\n* Joandomènec Ros: «L’espai transfronterer és un laboratori per a prendre decisions solidàries a cada banda de la frontera»\n* La Secció Filològica de l’IEC homenatja Giuseppe Tavani (1924-2019)\n* M. Teresa Cabré: «Casassas tenia la capacitat de pensar sempre en gran»\n* El Banc de Barcelona, 1874-1920. Decadència i fallida, obra guanyadora del XVI Premi Catalunya d’Economia 2019\n* Pere Puigdomènech, primer autor d’una nova col·lecció de divulgació científica, publicada per la revista Mètode\n* El llibre Ser persona, de Valentí Feixas, punt de partida d’un debat sobre educació organitzat per l’IEC\n* Josep Batlló recorda les contribucions d’Eduard Fontserè en la sismologia catalana amb motiu del seu 150è aniversari


SICÍLIA: EL SOL I LES OMBRES (II) « Toni Mestre\nPàgina d'inici » Arxius » SICÍLIA: EL SOL I LES OMBRES (II)\nSICÍLIA: EL SOL I LES OMBRES (II)\nPalerm és una gran ciutat. Com tantes altres ciutats italianes ha anat creixent lateralment, deixant darrere els barris antics medievals i barrocs pràcticament intactes, abandonats simplement a la pesantor dels anys i dels canvis socials. Esglésies, convents, palaus i monuments mostren sovint les empremtes de l’oblit o de la incúria. Els nous habitants de les velles mansions són menestrals, gent d’ofici, immigrants. No saben, ni poden, mantenir-les. Caldria una autèntica croada per tal de salvar aquests barris encara dempeus, però greument malalts, de la desaparició per enderrocament natural o a mans dels especuladors. Una especulació que s’ha menjat ja pràcticament tota l’antiga “Conca d’oro”, dita així pel color dels fruits dels seus tarongers.\nA pocs quilòmetres del centre de Palerm, a un extrem de la “Conca d’oro”, sobre un pujol, ben encimbellada, l’abadia de Monreale ens mostra, entre altres escenes de la Bíblia que decoren en mosaics d’or les parets de la seua església, el menú de la Cena de Jesucrist: l’anyell pasqual, sí, però també peix, una de les glòries gastronòmiques de Sicília; i de postres, taronges. El claustre extraordinari d’aquesta abadia, panteó de reis normands i d’emperadors de la casa de Suabia, és possiblement el claustre del Cel imaginat per un mediterrani. Les vistes des de Monreale sobre la comarca, com les del santuari de Monte-pellegrino sobre la capital de Sicília són inoblidables. Podeu repetir l’experiència colossal dels mosaics bizantins recobrint l’arquitectura gòtica sota un enteixinat del més pur estil àrab, entreu a la Capella Palatina, també del segle XII, però més íntima, més humana, més refinada encara. Edificada pel rei Roger, és el joiell normand de Palerm.\nPerò si voleu fer el “giro” de l’illa no podeu aturar-vos només a la capital. És millor fer-lo en sentit contrari a les sagetes del rellotge. Deixeu de banda Modello, la platja de Palerm, i per autopista arribareu en poc menys d’una hora a Segesta, amb el seu temple grec intacte enmig d’una natura que cobreix clement i verdejant les restes de l’antiga ciutat. Ara estan desenterrant el teatre des de les grades del qual la vista s’allarga fins la mar i el golf que presideix Castellamare. L’autopista us duu ràpidament a Tràpani, ciutat des de la qual podreu fer un viatge molt agradable a les Illes Egades, visibles des de la costa, on us espera un món encara més “illenc” que el de l’illa gran. I Érice, a pic sobre Tràpani, a més de set-cents metres d’altura, és un mirador sobre la costa, les illes i l’interior. Pugeu a la posta del sol (no oblideu que ens trobem sobre la costa occidental i el ponent cau sobre la mar). Us trobareu per damunt dels núvols. El poblet és una meravella. Allà dalt fa frescor i l’ambient i el decorat recorden poblets francesos de la Bretanya. Tot està net, endreçat, polit. Les senyalitzacions són abundants i correctes i ha papereres per tot arreu. Hi ha també molt de comerç especialitzat, bons restaurants i un teatret deliciós que fa espectacles tot l’estiu. El cap “di San Vito”, que recorda el nostre penyal d’Ifach tanca la vista des del nord. Nit. A l’endemà les salines de Tràpani us acompanyen una estona en el vostre viatge cap al sud, cap a Marsala, l’antic “Port de Déu” dels àrabs, sobre el cap Lilibeu, bressol d’uns vins que, com en els casos de Porto, Madeira i Xerès, són fruit del sol meridional i l’enginy britànic. La ciutat té un centre bonic i un mercat ple de colors i dels crits dels venedors, homes la majoria. Ací s’acaba l’autopista, però per bones carreteres generals, tot passant per Mazzara del Vallo, arribem a Salinunte a mitjan matí i ens aturem a visitar una de les estrelles del viatge: les ruïnes de Selinunte. Amb els seus temples, acròpolis i platges verges d’aigües transparents, amb els seus restaurants arran de mar, sota les pedres nobilíssimes d’època grega i romana és un lloc ideal per a fer un bany i menjar-nos, per exemple, un bon plat “d’espaghetti alle vongole”. Sempre entre la mar i la muntanya arribem a Sciacca, penjada sobre el seu port, tota d’escales i terrasses, plena de tendes de ceràmica. Sopar en una pizzeria-terrassa, plena de plantes, a setanta metres sobre la mar i amb la lluna plena de front no necessita comentari. A pocs quilòmetres cap a l’est de Sciacca hi ha un hotel-club, amb platja “attrezzata” molt recomanable.\nA l’endemà, seguint el nostre viatge, ja cap a orient, podem fer un bany en la platja d’arenes blanques de l’antiga Eraclea Minou, una cosa com el Saler abans del franquisme, i seguir fins Agrigento, on visitarem la Vall dels Temples, amb el conjunt de temples grecs més impressionant del món entre els que destaca el de la Concòrdia, quasi intacte. Des de les ruïnes, perfectament conservades, contemplarem els estralls que una especulació ferotge pot fer en una ciutat que degué ser bellíssima. Ara, com diria Josep Piera, és només “un cadàver barroc” amb cucs de cases barates i altes per tot arreu. Us sona? Al País Valencià sabem molt bé quin origen té aquest mal. Ací abandonem la costa per endinsar-nos en la Sicília interior, les terres de blat que donaren a l’illa el nom de graner de Roma i temps a venir també de València. Enna, a gairebé mil metres d’altura és el nostre destí. Aquesta ciutat, mig Conca, mig Morella, és el punt de guaita de tota la Sicília central, el món cereal per excel·lència. No debades, fins els segles alt-medievals els seus camperols adoraven Ceres, la Deméter grega, i encara es conserva la roca, “la roca de la Dea”, on s’alçava la seua estàtua gegantina, al costat mateix del castell català.\nParlant de Deméter, la germana de Zeus, dea de l’agricultura i de la Terra, cal dir que a pocs quilòmetres d’Enna trobareu el llac a la vora del qual collia narcisos Prosèrpina, la seua filla, quan d’una cova encara existent va eixir Plutó, déu de l’Infern i la va raptar per tal de fer-la la seua muller. Avui, una pista de curses de bòlids, voreja el llac on, naturalment, ja no creixen els narcisos.\nEtiquetes: ciutats, Itàlia, Josep Piera, Mediterrànea, Palerm, Proserpina, Sicília, Turisme, Viatges\nBy Toni Mestre in Arxius on Agost 1, 2015 .\n← SICÍLIA: EL SOL I LES OMBRES. (I)\tSICÍLIA: EL SOL I LES OMBRES (III) →


