La formació oferirà un concert extraordinari en la Nit de Berklee que tindrà lloc el proper 7 de juliol\nLa Jove Banda Simfònica de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana comença la seua temporada de concerts este mes de juliol sota la direcció de Saül Gómez Soler.\nLa formació inicia hui la seua marxa a Cocentaina on realitzarà una trobada pedagògica que durarà fins al proper dia 6. Durant esta primera estada, la banda realitzarà sessions amb els professors especialistes per cadascuna de les seccions que componen la formació i que són, Roberto Turlo, per a la Fusta; Ximo Vicedo i Camilo Tomàs, per als metalls; Jorge David Fanjul per a la secció de corda; i José Luís González per a la percissió.\nAquestes jornades tindran lloc en les seus de les Societats Musicals de la Unió Musical Contestana i l’Ateneu Musical de Cocentaina, amb la col·laboraració de l’Ajuntament de la localitat.\nLa nit de la Berklee\nUna de les activitats que duran a terme en aquesta trobada, serà un assaig de portes obertes al públic en el qual la Banda Federal i els alumnes de Berklee València prepararan la primera actuació de la temporada de la formació i que tindrà lloc el proper 7 de juliol amb el lema #LaNitdeBerklee. Aquest assaig se celebrarà el proper dijous 5 de juliol de 19h a 21h en el pavelló cobert del poliesportiu de Cocentaina (Av. les Moreres, 4).\nEl concert tindrà lloc a partir de les 22.00 hores al Llac Nord del Hemisfèric en la Ciutat de les Arts i les Ciències de València i comptarà amb la participació de dos músics convidats i un director convidat de Colòmbia, fruit del conveni subscrit entre la FSMCV i el Ministeri de Cultura de Colòmbia, a través del seu programa “Estímulos”.\nL’actuació servirà a més com a acte de graduació de l’alumnat de màster del campus a València de la prestigiosa universitat de música, per commemorar conjuntament el 50é aniversari de la Federació. De fet, serà la primera vegada que la Jove Banda Simfònica participe en aquest esdeveniment i ho farà com convidada especial. En aquesta ocasió, realitzarà una actuació innovadora junt als alumnes de Berkle.\nConcerts Jove Banda Simfónica en 2018\nAbans, la Jove Banda Federal oferirà un primer concert al Castell d’Alaquàs, el 6 de juliol a les 19 30 hores. les actuaacions continuaran el dia 8 de juliol a les 19.00 hores amb una actuació al Palau d’Altea, organitzada per la Confederació Espanyola de Societats Musicals.\nEncara durant el mes de juluil, la formació oferirà dues actuacions més, una el dia 21 a la localitat d’Altura, a Castelló, i una altra el dia 22 a València en l’obertura de la Secció d’Honor del CIBM (Certamen Internacional de Bandes de Música de Ciutat de València) en el Palau de la Música.\nEn aquesta temporada 2018, la Jove Banda Simfónica presentarà un programa que porta per lema “Calidoscopi Simfònic”, dirigit per l’ontinyentí Saül Gómez Soler, i que inclou l’obra “Ballets” de Miguel Asins Arbó, “Andròmeda”, de Saül Gómez Soler, “Entornos” d’Amando Blanquer, i “Phobos” de José Súñer.\nLa Jove Banda Simfònica (JBS) de la FSMCV es va constituir de manera oficial en el 2001. Aquesta formació és una mostra del fenomen social, educatiu i cultural únic en el món que representen aquestes associacions. És una agrupació d’alt rendiment integrada per una selecció d’al voltant de 110 músics de 18 a 28 anys provinents de totes les comarques d’Alacant, Castelló i València.\nAls intèrprets se’ls exigeix estar cursant, com a mínim, el cinquè curs d’ensenyaments Professionals, segons l’actual estructura dels ensenyaments musicals reglats a Espanya. Aquesta experiència és molt enriquidora tant per als músics com per a les seues Societats Musicals que veuen reforçades les seues formacions amb intèrprets que aprofiten les trobades formatives i els concerts per millorar la seua alta qualificació.\nLa JBS s’ha convertit en referent artístic i social que s’ha anat consolidant des que l’any 2000 es reprenguera un projecte de l’any 1992, quan en l’Exposició Universal celebrada a Sevilla, la Generalitat valenciana va decidir mostrar les Societats Musicals com un dels principals valors culturals de la Comunitat.\nDes de la seua creació ha sigut dirigida per prestigiosos directors i ha editat 12 discos compactes. La Jove Banda Simfònica ha participat en el prestigiós certamen internacional World Music Contest (WMC) de Kerkrade (Holanda) convidada per l’organització. Ha oferit concerts a Alemanya, Bèlgica, França, Madrid i València, i va col·laborar en la consecució del tercer rècord Guinness del mestre valencià Joan Garcés, per ser el director més longeu del món amb 72 anys en actiu.\nLa Jove Banda Simfònica de la FSMCV ha sigut dirigida, des dels seus inicis, per directors de prestigi com José Rafael Pascual Vilaplana, José Ramón Renovell, Luis Sanjaime, Andrés Valero-Castells, Joan Espinosa, José Antonio Rebollar, Jaime Belda, Pascual Martínez, Pablo Anglés, José Vicente Díaz Alcaina, Vicente Soler Solano, Vicente Carot, Henrie Adams, Teo Aparicio Barberán, José Martínez Colomina, Jesús Cantos Plaza, Francesc Xavier Martínez Martínez, Rafael M. Garrigós García, Daniel Ferrero, Beatriz Fernández, Pere Vicalet o Pablo Marquès, entre uns altres.\nRenovat anualment, el càrrec de director de la Jove Banda Simfònica l’ostenta en 2018 Saül Gómez.\nPel que es refereix a la direcció, actualment és director de l’Agrupació Musical Santa Cecília de Castalla, l’Associació Artístic Musical d’Oliva i de l’Orquestra Simfònica Caixa Ontinyent. Ha dirigit diverses formacions bandístiques tant a Espanya com a Europa i a prestigiosos solistes internacionals com Vasko Vasilev, Pacho Flores o Francesca Calero, entre uns altres.


“Sabia que, si la nadala funcionava bé, el ’ding-dong’ enganxaria molt”\nNascut a Manresa el 1969, Xavier Serrano és locutor de ràdio des dels 14 anys, músic i fotògraf. Ha compost la nadala ’L’hivern que batega’, eix central de la campanya de Nadal a Manresa\nSerrano, fotografiat a la zona dels Trullols, amb Manresa al fons. Foto: C.O.\nCom li arriba l’encàrrec de fer una nadala per Manresa? I com l’entoma?\nÉs un encàrrec de la regidoria de Festes i Projecció de Ciutat, que lidera la regidora Neus Comellas. En un principi em van proposar fer una cançó per tota la campanya d’hivern, que va des de la fira de Sant Andreu fins a l’Aixada i el Carnestoltes, al febrer, però després la regidora va proposar acotar-ho i fer una cançó només per Nadal. I si era així havia de ser una nadala, una nadala que els nens poguessin cantar i que fos fàcil.\nÉs molt manresana, apareixen els Pastorets dels Carlins, el príncep Assuan, la Fira de Santa Llúcia, la de Sant Andreu, la noia de la Plana de l’Om...\nLa intenció ja era aquesta. I per exemple a la gent dels Pastorets dels Carlins els hi ha encantat. Jo acostumo a fer la música que m’agrada, però també n’he fet molta per encàrrec: per documentals, per publicitat, per campanyes diverses... i quan és un encàrrec et poses el vestit de sastre per fer la cançó a mida i t’oblides una mica del que a tu t’agrada, però amb aquesta nadala m’hi he sentit molt còmode. M’agrada molt i la puc defensar amb molta dignitat. I m’agrada molt quan els nens de l’escola dels meus fills em demanen si sóc el que ha fet la nadala o quan en el darrer festival 300 nens de primària la van cantar.\nJa ha entrat a les escoles, això va bé...\nSí. I el 29 de desembre la cantarem a les escales de Crist Rei amb més d’un centenar de persones, una barreja de nens i gent gran. Serà molt divertit. Farà molt goig. I tocarem amb una banda: vindrà Jordi Segon, que és company meu al grup Palance; en Pep Torras, que porta moltes corals d’avis, molt possiblement vingui Rosa Maria Ortega amb una coral de nens...\nOi tant! Però la cançó és prou fàcil i ho emmerdarem prou poc com perquè surti bé.\nQuin recorregut li agradaria que tingués la nadala a llarg termini?\nM’agradaria que l’any vinent torni a sonar una altra vegada. Que quedi com la nadala manresana i que cada any els nens la cantin als festivals de música. Amb la regidora vam deixar molt clar des del primer dia que aquesta cançó no ha vingut a substituir La llum que portes dins, de Gossos, però sí per a complementar-la. La de Gossos és la cançóde la campanya gran, la de Manresa Cor de Catalunya, i la nadala és un spin-off, una part petiteta d’aquesta campanya que la complementa.\nQuina rebuda està notant?\nEstà entrant molt bé. Hi ha gent i escoles que m’han demanat els acords i la lletra. He fet una carpeta de Dropbox i l’he penjada a Facebook perquè ho puguin fer servir. N’estic molt content i m’ha fet molta il·lusió, sobretot quan veus la reacció de la gent. Hi ha amics que m’han dit que s’han sorprès a ells mateixos a casa cantant-la sense adonar-se’n.\nSobretot la tornada, el ’ding-dong’, és molt enganxosa...\nEstà fet expressament. És com el fum-fum-fum. Són d’aquelles coses que són un ganxo i que si funcionen saps que ho petaran molt. Sabia que si la nadala funcionava, el ding-dong enganxaria molt. I a la canalla se’ls queda de seguida.\nSerà una d’aquelles cançons que deixen de ser de l’artista que l’ha fet per passar a ser de la gent?\nJa tenia molt clar que la feia perquè fos de tothom. L’he fet perquè la gent la gaudeixi i la canti, i que en aquest sentit sigui manresanament universal o universalment manresana.\nA banda de la cantada del dia 29, l’altre plat fort serà l’arribada dels Reis d’Orient, que enguany seran retransmesos per TV3. També hi sonarà la nadala.\nAquesta és l’altre! Poc o molt ajudarà que tingui una mica més de projecció. Quan l’estava fent no ho sabia. Em van informar que sortiria per TV3 el dia de la presentació.\nLa regidora va dir que la nadala és un nou element per fomentar el sentiment de pertinença i autoestima. Com ho veu?\nEs tracta una mica d’insuflar-se autoestima, però jo crec que no estem tan malament i que val la pena recordar-ho. A Manresa es fan moltes coses. I és un lloc de talent enorme. Prou de dir que a Manresa no s’hi fa res.\nÉs un dels fundadors dels Convidats, abans havia estat a Fàbius Cata i ara a Palance, s’estrena amb una nadala?\nNo. Al primer disc de Palance en teníem una, una nadala molt suau i de guitarreta. La vam colar perquè em venia de gust. I amb els Convidats també n’havíem fet alguna.\nHa fet molt rock en la seva carrera, és el seu estil?\nHe fet de tot, com musicar poemes amb música electrònica. Però sóc popero de formació i per tradició, és el que he escoltat sempre, el que escoltava del meu germà,. La música electrònica també m’agrada molt, però sóc bàsicament pop.\nArxivat a: FESTES DE NADAL


