Resum segona sessió Barris, ciutat, metròpolis – Diàlegs a la Riba del Besòs\nResum segona sessió Barris, ciutat, metròpolis\nResum segona sessió Diàlegs a la Riba del Besòs, realitzada el 26 de febrer de 2020.\nAlbert Noguera, Roque Pascual, Pepa González, Marc Andreu, Carolina Costa (d’esquerra a dreta)\nIntervenció 1: Pepa González, Defensora de la Ciutadania.\nEl teixit social de Santa Coloma és ric perquè és heterogeni i divers, ple de força i empenta, però hem d’esforçar-nos per a què arribin a algunes persones nouvingudes els drets no reconeguts que es tradueixen en desigualtats a Santa Coloma.\nSanta Coloma marxa a velocitats diverses, per tant els agents socials del territori han d’estar atents i atentes, per posar la mirada on més es necessita. Però es parla d’una atenció activa, disposada i capaç de generar canvis que ajudin a dignificar la vida de les persones.\nEntre les grans problemàtiques de desigualtat al municipi, Pepa González destaca l’habitatge, l’atenció de les persones nouvingudes i també una certa desconnexió o desconeixement de la xarxa de recursos municipals (serveis i entitats de la ciutat). Segueix havent persones que no surten del barri, que no coneixen de vegades ni tan sols on està situat l’Ajuntament.\nEs planteja l’avantatge que suposa l’arribada del metro a Santa Coloma, amb una rellevant connexió entre barris i amb la ciutat de Barcelona, però també la pèrdua del costum de caminar, tot sabent que l’extensió del territori és petita. En definitiva, el metro té la contrapartida de què molta gent ja no camina pels barris i això no contribueix a conèixer el territori en termes generals.\nPer acabar, la ponent acaba remarcant els racons humans de Santa Coloma, no només els espais públics. El seu teixit associatiu pot crear sinèrgies entre barris, fonamental per construir una ciutat més justa i més digna, i també més igualitària. La ciutat humanament accessible, no resulta tan senzilla de construir, però és la més necessària.\nIntervenció 2: Roque Pascual, President de la Fundació Tallers\nRoque Pascual comença la seva intervenció convidant a tota la població de Santa Coloma a visitar la Fundació, entitat de la qual està molt orgullós.\nLa ciutat sempre ha tingut una identitat, però no associada al seu paisatge urbanístic. Santa Coloma era un poble de vinyes, després va ser un territori per estiuejar. Els anys 50, 60 i 70 van ser moments rellevants d’arribada de nova població provinent de la resta d’Espanya i, a partir dels anys 90, de tot el món.\nSanta Coloma és una ciutat de gent lluitadora, tot el que s’ha aconseguit ha estat amb esforç i sacrifici. La major part de les persones immigrants de la ciutat no ho han tingut fàcil. Es podria dir que la identitat de Santa Coloma ha estat centrada en l’esperit de lluita de la seva ciutadania.\nEn els darrers anys, la ciutat ha passat a ser una ciutat multicultural amb una alta densitat poblacional. En els darrers 20 anys, s’ha produït una transformació molt important arrel, en gran part, a factors com l’arribada de la línia 9 i la construcció de les biblioteques (situades prop de les estacions del metro).\nEn definitiva, la ciutat ha passat de ser definida per la lluita a ser definida per la multiculturalitat. Amb allò no vol dir que no hi hagi persones lluitadores, però en tot cas ho son menys, o en menor quantitat, en part perquè no es poden comparar les necessitats de fa 30 anys amb les d’avui en dia. Són molt diferents.\nQuè aporten els barris a aquesta identitat? Santa Coloma té 17 barris, alguns molt petits. Avui en dia no es fa vida de barri com es feia en una altra època. Les persones es relacionen més amb els familiars de l’escola dels seus fills que amb els seus veïns i veïnes. Abans les associacions de veïns eren molt més visibles, organitzaven moltes activitats i molt diverses.\nEl convidat comenta que potser tots hem canviat una mica, que avui som més introvertits. Per exemple, de 33 comparses que hi havia en el passat a Carnestoltes, només queda una d’un barri (Can Calvet). Ara participen més altres tipus d’entitats, com les AMPAS, però les associacions de veïns han deixat d’estar representades.\nEl mestissatge del barri de Fondo no és el mateix que el de Can Franquesa. Cada barri té la seva identitat pròpia i aporta el seu gra de sorra a la ciutat. En general, Santa Coloma és una ciutat multicultural i de referència en quant a convivència.\nIntervenció 3: Albert Noguera, President del CEP\nL’orografia del territori afecta relativament al dinamisme del territori. Al barri Llatí, els carrers amb major pendent tenen menys botigues. A Can Franquesa i Oliveres afecta, però potser més perquè es troben a la perifèria. A Serra d’en Mena, en canvi, no existeix aquesta realitat. En aquest darrer cas hi ha molt moviment i molta població, és una zona dinàmica. El barri dels Safarejos, en canvi, és un desert, comercialment i en termes de dinamisme en general. Hi ha molt poca vida. En definitiva, la variable més rellevant és la centralitat.\nLa història sí té molt a veure amb la identitat dels barris, alguns d’ells s’han fet a cops de lluita. Els col·lectius Revolta i l’Òmnium fan cada dissabte una visita guiada per explicar la història de la lluita del barri de Fondo, i ara ho començaran també al barri del Raval. Però hi ha una forta identitat no només a nivell de barri sinó a escala de ciutat.\nA nivell d’identitat, però, hi ha un altre factor important. La gent que ha nascut al municipi no vol marxar i té un sentiment de molt arrelament, fins i tot a nivell de barri (si són de Singuerlín, no volen marxar de Singuerlín). Fins i tot, això és reprodueix amb les noves migracions, que tampoc volen marxar de Santa Coloma. Molts xinesos diuen que són de Fondo (no de Santa Coloma).