Cop d'Estat constitucional: el CGPJ porta més de mil dies caducat - CATDAVANT - Societat\n4 de setembre de 2021 | Societat | 0 comments\nEl Consejo General del Poder Judicial (CGPJ) ha excedit els 1.000 dies caducat i en funcions, fet que no li ha impedit acordar un total de 1.025 nomenaments –una mitjana d’un per dia– per cobrir les places de magistrats suplents i jutges substituts de l’any judicial 2021-22 als jutjats, les audiències provincials, els TSJ i l’Audiencia Nacional.\nJoaquín Urías, exmembre del TC i professor, ha alertat que la Constitució obligava a renovar l’òrgan de govern del poder judicial espanyol. “És terrible que una majoria de jutges no en demani la renovació i que no es compleixi la Constitució, no sigui que treguin els seus. Fan un mal immens a l’estat de dret”. Cal recordar que el proper dilluns dia 6 s’obre el nou any judicial. L’associació Jutgesses i Jutges per la Democràcia ho qualifiquen de “segrest”.\nD’altra banda, un report del Diario.es revela que el 1995 la sala penal del Suprem –presidit per la mateixa persona que presideix el CGPJ–, la que s’ocupa dels casos de corrupció, estava formada per 13 jutges: 7 de progressistes i 6 de conservadors. El 2020 l’equilibri s’havia trencat de manera desvergonyida, fins al punt que n’hi havia 11 de conservadors i solament 2 de progressistes. De fet, l’article assenyala que els 25 anys de bloquejos del CGPJ per part del PP han permès a la dreta decidir la majoria de nomenaments de jutges del Suprem i, per tant, tenir la paella pel mànec en aquest àmbit.\nMentre Casado es nega en rodó a renovar l’òrgan, un dels recents nomenaments és el de Jorge Alberto Rodríguez, actual vicesecretari d’Estudis i Programes del PP de Canàries, que serà magistrat suplent de la sala social del Tribunal Superior de Justícia de la seva terra i que va ser absolt per un delicte de tràfic d’influències.\nLlegeix articles amb temes relacionats: Audiència Nacional, Casado, CGPJ, Joaquín Urías, Jorge Alberto Rodríguez, PP, Suprem\nLa detenció de Puigdemont era previsible atès que la gendarmeria francesa ja va anar a cercar Puigdemont a Prada, el 16 d’agost, sense succés\nEls dos únics acusats pel projecte Castor, absolts