“El meu veritable somni: poder unir medicina, rugbi i Jocs Olímpics” | 30 anys, 30 veus\n← Cinc anys de batecs del CUAP Sant Martí\n“La gimnàstica rítmica és una disciplina esportiva, que et fa enamorar perdudament” →\nLloc de treball. Hospital Universitari Arnau de Vilanova de Lleida\nQuina és la teva activitat a l’ICS? Formo part del Servei de Cirurgia Ortopèdica i Traumatologia des de l’any 2000. Estic integrat a la Unitat de Genoll des d’aquesta mateixa data.\nCom descriuries l’estada a Rio de Janeiro? És difícil trobar una sola paraula per definir-la. És una barreja d’emoció, responsabilitat, admiració per la gent que està allà. Cada dia descobreixes coses i persones importants, però aviat t’adones que tot el que passa als Jocs Olímpics té molta repercussió mediàtica i això et fa estar alerta i amb la màxima atenció en la teva feina. Gaudeixes dels moments, però amb la responsabilitat de saber que és l’esdeveniment esportiu més important del món. És un món al qual no estàs acostumat, no ets atleta; però en formes part i apareixen càmeres, periodistes, entrevistes, aspectes als quals un metge d’hospital no està acostumat.\nComparteixes menjador, gimnàs, àrees d’esbarjo o edifici amb estrelles de l’esport mundial com ara Nadal, Gasol, Mireia Belmonte, Usain Bolt o Phelps… què en diries d’aquesta experiència? Doncs, de vegades, al principi, tot et sorprèn i tens ganes de fer-te selfies amb tothom. Després es converteix una mica en “quotidià”. Nadal viu al pis 13è, tu al 7è, Gasol al 10è i ets el seu “veí”. Per tant, es converteix en una cosa normal el fet de coincidir a l’ascensor, la bugaderia o el menjador amb gent que abans només havies vist a la televisió. Això de l’”esperit olímpic” és real; la gent mostra el millor de si mateixa durant aquests dies i converses a la cua de la bugaderia amb Mireia Belmonte, David Ferrer, Carolina Marín, amb la naturalitat més gran.\nHa estat un èxit total per al rugbi espanyol. Qui desconegui el nostre esport pot creure que són resultats mediocres, però estar entre els 10 millors seleccionats del món era una cosa impensable fa uns anys. Comptem amb mitjans infinitament menors que la majoria dels països per preparar els Jocs. A més, els dos equips es van guanyar la plaça en el preolímpic de juny, amb la qual cosa el període per preparar els Jocs ha estat molt menor que el de la resta de països ja classificats. El temps donarà molt més valor a aquests resultats i a la participació d’aquests dos equips en els Jocs.\nEns podries dir quins són per a tu els aspectes positius i els negatius d’anar a uns jocs olímpics? Positiu: conèixer el món de l’alta competició en tots els esports des del punt de vista mèdic; conèixer persones que mai havia cregut que coneixeria, com Rafa Nadal que és una persona excepcional en tots els sentits. Viure l’ambient de la Vila Olímpica és un privilegi a l’abast de molt pocs. Negatiu: travessar les faveles per l’autopista Transolímpica. Veus dos mons molt llunyans separats per un metre i una tanca.\nDescriu els Jocs Olímpics de Rio amb 3 paraules. Emoció, amistat, responsabilitat.\nCreus que convergeixen d’alguna manera la teva professió i la teva afició? Aquest ha estat el veritable somni: poder unir medicina, rugbi i jocs no apareixia ni en el millor dels meus somnis.\nAquesta entrada s'ha publicat en Arxiu fotogràfic, Efemèrides, Els testimonis, Entrevistes i etiquetada amb Dr. Saló, Hospital Arnau de Vilanova de Lleida, Jocs Olímpics Rio de Janeiro, personatges singulars ICS, Rugbi, Servei de Cirurgia Ortopèdica i Traumatologia, Traumatologia. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


L'escola de Bocairent reprén les classes amb problemes a les aules prefabricades - VilaWeb\nL’escola de Bocairent reprén les classes amb problemes a les aules prefabricades\nEls barracons no presenten condicions suficients per fer-hi classe a causa de la nevada\nActualització: 23.01.2017 - 18:24\nL’escola pública Lluís Vives de Bocairent va estar tancada de dimecres a divendres passats a causa de la nevada que va caure sobre part de la comarca, especialment en aquella localitat. L’Ajuntament va decidir de suspendre les activitats escolars per precaució.\nAquest dilluns el centre ha représ les classes, però no ho ha pogut fer amb una normalitat completa. Les aules situades en tres barracons no es troben en plenes condicions per acollir alumnes i professors, ja que presenten problemes ocasionats per la neu d’aquestes dies. Així que s’ha decidit que les classes que s’hi imparteixen passaran a fer-se a la biblioteca, l’aula de música i el laboratori durant tota aquesta setmana.\nEl centre ja ha informat la conselleria de la situació en què es troben aquestes aules prefabricades ubicades al pati de l’escola.


Petits i grans: Una línia molt fina\nUna línia molt fina\nIl·lustració de Raquel Aparicio del curtmetratge "La Reina de la Neu", disponible a >benecé online\nLa línia que separa la realitat de la ficció se’ns fa gruixuda, molt gruixuda, gairebé un abisme insalvable, un mur altíssim. La realitat és evident i palpable, i la fantasia és... intangible, un producte de la ment, impossible de tocar.\nPer Elisabeth Ulibarri. Explicadora d’històries\nQuan diem: “Vet aquí que hi havia una vegada...”, una frase tan inconcreta que, de fet, no diu res, aleshores ens sentim transportats i aquesta frontera entre la realitat i la fantasia s’empetiteix fins a desaparèixer i, inevitablement, ens sentim abocats al món de la fantasia, de la ficció.\nEls adults sovint ens resistim a deixar-nos-hi arrossegar, però no dubto que tots, abans o després, sucumbim, i allò que és irreal i impalpable va prenent forma dins de la nostra ment, i allò que és mentida, una novel·la, una pel·lícula, un conte, sols un conte que pren vigència fònica, esdevé real dins del nostre pensament, de la nostra imaginació. Pensament i imaginació que no podem tocar, però, si tant en parlem, deu ser que tots en tenim i, si és així, deu ser que són reals, i de fet condicionen les nostres emocions i el nostre caràcter.\nSi aquest fenomen, davant de la narració, passa amb els adults, amb els nens l’efecte encara és més gran. Allò que succeeix en els contes pot ser viscut per ells sense risc immediat, però amb intensitat. Els nens es fonen en un amb els personatges amb els quals empatitzen i, aleshores, les vivències i les emocions dels protagonistes de les històries són compartides en primera persona pels nens.\nPer tot això, quan expliquem o llegim contes als nens, penso que és important fer-ho de manera conscient, perquè a voltes allò que a nosaltres ens sembla un simple divertiment, per a ells és més transcendent i els està ajudant o influint a l’hora de créixer i de formar-se com a persones. De vegades, si no ens aturem un moment a veure què és el que els explicarem, els podem estar comunicant valors o conceptes que no són els més adients al nostre parer, o d’acord amb la nostra escala de valors, o potser, sense voler, els podem ajudar a interioritzar idees i, fins i tot, arquetips contraris al que realment voldríem fer-los arribar, o, encara més important, al que pensem que poden necessitar.\nPer exemple, un príncep blau (trist, en definitiva), sempre blau i sempre valent, obligat a rescatar princeses, està transmetent un model o un estereotip que, potser, no és el que considerem més adient per als nostres fills i filles. Un altre exemple, per mi molt clar, seria una dona d’aigua que renuncia a la seva pròpia identitat, fins i tot a la seva essència, per un príncep tristament blau. Si a la dona d’aigua li surt malament, la història resulta trista, però encara rai, la moralitat, el missatge que al final transmetem, per a mi seria vàlida; però si li surt bé, a mi em resultaria inacceptable que el meu fill o la meva filla creixessin, ni mínimament, amb el concepte que la renúncia absoluta a ells mateixos pot ser un camí vàlid cap a la felicitat i el benestar personal. Un missatge així, que està present en algunes històries, al meu parer i d’acord amb la meva escala de valors, cal passar-lo pel sedàs, desgranar-lo i analitzar-lo bé amb els nostres fills tinguin l’edat que tinguin, perquè un concepte que a mi em sembla que pot ajudar a malbaratar la seva seguretat i la seva autoestima no es vagi instal·lant en el seu subconscient, ni poc ni molt.\nPer tant: Contes per anar a dormir?, sí, sempre, com més millor, però sempre des de la consciència i tenint com més clar millor el que estem transmetent. Si cal, fent una reflexió al final de la història. Aquesta reflexió és important fer-la amb els nens, que donem junts l’opinió i en parlem. Fer la reflexió ens ajuda a ser crítics i a anar, també els menuts, prenent consciència d’allò que ens va arribant de l’exterior. Ens ajuda a saber analitzar les informacions que contínuament rebem, a encaixar i posar els conceptes al seu lloc.\nPenso que tot això que us convido a fer en aquest article, i que està escrit des de la humil opinió d’una explicadora d’històries (jo mateixa), és important, perquè la vivència quan escoltem un conte pot ser molt intensa i, realment, la línia entre la realitat i la ficció, sovint, és molt fina i de vegades s’esborra fins al punt de desaparèixer.\nPublicat per PETITS I GRANS a 13:21


Noms de ploma, noms de dona?\nOn es celebra L'Alfolí de la Sal\nCarrer Alfolí, 6, 17130, l'Escala\nPonents - Veure programa\nL'organització de les jornades «Noms de ploma, noms de dona?», sobre les escriptores i els pseudònims masculins, pretén posar sobre la taula totes aquestes qüestions a partir de casos concrets i també oferint reflexions generals sobre el tema. Així mateix, el programa de la jornada inclourà activitats escèniques a través de les quals posar de manifest la qualitat de les obres d’aquestes autores que van haver-se d’amagar darrere màscares de ben diversa tipologia i en contextos històrics i socials també ben diversos.\nLes jornades «Noms de ploma, noms de dona?» no només tractaran el cas de Víctor Català / Caterina Albert, sinó que també hi tindran cabuda intervencions sobre altres escriptores que han utilitzat el pseudònim o altres vies d’alienació per tal de desenvolupar la seva obra. Així mateix, també hi haurà un espai reservat per a la creació literària més actual i pel debat identitari que genera en el context de la societat actual.\nLa directora de la Càtedra Víctor Català, Margarida Casacuberta, oferirà la ponència inaugural en què tractarà les circumstàncies que van propiciar l’adopció del pseudònim masculí per part de Caterina Albert i, a partir del seu cas concret, s’oferiran unes coordenades generals en relació amb altres autores que han optat per la mateixa opció d’emmascarament per tal d’obtenir una major llibertat creativa. Així mateix, per cloure la jornada, es programarà un espectacle escènic basat en textos de Víctor Català, en el format de lectura dramatitzada. D’aquesta manera, es donarà una major visibilitat al cas de l’autora catalana i el públic podrà posar-lo en relació amb altres autores que van trobar-se en circumstàncies similars.\nLes jornades «Noms de ploma, noms de dona? Les escriptores i els pseudònims masculins» tindran lloc entre el 13 i el 14 de novembre a l'Alfolí de la Sal de l'Escala. Les inscripcions seran gratuïtes, però obligatòries, perquè l'aforament sera reduït. Per a formalitzar la inscripció caldrà enviar un correu electrònic a l'adreça cvc@udg.edu indicant nom i cognoms.


Ona Jove - 17 novembre 2019 • Ràdio Capital de l'Empordà\nLa fotografia és un bon passatemps, però a l’Ona Jove us portem un fet que va més enllà: a través de la intel·ligència artificial es pot triar com vols una fotografia… curiós, com a mínim! És impossible que no parlem de la Rosalía en un programa de l’Ona Jove… no podem deixara-ho de fer, és inevitable! Aquesta vegada et portem els Grammy Latinos (spoiler: la Rosalía va guanyar) amb guanyadors i reivindicacions. Parlem també de lentilles amb zoom… creieu que tindran èxit? No podem deixar de parlar de destinacions turístiques i aquesta vegada diem adéu a un dels llocs més concorreguts del món: la via de tren de Hanoi. A més, a l’Ona Jove ens agrada l’art però en aquesta ocasió hi agefim robots… Fa uns quants programes que acabem parlant dels gegants de les sèries i, sabeu què?, en aquest programa també ho hem fet!