\nEls barris han entrat en cert estancament? Depèn, alguns sí i altres no. El barri de Fondo no pot créixer més, hi ha molta densitat i s’ha d’esponjar, però és un dels barris més dinàmics. Altres barris decreixeran, per exemple Can Franquesa, un barri envellit, que està fet en un espai orogràfic que no tocava, segurament perdrà població. A Oliveres la situació és bastant similar en aquest sentit. En canvi, hi hauran altres barris que tindran noves oportunitats, com per exemple Safarejos, que està a prop de les noves centralitats metropolitanes (de La Sagrera, de metros). El Raval també ha de tenir una nova oportunitat amb el Pla Urban i una execució dubtosa en el Pla Fluvial, que va deixar la meitat del barri per fer.\nUn factor de dinamisme dels barris és el comerç de barri, i avui en dia ha caigut molt per la competència del comerç online i els grans magatzems. Un segon factor és el teixit associatiu, que avui també ha generat una davallada, a causa del major individualisme. L’urbanisme és un altre factor. S’han de crear espais urbans amables, on la gent se senti bé. El convidat opina que no es pot deixar Parc Central tan inacabat. I un altre factor és el parc d’habitatge, i el del Fondo és molt deficient. Per últim, com a factor de centralitat molt important als barris, estan les biblioteques de Santa Coloma, un element de cohesió i identitat.\nIntervenció 4: Marc Andreu, Periodista i historiador, autor de Les ciutats invisibles. Viatge a la Catalunya Metropolitana.\nEl Marc Andreu comença afirmant que l’aportació dels barris, concretament els barris perifèrics, a la cultura metropolitana, és importantíssima. Ho ha sigut en el passat i ho serà en el futur. El concepte de “barri” no té més d’un segle d’història. Abans hi havia pobles i viles. Però aquests barris són imprescindibles per a la construcció de ciutat en diferents sentits: de ciutat democràtica, en un context de dictadura; de consciència social en un món urbà industrialitzat i per tant amb un factor de classe social important; i en sentit comunitari.\nEls barris han construït ciutat democràtica a partir de la lluita per millorar les condicions urbanes i bàsiques d’habitabilitat. Aquestes lluites aconsegueixen, en l’etapa democràtica, anar disminuint desigualtats i dotar els barris d’unes condicions dignes i uns espais urbans habitables. Tot allò ha donat també una identitat no només als barris sinó als municipis.\nPerò la crisi econòmica del 2008 fa esclatar tot un statu quo associat a la bombolla immobiliària, que havia anat canviant el sentit comunitari i d’identitat dels barris; provoca un retrocés i una dècada perduda, i torna a fer esclatar desigualtats socials i fractures urbanes que semblaven superades.\nEn aquest context, els barris tornen a ser importants, perquè el teixit associatiu i la xarxa comunitària contribueixen a paliar necessitats bàsiques i evitar els esclats socials que es poden donar en altres contextos, com les banlieues franceses. Els barris, a més, generen cultura metropolitana.\nSegons un article recent del Ricard Gomà i el Sergi Porter a la revista Crític, s’ha retrocedit dues dècades pel que fa als índex d’igualtat metropolitana després de la crisi. Els índex de desigualtat se situen avui al nivell de l’any 1995, amb un 11% d’atur de mitjana metropolitana i uns nivells de pobresa infantil que superen el 25% de mitjana a la zona metropolitana.\nAquestes dades mostren que Santa Coloma és una de les àrees més pobres de la zona metropolitana, en un context de vulnerabilitat social. De fet, de 39 barris metropolitans catalogats com d’alta vulnerabilitat social, 23 se situen al Besòs. Però les dades enganyen, de vegades, perquè segons l’escala dels barris, les desigualtats són molt més accentuades. I com que la ciutat real és la metròpoli, s’ha d’intentar fer l’esforç d’observar els barris més que les mitjanes de ciutat.\nL’escala de barri permet forjar la identitat metropolitana ja que la idiosincràsia dels barris genera cultura metropolitana. Per exemple, les lligues de futbol base constitueixen una de les formes de coneixement compartit entre barris més importants, perquè fan que els equips i les seves famílies es moguin de barri en barri a nivell metropolità.\nLa música és un altre exemple de socialització i de creació de cultura metropolitana. Es pot parlar del trap de la Rosalía o de la rumba dels Estopa, també ha passat amb el rap, el rock o el punk.\nEl tercer exemple és la cultura popular, els gegants, els diables, els castellers… aquestes pràctiques generen fluxos de moviments entre barris, reconeixements, visibilització i espais de relació.\nI, per últim, el Marc Andreu posa l’accent en la literatura com a fons de creació de cultura metropolitana des dels barris i anomena alguns exemples de llibres referents del Paco Candel: Ser obrero no es ninguna ganga, Donde la ciudad cambia su nombre, Els altres catalans, etc. O els Paseos con mi madre de Javier Pérez Andújar. També recomana un llibre recent: Listas, guapas, limpias de l’Anna Pacheco, periodista, que segons el ponent retrata molt bé la cultura de barri i de classe a data d’avui.\nTots aquests exemples de cultura forgen sentiment de barri, de ciutat i de metròpoli de manera molt diferent a com ho feia fa 40 anys, però de forma clara.\nRecull idees del treball en grups:\nEs destaquen molts espais de trobada, de comerç de proximitat i d’ajuda a la ciutat.