Itching like grass: Als fariseus\nPublicat per Dessmond a 10:02 p. m.\nEn Puig apunta, benvolgut Dessmó, la setmana que ve vindrà en PP Blanco a disparar i la següent en Chaves a rematar.\nA l' al.lòcton li queden pocs TN.\nBé, ja saps com són darrerament els TN per aquí. Ja no són el que eren!\npopota el fariseu ha dit...\nTenim molt presents les hemeroteques. Les de dues setmanes abans del pacte de la Moncloa -on el problema no és cap foto, sinó el fet de que algú gosi vendre els interessos dels catalans per trincar la generalitat de la mà del psoe-gal-, les dels mesos següents a tal pacte i, com no, les de trenta anys de continuitat de la legalitat emanada del 18 de Juliol del 36. Vull dir que sí, que tens molta raó quan critiques el sobiranisme de costellada, però reduïr el que en el cercle de la gent amb que em moc coneixem com a sobiranisme prostàtic a una simple foto és quelcom que es pot pretendre amb auditoris d'edats mentals inferiors a cinc anys, però no gaire més. I comparar la formació d'un govern per quatre anys amb un text que condemna una generació de catalans és per fer-s'ho mirar.\nD'altra banda, i això és un comentari merament estètic, com a persona sensible que sóc em deixa un pèl aixafat que a aquestes alçades del partit segueixin arrossegant-se les collonades nacional-catòliques en general i les que afecten als fariseus- persones entranyables i inventores de versions 1.0 d'eines encomiables com el tancament de caixes o la separació entre l'estat i els clergues- en particular. Sobretot, quan venen de pressumptes defensors d'un sionisme el coneixement del qual té un nivell inversament proporcional al hooliganisme a l'hora de defensar les molt criminals pràctiques que tristament estan duent a terme els governants del poble israelí. I és que no és cap casualitat que un 90% de l'escòria anti-semita que pulula per sota dels Pirineus tingui uns origens ben catòlics i ben integristes, doncs el món no es va inventar ahir.\nApartat de consignes: Visquin els fariseus i els catalans!\nSignat: Popota, a Proud Friend of Moses Hess.\nVols dir que en el cercle que tu et mous ja no recordeu primer el Sí, després el Sí crític i finalment el No a l'Estatut?. I que es va fer servir l'assamblearisme per no haver de donar la cara per cada nova indignitat recollida en cada viatge a Madrid. (Ep, indignitat a quatre bandes, això sí).\nEl cercle en el qual et mous, a en Mas li hauriau de fer un monument. No per vendre res. Sinó per fer el passarell dels grossos. La Generalitat -i Catalunya sencera- feia dies que ja era venuda de saldo. Si en Mas hagues donat el protagonisme a qui li pertocava, avui aquest cercle que cites no sé quines històries de frenopàtic estaria explicant. I potser avui, també, en Mas seria ja president.\nA mi el que va pactar en Mas no m'escandalitza falsament. Pactar l'estabilitat a Madrid i a Catalunya, sempre que el resultat democràtic ho permeti, no m'escandalitza en absolut. El que m'escandalitza és anar-ho explicant vist el resultat aconseguit amb aquest gran pacte.\nEl que potser trobo més bèstia com inexplicable és que CiU hagi donat cap recolçament al PSOE, d'aleshores ençà. Això si que ho trobo censurable i indigne.\nPer cert, aquest PSOE-Gal que cites, només ho és quan pacta amb CiU. Quan se li regala la clau sembla ser que és catalanista i d'esquerres i així els del teu cercle ja podeu anar ben tranquils, no?.\nEscolta, mediteu bé això de fer un monument a en Mas. Potser no tindreu l'oportunitat si trigueu gaire a veure-ho clar.\nHo deixo aquí. I no et dic el perquè, no fos cas que t'excitessis bastant més que el de costum. Espero com a bon coneixedor dels costums baleàrics, avui puguis endrapar una bona panada i algun rubiol. Jo aquestes collonades nacional-catòliques si que no les deixo mai de banda. Amb el teu permís, doncs.\nMes enlla d'establir de qui es la culpa de que, i si la foto A o B es pot admetre com a prova irrefutable... El que em preocupa es que es impossible discutir politica i el PSC i (especialment) ERC sense que la conversa es torni en un seguit d'acusacions a un partit que ja fa uns anys que no esta al poder tot i guanyar totes les eleccions.\nA popota el fariseu de frases de vint sintagmes, la veritat, m'agradaria que fossis una mica mes clar, especialment amb el PSOE-gal aquest. El PSC, on para en teu mapa? Aprop d'en Chavez, no? Vull dir que no fa falta pas fotos, per aixo.\nMira-t'ho com vulguis però fins fa dos dies el mateix Mas, negava la evidència. I ara per afegir llenya al foc, ens surt el sr. Guardans...Molta feina a fer...\nEn Popota és un personatge complex. Després d'una llarga estada pel País Basc, va tornar a Catalunya i va trobar en Maragall molt enrotllat. Per això no ha d'estranyar que lideri el Maketo Power. No se pas que li donarien per Euskadi. Però si no existís l'hauriem d'inventar.\nJo es clar que m'ho miro com vull. Suposo que com tu, vaja.\nEn Mas, en tot el procès és l'anècdota. Per més que t'enlluernin les fotos o les declaracions d'en Felip Puig. O la "transversalitat" d'en Guardans.\nDeunidó amb l'anècdota,de tota manera agraeixo el to. Però agrairia que tant l'anècdota com la transversalitat s'apliqués tant a uns com als altres, potser seria una manera de començar a crear ponts, i no a destruir el poc que deu quedar.\nDiga'm on és que he de signar, per a la creació dels ponts?. Ep, amb qui és que vols refer ponts, tu?.\nPel que fa al to: aquí es respecta tothom, pensi el que pensi. Deu ser el respecte una de les poques coses que encara tenim senceres.\nqueda clar que si el nostre objectiu comú és la independència, els ponts s'han de construir entre independentistes.\nSegui´re llegint el teu bloc, és interessant.\nOk, ok. Queda ben entés i d'acord en construïr aquesta mena de ponts.\nSerà un honor tenir-te de lector. Gràcies a la bestreta, doncs.\nCiU no ha guanyat totes les eleccions i per això està a l'oposició. En les dues últimes eleccions, els partits que abans de votar havien dit que investirien Mas -CiU- han tret menys vots i menys escons que els que s'havien compromès a investir el candidat del PSC -socialistes i IC-.\nDe l'altra cosa que dius, no sé amb qui t'has trobat, però jo no tinc problemes per llistar-te deu coses que el govern ha fet malament i que no són atribuibles a CiU:\n1- Desallotjar amb policies la universitat.\n2- No plantar-se davant el gobierno amigo pel finançament.\n3- Reformar l'educació donant prevalència a tota la camama dels concerts i en contra de la igualtat d'oportunitats.\n4- Aplicació impresentable de la declaració de Bolonya.\n5- L'oposició a l'energia nuclear.\n6- Compromís d'abolir impostos com el de successions.\n7- Permetre que personatges com la Rahola o la Bonàs corrin el temps que corren pels mitjans públics.\n8- Haver fet un projecte d'oficina anti-frau més inútil que tirar sal al mar.\n9- Haver eludit en tot moment la confrontació democràtica amb el Gobierno amigo.\n10- I per mí la més important de totes, el tripartit 2.0 és el que es va carregar el tripartit 1.0, que a diferència de l'actual sí tenia ambició.\nSalut, i perdona la longitut de les frases, en el futur intentaré adoptar un tò més smsero amb slogans mongers que permetin simplificar la realitat.\n"Vols dir que en el cercle que tu et mous ja no recordeu primer el Sí, després el Sí crític i finalment el No a l'Estatut?"\nJa que has tingut l'amabilitat de citar les hemeroteques, t'agrairia que portessis els pronunciaments al respecte dels republicans, perquè pel que jo recordo la cosa ballava entre el nul crític i la opció correcta, que com no parem de veure cada dia i a desgrat de la monumental campanya d'intoxicació perpetrada pels partidaris del nyap era el "no" que finalment van adoptar les bases republicanes.\n"Escolta, mediteu bé això de fer un monument a en Mas. Potser no tindreu l'oportunitat si trigueu gaire a veure-ho clar."\nNo veig per què li hauria de fer cap monument quan no ha fet res per merèixer-ho. A Can CiU hi tinc més amics i parentela que en cap altra banda, i preferiria que fes les coses bé, d'igual manera que trobo que seria trampós, demagògic i poc presentable que jo digués que la claca aquesta convergent us heu de dedicar a fer homenatges a l'actual direcció d'ERC com si destigéssiu la desaparició dels republicans.\n"Espero com a bon coneixedor dels costums baleàrics, avui puguis endrapar una bona panada i algun rubiol. Jo aquestes collonades nacional-catòliques si que no les deixo mai de banda. Amb el teu permís, doncs."\nNo em malinterpretis, respecto molt que els monòtono-teistes un passejeu amb un palmó a la mà o li canteu la macarena a la meca o us feu d'una penya del Betis. Al que em referia és que una bona manera de recolzar el sionisme és obviar el sionisme de calçotada -és una expressió per fer-me entenedor- consistent a aplaudir com si fos un partit de futbol el llençament de bombes sobre població civil, i anar amb compte amb anar arrossegant tots els greatest hits de l'anti-semitisme nacional-catòlic contra el poble jueu i els sionistes, començant per les lectures indocumentades sobre els encomiables fariseus.\n"Si en Mas hagues donat el protagonisme a qui li pertocava, avui aquest cercle que cites no sé quines històries de frenopàtic estaria explicant. I potser avui, també, en Mas seria ja president."\nLes paraules clau són si, seria, no sé i estaria. Jo prefereixo parlar dels fets, que són ben tossuts.\n"Quan se li regala la clau sembla ser que és catalanista i d'esquerres i així els del teu cercle ja podeu anar ben tranquils, no?."\nEn el meu cercle el PSC és més catalanista que d'esquerres i, això sí, és exactament igual de sobiranista que el PPC. D'altra banda, aprofito per fer-te saber que, contràriament al que dones per entès i que no és més que un apriorisme sense base, ja en el seu moment vaig passar olímpicament de mullar-me a favor del tripartit 2.0. Ara d'això a trencar-ho tot abans de tenir la sentència del TC i el finançament hi va un pas.\nNo sóc pas monoteista. Sempre he estat un home de poca fe. La meva devoció sempre ha anat dirigida a objectius ben materials, com ara les panades o els robiols.