Voluntariat a l'estranger pràctiques a l'estranger premis ajuts formació ocupacional Idiomes habitatge universitat pràctiques recerca beques estudiants educació mobilitat europea Treballar a l'estranger casal concurs ofertes de treball formació emprenedoria tallers cooperació art voluntariat estiu europa trobar feina Santa Coloma de Gramenet estranger ofertes de treball a l'estranger participar feina Estudiar a l'estranger cultura treball cursos lloguer solidaritat Badalona L'Hospitalet de Llobregat\n01/06/2017 - 09:54\nEl Consell Interuniversitari de Catalunya (CIC) —el màxim òrgan d’ordenació universitària a Catalunya integrat pel Govern i pels rectors i presidents dels consells socials de les 12 universitats catalanes— ha programat 28 nous graus i 46 màsters universitaris per al proper curs 2017-2018. Les noves titulacions que s’incorporen a l’oferta de les universitats catalanes es caracteritzen pel seu alt nivell d’internacionalització i encara han de rebre la verificació de l’Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya (AQU).\nDels 28 graus nous, 11 són titulacions de 180 crèdits, és a dir, graus de tres anys que destaquen pels seus valors innovadors i l’oferta de continguts en anglès, que en alguns casos arriba al 100 %. Els criteris de programació específics per als nous graus de 180 crèdits requereixen que es tracti de graus emergents, que no existeixin actualment al sistema.\nPel que fa als 46 nous màsters universitaris, la nova oferta gira al voltant de les noves tecnologies de l’era digital, com ara aplicacions de geolocalització, sistemes aeris no tripulats o gestió de dades massives. A banda d’estar subjectes a la verificació corresponent, la programació definitiva de les noves titulacions de màster també ha d’assolir un nombre mínim d’estudiants. D’altra banda, cal destacar el programa Erasmus Mundus, que amplia l'oferta fins a 30 màsters que les universitats catalanes ofereixen en col·laboració, com a mínim, amb dues universitats estrangeres.\nEtiquetes: màster, universitat


Agost de 2017 – L'Acció Paral·lela\nEn el pot petit…\nEl coneixement segons Bishop\nL'Acció Paral·lela en Un balcó al bosc\nmontse freixas en Un balcó al bosc\nAnna Esteve en La solitud de l’espectad…\nAdalbert Stifter Adam Zagajewski Alain Robbe-Grillet Albert Camus Albert Jané Alberto Moravia Alicia Kopf Anna Soler Horta Aurora Bertrana Avel·lí Artís-Gener Bertol Brecht Borja Bagunyà Bruno Tackels C. A. Jordana Carles Llorach-Freixes Carles Riba Cesare Pavese Charles Dickens Clara Formosa crítica literària cànon cànon literari Céline Dant Dostoiveski Edmond Jabès Elias Canetti Elizabeth Bishop Emily Dickinson Enric Larreula Eva Baltasar Eça de Queirós Fernando Pessoa Francesc Serés Francesc Vicent Garica Franz Kafka Gemma Gorga George Steiner Georg Trakl gramàtica Grégoire Bouillier Gustave Flaubert Hans Fallada Herman Melville Hermann Broch Homer Hölderlin Ilse Aichinger Irene Solà Ivan Gontxarov J. F. Mira J. V. Foix James Joyce Jaume C. Pons Alorda Jaume Cabré Jean-Paul Sartre Jesús Moncada Joan Barceló Joan Benesiu Joan ferrerons Joan Fuster Joan Vinyoli Joaquim Amat-Piniella Joaquim Armengol Joaquim Mallafrè Jordi Galves Jordi Llavina Jordi Mas Josep Domènech Ponsatí Joseph Brodsky Joseph Roth Josep Maria Fulquet Josep Pla Julien Gracq Klaus Mann literatura fresca Lucien Rebatet Lutz Seiler Maksim Óssipov Marcel Proust Maria-Mercè Marçal Maria Climent Marisa Madieri Marçal Arimany Maurice Blanchot Max Frisch Mercè Rodoreda Michel Houellebecq Milan Kundera Miquel de Palol Miquel Àngel Riera Mircea Cartarescu Mireia Calafell Mitteleuropa Montserrat Roig Murasaki Shikibu mètrica Mònica Batet Nadejda Mandelstam Oscar Wilde Pere Calders Pere Guixà Perejaume Per Petterson Petrarca Pierre Landry Ponç Puigdevall premis Prudenci Bertrana Quim Monzó Quim Soler Rainer Maria Rilke Raül Garrigasait Rilke Robert Bolaño Robert Musil Roberto Bolaño Robert Walser Romain Rolland Sartre Sebastià Perelló Sergi Pàmies Simone de Beauvoir Stefan Zweig Stendhal Sònia Moll Tadeusz Kepinski Thomas Bernhard Thomas Mann Tolstoi Vassili Golovànov Ventura Ametller vers lliure Vicent Andrés Estellés Vicenç Pagès Virgili Virginia Woolf Vladímir Nabòkov Víctor Català Víctor Sunyol W. G. Sebald Wallace Stevens Walter Benjamin Witold Gombrowicz Wu Ming Xavier Dilla Xavier Serrahima Xavi Múrcia Óssip Mandelstam Ödön von Horváth\nPodem posar-nos esplèndids i adoptar tota mena de punts de vista: el del lector voraç de poesia a la recerca de versos que li remoguin alguna cosa dins seu; el de l’acadèmic que, a fi de sospesar bé el mèrit de cada poema, en valora la dificultat tècnica i els lligams que estableix amb la tradició; el del crític que busca una veu nova que escrigui bé i que destaqui enmig de tanta cosa publicada; el del poeta que llegeix l’obra d’un altre poeta amb ganes de no trobar-hi el que ell no sap crear; el de l’amic incondicional predisposat a lloar tot el que fa l’amic escriptor; el de l’editor que espera topar amb uns versos que siguin l’indici d’un futur gran poeta; el del bibliotecari o programador que busca autor per a un recital o una sessió del club de lectura, etc.\nTant se val: siguin quins siguin els ulls amb què ens disposem a llegir un poemari, no ens serà fàcil decidir que el que tenim al davant és poesia de la bona; en canvi, ens costarà menys arribar a la conclusió que allò és mala poesia, si és que ho arriba a ser de cap mena. Sempre trobarem arguments per bescantar o menystenir un poema —i encara més un recull sencer— perquè són molts els defectes que pot contenir: manca de gràcia i d’originalitat, absència de ritme, vaguetat conceptual, una llengua rica al servei d’una buidor exasperant, una llengua pobra al servei de la mateix buidor, mots sobrers, metàfores gastades, manca d’idees, sentimentalisme barat, fragments de prosa no gaire poètica…\nI, amb tot i això, de tant en tant ensopegarem amb un recull de poemes que —per raons que no desconeixem del tot però que a voltes se’ns escapen— ens agradarà, ens deixarà satisfets i fins i tot ens reconciliarà amb la poesia que es publica avui dia. De vegades hi tindrà a veure l’estil, el fet que connectem amb la manera que té aquell poeta d’entendre la poesia; o els temes de què tracta, o el to, o ves a saber què.\nA mi, per exemple, m’atrauen els reculls de poemes que segueixen un cert fil, concebuts entorn d’algun eix temàtic, encara que no s’hi supeditin del tot. Alhora, prefereixo els poemes on hi passa alguna cosa, aquells que no són mera especulació intel·lectual o filosòfica. Gustos, ves. Això no vol dir que no pugui reconèixer la bellesa en uns versos que s’allunyin d’aquesta concepció. També hi ha qui concep la poesia com un joc. A mi el joc m’agrada fins a un cert punt; quan tot és joc m’avorreixo, potser perquè la gràcia del joc és la sorpresa, i després d’una primera lectura ja no em solen quedar ganes de tornar a certs poemes.\nPerò les raons i els arguments, com deia al començament, de vegades no serveixen per a res. Al capdavall, obrim un llibre i aviat comencem a detectar si el que llegim ens arriba o no, si ens pertorba o no, si ens delecta o no —si «plorarà o no plorarà», que deia Dolors Miquel en una entrevista recent. Dos dels últims llibres de poesia que he rellegit amb una certa assiduïtat són dos reculls que no tenen res a veure l’un amb l’altre: Tantes mudes, de Mireia Calafell (Perifèric Edicions, 2014) i Morir com un riu, de Josep M. Fulquet (Editorial Proa, 2016).\nEfectivament, són dos volums molt diferents en tots els sentits: per concepció, per la manera d’entendre la poesia, pels temes que hi apareixen; una dissemblança que per si sola ja tira per terra qualsevol intent meu d’explicar què m’agrada, quina mena de versos m’atreuen. Són dos autors de generacions ben diferents, i això també es nota, esclar.\nTantes mudes és un recull de poemes ben travat des del títol mateix, fins al punt que una lectura sovintejada et permet anar quedant atrapat en la xarxa d’accepcions de muda que la poeta teixeix per donar forma a les seves il·luminacions entorn del fet amorós, la mateixa creació poètica, l’angoixa vital, el silenci… I dic “il·luminacions” perquè aquesta és la impressió que em produeixen molts dels poemes del llibre: són petits relats que il·luminen o revelen un instant concret de vida viscuda, com podem veure en una de les composicions centrals:\nLentament –tampoc no hi ha alternativa–, es treu la roba.\nQuanta dificultat en els botons de la camisa per uns dits\ntremolosos com els seus. I els pantalons, els pantalons\nsón una prova d’equilibris, de paciència i dignitat,\ncom dir no puc en aquest ordre. Com dir, com l’ordre.\nQuan és nua del tot torna a vestir-se, reprèn el ritual.\nI així fins que s’acaba el dia i a ella, els dies, se li acaben.\nNo acceptarà mai que sols les serps, en fer la muda,\npoden desprendre’s d’escates i, alhora, de ferides.\nMorir com un riu conté catorze poemes força llargs en què el poeta reflexiona sobre el pas del temps i la memòria amb uns objectius determinats: fer balanç, passar comptes, reflexionar sobre tot plegat. De fet, el que tenim al davant són textos en prosa amb les línies retallades en forma de versos; així és com el mateix autor els descriu. Tenint en compte el que vol expressar Fulquet, aquesta qüestió formal no veig que tingui cap importància. En aquestes elegies —així són anunciats aquests textos a l’edició— hi ha poesia, hi ha idees, hi ha bellesa, com podem comprovar en aquest fragment:\n¿On és aquella tardor que arribava amb un regust\nfred d’aram, on l’espurneig de la llum en l’aigua negra\nconfirma la brevetat del dia, el trànsit pacient\ncap al refredament i el tedi? Què fa el lent novembre\ntraginant encara l’apoteosi de l’estiu, amb vents càlids\ndel sud, quan les hores brillen com diamants extrems?\nCristalls de glaç procedents de la boira\nes dipositen als camps, a les rases, els fruits\nde flors groguenques esclaten damunt la pedra llisa\ni el verdet cobreix parets de basses, cursos lents d’aigües, miralls.\nAvui, cops de destral al fons del bosc, o, de lluny,\nuna campana que sembla que plora la llum que es mor,\nsón arguments prou sòlids per renovar les brases\nde l’espera, aquest sol breu en l’hora obscura del temps.\nVivim, dia rere dia, enfrontats a la declinació,\na fines línies de fractura tot just insinuades,\na esquerdes que acaben desfigurant el paisatge\nsense possibilitat de reparació, escindits entre la pietat\ni la ira, l’aflicció i el consol, entre el remordiment\nper les paraules no dites i la inacció essencial,\nembolicats en una llum final, vespertina, sense retorn.\nSi fugim d’elogis desmesurats, si ens limitem a llegir aquests dos volums amb ganes de descobrir-hi què s’hi amaga, segur que hi trobarem alguna cosa de valor, com ara versos que voldrem rellegir. Són dos llibres incomparables, cert, però en tots dos jo hi he trobat poesia.\nBy L'Acció Paral·lela Agost 24, 2017 Novembre 19, 2017 1,227 WordsDeixa un comentari\nAquestes darreres hores convulses les he passat força allunyat de pantalles i dispositius mòbils, connectant-me de tant en tant a la xarxa a penes uns breus moments a fi que la desinformació no em fes sentir irresponsable o més alienat del compte. Perquè, si la informació ja em fa sentir molt alienat, no es tracta que la desinformació encara em faci sentir pitjor. Tot plegat és un precari joc d’equilibris, un intent de defugir actituds excessives condemnat al fracàs gairebé amb tota seguretat. No són temps per estar gaire contents, i tot el que es pot fer és buscar un mínim confort que no sembli gaire mesquí ni egoista.\nEl cas és que ho he aprofitat per llegir Homo Faber, de l’escriptor suís Max Frisch (1911-1991), un llibre que tenia pendent des de feia temps. En aquesta novel·la, Walter Faber ens narra la seva història, la història d’un tècnic que té una visió de la vida molt racionalista, pròpia d’un matemàtic. Ell és un autèntic homo faber, l’home que fa, l’home que fabrica, que creu en la ciència i en la tècnica. Però aquesta visió es veurà progressivament modificada per un seguit de circumstàncies que l’afecten de prop.\nCom ja he aconsellat altres vegades, aquesta és una lectura que caldria encarar sense haver llegit prèviament cap ressenya que expliqui més detalls del compte de l’acció, ni tan sols la solapa del llibre, si el que volem és gaudir de la història i de com l’ha bastida l’autor sense que cap bestreta desbarati el pla traçat per Frisch per fer-nos entrar en el seu món. Per això no n’explico pràcticament res.\nHomo Faber és una novel·la sòlida, ben assentada sobre la base estilística que Max Frisch teixeix a partir de l’alternança de frases breus, a manera d’acotacions teatrals, i passatges narratius més extensos, que es combinen amb uns diàlegs escassos però efectius. El resultat és un text ben travat que permet seguir el curs dels esdeveniments, els pensaments i els excursos d’aquest tècnic suís que es troba en la cinquantena, assetjat per reflexions com aquesta:\nLa superproducció natural (si continuem reproduint-nos sense aturador, com animals) portarà a la catàstrofe; no a la conservació de l’espècie, sinó a la destrucció de l’espècie. Quants éssers humans alimenta la terra? (…) És una qüestió d’espai vital. No hem d’oblidar l’automatització: ja no ens fa falta tanta gent. Seria més intel·ligent augmentar el nivell de vida. Tota la resta porta a la guerra i a la destrucció total.\n(Homo Faber, Edicions 62, traducció de Judith Vilar)\nEns estem autodestruint? Aquests dies trobar un pensament d’aquesta mena en una novel·la sembla una casualitat morbosa, però la reflexió és del tot oportuna. Un reflexió que ens arriba per mà d’aquest autor suís que va conèixer els principals desastres del segle XX. Esclar que un suís havia de tenir-ne una visió particular: mirar-s’ho tot des d’una certa distància no vol dir que no t’hagi d’afectar, que no t’hi hagis de sentir implicat, que els fets terribles que contemples no t’hagin d’interpel·lar. Però la visió d’aquests fets i els efectes que provoquen han de ser per força diferents.\nEn l’obra de Max Frisch planen sempre uns dubtes sobre l’existència de l’home, sobre la seva identitat, sobre el sentit de tot plegat, que són el reflex d’aquesta mirada diferent, i Homo Faber n’és un bon exemple. Una lectura interessant per a aquesta mena d’estius que ens toca viure, o per a qualsevol altra època.\nBy L'Acció Paral·lela Agost 19, 2017 Novembre 19, 2017 619 WordsDeixa un comentari\nEls bells camins que no menen enlloc\nNo tot són rutes amples i planes les que enxarxen la terra; no tot són vies utilitàries marcades en el mapa, enginyades amb teolodit, profanadores de belles solituds, obertes amb detestables eines que esberlen muntanyes, foraden roques i enlletgeixen riberes i per on passa de pressa l’angoixa, la vanitat, les tristeses més horribles i les més vils alegries. No tot són tampoc humils carreteres que onegen i divaguen per molt enllà, aspres i desnivellades. Ni tot són corriols afressats per la petja de l’home que mata l’herbei, brunyeix les penyes, afetgega l’argila i mol la gresa.\nEntre uns i altres, com subtils fils de teranyina, invisibles, desconeguts, pels quals no transita ningú que porti pressa, ni que sàpiga gaire del cert el lloc on va i el que cerca, hi són els meus, els que jo segueixo, els que a mi m’agraden.\nCamins d’atreviment, de gosadia; solcs imperceptibles en les ufanors dels matissers, rengles de petges en els mulladius; rastres que amb treballs esfloren les molses en els baguenys, que foraden les bardisses en els rierals o que esllavissen la pedruscalla en els avencs.\nNo són marrades ni dreceres, ni van enlloc, car s’interrompen i recomencen capriciosament, es fonen i es retroben a la impensada com esteles de vagància o d’exploracions atzaroses.\nSegons com, fineixen al caire d’un penya-segat, o al llindar d’una boscúria impenetrable, o al fons d’un clotaral obstruït de malesa, o al peu d’un roqueter encinglat que s’esllavissa. Sembla que cerquin el més ingrat a la petja humana, el perill, l’impossible. I ningú no sap si el traspassen. Perquè el rastre es perdi, no vol dir que s’hagi aturat el caminant. ¿Qui pot aturar els caminants d’aquests camins? (…)\nProses bàrbares, Prudenci Bertrana\nNo són sensacions comparables perquè l’experiència que ens ofereix cadascuna de les situacions següents conté elements diversos, tant des del punt de vista sensorial com intel·lectual, però el caminant que arriba a un promontori des d’on contempla de sobte un panorama majestuós, el melòman que escolta un fragment d’una obra musical que fa que se li ericin els pèls de tot el cos, el visitant d’un museu que topa de cop amb un quadre o una escultura que el deixa clavat enmig de l’estança o el lector que comprèn que el passatge que està llegint és un cim d’una certa manera d’entendre la literatura comparteixen un esfereïment que els aïlla de tot el que els envolta i els deslliura de la consciència plena d’estar respirant, de tenir cos, d’estar sotmesos a la llei de la gravetat, a qualssevol lleis físiques que no siguin les que en aquell precís instant els permeten continuar sentint el que senten mentre admiren, escolten, llegeixen.\nUn dels moments culminants en aquesta mena d’experiències relacionades amb el gaudi de la bellesa es pot produir quan dues d’aquestes situacions coincideixen en un lloc i un mateix temps, una coincidència que tenim a l’abast quan trepitgem un espai escrit.\nM’ha vingut al cap aquesta reflexió arran de la relectura de Proses bàrbares, un recull de relats que conté algunes de les pàgines més fines que va escriure Prudenci Bertrana. Aquests relats descriuen un univers format per racons perduts, paisatges modestos, masies abandonades, habitat per tota mena de personatges rudes, tristos, crepusculars, tot plegat situat en una època que ja ha quedat enrere: han quedat enrere el tipus de vida que s’hi feia, les històries que s’hi vivien, les penúries que s’hi passaven, les alegries que hi tenien cabuda.\nPerò l’espècie humana continua intacta, tal com Prudenci Bertrana la va saber copsar, i, tot i que alguns hostals, alguns masos i camins han desaparegut, en essència el paisatge continua existint tal com ell el va descriure, fins al punt que el lector que quedi meravellat per aquestes pàgines no ho tindrà difícil per anar a trobar aquests espais escrits. D’aquesta manera, passejant-hi, podria afegir la seva experiència de caminant a l’experiència de lector, i assolir així un dels moments culminants de gaudi de què parlava abans.\nQui ho vulgui provar només necessita una motxilla, un grapat d’ametlles, una mica de beure i el volum Tots els contes, que Edicions de la Ela Geminada va editar l’any passat. La plana de la Selva i els voltants de Santa Coloma de Farners us esperen en silenci amb camins que no menen enlloc.\nBy L'Acció Paral·lela Agost 14, 2017 Novembre 19, 2017 760 WordsDeixa un comentari\nL’imperi de la novetat\nVivim sota l’imperi de la novetat. Les nostres vides estan marcades per l’última moda: comprem roba de la nova temporada —o, a tot estirar, de l’anterior—; mengem quinoa, civada i altres superfoods populars; ens interessem pels vehicles híbrids o elèctrics; piulem amb iPhones, i avorrim ja els gintònics.\nTot és nou, acabat de sortir, fresc, flamant, actual. Com podria ser d’una altra manera? El món és una maquinària de produir novetats que ens enllamineixen. Sí, de tant en tant algú busca i remena en trocs i botigues d’antiguitats. Sí, per les carreteres corren furgonetes bigarrades de fa cinquanta anys. Però fins i tot els vins que bevem solen ser joves.\nEl domini de la novetat és tan abassegador i autoritari que molts cauen sota el seu influx fins i tot en àmbits on podem escapar-ne. Per exemple, en el de la literatura. Hi ha gent que només llegeix novetats, llibres acabats de publicar i, especialment, llibres acabats d’escriure.\nÉs evident que s’escriuen i publiquen llibres perquè la gent els compri i els llegeixi, i és encara més evident que si la gent no els compra —llegir-los, en aquest cas, no és tan imprescindible— les llibreries i les editorials es veuran obligades a tancar. Entre els escriptors potser hi hauria de tot: alguns continuarien escrivint tot i que no tinguessin cap possibilitat de publicar —la situació actual és tan precària que ja no els vindria d’aquí—, d’altres decidirien deixar-ho córrer. Al capdavall s’acabaria fent una mena o altra de tria.\nPerò res d’això no passarà encara. Mentre puguin fer-ho, les editorials continuaran publicant obres d’autors coetanis que les llibreries col·locaran a la vista, en taulells situats a primera fila, perquè els vegin els lectors interessats a comprar novetats.\nQuè passa amb les magnífiques obres que van veure la llum en una altra època? Doncs que continuaran soterrades, amagades, relegades a l’oblit, lluny de l’abast dels possibles lectors que podrien tenir i que no les reclamaran perquè no sabran que existeixen.\nI és una llàstima perquè, ben mirat, hi ha pocs àmbits de la nostra vida en què puguem invertir uns dinerons i unes quantes hores de gaudi en obres producte de la creació humana que tinguin més de deu, trenta, noranta, cent setanta, vuit-cents o dos mil cinc-cents anys. Podem beure un vi envellit, degustar un armanyac que tindrà unes poques desenes d’anys. Tenim, és cert, la música composta al llarg d’altres segles. Però res no és comparable al cabal d’obres literàries que ens han arribat fins avui. Per quins set sous, doncs, ens hem de limitar a les obres escrites en els nostres dies, si tenim a disposició centenars de llibres esplèndids que arrenquen dels dies d’Homer?\nMoltes d’aquestes obres les tenim —o les hem tingut— a l’abast en edicions recents, per bé que en els temps que corren ja no puguem titllar de recent un llibre aparegut tres mesos enrere.\nPer això, en aquesta època de llibreters agosarats, em pregunto si no seria possible que algú decidís dedicar de forma permanent un racó, un prestatge o un taulell a recomanar grans llibres no descatalogats, clàssics de la literatura que es poden trobar i comprar sense gaires problemes. I penso tant en clàssics de la literatura catalana com de la literatura universal: Homer, Virgili o el Dant al costat de Llull, Jordi de Sant Jordi, Gógol o Eça de Queirós; Víctor Català o Sagarra al costat de Katherine Mansfield o Pavese; Calders, Tísner o Ventura Ametller entre Céline i Camus; Moncada o Serés davant de Musil… Ho aturo aquí perquè no es tracta ara de fer cap llista. Els caçadors de novetats potser no se sentirien atrets pels cants de sirena d’aquestes cobertes, però el lector curiós hi descobriria algun tresor ignot.\nI, ves, per què no?: una idea semblant podria plantejar-se alguna bibliotecària inquieta, exigent amb les usuàries sexagenàries que ja fa uns quants anys que acudeixen a la biblioteca a la recerca de lectures i a qui l’imperi de la novetat no els deixa veure el bosc de grans llibres que s’amaguen al darrere.\nBy L'Acció Paral·lela Agost 11, 2017 708 Words2 comentaris