\nEntre les icones negatives s’han posat: les fronteres urbanes (discussió de si la icona es refereix a fronteres naturals o fronteres imposades, com és el cas del Parc del Molinet), el parc d’habitatges homogenis (Cases del Ramón Berenguer i els pisos de les Oliveres), l’especulació (els edificis Cúbics i el Portal de la Vila) i barris poc connectats Cementiri i Can Franquesa).\nDe la zona Nord es destaquen els arbres.\nLes zones de les Oliveres, Can Franquesa i una part de Can Calvet destaquen pels habitatges homogeneitzats derivats de l’especulació\nEl parc de la Bastida es defineix com una victòria popular apropiada per l’Ajuntament, al igual que es va fer amb la remodelació del Passeig de la Salzereda.\nL’enfonsament del comerç dels barris a Santa Coloma és total, amb excepció del Fondo i el centre. Però a Singuerlín, per exemple, s’estan tancant molts locals comercials. La gent de Singuerlín, quan va a comprar al centre, diu “anem a Santa Coloma”.\nLa zona fluvial del riu, finalment recuperada, és un luxe i suposa el 10% del terme municipal urbanitzat.\nCom a zones deprimides, amb un fort atur i afectats especialment pels desnonaments, es destaquen les zones del Fondo, Santa Rosa, El Llatí i el Raval.\nEls habitatges degradats se situen a les zones del Fondo Alt i una part de Santa Rosa, i també una zona de Singuerlín (carrers Sants, Menéndez i Pelayo, Montseny…, una zona d’autoconstrucció, totalment degradada però novament habitada per la nova immigració).\nSinguerlín: com elements positius destaquen la qualitat de vida i els serveis públics (biblioteca, esport, mercat, metro). És cert que s’ha anat perdent comerç però també es creu que hi ha una potencialitat al voltant del mercat de Singuerlín. Com a element més negatiu, es remarca que, tot i què des de fa uns anys s’intenta obrir el Campus d’Alimentació de Torribera a la ciutat, els joves que van a formar-se i que provenen d’altres municipis (unes 3.500 persones cada dia) no coneixen els indrets més enllà d’aquesta instal·lació. Es proposa aprofitar aquest potencial per estimular els serveis d’oci i comerç del municipi.\nZona Rambla: com a positiu es destaca l’eix central de comerç, l’espai públic vertebrador i connector amb altres barris i la concentració d’activitats lúdiques. També es fa referència a un possible excés de concentració de bars i terrasses, però en general es destaca com element de convivència de la ciutat.\nZona Riu: s’esmenten en positiu factors com els espais verds, els espais d’oci, el transport de fàcil accés i la mobilitat a peu.\nFondo Alt: es coincideix en destacar la degradació de l’habitatge.\nSanta Rosa: es qüestiona la intervenció urbanística del carrer Pirineus, on va haver una actuació urbanística i on la mediació comunitària relacionada amb el tema va esta completament absent.\nRaval: barri deprimit i de substitució de ciutadania, que viu en condicions cada vegada més precàries. En aquest barri hi ha pisos sense aigua, sense llum. La proposta és recuperar espais públics i d’habitatge dignes al barri.\nSafarejos: dubte d’on se situa (està a Sant Adrià? Es connecta amb Badalona?) està al mig, sense definir-se territorialment.\nFondo: es destaca la necessitat de neteja, la densitat del barri, la pobresa energètica i la degradació urbana. En termes positius, es destaquen les diferents cultures i la seva aportació a la ciutat.\nEl Llatí: barri tranquil on es viu bé. No es destaquen elements negatius.\nSinguerlín: Can Zam i el Parc d’Europa contribueixen a la millor convivència de la ciutadania i resulten molt agradables per al passeig.\nRiu Nord: falta manteniment i neteja.\nCentre: les voreres són molt estretes i de difícil accés per caminar, no es tenen en compte les necessitat de qui utilitza aquests espais, especialment les dones.\nCan Franquesa: es considera un barri de difícil accés i amb tendència a la despoblació, i es proposa millorar el transport.\nEn termes generals, es destaca per part d’una persona la contaminació del Centre, Riu Nord i Riu Sud deguda al cinturó.\nFondo: falta de neteja i de cura del barri en general, però es destaca com a element positiu la riquesa cultural i la varietat del comerç local. Es considera un barri especialment afectat per la pobresa.\nEl Raval: problemàtica dels desnonaments com a conseqüència de l’especulació però també es valora molt l’ajuda mútua que ha generat aquesta problemàtica.\nSinguerlín: zona ben comunicada i atractiva per viure.\nCentre: està menys poblat però resulta atractiu per viure per les bones comunicacions.\nSinguerlín: es destaquen actes de racisme relacionats amb una mesquita situada al barri.\nSafarejos: es destaca positivament l’emprenedoria a través de la Fundació InterGramanet. Com a element negatiu s’esmenta l’infrahabitatge.\nCentre: es posa èmfasi en l’especulació que s’està generant però també, en sentit positiu, les iniciatives populars que s’estan creant en aquesta zona.\nEl Marc Andreu acaba amb unes reflexions finals derivades dels treballs en grup:\nHi ha llums i ombres a la Santa Coloma d’avui, i el coneixement a peu de carrer és l’única manera d’afinar en l’anàlisi.\nEn primer lloc es destaquen les desigualtats entre barris. Més enllà de les estadístiques i els estudis academics, existeixen als barris uns contrastos reals. I és important destacar que en els mateixos barris hi ha realitats diferents.\nEn segon lloc, la problemàtica de l’habitatge, que ha estat molt esmentada als grups de treball. Aquest element és cabdal per entendre les desigualtats d’avui i és un dels factors que genera més preocupació social.\nPerò no tot és negatiu. A partir d’aquesta realitat hi ha tot un camp on focalitzar-se i recuperar la ciutat, en uns barris que han forjat la seva pròpia identitat en la lluita social.