Laura Orgué i els germans Teixidó, a la Marató de les valls de Ca\nLaura Orgué i els germans Teixidó, a la Marató de les valls de Canillo\nEsports » Muntanya 30 d'agost, 2018\nAquest cap de setmana es disputa la Marató de les valls de Canillo. En aquesta cinquena edició la cursa tindrà un cartell de luxe amb atletes de renom, com els germans Teixidó i Laura Orgué. A hores d'ara hi ha 178 inscrits i amb tota seguretat es superaran els 182 de l'any passat.\nHem volgut viure de primera mà el marcatge de la Marató de les valls de Canillo. El recorregut de la cursa llarga és de 43 quilòmetres i 3.000 metres de desnivell positiu. Els joves integrants del Soldeu Esquí Club aprofiten el marcatge per reconèixer el terreny.\nEnguany els germans Casal seran baixa, però per contra hi participaran noms tan importants com Laura Orgué, els germans Teixidó, Guillem Campeny o Lluís Sanvicente.\nAquesta serà la penúltima prova puntuable per al Campionat d'Andorra. A banda de la marató hi ha tres recorreguts més, la mitja marató, un de deu quilòmetres i un darrer de cinc. Aquest matí hi havia 175 corredors. Les inscripcions es tancaran avui a les vuit de la tarda.\nImatge: Ruben Calvo, Pere Besolí


Historia dels ascensors. ABAQ - Ascensors i Rehabilitació Valencia\ninici edificis sense ascensor procés instal·lació atenció al client situació parts d'un ascensor recomanacions història normativa\nHistòria de l'ascensor\nL’ascensor, s’utilitza per a traslladar persones o coses des de d’una planta a una altra, per mitjans elèctrics o hidràulics.\nEls ascensors, estan compostos per una cabina sustentada per cables a una armadura, que es desplaça dins d’un buit amb guies verticals d’acer, amb mecanismes de pujada i baixada i amb una font d’energia. Anys arrere, els ascensors funcionaven amb cordes o cadenes, on una o diverses persones efectuaven força sobre les cadenes per a pujar o baixar. Durant el segle XIX la gran part dels elevadors eren accionats per una màquina de vapor.\nElisha Otis en 1853, va inventar els primers frens, un ascensor equipat amb un dispositiu per a parar la caiguda de la cabina si la corda d'hissat es trencava. En l’actualitat, es continua usant aquestos dispositius de seguretat però amb mes modernitat.\nEn la dècada de 1870 es va instal·lar als Estats Units, en un comerç de Nova York el primer ascensor o elevador de passatgers.\nEn 1880 l'inventor alemany Werner Von Siemens va introduir el motor elèctric en la construcció d'elevadors. En el seu invent, la cabina, que sostenia el motor davall, pujava pel buit per mitjà d'engranatges de pinyons giratoris que accionaven els suports en els costats del buit.\nAl voltant de l'any 1949, es va eliminar el treball de l'ascensorista de comptar les persones que estan en l'ascensor per un comandament automàtic integral que controla els sistemes de seguretat.\nL'edifici Sears-Roebuck a Chicago, de 110 pisos, té 109 ascensors amb velocitats de fins a 549 m/min.\nArquitectura Base Aplicada amb Qualitat. Joan XXIII, 24. Alaquàs. València. 902 027 316. info@abaq.es


Com recollir la mostra d’orina 24 hores amb àcid? | CAP Passeig de Sant Joan\n← Et contesto després, espera, vaig a creuar!\nEl joc com a prevenció en l’abús sexual en nens →\nCom recollir la mostra d’orina 24 hores amb àcid?\nPublicat el 12 Mai 2016 per capsantjoanics\nAquesta entrada s'ha publicat en Infermeria, Medicina de família i etiquetada amb àcid indolacètic, instruccions de recollida, orina acidificada i protegida de la llum, oxalat, Recollida mostres, Recollida orina 24h, recollida orina acidificada. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