Publicat 13/7/2020 13:22:27 +02:00CET\nEl Govern central ha descartat aplicar l'estat d'alarma a Lleida després dels brots de coronavirus que s'han produït aquestes darreres setmanes, i ha assegurat que les comunitats autònomes tenen eines per actuar.\nSegons fonts del Govern espanyol, les autonomies compten amb prou mecanismes per actuar contra possibles brots, tot i que l'executiu de Pedro Sánchez avisa que cal complir les resolucions judicials.\nAquest diumenge, el Jutjat d'Instrucció 1 de Lleida ha rebutjat ratificar el confinament que va anunciar la Generalitat a la ciutat de Lleida i set municipis més del Segrià per frenar l'expansió del coronavirus.\nNo obstant això, el president de la Generalitat, Quim Torra, ha rebutjat aquest dilluns la decisió judicial i ha anunciat un decret per reafirmar les mesures que s'han adoptat a Lleida. La Moncloa descarta aplicar l'estat d'alarma a la zona i insisteix que les comunitats disposen d'instruments per limitar activitats i, en casos ben justificats, decretar confinaments molt específics.


La Fira del Pa i el Cereal a Cervera aspira a ser un referent firal a Catalunya\nAquesta edició pretén promocionar el producte local i de proximitat amb la col·laboració de l'Associació de Productors de la Segarra i el reconeixement del Sindicat que commemora el centenari com a patrimoni històric a Catalunya\nfira obre temporada pa cereal la\nEdicions anteriors de la Fira del Pa i el Cereal ©JosepAPérez\nLa Fira del Pa i el Cereal retorna amb ganes a Cervera i manté el compromís de divulgació al voltant del pa i el cereal, la producció agrària tradicional de la comarca de la Segarra, certament que tindrà lloc els dies 21 i 22 de maig. El regidor de Promoció Econòmica, Ramon Augé explicava que "enguany volem donar un nou impuls a la Fira del Pa i el Cereal i pretenem augmentar i millorar la seva promoció".\nEl passat mes de febrer, es va presentar el cartell, obra de la dissenyadora Anna Domenjó, un treball fet en tres versions amb el lema “Tants pans, tants barrets” (que fa referència a la dita popular catalana (“Tants caps, tants barrets), i proposa donar a conèixer als visitants la varietat de productes dins d’aquest sector. La promoció s'ha completat amb el vídeo produït pel creador audiovisual Marc Llorens. L'audiovisual reprodueix les tasques del correu del cereal, de la sembra fina a la recol·lecció, passant pel procés d'elaboració del pa.\nEl paer en cap de Cervera, Joan Santacana i el regidor de Promoció Econòmica, Ramon Augé van presentar Fira del Pa i el Cereal el passat dijous en la cuina de l'edifici del Sindicat. En l'acte es van presentar les principals novetats d'aquesta edició com: la instal·lació d'una carpa a la plaça Universitat, la introducció d'experiències gastronòmiques, la commemoració del centenari de la construcció de la Farinera del Sindicat i un nou impuls a la promoció per tal de difondre el certamen.\nRoda de premsa de la Fira del Pa i el Cereal ©AjCervera\nEl centre neuràlgic on es concentraran els estands serà la plaça Universitat, la qual aplegarà 35 expositors multisectorials i sis de forns de pa. Al pati del recinte s'hi trobaran els estands de les energies renovables i l'Espai Petit Forner, on es realitzaran tallers de pa a càrrec de Tere Rauret.\nLa carpa localitzada al costat de la plaça Sant Miquel, acollirà els actes protocol·laris, les presentacions, les demostracions, les actuacions musicals i les degustacions gastronòmiques. Tanmateix, les experiències gastronòmiques comptaran amb; maridatges de pa i olis, amb la col·laboració de la Fira de l'Oli de les Borges Blanques; un berenar de pa amb oli a càrrec de l'Associació de Productors de la Segarra; presentacions dels pans de tros i de mestral; una degustació de panadons i de pa de ronyó; i una demostració de cuina en directe a càrrec de la influencer Ana Recetas Fáciles.\nLa Fira del Pa i el Cereal ©JosepAPérez\nAquesta edició ha fet un vídeo promocional, creat per Marc Llorens, el qual mostra tot el procés que comporta l'elaboració del pa. El cartell de l'edició, fet per la dissenyadora Anna Domenjó, pretén promocionar les diferents varietats de pa amb el lema "tants pans, tants barrets".\nLa fira serà inaugurada per la consellera de Justícia, Lourdes Ciuró, el mateix dissabte 21 a les 11.30 hores. Mentre que l'acte de cloenda anirà a càrrec de la vicepresidenta primera del Parlament, Alba Vergés, el diumenge 22 a les 20.00 hores.\nCentenari de la Farinera del Sindicat Agrícola de Cervera\nAquesta infraestructura es va construir entre els anys 1920 i 1922. Per tal de celebrar el seu centenari s'oferiran visites guiades gratuïtes a l'edifici i als patis. També es podrà visitar una mostra d'objectes agrícoles provinents de l'antic Museu del Blat i la Pagesia de Cervera.\nVermut-brunch electrònic i solidari a favor de l'AFANOC d'Alcarràs


Miriam Ponsa rebrà el Premi Bages de Cultura 2019\nÒmnium Bages-Moianès reconeix el posicionament i valentia de Miriam Ponsa amb el Premi Bages de Cultura 2019 a tota una trajectòria de creativitat i innovació. La dissenyadora manresana sempre ha apostat per creacions compromeses i destaca que en els 37 anys de recorregut del certamen, sigui la primera ocasió en què s’obre a reconèixer l’aportació a la cultura que es pot fer també des de la moda. I és que per Ponsa la moda és molt més que una qüestió purament estètica, és una oportunitat per incloure i donar un missatge. Per la dissenyadora aquest missatge ha d’anar intrínsecament lligat a una manera de produir que garanteixi el respecte dels drets de totes les treballadores i treballadors del sector.\nEl jurat del certamen ha destacat principalment la dimensió creativa de la dissenyadora així com el fet que la seva obra, a més d'obtenir un ampli reconeixement, es caracteritza per incloure denúncies de caire social.\nL'acte de lliurament del premi Bages de Cultura serà el divendres 29 de novembre, a dos quarts de vuit del vespre, en un acte al saló de sessions de l'Ajuntament de Manresa.


Joan Tardà contra l'ANC - XCatalunya.cat\nJoan Tardà contra l’ANC\nJoan Tardà demostra el seu autonomisme en una entrevista a El Nacional\nL’ex portaveu d’ERC al Congreso de los Diputados, Joan Tardà, ha concedit una entrevista a El Nacional i ha repassat el moment polític actual que viu el país. Cap crítica a l’estratègia del seu partit d’haver-se convertit en el soci preferent del Gobierno d’Espanya. Cap crítica a una Taula de Diàleg que no serveix de res i on no es parla d’independència ni de dret a l’autodeterminació.\nTardà no comparteix l’estratègia de l’ANC perquè “en lloc d’implicar i enfeinar els indiferents, l’únic que fa és estressar els convençuts”. El republicà autonomista considera que “no es pot arribar al cim sense corregir i esmenar els errors comesos. Des de la trinxera és impossible acumular forces i convèncer els catalans no independentistes”.\nEl discurs sempre és el mateix. Els qui treballen a favor de l’independentisme amb mesures contundents i eficaces són “hiperventilats” i “estressen” els convençuts. Són els mateixos que pensen que cal eixamplar la base i convèncer els indecisos.\nTardà continua construint un discurs favorable a la república espanyola i l’esquerra espanyola. També ha explicat quines són les condicions per aprovar els pressupostos generals de l’estat. Ha recordat que l’Estado només ha gastat el 40% del que havia pressupostat en trens. Concretament, dels 2100 milions que es van prometre destinar a Renfe i Adif en cinc anys, se n’han gastat 844.\nFinalment, ha reconegut el que tothom sospitava. “En cas d’una hipotètica entesa a Madrid, ERC hauria d’aprofitar per buscar-la també amb el PSC, perquè no tindria sentit no aprofitar l’èxit a Catalunya”. És a dir, el suport d’ERC al PSOE a Madrid passa perquè el PSC recolzi ERC al Parlament de Catalunya. Todo atado y bien atado.\nTags: ANC, Joan Tardà\nAnterior Tres tinents de la Legión roben ple de diners a un restaurant\nNePròximxt Possible destí per Jordi Alba si finalment surt del Barça


26/09/2017 Jordi Navarro\nSom en una setmana decisiva de la nostra història. Ens enfrontem sols a un règim corrupte i violent, hereu d'un règim feixista que es va refundar l'any 1978 sota la tutela de militars, oligàrques i pactistes de tota mena.\nLa nostra és una lluita per la llibertat, per la construcció de la República Catalana i per l'exercici real del dret d'autodeterminació. Una lluita perseverant i resistent que fa molts anys que dura però que és evident que aquests dies s'ha accelerat. La insurrecció popular que vivim als carrers i places de Catalunya ha arribat a un màxim de tensió amb l'operació repressiva a gran escala que ha desfermat l'estat espanyol a través de tots els seus tentacles.\nLa força de la mobilització permanent del moviment sobiranista ha desfermat les ires d'un estat autoritari i corrupte que es nega a ser esmenat. El règim del 78, nascut als despatxos i d'esquenes a la ciutadania, va fundar-se mitjançant la por i l'amenaça però aquest règim del 78 que fa 40 que dura, com 40 anys va durar el franquisme, està vivint els seus darrers dies a Catalunya. Per més por que ens vulguin fer, per més intimidacions, per més apel·lacions a la violència, per més que invoquin les seves lleis i les seves armes, res podran davant d'un poble rebel i combatiu, unit i resistent, alegre i perseverant.\nEstem omplim els carrers de clams per la llibertat, i hem inunda les viles i ciutats de clavells i paperetes, enfrontant-nos de forma pacífica i no violenta, però contundent i valenta, a les forces d'ocupació i a tot l'aparell repressiu de l'estat. I vet-t'ho aquí que la nostra ha acabat sent una lluita en defensa de la democràcia i del dret a la llibertat d'expressió. I ves per on, hem estat nosaltres, les dones i homes independentistes, qui hem encapçalat una revolta que ha alçat una barricada de dignitat en defensa de drets tant bàsics com són els drets de manifestació, reunió, informació i expressió.\nSi, estem vivint una insurrecció popular a Catalunya, una revolta en tota regla. I aquesta darrera setmana de setembre abans del referèndum de l'1 d'octubre haurem de ser-hi cada dia, esforçant-nos i sacrificant-nos per la llibertat. No afluixem, no desistim, no defallim. Si Catalunya cau, cau la humanitat. Som-hi!