XXL (2extra-gran) 12\nXL (extra-gran) 24\nL (gran) 32\nM (mitjana) 32\nS (petita) 51\nSamarreta NOIA 40 anys model 01\nSamarreta de noia per celebrar els 40 anys que no son poca cosa! ;-) Als comentaris pots posar l'any que vols que imprimim (1981, 1982...)\nSamarreta de noia amb il·lustració i el lema "Clandestina"\nSamarreta de noia amb il·lustració i el lema "Sempre combativa" perque la lluita continua.\nSamarreta NOIA "El meu fill mola moooolt"\nSamarreta NOIA amb original il·lustració per presumir de fill!\nSamarreta NOIA "La meva filla mola moooolt"\nSamarreta NOIA amb original il·lustració per presumir de filla!\nSamarreta NOIA El meu fill mola molt Rock\nSamarreta NOIA La meva filla mola molt Rock\nSamarreta de noia amb il·lustració i el lema "Aquesta mare és una Rebel" perque ens hem de rebelar per aconseguir l'igualtat!\nSamarreta NOIA Llibertat ocell\nSamarreta NOIA Llibertat d'expressió núvols\nSamarreta NOIA Pica d'Estats - Muntanya\nSamarreta de noia de cotó amb la impressió de la silueta del cim de la Pica d'Estats, la seva altitud (És el cim més alt del Principat de Catalunya) i la comarca a la que pertany (Pallars Sobirà).\nSamarreta dona amb la frase il·lustrada "No hi ha gàbies per a tants ocells"\nSamarreta del col·lectiu de Docents per la República (DxR)\nNOMÉS QUEDA 1 SAMARRETA MIDA LJA POTS COMPRAR la samarreta de noia de tirants oficial que l'Assemblea Nacional Catalana a Barcelona ha preparat per les mobilitzacions de la Diada de l' 11 de


La Junta Electoral de Barcelona alerta de la dificultat de constituir meses el 14F\nEstan buscant solucions alternatives, com demanar voluntaris, davant els milers d’al·legacions\nRedacció 03/02/2021 12:03 pm\nLa Junta Electoral de Barcelona ha alertat aquest matí que constituir les meses electorals el 14F serà “un veritable problema” davant l’allau d’al·legacions que s’han presentat per la por als contagis de Covid-19. Segons el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), fins al 29 de gener n’havien rebut 3.250 només a Barcelona i unes 9.000 a tot Catalunya.\nEn una entrevista a RAC1, el president de la Junta Electoral de Barcelona, el jutge Santiago Garcia, ha reconegut que la situació és complicada. “És clar que la gent té por”, ha dit. Els milers d’al·legacions rebudes anticipa problemes per constituir les meses a primera hora del matí i per això estan buscant “solucions alternatives” com trobar voluntaris.\nEn el cas que no es pugui constituir una mesa, la llei estipula que n’ha de formar part el primer votant que arriba al col·legi electoral en qüestió, un extrem que la Junta Electoral vol evitar. Per tramitar l’alt volum de peticions, la Junta Electoral de Barcelona comptarà amb l’assessorament de dos metges forenses per als casos més complexes, tot i que legalment no està previst.\nConseqüències de les decisions dels jutges. 03/02/2021 12:14 pm\nQuan els jutges del TSJC fan actuacions que no els hi pertoquen, aconsegueixen crear greus problemes. La incompetència d'aquests personatges és difícilment superable. La manca de professionalitat és la seva marca.\nfideli 03/02/2021 12:19 pm\ns'està preparant la invalidació de les eleccions\nTOM 03/02/2021 12:30 pm\nQue vajin els funcionaris de l'estat que per aixo els paguem entre tots ....previament vacunats ...es clar¡¡¡¡\nXavi 03/02/2021 12:33 pm\nLes eleccions no s’han de fer! Estem amb pandemia.\nIndependència i llibertat 03/02/2021 12:38 pm\nVoluntaris, com el 1r d'octubre del 2017... Cada dia aquest referèndum és més legal a ulls dels negacionistes. Finalment el referèndum d'autodeterminació l'hauran d'acceptar els annexionistes demòcrates.\nquè esperaven ? 03/02/2021 12:45 pm\nQue posin a les meses els jutges espanyols, les seves famílies i els militars i policia, així potser faran alguna cosa de profit algun dia.\nRicard 03/02/2021 12:57 pm\nQue s'entenguin els castellans (jutges i fiscals) amb els castellans (juntes electorals). L'embolic ´'han muntat ells. Amb les pancartes el seu nacionalisme radical s'exercia de manera molt més senzilla. Rucs.\nRamon 03/02/2021 2:23 pm\nEl problema de llur nacionalisme no és que sigui "radical" ans que és "espanyol". El nacionalisme no és res dolent. Tothom és nacionalista. Nosaltres, també som nacionalistes. I tant de bo, que el nostre nacionalisme fos més radical. Hauria de ser molt més radical. Ens hi va la vida com a nació. El nacionalisme dels anomenats "no nacionalistes", radical? No ho sé. No m'he aturat mai a avaluar-ho. Jo només sé que és nacionalisme espanyol. I és per això, perquè és espanyol, i ja sabem en què consisteix el nacionalisme espanyol de qualsevol intensitat, que és allò que hem de combatre i vèncer.