La Taula de desnonaments apel·la al treball conjunt per posar fre al problema de l'habitatge - Ajuntament de Rubí\nLa Taula de desnonaments apel·la al treball conjunt per posar fre al problema de l'habitatge\nLa Taula de desnonaments apel·la al treball conjunt per posar fre al problema de l'habitatge El Servei d’Intermediació d’Afectats per la Hipoteca rep 497 nous sol·licitants en dos anys https://www.rubi.cat/ca/ajuntament/comunicacio/sala-de-premsa/notes/la-taula-de-desnonaments-apel-la-al-treball https://www.rubi.cat/@@site-logo/ajuntament-de-rubi.svg\nEl Servei d’Intermediació d’Afectats per la Hipoteca rep 497 nous sol·licitants en dos anys\nLa Taula especial de desnonaments s’ha reunit per fer seguiment de les accions que està duent a terme el Servei d’Intermediació d’Afectats per les Hipoteques (SIAH), que es va posar en marxa al març del 2012, i posar en comú la darrera hora sobre la problemàtica de la vivenda. Com és habitual, a banda dels responsables polítics i tècnics de les àrees d’Habitatge i Serveis Socials, la trobada ha comptat amb la participació de part dels grups municipals i de diverses entitats socials, entre elles les dues Plataformes d’Afectats per la Hipoteca (PAH) de Rubí.\nDurant la sessió, els representants municipals han explicat que s’està treballant a nivell tècnic de manera constant per fer realitat les sancions als bancs amb habitatges buits. Tal com ha subratllat el regidor de Planificació Urbana i Habitatge, Manuel Velasco, sempre amb la voluntat “que les passes que fem cap endavant no hagin de ser després cap enrere”.\nSegons s’ha informat aquest dijous als membres de la taula, el consistori ja ha iniciat un cens d’habitatges buits que ara caldrà cotejar amb les darreres dades del padró per tal de comprovar quins d’aquests pisos han estat desocupats durant un període mínim de dos anys. Amb l’objectiu d’afrontar amb garanties aquest procés, l’Ajuntament va formular una consulta a l’Agència de Protecció de Dades. El recent dictamen d’aquest organisme deixa oberta la porta al consistori per fer servir les dades del padró i del cadastre per elaborar el cens, alhora que deixa clar que les companyies de subministraments no es poden negar a facilitar la informació que els demani el consistori amb aquesta mateixa finalitat. A la reunió d’aquest dijous també s’ha recordat que l’alcaldessa, Carme García, va enviar una carta a prop d’una vintena d’entitats financeres per instar-les a posar a lloguer els seus pisos buits i anunciar-los la seva intenció de sancionar els bancs que no ho fessin.\nTreball conjunt i comunicació contínua\nL’última sessió de la Taula especial de desnonaments ha evidenciat que l’administració local i la ciutadania comparteixen preocupacions en aquesta matèria. És per això que uns i altres s’han emplaçat a treballar conjuntament per aconseguir mitigar el problema de l’habitatge. En aquest sentit, i davant la inquietud expressada per la PAH en relació a la nova llei que autoritza els desnonaments oberts, és a dir, sense data fixa, Velasco ha adoptat el compromís de reclamar als jutjats informació puntual sobre tots els processos d’execució hipotecària que tinguin lloc a la ciutat. I és que, fins al moment, els magistrats de Rubí només estan obligats, en virtut d’un protocol aprovat al novembre, a comunicar aquells casos d’especial vulnerabilitat.\nLes entitats socials presents a la reunió d’aquest dijous han agraït la tasca que està fent l’Ajuntament per ajudar els rubinencs i rubinenques amb problemes relacionats amb l’habitatge i l’han instat a seguir avançant en aquest sentit. Alguns dels temes que més preocupen aquests col·lectius són el risc d’ocupació dels habitatges de protecció oficial que romanen buits i el problema creixent de la pobresa energètica. Davant d’això, els responsables municipals han informat que ja s’ha parlat amb l’IMPSÒL, l’entitat pública depenent de l’Àrea Metropolitana de Barcelona que manté pisos desocupats a Rubí, per tal que posi aquests habitatges a lloguer, atès que no aconsegueix vendre’ls. Pel que fa a la pobresa energètica, la taula ha destacat la bona feina que s’està fent a través del projecte municipal Energia per a tothom, inclòs a la iniciativa global de foment de l’eficiència energètica Rubí Brilla.\nL’Ajuntament ha convidat les entitats presents a la reunió a adreçar-se a l’administració local sempre que ho necessitin, sense haver d’esperar a les trobades periòdiques de la taula. En aquesta mateixa línia, el consistori ha manifestat la seva voluntat de facilitar al màxim tota aquella informació referent a les bonificacions de les plusvàlues o l’Impost de Béns Immobles (IBI), així com a revisar les seves bases de cara al 2015, tal com ja s’ha començat a fer, per tal que aquests ajuts beneficiïn el màxim de ciutadania.\nPel que fa a les entitats financeres, Catalunya Caixa segueix sent la que aporta més usuaris al servei, amb un total de 120 a data febrer de 2014. La segueixen BBVA i BBVA-UNNIM, amb 101 en total, i Banc Sabadell, que ha provocat l’obertura de 44 expedients.\nDels casos atesos pel SIAH, no s’ha arribat a obrir expedient en 102 ocasions per diferents motius, com ara que l’usuari no s’ajustava al perfil o que no va presentar-se a la cita concertada. En 127 casos, només es va requerir un assessorament general, un fet que demostra que, cada cop més, els ciutadans acudeixen al servei en una fase inicial del problema.\nEn aquests moments, el servei funciona al dia i només tres demandants estan pendents de la primera entrevista. 143 expedients estan a l’espera d’una resposta de l’entitat, 48 estan pendents de resposta de l’usuari, en 25 casos no s’ha assolit cap acord amb l’entitat bancària, en quatre ocasions no hi ha hagut entesa amb l’usuari i 193 expedients ja han estat arxivats.\nUna altra de les dades que s’ha donat a conèixer a la reunió d’aquest dijous és que l’àrea de Serveis Socials va destinar l’any passat 550.000 euros a ajudes econòmiques a famílies.


Racó de l’artista: Ángel Fernández\nDesembre 10, 2015 inscastellbisbal\nLa mirada a la lluna\nLa mirada a la lluna és una de les meves últimes creacions. Està basada en l’autosuperació i en la lluita pels somnis .\nL’arbre del mig es troba al cim de la muntanya, però encara que aquest es troba en solitari és el més proper a la lluna i es converteix en protagonista ja que deixa de ser part del bosc i es converteix en un element únic.\nLa cara oculta de la mirada\nLa cara oculta de la mirada és l’entorn de “La mirada a la lluna ” des d’un altre punt d’enfocament , que està situat a l’altra banda de la muntanya.\nA mesura que l’entorn s’allunya de la serralada va canviant de forma realista a un punt completament abstracte, on els monticles de terra es transformen en estovalles o trossos de tela cosits .\nA diferència de La mirada a la lluna, es mostra el paisatge de dia i com, al fons, comencen els boscos d’avets . La lluna, en canvi, segueix present encara que sigui de dia , ja que en realitat no està tan lluny com sembla.\nPodeu trobar tots els meus dibuixos a : http://xiro.dibujando.net/\nÁngel Fernández, 4t A\nPrevious Paraules encadenades\nNext Top Music: Wonder de Naughty Boy, interpretada per Emeli Sandé\nMercedes Nuñez Moreno ha dit:\nDesembre 10, 2015 a les 9:40 pm\nAbsolutament genial !!