El blog de la Natàlia: de gener 2010\nPublicat per Natàlia a 9:50 3 comentaris\nPublicat per Natàlia a 15:20 2 comentaris\nPublicat per Natàlia a 8:32 3 comentaris\nDes de que estic aquí a Alemanya, mai havia vist nevar com avui... Per la tele ens diuen que és el Jennifer, que ve amb ganes de deixar neu...\nDe moment, tot està completament blanc, arribant a la porta de la terrassa, lloc on abans no havia vist neu anteriorment.\nLa màquina llevaneus ha passat fa una estona, però hi ha neu com si no hagués arribat a passar... I jo he de sortir. Espero arribar a destinació sense problemes!!! De moment, sé que tant el transport ferroviari com el de carretera, tenen petits problemes, que confio que no es solucionin durant el dia.\nUs poso una foto actual de la nevada actual, amb la meva estació meteorològica de fons.\nLes previsions meteorològiques diuen que el Jennifer estarà actiu uns quants dies més. Aquí us deixo les prediccions pels propers 12 dies... Com que és una predicció a llarg termini, pot ser que hi hagi variacions...\n- Temperatura: -2,1 ºC\n- Vent: 2,2 km/h (crec que ha de ser més, perquè l'aparell està massa protegit)\n- Sensació tèrmica: -4 ºC\n- Estat: Neva amb intensitat\nEspero poder dur a terme amb normalitat els plans pel dia d'avui... :-S\nPublicat per Natàlia a 8:40 1 comentaris\nQuan juga la selecció alemanya de futbol algun torneig important, la gent guarneix massivament els seus cotxes amb tota mena de banderes alemanyes que puguin onejar amb el desplaçament del vent.\nAquí en teniu una mostra de l'Eurocopa de futbol del 2008, la final de la qual va ser Alemanya contra Espanya. L'equip espanyol va guanyar.\nAlgú em sabria dir si la bandera amb l'àliga és legal? És l'àliga l'equivalent del toro espanyol?\nHe de reconèixer que el patriotisme alemany, encara no l'acabo d'entendre... :-P\nPublicat per Natàlia a 11:00 5 comentaris\nNo sé si recordareu que fa uns anys, la gent anava a la platja "amb el lloro a l'esquena", és a dir, amb un aparell de música que feia sonar per amenitzar el dia a tot el veïnal. Evidentment, la música no era escollida a petició popular, sinó que el propietari del lloro la triava i la feia sonar segons els seus gustos personals. En aquella època, els clàssics "llorils" eren Camela, Pimpinela i temes rumberos o fins i tot rap.\nUs poso una foto en la que es veu un d'aquells "lloros" de l'any de la Maria Castanya. La foto, com que també té anys, és de pèssima qualitat - us demano disculpes -. Però a mode de "recordatori" segur que us serveix! :-P\nAquells aparells eren grans i sonaven relativament bé...\nMica a mica però, la gent es va cansar de carregar aquells "morts" a tot arreu. S'ha de dir que hi havia pressió popular per no fer sonar els aparells. La gent es queixava, ja que volia anar a la platja i gaudir de pau i tranquil·litat. En el tren, el lloro només sonava en els trajectes d'anada i tornada a la platja. És a dir, la quota era suportable.\nDarrerament els "lloros" han tornat!!! Aquesta vegada però, la situació és molt pitjor! El "lloro" és ara petit i forma part de quasi tots els telèfons mòbils. El so però és espantós! Tot i l'evolució tecnològica, en aquest cas, hi ha hagut una clara involució sonora! I com que l'aparell és petit, els "lloros portàtils" sonen per tot arreu! Quin horror!\nAl costat del supermercat on vaig a comprar, acostumo a trobar jovent fent "botellón" a base de cervesa i tabac, tots els dies de la setmana. Sembla que visquin allà totes les tardes, ja que des que surten del col·legi comencen el procés d'alcoholització. I evidentment, tenen els seus "lloros" sonant com una ceba, és a dir, que quan ho sents et vénen ganes de plorar. Ningú s'atreveix a dir res a aquesta gent, ja que quan agafes el carro de la compra del supermercat, et miren amb cara amenaçadora. I de fet, comença a ser freqüent llegir als diaris agressions per part d'aquests grups de gent alcoholitzada.\nNo sé cap a on camina la societat, però em preocupa. No trobo normal fer sonar música a tota hora, amb aquesta merda de qualitat i a sobre reunir-se amb els amics per beure entre setmana! I el que és pitjor, gaudir d'aquesta immunitat per imposar els desitjos propis, sota l'amenaça de respondre amb violència gratuïta a qualsevol persona que vulgui recuperar la tranquil·litat de l'espai públic, que el so metal·litzat de la música dels mòbils destrueix...\nUna vegada més, no hi ha cap diferència entre Alemanya i Espanya... Trist, però cert... :-/\nEtiquetes de comentaris: Crítica social, Tendències de moda\nPublicat per Natàlia a 11:19 1 comentaris\nPublicat per Natàlia a 9:50 1 comentaris\nPassejant pel carrer em vaig trobar una caseta (suposo que d'electricitat o telèfon), que per tal de poder obrir-la sempre bé, van decidir recordar a la gent que no aparquin bloquejant les portes.\nTrobo que l'advertència està posada rudimentàriament de forma curiosa. Com a mínim, confio en que sigui efectiu! ;-)\nPublicat per Natàlia a 15:18 1 comentaris\nAvui us parlaré d'un altre programa de televisió: "die Küchenchefs" (en català: "Els xefs"). El seu format és, si més no, curiós.\nDoncs va d'algú que té un restaurant, en el que la clientela brilla per la seva absència. El restaurant necessita ajuda, així que el propietari es posa en contacte amb l'equip del programa, que posteriorment hi envia tres cuiners professionals per assessorar-lo.\nEls professionals demanen la carta i escolleixen cinc o sis plats. Examinen tant la presentació, com el gust, com el format, com les condicions higièniques de la cuina, etc.\nDesprés, fan recomanacions per millorar la qualitat del restaurant, com per exemple: que els cuiners facin cursos de formació, que es facin inversions al restaurant, que es modifiqui el contingut de la carta, la presentació dels plats, etc.\nA més a més, a cada capítol ensenyen tècniques de cuina (com per exemple com netejar un peix) i expliquen una nova recepta. Les receptes acostumen a ser per a 12 o més racions (estem parlant d'un restaurant! ;-) ). Però segurament es poden adaptar les mides per a menys comensals.\nJo m'apunto les receptes que trobo interessants i quan les hagi provat, les penjaré al blog per compartir-les amb vosaltres... :-)\nPublicat per Natàlia a 7:20 1 comentaris\nQuan per Nadal vaig anar a visitar a la família, vaig veure el següent pot de ceràmica:\nLa meva tieta em va dir que uns amics alemanys l'hi van regalar fa molts anys. A mi em va sorprendre perquè a la fira de l'Auer Dult havia vist exactament aquests mateixos sacs de ceràmica. El de la meva tieta és petitó i per a alls (en alemany: "Knoblauch"). N'hi ha que serveixen per a les patates i per a les cebes. Ja us vaig explicar que a la fira em vaig comprar un pot senzill per a les patates. M'encanten aquests sacs de ceràmica! Si tingués espai, suposo que els compraria! Jejeje!\nÉs interessant saber que tot i que els anys passin, és possible comprar la mateixa ceràmica. Suposo doncs, que deu ser un estil més aviat clàssic, que segurament té força èxit entre la gent.\nPublicat per Natàlia a 7:28 1 comentaris\nNo, no tinc intenció de marxar d'Alemanya... Jo us vull seguir parlant dels programes que donen per la tele. En aquest cas, "Goodbye Deutschland".\nSé que a Espanya es poden veure un munt de programes sobre emigrants:\n- Afers Exteriors (TV3)\n- Callejeros viajeros (Cuatro)\n- Españoles por el mundo (TVE)\nEn aquests programes, s'acostuma a veure gent que busca fortuna a l'estranger i que tot els va de mil meravelles, o tot just el contrari. Tot depèn de l'equip de muntatge, que decideix com manipular les imatges gravades, seguint els interessos de l'audiència.\nDoncs bé, a Alemanya des de l'any 2004 es pot veure "Goodbye Deutschland", que està en total consonància amb els programes anomenats anteriorment.\nAl principi cada capítol durava 60 minuts, però degut a l'èxit obtingut, a partir del 2007 van passar a fer emissions de 120 minuts cadascuna. En el programa, fan el seguiment de vàries persones alhora. De fet, una persona pot aparèixer en més d'un capítol!\nEs veu de tot: històries d'amor que acaben en ruptura, altres que es casen, gent que regateja com si ho hagués fet tota la vida, gent que aixeca el negoci, gent que es queixa i torna a casa, etc. A mi em sembla un format força realista.\nEls alemanys viatgen per tot el món. El més freqüent és que obrin un restaurant o un bar. Mallorca és una de les seves destinacions preferides, tal com es veu en aquest programa. De fet, és sorprenent veure que quan busquen treballadors... en troben un munt de procedència alemanya! On són els mallorquins? ;-P\nTambé es freqüent que viatgin a Amèrica Llatina per millorar el seu espanyol. I el que més em sorprèn és que tot i que se'ls noti l'accent alemany, també tenen tocs de l'accent del país al que viatgin. Em fa gràcia! :-)\nN'hi ha que van a països de parla anglesa, tot i tenir dificultats amb l'idioma. Altres escolleixen llocs més exòtics com Àfrica i la Índia.\nEl que està clar, és que avui dia s'emigra moltíssim més que abans i no es fa per trobar feina, sinó per tenir una vida més completa i feliç. Alguns ho aconsegueixen i altres... tornen a Alemanya. I és que com he dit anteriorment, les persones que formen part del programa, poden aparèixer en més d'una emissió. Hi ha famílies, que fa anys que se'ls fa un seguiment! :-)\nUs poso una de les imatges del programa, en la que es veu una escena típica: un negoci d'hosteleria obert pels alemanys! ;-)\nPer cert, creieu que aquesta mena de programes fomenten que la gent emigri?\nPublicat per Natàlia a 10:47 4 comentaris\nL'altre dia vaig veure en la publicitat d'un supermercat begudes de la casa Torres.\nEl que em va fer gràcia de la publicitat és que expliquen una mica la història de la Família Torres. En les característiques de les begudes es pot veure clarament que és de procedència espanyola, més concretament de Catalunya.\nNo us podeu imaginar la il·lusió que em va fer veure que les regions són importants a l'hora d'escollir un vi. És com descobrir que Catalunya existeix, fins i tot des de l'estranger! :-)\nEm van venir ganes de comprar un vi amb Denominació d'Origen Catalunya... No en vaig comprar cap, però no vaig poder estar-me d'escanejar la fulla del catàleg...\nSobre els preus... Ni idea! Si algú vol comparar què costa un Torres 5 allà i aquí, que m'ho digui i podrem veure quina diferència de preus hi ha...\nPublicat per Natàlia a 10:17 1 comentaris\nTothom sap que viatjar en un avió és una mica avorrit. I deu ser especialment complicat si es viatja amb nens i se'ls ha d'entretenir. Un podria pensar que la millor solució seria portar la joguina preferida del nen i que vagin fent. Potser és una bona opció... però... compte! Si la joguina preferida és un cotxe teledirigit, està totalment prohibit! :P\nEm pregunto si es pot jugar amb els altres cotxes, que no siguin teledirigits... Algú ho sap o ho ha vist mai?\nPer cert, us heu fixat que el cotxe teledirigit té previsiblement 6 rodes? Uau! És un super-cotxe teledirigit! ;-)\nPublicat per Natàlia a 11:03 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Oci i temps lliure, Transport\nAra és una bona època per fer ninots de neu, ja que hi ha neu per tot arreu! :-)\nDegut a que sempre havia viscut a la costa catalana, mai havia pogut fer un ninot de neu. Sempre em vaig quedar amb les ganes de provar-ho.\nBé... Aquí em teniu acabant el meu primer ninot de neu! :-D\nDe fet, a la foto podeu veure com li dibuixava el somriure... :-)\nHe de dir que fer un ninot de neu és més complicat del que m'imaginava! La neu no volia quedar en forma de pilota i es trencava. El ninot de la foto, ha quedat prou bé perquè m'han ajudat! ;-)\nM'he sentit com una nena petita... :-D\nUn aeroport és un lloc on, a vegades, cal esperar moltes hores.\nPer això, alguns aeroports han adaptat les seves instal·lacions creant petites àrees de descans, que són ben aprofitades pel personal... ;-)\nLa llàstima és que hi ha poques places i que sembla ser, que estan sempre totes ocupades! ;-P\nEtiquetes de comentaris: Tendències de moda, Transport\nSempre havia vist a les pel·lícules dones que en cas de persecució o altres problemes, treien de la bossa un esprai, amb el que ruixaven els ulls de l'atacador. I pensava que això era únicament de pel·lícula.\nDoncs bé, l'altre dia em van dir que a Alemanya és força normal que les dones portin un d'aquests esprais a la bossa! I jo que pensava que Alemanya era un país segur! I resulta que la gent camina amb seguretat, perquè porta aquesta mena d'esprais a sobre! :-O\nDe fet, la noia que em va ensenyar el seu esprai, es va quedar sorpresa quan li vaig dir que era la primera vegada que en veia un! De fet, no recordo ningú a Espanya que en tingués...\nM'han dit que aquí aquests esprais són fàcils d'aconseguir.\nAra em queda el dubte: Hauria de comprar-me un d'aquests esprais i portar-lo sempre amb mi?\nPublicat per Natàlia a 9:30 4 comentaris\nFa unes quantes setmanes us vaig parlar d'un dels menjars ràpids preferits a Alemanya: el Currywurst. Després d'escriure la nota, la gent em va puntualitzar que aquest no és el menjar ràpid preferit a Baviera, sinó que és típic del Nord d'Alemanya.