\nRamon 03/02/2021 2:26 pm\nAixò de titllar-los de nacionalistes "radicals" concedeix que en el fons el nacionalisme és quelcom dolent. I sembla voler dir que voldríem modular el nacionalisme espanyol. Que el voldríem més light. Tipus com qui es fica amb "l'Espanya més rància". Què passa, que ara volem que Espanya ranciegi menys? Totes aquestes expressions només denoten covardia argumental. No atrevir-se a dir les coses pel seu nom. Ara bé, això sí, Jordi Pujol era encaixista i "Duran, fot el camp!". Contra CiU tot el contrari. Contra CiU molt valents.\nIndependència 03/02/2021 12:59 pm\nEls jutges espanyols del lawfare, sempre parlen del seu "estado de derecho" per la unidad d'Espanya i fan i desfan segons els seus interessos annexionistes. Ara pensen que amb tot el desgavell, poden guanyar els partits unionistes. Son ells els que restringeixen drets i polititzen la seva "feina". A més es vulnera el dret a votar d'entrada, ningú voldrà anar a primera hora a acompanyar persones vulnerables, car, son possibles components improvisats de presidents o vocals de meses, de 19:00 a 20.00 hores tampoc hi anirà gaire de gent, per la qual cosa l'horari lliure de votació es restringeix.\nres d'estrany 03/02/2021 1:20 pm\njo hi posaria els jutges de tsjc, a tota aquesta colla de polítics que van imposar les eleccions al 14f, a tota aquesta gentussa que van impugnar el canvi de data, des dels de suciedad incivil anticatalana, als altres suposats partidets polítics o el que siguin com la liga democratica, personatges com la astrid barrio, etc...\nRamon 03/02/2021 1:39 pm\nNo veig possible que les en cap cas les eleccions ens puguin anar bé als netament independentistes. Si les enquestes reals deixen clar que ni amb totes les marranades que fa i té pensades de fer el tripartit aconsegueixen llurs objectius, en el darrer moment suspendran les votacions "per la pandèmia".\nDra. Anivag 03/02/2021 1:47 pm\nEsta legalmente estipulado que pueden obligar a los primeros votantes a ser miembros de la mesa electoral. Y al que se niegue, 3000 euros de multa y hasta carcel le puede caer.\njoanka 03/02/2021 2:01 pm\nPodrien anar aquests jutges de l'estat de dret marca egspanya i tota la colla de fiscals que afinen. Clarament tot está fet perque guany la marca egspanya... i si no els surten els comptes, es a dir no guanya ni l'enterramorts ni l'amalgama de partits franquistes, els mateixos jutjes que forcen aquesta barbaritat buscaran la manera d'anul.lar-les.\nen fi 03/02/2021 2:06 pm\ni la delegada del gobierno que hi diu a tot això, o la frau kolau\nfat boy 03/02/2021 3:14 pm\nQue facin anar als iaios que cobren una pensio a veure si aixi ja els acaben de matar a tots i s'estalvien la merda de 4 xavos que els llencen cada mes.


Viure en escena - Sala Beckett\nProfessora: Nur Aiza ,\nTotal hores: 32 hores (l’01/11 i el 06/12 no hi ha classe)\nPer a més informació contacta amb espaidebut@gmail.com\nEl teatre és emoció. Aquest curs proposa la creació conjunta d’un espai de seguretat per a la investigació teatral a través del joc i del sentir i viure el moment present. Aprendrem principalment a escoltar, jugar, ser lliures i reconèixer els nostres instints i pulsions per reaccionar honestament en escena.\nA través d’exercicis d’escolta, moviment, creació i investigació teatral, anirem coneixent les nostres eines actorals per poder desenvolupar-les. Durem a terme exercicis d’entrenament amb música, imatges, textos o objectes. Treballarem també la relació amb l’espai escènic.\nMitjançant el treball d’escenes amb improvisacions i textos (monòlegs i escenes teatrals i cinematogràfiques en parelles i en grup), aprendrem a trobar la veritat del personatge: què sent, com es relaciona, què el mou i com viu el moment present de manera sincera.\nAquest curs forma part del Laboratori DebuT*. DebuT* busca tres perfils:\nUna dona trans que estigui en un moment de la transició sense haver-se plantejat operacions o haver passat per elles.\nUn home trans.\nUn perfil obert.\nEls sol·licitants hauran d’enviar un vídeo d’entre 1 i 2 minuts explicant per què estan interessades en participar en aquest projecte. Cal un compromís ferm en el projecte per part seva fins a la mostra que tindrà lloc el mes de juny.\nEls interessats a participar-hi han de contactar amb els coordinadors del laboratori (espaidebut@gmail.com) per enviar el vídeo i procedir a la inscripció.