Valors i videojocs – Associació de Consumidors de Mitjans Audiovisuals de Catalunya\nMenors, Projectes, Videojocs\nData: 7 Juliol, 2017Autor: Fundación Aprender a Mirar 0 Comentaris\nLa segona problemàtica es desprèn del contingut que trobem en ells. Si volem educar en una sèrie de valors de convivència i respecte, hem de tenir cura de a què estan jugant els més joves. Però, quins són aquests valors dels quals parlem? Són les aportacions per a la vida que trobem en els videojocs, tant en nivells pedagògics com de convivència.\n– Tolerància i respecte\nConèixer i acceptar els altres, amb les seves semblances i diferències respecte a nosaltres. Molts dels jocs per a majors d’edat no tenen en compte aquestes qüestions. GTA V, Sant ‘s Row, Màfia III reflecteixen precisament el contrari. Un bon exemple de com tractar el respecte als altres és el nou Zelda: a breath of the Wild, disponible a Switch i Wii U. En l’univers de Hyrule, el jove Link reapareix després de cent anys de letargia. Amb l’objectiu de reconstruir un regne devastat, coneixerem diferents races i cooperarem amb elles. Un altre exemple per als més adults seria el llorejat Life is strange, una aventura gràfica apareguda en PS4, Xbox One i PC, en la qual es tracta l’acceptació social, les pors a ser diferent i els tabús entre adolescents.\nUn dels temes més recurrents en els sandbox (o videojocs en món obert). Fa referència a la capacitat per a dir què fer i com fer-ho en tot moment. Podem actuar bé o malament, segons considerem oportú. Aquesta llibertat mal usada arriba a cotes insospitades en títols com el citat GTA, on passarem més hores delinquint per la ciutat que duent a terme missions de la història (entremig tenim temps lliure per robar, provocar aldarulls a la ciutat, contractar serveis de prostitució, envestir qualsevol home o dona que es creui pel nostre camí, etc.).\nEl joc en línia pot defensar valors i contravalors a parts iguals. Malgrat que pot comportar certs riscos si no sabem amb qui juguem, així com cert aïllament o fins i tot rebuig (això pot passar en títols en els quals hem de formar part d’un grup o clan), la veritat és que pot servir per ajudar, compartir i solidaritzar-nos amb amics i usuaris. Títols com Mario Maker i Little Big Planet ens deixen compartir les nostres creacions perquè les gaudeixin altres jugadors.\nÉs ben sabut que l’autocontrol, l’autogestió i la responsabilitat són tres aspectes que hem de treballar des de molt joves perquè els nens adquireixin autonomia en el treball, en l’estudi i en les tasques diàries. Alguns jocs –com els citats Minecraft, Lego Worlds, etc.– afavoreixen això en haver de gestionar els recursos de què disposem. És el cas també d’èxits com Clash Royale, Clash of Clans o qualsevol altre títol d’estratègia com Civilization. La gestió de recursos i la necessitat de controlar de què disposem en tot moment és essencial. En aquest sentit, molts videojocs amb fort component social en els que hem de cuidar mascotes, de la família, etc., funcionen en la mateixa línia.\nTenir cura del benestar dels altres sense esperar res a canvi, però amb una reciprocitat necessària. Precisament, és un dels aspectes més descuidats en el món dels videojocs. No obstant això, l’amistat es tracta especialment en el gènere de les plataformes, RPGs (jocs de rol on millorem els atributs del nostre personatge) i les aventures gràfiques. Incloem en aquest apartat jocs infantils com Súper Mario, Tearaway, Dragon Quest: el periple del rei maleït i altres de tall més adult.\nDefensa del menorEducacióQualitat audiovisual\nAnterior Entrada anterior: Jornada Adolescents digitals\nSegüent Entrada següent: Revista digital Contraste


El Centre de Dansa Artemis porta el Trencanous de Txaikovski al Teatre Tarragona — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Cultura › Notícies › Notícies 2018 › El Centre de Dansa Artemis porta el Trencanous de Txaikovski al Teatre Tarragona\nEl Centre de Dansa Artemis porta el Trencanous de Txaikovski al Teatre Tarragona\nAmb la col·laboració de l’Aula de Cant del Conservatori de Música de la Diputació de Tarragona\nEl Teatre Tarragona acollirà el dia 16 de desembre, a les 18 h, l’espectacle de dansa de l’escola Artemis Dansa. La poesia del Trencanous de Txaikovski transporta a un món oníric que traspassa fronteres generacionals.\nEl Centre de Dansa Artemis compta amb un gran reconeixement en la formació de ballarins i ballarines a la ciutat. Els alumnes del grau professional, sota la direcció d’Artemis Plaja, ofereixen un espectacle creatiu, amb molta força i un elevat nivell de dificultat, que combina la dansa clàssica, la contemporània i l’espanyola. Destaquen els ballarins principals Orión Picó Plaja i Rady Miniakhmetov, aquest últim també coreògraf d’aquesta proposta escènica juntament amb Artemis Plaja, Ana Sempere i Àfrica Aguilar.\nDes de la seva estrena, al 1892, el Trencanous s’ha convertit en una de les peces de ballet més representades per al públic de totes les edats. La nit de Nadal, la Clara somia amb un trencanous de joguina que cobra vida i esdevé el seu príncep. Tots dos es fonen en una dansa dolça i eterna. El preu de l’entrada és de 19€.\nLes entrades es poden adquirir a través del web teatres.tarragona.cat o a les taquilles del Teatre Tarragona. L’horari és dimecres d’11 a 13 h, i dijous i divendres d’11 a 13 h i de 17 a 19 h. Pel que fa als descomptes, cal recordar que a partir d’aquesta temporada s’han posat en marxa el descompte jove, que suposa una reducció del 50% del preu de l’entrada per a menors de 25 anys, i el last minute teatre, que permet comprar entrades a 10 € a les taquilles durant els 30 minuts abans de comprar l’espectacle. La resta de descomptes i abonaments poden consultar-se a través d’aquest enllaç.