\nAvui us parlaré d'un menjar molt més localitzat: les salsitxetes de Nürnberg (en alemany: "Nürnberger Würstchen"). Són unes butifarretes petitones i molt bones, originàries de la ciutat de Nürnberg. Són molt populars a tot Baviera.\nA la foto les podeu veure en una versió per emportar acompanyada de mostassa i d'una col confitada, que a mi personalment no m'agrada gaire...\nSi us agrada la butifarra catalana, heu de provar aquestes butifarretes de Nürnberg que estan la mar de bones! Totalment recomenables! :-)\nAquests dies hi ha notícies de que està nevant amb força per tot Europa. A la televisió alemanya han dit que hi ha hagut problemes a Astúries i a altres punts de la Península Ibèrica, al Regne Unit, a aeroports de França i al Nord d'Alemanya. De fet, en aquella zona el vent ha acumulat gruixos entre 60 i 1 metre de neu que ha bloquejat cotxes i ha obligat a tallar l'autopista A-20 a Mecklenburg-Vorpommern.\nEn canvi, el Sud d'Alemanya no s'ha vist afectat per aquest excés de neu. És més, Munich és un dels llocs on menys ha nevat durant el cap de setmana. Per tant, la gent de la zona no té cap complicació per anar a treballar. Tot està igual que qualsevol altre dia d'hivern.\nD'avant l'allau de notícies sobre el temporal de neu, la gent es torna molt més previsora. Des de fa uns dies, les estanteries dels supermercats es buiden ràpidament, com si la mercaderia hagués de quedar bloquejada i no es pogués comprar menjar en setmanes! :-P\nA més a més, per reduir els problemes en la retirada de neu dels cotxes del carrer, hi ha gent que posa els netejaparabrises en posició vertical, tal com es pot veure a la fotografia següent.\nAltres persones cobreixen el parabrises amb protector. És com els que s'utilitzen a Espanya per anar a la platja, però enlloc d'estar posat a la banda de dins del cotxe, està posat per fora.\nUna altra de les conseqüències és que els nens no surten al carrer a jugar. I tot i que entre els blocs de pisos hi ha entreteniments per als més menuts, aquests queden completament inutilitzats durant aquests dies...\nDe fet, està previst que avui nevi tot el dia aquí al Sud d'Alemanya. No s'esperen però, les complicacions enregistrades els dies anteriors a altres llocs d'Europa. Caldrà però, veure quina és l'evolució de tot plegat.\nI ho continuo dient: M'encanta la neu! :-)\nPublicat per Natàlia a 9:07 1 comentaris\nAmb l'inici del nou any, la publicitat televisiva ha canviat de tendència. Si a finals d'any abundaven els anuncis de perfums i de donacions per ajudar a fer escoles al tercer món, ara hi ha clarament una altra mena d'anuncis.\nEls reis són... els portals per trobar parella!\nUs poso els logos d'alguns dels portals més anunciats.\nEn aquest portal, tot i que hi ha la paraula "friend", que vol dir amic en anglès, el cert és que a l'anunci només s'hi veuen parelles joves. Totes elles molt somrients, respirant amor per tots els porus del cos...\nL'anunci d'aquesta altra companyia té el mateix aspecte que l'anterior. Tot són parelles joves i molt somrients.\nPer a la gent més exigent, que busca una parella que sigui universitària o que jugui al golf, el portal d'Elite Partner és l'ideal!\nA Espanya hi havia molts anuncis de "Meetic". En canvi, tot i que també treballen a Alemanya, he de dir que no he vist aquest portal anunciat a la tele. I si l'he vist, no m'hi he fixat! ;-P\nDesprés de comprovar darrerament un augment tant important dels anuncis d'aquesta mena de portals, he arribat a la conclusió que trobar parella forma part dels propòsits majoritaris de cara al nou any.\nUn altre dels propòsits que no falten cap any, és el de deixar de fumar. Us pregunteu si hi ha més anuncis a la tele per ajudar al fumador que ho vol deixar? Evidentment! Aquí teniu una mostra del logo d'una de les empreses que més publicitat fa aquests dies...\nTambé hi ha anuncis de col·leccionables. De totes formes, només n'he vist un per muntar un petit tanc. És a dir, a Espanya hi ha molts més anuncis de col·leccionables que a Alemanya.\nEls anuncis sempre són interessants i entretinguts, eh? Em pregunto com deu ser TVE sense anuncis... Em costa tant d'imaginar-m'ho!\nPublicat per Natàlia a 11:02 1 comentaris\nPublicat per Natàlia a 10:16 2 comentaris\nAl centre de Munich es troba la plaça de Karlsplatz, que pels muniquesos sempre serà coneguda com a Stachus, que era el nom original de la plaça. Va ser el rei Carles II Teodor de Baviera (1724-1799) el que va voler que la plaça portés el seu nom, en contra de la voluntat del poble.\nÉs un lloc ben turístic que canvia d'activitat en funció de l'època de l'any. Quan la font funciona, la gent s'hi pot fer fotos...\nDe fet, jo m'hi he fet fotos intentant captar una altra forma de banderes alemanyes: la perruca-bandera. Tal com he comentat altres vegades, els alemanys són moooolt patriòtics. Ho porten al cap! ;-)\nEn canvi, quan fa fred, tanquen la font i la reconverteixen en una pista de patinatge sobre gel.\nCom que la pista està situada al damunt de la font, no és gaire gran. És per tant, una pista ideal per a nens. De fet, està pensada per tal que els més menuts puguin aprendre fàcilment a patinar. Com? Doncs hi ha un munt d'óssos amb esquís que rellisquen sobre el gel. Aquests óssos són un punt de suport per aprendre a patinar. Són l'equivalent dels caminadors dels nens petits, en versió patinador! ;-)\nA mi em sembla una idea genial poder aprofitar tan bé els racons de la ciutat. He d'afegir que aquests óssos per aprendre a patinar, em van fascinar. Si fos petita, de ben segur que demanaria als meus pares anar allà a aprendre a patinar! ;-)\nPublicat per Natàlia a 12:37 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Banderes alemanyes, Bicicletes i patins, Turisme per Alemanya\nCom que avui dia encara hi ha gent que té por a la grip porcina, res millor que prendre-s'ho amb una mica d'humor...\nPublicat per Natàlia a 8:53 1 comentaris\nA l'igual que l'any passat, acaben de passar els reis amb l'estrella i ens han cantat una cançó. I ja tenim el número de la porta actualitzat: 20 * C + M + B * 10. En aquest cas, canviar de desena és senzill i no té cap efecte secundari sobre les targes bancàries! ;-)\nÉs curiós, però el que no va passar l'any 2000, el tan temut "efecte 2000", ha passat el 2010!\nSegons heise.de, prop de 25 milions de targetes bancàries alemanyes fabricades per Gemalto i amb el xip SECCOS v5 han deixat de ser operatives. Això ha estat un gran problema i un gran trasbals per a tothom: no ha pogut pagar amb tarja a les botigues, no ha pogut retirar diners dels caixers automàtics, no ha pogut pagar amb tarja a l'estranger. Per sort, nosaltres no ens hem vist afectats per aquesta problemàtica, que se suposa que estarà solucionada en els propers dies.\nJa estem però a dia 6 i encara no funcionen. La problemàtica ha afectat a les accions de la companyia en la borsa, que han caigut més d'un 2.5%. Que el primer fabricant mundial d'aquesta mena de producte tingui un error tan greu és molt positiu per a la competència. És un error greu que afecta a la confiança del client i que donarà per tant, més pes a la competència. Acostar els competidors sempre és bo per a l'usuari final. Per tant, que l'errada hagi estat del líder mundial és una notícia relativament bona! ;-)\nDes del punt de vista informàtic, la notícia és força dolenta :-(\nSegons les especificacions EMV, que es poden trobar a la següent web, l'any d'una data està format per 2 dígits. Això vol dir que si les especificacions no canvien durant aquest segle, quan s'arribi a l'any 2100, podria tornar a haver-hi problemes. Amb dues xifres però, no hi hauria d'haver cap problema pel canvi de desena. Què ha passat amb la data, que només s'ha tingut un dígit en compte?\nPodria fer hipòtesis sobre les causes d'aquesta fallada... Evidentment, sense cap fonament científic! ;-)\n1) Tot i la gran problemàtica de l'efecte 2000, algú no va anar a classe aquell dia i es va perdre la lliçó. Així que en la fabricació d'aquesta tarja, es van oblidar d'aquest assumpte... jejeje... No crec! ;-)\n2) Les especificacions EMV no s'han implementat correctament, cosa que de ser certa, seria molt greu.\n3) Les especificacions EMV s'han respectat, però en el moment de fer els càlculs que validen la tarja, hi ha hagut algun error que no s'ha pogut detectar fins ara.\nEvidentment, l'opció més creïble i possible és que hi ha hagut un error en la programació de la validació de la tarja (segurament basada en java). És molt possible que des dels terminals bancaris es puguin reprogramar aquestes targes per solucionar l'error. Quan? Aquest és el gran dubte...\nPossiblement l'equip de programadors que han tingut aquest greu error, no va adonar-se d'aquest problema. Quan la tarja va arribar a la fase de proves, possiblement no es van fer proves amb una data futura. Potser el projecte duia retard i anaven cuita-i-corrents fora de termini o de costos... Potser les proves van ser realitzades pel client, qui sap!? L'errada pot venir de múltiples llocs, que amb una correcta metodologia de treball s'hagués pogut fàcilment detectar i solucionar.\nEvidentment, considero que el que ha fallat aquí no és el programador de l'aplicació, sinó la metodologia emprada. Un producte de qualitat pot patir retards, però la qualitat hauria d'estar per sobre de qualsevol termini. La qualitat hauria d'assegurar testejar els casos més bàsics que afecten a una tarja, entre els que s'hauria d'incloure provar què passaria en una data futura...\nJo sóc partidària de productes robutsos i de qualitat. Us imagineu que enmig d'una operació de cor, fallés el software de control de les activitats vitals? Hi ha errors que NO es poden permetre. Que la web de la presidència espanyola a la UE tingui en Mr. Bean enlloc d'en Zapatero és un error menor, comparat amb d'altres.\nTot això demostra la importància de fer software de qualitat. Tot i que sembla que vivim en un món on els costos i els terminis és la única cosa que importa... Així de malament anem... :-/\nI per si algú m'ho pregunta: Sí, el software de qualitat existeix. Només fan falta professionals de debò i amb experiència... i un petit canvi de mentalitat empresarial.\nPublicat per Natàlia a 13:38 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Informàtica, Vida quotidiana\nSegur que aquests dies heu dedicat moltes hores a pensar en regals originals... Jo us en voldria proposar un, que sempre podeu demanar als Reis Mags d'Orient... ;-)\nÉs el regal ideal per algú\n- que sigui un fan de l'aviació, o bé\n- que sigui un col·leccionista de cadires, o bé\n- que sigui un aficionat als objectes curiosos, o bé\n- que vulgui superar còmodament la seva por a volar, o bé\n- que vulgui redecorar la vivenda, o bé\n- que vulgui viure noves experiències\nPer una persona que compleixi aquests requisits, el seu regal ideal és un seient utilitzat de segona mà d'un autèntic avió! La companyia Lufthansa els ven (suposo que per reduir les pèrdues econòmiques que arrosseguen degut a la gran crisi econòmica)...\nUs deixo una imatge amb les dades per si en voleu comprar un. Podeu ampliar la foto si no ho veieu bé...\nQuè? Us fa patxoca la idea? ;-)\nPer cert, us heu fixat en com comença el número de telèfon? 69 69 69... Jo crec que el número està buscat expressament per donar idees sobre possibles usos de la cadira.\nImagineu que viatgeu en avió i demaneu una beguda. Us ofereixen escollir entre cafè o te. Una vegada heu escollit la vostra beguda, us la proporcionen amb un got que indica quin n'és el contingut. Com faríeu per optimitzar l'etiquetatge del contingut del got? Pareu atenció a la solució, que és ben enginyosa! ;-)\nSí senyor! El contingut és, evidentment, cafè o te... Per tant, un etiquetatge doble és la solució òptima! ;-)\nPublicat per Natàlia a 13:42 1 comentaris\nPublicat per Natàlia a 9:52 2 comentaris\nEl primer dia de l'any és sempre un dia per recuperar-se de la nit anterior. És un dia que passa sense fer res especialment útil.\nDoncs bé, nosaltres vam tenir la tele encesa tota la tarda. No hi havia gaires canals i la qualitat de la imatge no era gaire bona. El so tampoc era per tirar coets. A la foto es pot distingir una dona en una pel·lícula al canal ProSieben...\nI van anar passant hores i hores...\nDe cop i volta, un dubte em va passar pel cap: "1 de gener d'un any nou... I si han apagat la televisió analògica?"... Durant uns moments, vaig sentir que no tornaria a veure la tele en una bona temporada, fins que no comprem un descodificador...\nPerò gràcies a Internet, vaig llegir que a dia d'avui, l'apagada analògica alemanya està prevista pel 30 d'abril del 2012... Així que encara tenim temps per comprar el nostre descodificador.\nRenoi! Quin ensurt! Una cosa queda clara: "En dia festiu, les averies tècniques triguen mooooooltes hores a arreglar-se"... Per sort, ara mateix, la televisió analògica es torna a veure bé! :-)\nPublicat per Natàlia a 9:05 1 comentaris\nPublicat per Natàlia a 16:28 2 comentaris