Cap de Setmana - El pare abat de Montserrat, Josep Maria Soler, ha tornat a demanar públicament "perdó" a les víctimes d'abusos sexuals. - RTVE.es\nCap de Setmana - El pare abat de Montserrat, Josep Maria Soler, ha tornat a demanar públicament "perdó" a les víctimes d'abusos sexuals.\nCap de Setmana - 8 de setembre de 2019\nveure més sobre "Cap de Setmana - El pare abat de Montserrat, Josep Maria Soler, ha tornat a demanar públicament "perdó" a les víctimes d'abusos sexuals." veure menys sobre "Cap de Setmana - El pare abat de Montserrat, Josep Maria Soler, ha tornat a demanar públicament "perdó" a les víctimes d'abusos sexuals."\n> Cap de Setmana - El pare abat de Montserrat, Josep Maria Soler, ha tornat a demanar públicament "perdó" a les víctimes d'abusos sexuals.


Tàrrega recorda l'afusellament de Lluís Companys amb una Marxa de Torxes, Salves d'Honor, lectura del manifest i una exposició - Tàrrega Televisió\nUn centenar de persones han participat durant la matinada a Tàrrega en la Marxa de Torxes en homenatge al president de la Generalitat, Lluís Companys, en el 76 aniversari del seu afusellament. Organitzada per una comissió formada per 10 entitats i partits polítics, la marxa ha iniciat el seu recorregut a la plaça del Carme hi ha continuat pel centre de la ciutat fins a l’esplanada del castell on s’han llençat 7 salves d’honor.\nL’actor Josep Minguell, ha estat l’encarregat de llegir el manifest on es demana més compromís i una implicació més activa en els esdeveniments que aniran dictant el procés cap a la independència.\nParal·lelament a la Biblioteca Comarcal s’ha inaugurat l’exposició “Per Catalunya Vida i Mort de Lluís Companys”. Promoguda pel Consell Comarcal de l’Urgell, relata la vida de Companys des de la seva joventut passant per l’època d’estudiant i la seva activitat política fins a la mort.\nL’exposició es podrà visitar a Tàrrega fins a la primera setmana de novembre


El Barça Regal no completa una gran remuntada i es deixa el lideratge a Madrid (78-74)\nSense l'escorta Joan Carles Navarro, l'equip de Xavi Pascual ha buscat durant molts minuts, sense sort, una referència ofensiva a la qual aferrar-se, agafar oxigen i esperar temps millors\nÀLEX GOZALBO Barcelona 04/01/2012 22:33\n260x366 Ante Tomic esmaixa sobre Boniface Ndong. / Albert Martín / Efe Ante Tomic esmaixa sobre Boniface Ndong. / Albert Martín / Efe\nEn una partida d'escacs sense algunes de les principals peces (Pablo Laso encara no s'ha acostumat a la marxa de Rudy Fernández i Serge Ibaka a la NBA i Xavi Pascual no ha pogut comptar amb un lesionat Joan Carles Navarro), el Reial Madrid ha superat el Barça Regal (78-74) i ha recuperat el lideratge de la Lliga Endesa.\nLa defensa ha abandonat el Barça Regal en el pitjor escenari possible, a Madrid. L'equip blaugrana ha encaixat 30 punts en un segon quart en què res ha funcionat al darrera, especialment res del que tenia a veure amb Jaycee Carroll, que ha sumat 11 punts en tan sols deu minuts.\nSense l'escorta Joan Carles Navarro, l'equip de Xavi Pascual ha buscat durant molts minuts, sense sort, una referència ofensiva a la qual aferrar-se, agafar oxigen i esperar temps millors. Pete Mickeal ho va intentat, sobretot en un gran tercer període, però encara és aviat perquè el jugador de Rock Island torni a ser decisiu.\nEl problema és que aquest Reial Madrid que ha dissenyat Pablo Laso se sent més còmode que mai quan el partit fa baixada i el marcador li és favorable. Els seus jugadors arrisquen en defensa i poden córrer, apostant sense vergonya per les jugades en contraatac i en transició. El conjunt blanc té defectes, però són invisibles quan és capaç de dominar el ritme del joc.\nL'esforç del Barça Regal per remuntar un partit que perdia per 13 punts ha estat notable, però mai suficient per voltejar el marcador. El conjunt blaugrana ha aconseguit empatar el partit a quatre minuts i mig del final, però mai ha pogut situar-se per davant.\nL'Assignia Manresa supera l'UCAM Múrcia al Nou Congost (83-74)