ver más sobre "L'Informatiu 2 - 22/04/2021" ver menos sobre "L'Informatiu 2 - 22/04/2021"\nProgramas completos (7952)\nLos últimos 15.744 programas de L'Informatiu\nNuevo Torna el Temps de Flors de Girona amb un format "a cel obert" Fragmento 2:27 8% hoy\nTorna el Temps de Flors de Girona amb un format "a cel obert" hoy L'any passat la mostra temps de flors es va suspendre però aquest any torna amb ganes. Ho fa amb un format "a cel obert". D'aquesta manera es vol esponjar la instal·lació de...\nNuevo Els Mossos a punt pel final del toc de queda Fragmento 00:50 8% hoy\nEls Mossos a punt pel final del toc de queda hoy A mitjanit acaba l'estat d'alarma. Això significa que deixen d'estar en vigor restriccions com el toc de queda o el confinament perimetral. El departament d'Interior preveu que es produeixi...\nNuevo Esquerra anuncia que formarà Govern en solitari Fragmento 4:16 8% hoy\nEsquerra anuncia que formarà Govern en solitari hoy Pere Aragonès dona per tancades les negociacions amb Junts. Els republicans s'han cansat d'esperar i a partir d'avui mateix exploraran una investidura en solitari del seu coordinador nacional i...\nNuevo L'Informatiu - 08/05/2021 Completo 26:56 8% hoy\nL'Informatiu - 08/05/2021 hoy L'Informatiu es desplaça a Girona coincidint amb la mostra temps de flors. Ho fa amb un format "a cel obert". D'aquesta manera es vol esponjar la instal·lació dels projectes...\nNuevo Bàrbara Hallé: "Es pronostica un gran cap de setmana amb ocupacions del 80%" Fragmento 5:35 8% ayer\nNuevo El Vespre - 07/05/2021 Completo 31:56 8% ayer\nNuevo Dissabte d'estiu i diumenge de primavera Completo 2:30 8% ayer\nDissabte d'estiu i diumenge de primavera ayer Aquest divendres ha arrencat amb olor d’estiu. Entre avui i demà s’accentua la entrada l'aire càlid africà i les temperatures tocaran sostre. Diumenge, l’...\nNuevo Ouigo, el primer tren d'alta velocitat de baix cost Barcelona-Madrid, amb tarifes a partir de 9 euros Fragmento 00:45 8% ayer\nOuigo, el primer tren d'alta velocitat de baix cost Barcelona-Madrid, amb tarifes a partir de 9 euros ayer Ouigo ha inaugurat aquest divendres el seu primer servei d'alta velocitat entre Madrid i Barcelona amb la promesa de contribuir a la recuperació econòmica d'Espanya i amb l'objectiu de&#...\nNuevo Més presència policial al carrer a partir de la matinada del diumenge Fragmento 1:12 8% ayer\nMés presència policial al carrer a partir de la matinada del diumenge ayer GUB\nNuevo El Govern comença a relaxar les restriccions a partir de diumenge Fragmento 2:26 8% ayer\nEl Govern comença a relaxar les restriccions a partir de diumenge ayer El Procicat ha aprovat una nova resolució que s'entendrà de diumenge 9 a dilluns 24 de maig. Inclou l'ampliació d'horaris als comerços, fins a les 10 de la nit, i l'amp...\nNuevo L'Informatiu - 07/05/2021 Completo 18:06 8% ayer\nL'Informatiu - 07/05/2021 ayer Diumenge s'acaba el toc de queda i el tancament perimetral de Catalunya. Barcelona es prepara per a l'aixecament del toc de queda. Ho farà amb més presència policial al carrer a parti...\nNuevo Aquí Parlem - Entrevista a Ignacio Garriga (Vox) Completo 29:16 8% ayer\nAquí Parlem - Entrevista a Ignacio Garriga (Vox) ayer Lluís Falgàs entrevista Ignacio Garriga, president del grup parlamentari de Vox al Parlament de Catalunya. El grup s'ha estrenat a la cambra catalana aquesta legislatura amb 11 diputa...\nNuevo Marta Vilalta: "Una part de Junts vol eleccions" Entrevista 31:59 8% ayer\nNuevo Calor aquest divendres i dissabte, i canvis per diumenge Fragmento 2:53 8% ayer\nNuevo Fernando Martínez: "A finals d'any esperem que es pugui tornar a ballar" Fragmento 6:40 8% pasado jueves\nNuevo El Vespre - 06/05/2021 Completo 38:34 8% pasado jueves\nNuevo Segons el doctor Ricard Ferrer el sistema de depuració és similar a la diàlisi Fragmento 00:58 8% pasado jueves\nNuevo Els trastorns d'ansietat són els problemes de salut mental més freqüents en l'adolescència Fragmento 00:40 8% pasado jueves\nNuevo L'Informatiu 2 - 6/05/2021 Completo 17:42 8% pasado jueves\nNuevo Una calorada intensa però curta Completo 2:28 8% pasado jueves


Ganxet Pintxo, sanitat i i l'Institut Baix Camp | Semàfor TarragonaDigital\ndivendres, 9 de novembre 2018 - 00:01h | Actualitzat a 09/11/2018 07:10h\nDirector de l'Institut Baix Camp de Reus\nL'Institut Baix Camp de Reus ha aconsegut el certificat màxim de qualitat a l'ensenyament. Es tracta del primer centre públic de tot l'Estat en aconseguir el certificat EFQM de qualitat. Un reconeixement important tant a nivell d'organització interna del centre com de pla educatiu, resultats acadèmics i satisfacció de la comunitat educativa.\nConvocada una vaga de metges de primària a tota Catalunya pels últims dies d'aquest mes de novembre. La reivindicació és la de millores laborals, un problema endèmic que arrossega el sector des de fa temps però que s'ha agreujat especialment durant aquesta darrera dècada on ha augmentat notablement la pressió assistencial, ha canvia el perfil de pacients a atendre i han anat disminuint els recursos o no han augmentat com caldria.\nLa Ganxet Pintxo de Tardor ha arrencat aquest dijous al vespre amb l'acte inaugural a la Llotja de Reus. La ruta de tapes s'allargarà fins al dia 18 i gairebé cinquanta restaurants de Reus participen en aquesta iniciativa que ja s'ha consolidat com un referent de la gastronomia local. Pintxos i tapes per a tots els gustos, aquests dies a Reus.\nGanxet Pintxo ensenyament Conselleria de Salut salut