L'andreuenca Rosa Maria Sardà torna la Creu de Sant Jordi | L'Exprés de Sant Andreu\n20 de novembre del 2017 Andreuencs L'Exprés de Sant Andreu\nL’actriu i artista andreuenca Rosa Maria Sardà ha tornat la Creu de Sant Jordi a la Generalitat de Catalunya, tal com ha explicat aquest passat diumenge la directora de cinema Isabel Coixet. Segons ha relatat la cineasta en un article al diari ‘El País’, Sardà hauria tornat la distinció el passat 24 de juliol.\nTal com hauria argumentat, “donades les circumstàncies” no es considerava mereixedora del premi, el qual cal recordar que es tracta d’una distinció anual que entrega la Generalitat de Catalunya. En el cas de Sardà, aquesta va rebre la Creu de Sant Jordi l’any 1994. Una consideració que ha rebutjat després de posicionar-se políticament contra el procés sobiranista català.\nDe fet, cal recordar que l’actriu que va créixer entre els carrers de Sant Andreu de Palomar va ser una de les artistes i intel·lectuals que el passat mes de setembre va signar el manifest que portava el nom d”1-O Estafa antidemocràtica‘. En aquest text, els sotasignats feien una crida a no participar en el referèndum d’autodeterminació que havia convocat la Generalitat de Catalunya.\nNotícia anterior Notícia anterior: Els Coloms de Sant Andreu surten del quiròfan amb festa inclosa\nNotícia següent Notícia següent: La presència de fum als túnels altera la circulació dels trens