L'Ibex es desploma i perd la cota dels 10.000 punts - Diari de Girona\nL'Ibex es desploma i perd la cota dels 10.000 punts\nEl selectiu cau un 1,69% arrossegat per les dificultats per resoldre el problema del deute grec\nep / madrid 10.06.2011 | 20:13\nL'Ibex 35 s'ha enfonsat un 1,69% i ha perdut els 10.000 punts arrossegat per les dificultats per resoldre el problema del deute grec, cosa que ha disparat la prima de risc espanyola fins als 256 punts i ha penalitzat la banca. El BBVA ha perdut un 2,39% i el Santander un 2,21%.\nEl selectiu madrileny ha acabat la sessió de divendres a 9.950,8 enters i ha retrocedit un 3,25% en els últims cinc dies, de manera que encadena la seva sisena setmana consecutiva de números vermells i dilluns haurà d'esforçar per no perdre el suport dels 9.800 punts.\nTelefónica també ha contribuït al descens de l'índex, amb una baixada de l'1,49%, penalitzada per la sortida a Borsa d'Atento, mentre que Endesa ha perdut un 2% i Iberdrola un 1,93%.\nEls majors descensos de l'índex els ha encapçalat Telecinco (-4,7%), Sacyr (-3,77%) i Abengoa (-3,7%). Al contrari, només tres valors han escapat del vermell amb prou feines, Amadeus (+0,46%), FCC (+0,10%) i Indra (+0,07%).\nL'Ibex ha perdut la cota psicològica dels 10.000 a la recta final de la jornada borsària empès per l'obertura a la baixa de Wall Street, on el desànim dels inversors s'estén per les males dades macro, que constaten la desacceleració de la recuperació.\nL'índex s'ha enfonsat per les opinions contraposades del Banc Central Europeu (BCE) i el Govern alemany respecte al segon rescat de Grècia, cosa que ha disparat els temors sobre el contagi del problema a altres països perifèrics com Espanya.\nA això s'ha afegit la correcció de la pujada experimentada ahir pel selectiu, que no va reaccionar de manera normal a l'anunci del BCE d'una pujada de tipus d'interès al juliol, ha indicat a Europa Press l'experta d'IG Markets, Soledad Pellón.


EducaSocialTeca: "Menú carcelario"\nEsteve Giralt, al diari "La Vanguardia", ens oferia aquest matí un article amb el títol que encapçala aquesta entrada, i on s'explica que els interns del Centre Penitenciari de Tarragona han rebut als cuiners d'un dels establiments hostelers més refinats de la ciutat de Tarragona, el restaurant AQ d'aquesta ciutat, que els han ofert una demostració culinària.\nEl que crida l'atenció de l'article no és només el fet que els interns rebin la visita d'aquests mestres cuiners, que fins i tot estan interessats en fer un curs de cuina pels interns en un futur, sinó que s'estableix una relació entre la disminució de la conflictivitat entre els inters d'aquest centre i la millora de la dieta.\nCal dir que el menú de Tarragona millora, en qualitat i quantitat la mitjana penitenciària, ja que no dependen d'un servei de catèring per a l'el·laboració de les dietes, que a més són variades i s'adapten a les circumstàncies de cada intern (vegetarians, musulmans, dietes especials per malaltia...).\nPot ser no tot el pes de la manca de conflictivitat al centre el tingui la gastronomia, però sí que pot ser un factor determinant, ja que en molts centres ha estat motiu de molts motins.\nCel·lebrem que hi hagi tantes iniciatives bones i tantes ganes d'acostar-se a un col·lectiu que, sovint, es troba en l'oblit de la societat.\nPublicat per educador@s a 9:30 a. m.\nEtiquetes de comentaris: Entre reixes\njunteseduquem 20 d’abril de 2010 a les 9:56\nfelicitats noe ! l'entrada és molt bona !\ntens raó amb el que dius, tothom quan mengem bé estem de molt més bon humor !\neducador@s 21 d’abril de 2010 a les 8:48\n...està molt bé guapa!!! a veure si puc ficar alguna coseta interessant aquests dies jejej!!!encara que no se molt bé com va...:)!!\nPd. POT QUEDAR UN BLOC MOLT CURRAT EEEHH!!\nOlga, Mar, Mònica i Joan 11 de maig de 2010 a les 9:45\nHola noies!! quin blog més xulo que teniu...i currat. Enhorabona per la feina, continueu així! aprofitem per convidar-vos a visitar el nostre www30itants...un besitu!!\neducador@s 11 de maig de 2010 a les 12:47\nNecessitats afectives en la infància\nSituació formativa: una reflexió


Què ens feia o ens fa somriure ?\nAbans no em feia riure res.\nAbans em feien riure cosetes i ara no tant.\nAbans em feia riure el meu xicot quan m’explicava anècdotes divertides de la mili i quan d’amagat em feia pessigolles, per fer-me riure expressament.\nAbans em feia riure quan li feia pessigolles als peus del meu marit i ell es pixava de riure.\nAbans mirar una pel·lícula d’en Charlot o del Gordo i el Flaco (Laurel and Hardy).\nAbans reia molt perquè era una persona molt alegre, qualsevol cosa li veia la part divertida i em feia riure.\nAbans no recordo de petit coses que en fessin riure, me’n recordo més de coses desagradables. De més gran si que recordo alguna pel·lícula del Jerry Lewis. També una sèrie que no recordo el nom, el Tip i Coll, els germans Calatrava, que eren divertides i feien riure.