2014 - 13 de novembre\n2014 - 13 de novembre >\nJosep Dolz. ''ELS RECURSOS HÍDRICS A CATALUNYA. Present i Futur''\nEl dijous 13 de novembre, vam celebrar l’11a. conferència del cicle Aigua, Societat i Sostenibilitat. En aquesta ocasió, i presentada per Marià Galí, president del Patronat de la Fundació, i de Mina, Aigües de Terrassa, la conferència va córrer a càrrec del catedràtic d’Enginyeria Hidràulica de la Universitat Politècnica de Catalunya, Doctor Enginyer de Camins, Canals i Ports i Enginyer Tècnic Industrial, Josep Dolz.\nSota el títol “ELS RECURSOS HÍDRICS A CATALUNYA. Present i Futur”, Dolz, que és un reconegut expert en els temes relacionats amb l’enginyeria hidrològica i la dinàmica fluvial, va fer una acurada anàlisi del repartiment dels recursos hídrics, la irregular distribució de la densitat de població i de les zones de regadiu, i les solucions a aplicar, tot plegat, amb el suport de les dades de la distribució geogràfica de Catalunya. A partir d’aquesta anàlisi, aquest expert en hidrologia va concloure que “ja és necessari prendre algun tipus de decisió per part de les administracions implicades”.\nPer Dolz, “cal apostar per un sistema hídric interconnectat i una gestió integrada dels recursos, de les demandes agrària i urbana, amb una necessària cohesió territorial i un desenvolupament equilibrat, sense obviar però la sensibilitat que el debat sobre aquest tema comporta”.\nEl catedràtic també va fer una aposta decidida per portar aigua del Roine, ja que considera que és la solució pràcticament definitiva pel que significaria d’aportació a Catalunya. Ell mateix, però, va confirmar que aquesta solució té complicacions afegides ja que sembla difícil l’acord Espanya-França. Actualment, segons Dolz, del riu Roine, que té un cabal de 1.700 m3/segon, se n’utilitza el 4%, front els 600 m3/segon del riu Ebre, del que se’n fa servir més del 50%.\nRecordar que Josep Dolz Ripollès, amb arrels familiars a Terrassa (molts dels assistents havien estat alumnes seus), va impulsar la creació de l’Institut d’Investigació Flumen que actualment dirigeix i que està dedicat a l’enginyeria hidrològica i la dinàmica fluvial. En els darrers deu anys ha publicat o participat en 10 llibres (uns quants d’ells en anglès), i diversos articles tècnics, sobre aquesta temàtica. Ha dirigit també 15 tesis doctorals i ha participat en nombrosos projectes de R+D i contractes d’especial rellevància amb empreses i administracions com a investigador principal.\nDolz també ha format part de diversos òrgans consultius de la Generalitat en l’àmbit acadèmic i, entre d’altres, ha estat promotor i membre del Consejo de Dirección de la Revista Ingeniería del Agua, de la Comisión Científica Mixta del Programa Doñana 2005, del Comitè d’Experts de la Tribuna del Agua a la Expo-Zaragoza, Vicepresident del Capítol Espanyol de la International Association for Hydro-Environment Engineering and Research, i vocal del Consell d’Administració de la societat mixta Aigües de Barcelona Empresa Metropolitana de Gestió del Cicle Integral de l’Aigua. Va rebre el Premi de l’Aigua 2013 a la publicació “ELS RECURSOS HÍDRICS A CATALUNYA”, de l’Associació Catalana d’Amics de l’Aigua.\nLa Fundació Mina té com a finalitat promoure i fomentar la millora de la qualitat de vida de les persones i del medi on habitem i és en aquest context que organitza aquestes conferències.


El PP acusa l'independentisme d'afeblir les institucions i el PSC de "jugar" amb això\nActualitzat 29/09/2021 12:32 CET\nEl líder del PP al Parlament, Alejandro Fernández, ha acusat l'independentisme d'afeblir institucions com la monarquia, la justícia i les forces i cossos de seguretat de l'Estat, i el PSC de "jugar" amb això.\nDurant la seva intervenció aquest dimecres en el debat de política general al Parlament, ha sostingut que el procés independentista ha "mutat" i ha canviat d'estratègia, i ara no busca la mobilització al carrer sinó erosionar aquestes tres institucions.\n"Afeblint aquests tres pilars pretenen eliminar els obstacles que van evitar el cop. No els sortirà bé, però es troben en això", ha avisat el líder popular.\nHa criticat que els socialistes estan "disposats a jugar amb aquesta erosió de les institucions si això els permet estar 5 minuts més" en el poder, i ha criticat que l'independentisme compti amb la connivència del Govern central.\nFernández ha acusat el líder de l'oposició, el socialista Salvador Illa, de ser la "crossa entusiasta d'ERC", i li ha dit que ha de triar entre ser alternativa al Govern o 'palmero' d'ERC.\nHa reconegut que el Parlament té una majoria d'esquerres, "però no antisistema", i ha censurat que el Govern continuï amb la pedagogia de la desobediència, perquè creu que té conseqüències en la qualitat de vida de la gent.\n"El que no és legítim, ni cert, ni acceptable, ni tolerable és que vingui, i copiant el seu antecessor Quim Torra, digui des de la talaia del seu cotxe oficial que pateix repressió i es compari amb Mandela", ha retret Fernández al president de la Generalitat, Pere Aragonès.


València implanta un sistema innovador per a estudiar l'impacte de les canonades en el sabor de l'aigua | Valencia Extra\nLa regidora del Cicle Integral de l’Aigua, Elisa Valía, ha informat que València implantarà “un sistema innovador per estudiar l’impacte en el sabor de l’aigua del seu pas per les canonades”. Segons ha explicat, “es tracta d’un estudi pioner amb finançament de l’Agència Valenciana de la Innovació”.\nValía ha recordat que Emivasa “manté una constant aposta per la investigació i la innovació que es concreta en projectes com l’anomenat “Aixeta” amb finançament de l’Agència Valenciana de la Innovació i la participació de la Universitat de Sheffield (Yorkshire, Anglaterra) una de les més prestigioses en l’àmbit de la investigació”.\nHa explicat que en el marc d’aquest projecte encaminat a desenvolupar solucions per a la millora del sabor de l’aigua en la xarxa distribució d’aigua, “s’ha instal·lat a la ciutat de València un punt de mesurament constant per a estudiar l’impacte real de les canonades sobre el sabor de l’aigua”.\nPer la seua banda, el CEO de Global Omnium, Dionisio García, ha precisat que s’han instal·lat 16 punts de control i recollida de mostres en la canonada ‘pilot’, ubicada en el districte de Jesús. “La ubicació d’aquests punts de mostra i el seu seguiment es realitzarà sense afectar en cap moment el subministrament i, a més, protegint la representativitat de les mostres perquè en cap cas perdran el contacte amb l’aigua”, ha indicat.\nLa canonada seleccionada és de polietilé i està situada al carrer Joaquín Navarro, al barri de la Creu Coberta. Els testimonis permetran dur un control programat de les mostres avaluant el comportament i creixement de la pel·lícula o ‘biofilm’ al llarg del temps. Per analitzar les mostres s’aplicaran tècniques moleculars basades en la metagenòmica i una posterior anàlisi bioinformàtica.