Castell d'Or també comercialitza oli d'oliva extra - Castell d'Or\nCastell d’Or també comercialitza oli d’oliva extra\ndilluns, 12 abril 2010 08:44\nEl grup cooperatiu Castell d'Or també comercialitza oli d'oliva extra a més del vi i el cava, ampliant així la seva cartera de productes de qualitat. L'oli és de la Denominació d'Origen Protegida (DOP) Siurana i és fruit de les olives arbequines dels socis de les cooperatives que integren el grup Castell d'Or, i s'elabora a la cooperativa de l'Espluga de Francolí i al Centre Oleícola del Penedès (CEOLPE) i es comercialitza sota les marques Cossetània i Francolí.\nEls socis de les cooperatives del grup Castell d'Or produeixen uns 3,5 milions de quilograms d'olives. D'aquesta producció, el grup Castell d'Or comercialitza 600.000 litres d'oli i la resta és per consum propi del soci o es comercialitza a les agrobotigues del grup. L'oli Cossetània i Francolí és de qualitat Extra Verge i s'embotella en garrafes de 5l, 2l, i ampolles de 0'75l, 0'5l i 0'25l. Principalment s'està distribuïnt a botigues i agrobotigues de Catalunya, però s'està iniciant la seva exportació a altres països com Alemanya, on Castell d'Or hi té una important presència ja en vins i caves.\nAquesta és una important aposta de Castell d'Or ja que, amb la comercialització també de l'oli amplia la seva oferta de productes i, al mateix temps, s'obre un nou canal de venta i distribució de l'oli de les cooperatives membres del grup que, fins ara el comercialitzaven de forma separada.\nEl Diari de Tarragona i el setmanari El 3 de vuit es van fer ressó d'aquesta notícia. A continuació us adjuntem el articles:\nCastell d'or comercialitza oli d'oliva\nEl grup Castell d'Or comercialitza oli d'oliva\narticle castell d'or diari de tarragona el 3 de vuit oli\nL'entrada ha estat publicada\tel dilluns, abril 12th, 2010 a 8:44 am\ti s'ha classificat com Castell d'Or als mitjans de comunicació, Notícies. Pots seguir qualsevol reacció a aquesta entrada a través de RSS 2.0 feed. Pots deixar un comentari, o retroenllaç des del teu propi web.


Londres denuncia les ingerències russes en eleccions a Occident - Diari de Girona\nLondres denuncia les ingerències russes en eleccions a Occident\nEl ministre d'Exteriors del Regne Unit convida Moscou a «passar pàgina» pel bé de tot el món\nignacio ortega (efe) 23.12.2017 | 02:33\nEl ministre d'Exteriors del Regne Unit, Boris Johnson, va denunciar les ingerències russes en els processos electorals a Occident, però tot seguit va demanar «passar pàgina» pel bé del món. «Serguei, temo per la seva reputació. Crec que és molt important que vostè reconegui els intents russos d'interferir en el nostre referèndum sobre el Brexit i eleccions», va dir Johnson en una roda de premsa al seu col·lega rus, Serguei Lavrov.\nJohnson va denunciar que «hi ha moltes proves de la ingerència de Rússia a les eleccions a Alemanya, Dinamarca, França i els Estats Units», però va considerar que ha arribat el moment de «passar pàgina». «Aquests intents d'ingerència han de quedar enrere. La gent vol que les eleccions siguin lliures i democràtiques i transcorrin sense interferència exterior. Estic segur que Lavrov també donaria suport als comicis», va assenyalar.\nQuant al seu país, va matisar que «no hi ha cap prova d'una exitosa ingerència russa en les eleccions al Regne Unit». «Sigui com sigui, no van tenir èxit. Pot estar segur que això és molt important. Considero que si aquests intents haguessin tingut èxit, les coses serien completament diferents», va indicar.\nMentre Johnson no deixava de fer broma, Lavrov va posar al mal temps bona cara i va insistir que ni el Regne Unit ni els EUA ni cap altre país ha pogut aportar proves sobre la interferència russa a les seves eleccions. «Segueixo volent rebre proves que nosaltres interferim, però en va. Sense proves és molt difícil parlar. Considero que vostès van inventar tot això i ara són ostatges d'aquest tema», va assenyalar.


Serra: "No és un augment de sou, és un acostament per etapes als salaris del sector"\nL'expresident i l'exdirector de l'entitat estan acusats d'administració deslleial i podrien ser condemnats a 4 anys de presó\nRedacció 11/10/2018 - 10.50 Actualitzat 11/10/2018 - 22.24\nL'antiga cúpula de CatalunyaCaixa comença a declarar aquest dijous en el judici pels sobresous dels directius que es fa a l'Audiència de Barcelona.\nNarcís Serra, expresident, i Adolf Todó, exdirector, són els primers citats davant del jutge, a partir de les 10 del matí. La declaració de Serra ha començat poc abans de les 10.45.\nPer a ells dos i 15 integrants més del consell d'administració la fiscalia demana penes de fins a 4 anys de presó. Per a la resta d'acusats, de 2 anys.\nPreguntat pel fiscal sobre les seves funcions, Serra ha explicat que ell s'ocupava de l'estratègia a mitjà i llarg termini, i no del dia a dia.\nEn aquest sentit, ha volgut remarcar que va veure la necessitat de canviar l'aposta immobiliària de CatalunyaCaixa. I que va promoure la transformació de l'entitat el 2007, abans de la fallida de Lehman Brothers i l'inici de la crisi financera.\nQuan el fiscal ha donat per fet que Serra controlava el rumb de la institució, aquest ho ha negat i ha destacat els consensos necessaris per prendre decisions en una caixa d'estalvis.\n"Jo no controlava el rumb de la institució. Jo havia de proposar i aconseguir consens, no només del consell d'administració, sinó de la Generalitat, de l'entitat fundadora i del Banc d'Espanya."\nEl fiscal també ha preguntat a Serra pel sou que va començar a cobrar a partir de 2007, de 175.000 euros.\nEl sou de Serra, com ell mateix ha volgut recordar, "no és objecte d'acusació", però sí l'augment que es va aprovar en plena crisi i rescat de CaixaCatalunya.\nEl fiscal, a més, s'hi ha volgut referit per explicitar que la seva existència -que no era obligatòria- respon a la dedicació i la implicació de l'aleshores president amb les decisions preses per l'entitat.\nSerra ha demanat la paraula per explicar les circumstàncies del seu sou.\n"Vull explicar al tribunal que va ser pactat amb la Generalitat, que va ser ajustat al del president de la Caixa de Girona, que era nou vegades més petita que CatalunyaCaixa, que va ser aprovat per l'assemblea, que va ser publicat a la memòria anual i que es podia consultar per internet."\nI n'ha defensat la transparència.\n"La fixació del meu salari va ser sota tutela de la Generalitat i amb absoluta transparència davant dels ciutadans i els òrgans de la caixa."\nSerra ha defensat que la pujada salarial d'ell i de Todó no va ser un augment, sinó un acostament als sous del sector financer.\nEl fiscal ha preguntat a Serra durant gairebé dues hores.\nA continuació ho ha fet la representant de l'advocacia de l'estat, que ha anunciat que el seu interrogatori seria més breu, atès que Serra ja havia respost moltes qüestions al fiscal.\nLa sessió s'ha interromput poc abans de les 13.15, després de dues hores i mitja de declaració de Serra responent les preguntes de les diferents acusacions.\nUn quart d'hora més tard s'ha reprès amb les qüestions plantejades per la defensa.\nL'interrogatori de Serra ha acabat a les 14.00, després de mitja hora de preguntes de la defensa. En total ha declarat tres hores.\nEl judici pels sobresous de CatalunyaCaixa es reprendrà a l'Audiència de Barcelona dimarts que ve, al matí, amb la declaració de l'exdirector Adolf Todó\nSerra, Todó i 39 alts responsables més de l'entitat estan acusats d'administració deslleial per haver-se apujat el sou en plena crisi de l'entitat, que va haver de ser rescatada amb diner públic.\nEs dona la circumstància que els sobresous es van aprovar entre els anys 2009 i 2011, quan l'entitat bancària ja estava sent rescatada amb diners públics i havia acomiadat més d'un miler de treballadors mitjançant un expedient de regulació, un ERO.\nNotícia relacionada: Serra diu que no es penedeix de res quan comença el judici de CatalunyaCaixa\nEl judici pels sobresous de CatalunyaCaixa va començar fa una setmana i es calcula que s'allargarà fins al 30 de novembre.\nQuan entrava a la primera sessió, Serra va declarar a la premsa que no es penedia de res del que havia fet, perquè -va assegurar- era el que calia fer.\nAquesta setmana, d'altra banda, l'Audiència ha rebaixat la fiança que el jutge instructor demanava als 41 exdirectius de CatalunyaCaixa processats, en concepte de responsabilitat civil.\nAixí, la fiança ha passat de gairebé 10 milions d'euros a 2,5 milions d'euros. El tribunal també ha retirat la fiança de 800.000 euros imposada a Adolf Todó.\nSerra, pendent d'una altra causa\nEl cas dels sobresous de CatalunyaCaixa no és l'únic front judicial que Narcís Serra té obert: també s'enfronta a una segona causa pel forat causat a l'entitat per les diverses operacions impulsades des de la filial immobiliària.\nNarcís Serra diu que s'hauria d'haver reflotat CatalunyaCaixa i no haver-la malvenut\nNarcís Serra justifica la política de salaris de CatalunyaCaixa durant la crisi


TV3 oferirà tots els partits de pretemporada del Barça - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nTV3 oferirà tots els partits de pretemporada del Barça\nTelevisió de Catalunya oferirà en directe els tres partits que el conjunt de Ronald Koeman jugarà abans de l'estrena oficial a la Lliga\nRedacció Esport3 04/09/2020 - 13.56 Actualitzat 04/09/2020 - 16.10\nL'estrena del nou Barça de Koeman es podrà veure en directe per Televisió de Catalunya. Els blaugranes jugaran fins a 3 amistosos abans del primer partit de Lliga previst per al cap de setmana del 26 i 27 de setembre al Camp Nou davant el Vila-real.\nEls homes de Ronald Koeman jugaran el seu primer amistós de pretemporada el dissabte dia 12 de setembre contra el Nàstic de Tarragona, de la 2a Divisió B, a les set de la tarda. El duel serà també l'estrena del primer equip blaugrana a l'estadi Johan Cruyff, la casa del Barça B, el juvenil A i el femení des de la temporada passada.\nA més, el conjunt blaugrana té previst jugar dos amistosos més: un davant un equip de Segona A i un altre davant un equip de Champions. Les dates seran el 16 de setembre i el 20 de setembre, probablement també a les set de la tarda. I en directe per TV3.


Crònica 23-09-2020 – Vilassar Ràdio\nEl protocol que es va activar el passat divendres a l’Escola Pérez Sala quan van saber que s’havien detectat dos casos positius de coronavirus en dos alumnes ha funcionat molt bé, segons ens ha explicat Laia Kötz, directora de l’escola. Les proves PCR es van fer dilluns als alumnes dels dos grups estables als que pertanyien aquests dos alumnes i el resultat ha estat de negatiu en coronavirus en tots els alumnes. Els dos grups estables estan fent classes a distàncies mentre compleixen la quarantena preceptiva. L’escola fa arribar dispositius mòbils als alumnes que no en tenen.\nCal informar que l’Escola d’Adults els Ametllers encara té places per al curs 2020-2021. Tot i que el període de matriculació es va enllestir els passat 7,8 i 9 de setembre, cal saber que encara ets a temps per apuntar-te a alguns cursos.\nEn pàgina comarcal, i entre altres informacions, us explicarem que la ciutat de Mataró podria ser el destí final del matrimoni conformat pel gendre del Felip VIè, Iñaki Urdangarín, que compleix pena a la presó de Brieva, i la Infanta Cristina.\nNotícia anteriorCrònica 22-09-2020\nSegüent notíciaComencen les obres per arranjar els pendents i millorar l’evacuació d’aigües pluvials als carrers Sant Jaume i Sant Pau