\nAbans reia molt amb les amigues.\nAbans reia per tot, li veia la part positiva, fèiem animalades, ens barallàvem amb els amics, però tot era per riure. Anàvem a un vesper d’olla que es feia dintre de la terra i fèiem sortir les abelles perquè pessiguessin als altres, rèiem molt.\nAbans, de jove, rius de qualsevol cosa.\nAbans reia molt amb les amigues i amics que tenia.\nAbans reia quan jugàvem a la amagada.\nAbans reia quan algú s’entrebancava al carrer i me’n venien ganes.\nAbans reia amb algunes series com “Verano Azul”. M’ho passava molt be i reia molt mirant la sèrie.\nAbans, una altre cosa que també em feia riure era el circ, era molt diferent d’ara.\nAbans reies amb els pallassos i amb tot.\nAbans reia amb les disfresses, amb la meva germana i la iaia.\nAbans reia amb la colla saltant a la corda i jugant a la amagada\nAbans reia a les festes majors amb la colla d’amigues.\nAbans reia esquiant amb els socs.\nAbans reia de tothom sense ofendre a ningú.\nAbans reia amb les amigues de passeig i quan vaig conèixer al meu marit.\nAbans reia amb el cine.\nAbans reia els diumenges quan ens ajuntàvem al carrer.\nAbans a les falles i a les barraques amb la xocolata i xurros i amb tots els amics del poble.\nAbans rèiem de tot i de res.\nAbans de petit reia més que ara.\nAbans havia rigut robant glans i ens van veure, era a Cal Puig i vam haver de marxar corrents perquè ens tiraven coses.\nAbans havíem rigut anant al bosc amb un carro, desfent un faig de llenya i enduent-nos els troncs més grans amb un carretó.\nAbans havíem rigut un dia que un veí va buidar una carbassa i hi va posar un llum dins i quan ho vaig veure em vaig dur un ensurt i després vam riure del que havia passat.\nAbans rèiem anant a robar cireres i després havíem de córrer perquè ens enganxaven i ens tiraven coses\nAbans rèiem i érem feliços jugant a futbol.\nAbans havíem rigut insultant a un que anava amb un cavall i anava molt ràpid. Un dia ens va perseguir i vam marxar corrents.\nAbans rèiem robant pomes a l’Albareda.\nAbans rèiem amb la Toneua que tenia un hort i ho feia molt be, i li anàvem a fotre. Fèiem unes amanides boníssimes i rèiem quan sortíem corrents amb tot el que li robàvem. Un dia ens va renyar i li vàrem encolar tot.\nAbans rèiem més i qualsevol cosa ens feia riure.\nAbans reia amb sèries còmiques (Charlot, cine mut amb Rin Tin Tin...)\nAbans rèiem amb més tolerància i amb més sentit de l’humor que ara.\nAbans rèiem més, tot i que no teníem cap cèntim i molts pals.\nAbans, de petits, ens venien atacs de riure a l’església i ens posàvem un mocador a la boca.\nAbans reia quan la meva mare m’empaitava amb una espardenya i em picava al cul.\nAbans reia quan anava a buscar llet amb un burro a la coromina. Amb l’espatlla alçava la barrera i el burro s’ajupia i passava. I reia dels cotxes que no passaven. Tenia 13 anys.\nAbans reia quan una noia presumia i de repent es girava el peu i queia.\nAbans a mi em feia riure cantar.\nAbans em feia riure quan explicàvem acudits mentre espellofàvem.\nAbans havia rigut quan em van portar la roba per tenir el primer abric.\nAbans ens feia riure anar a netejar al riu amb mes colla, tot i el gel.\nAra em fan riure les tonteries que fa en Pere.\nAra em fa riure mirar el Puigdemont i la tertúlia del Centre.\nAra em fa riure molt el meu net.\nAra em fa molta gracia venir al Centre, tot fent tertúlia riem bastant. També ric molt amb les sortides dels meus nets. El govern i tot el que és política em fa riure!\nAra em fan riure els meus fills i el Josep Montmany. També alguna pel·lícula.\nAra poca cosa em fa riure. Amb algun acudit, és amb el que més ric.\nAra ric amb algun programa d’acudits com “El Club de la Comedia”. És per pixar-se!!\nAra ric quan algú es fa un petó als llavis, em fa molt riure.\nAra ric quan haig d’anar a renovar-me el carnet de cotxe i penso que no me`l donaran.\nAra ric molt amb el meu marit.\nAra ric amb la meva neta, el meu net i amb la família.\nAra ric amb el gos, que a vegades fa coses de persona.\nAra ric explicant tonteries i acudits i quan parem de coses verdes.\nAra ric quan estem en grup fent la memòria, aquí al centre.\nAra ric quan vaig a veure alguna obra de teatre que fa riure o algun espectacle.\nAra ric molt quan algú em fa una broma o quan jo la faig a algú.\nAra ric jugant al domino.\nAra ric amb confusions de paraules i entenem un cosa per un altra.\nAra ric quan juguem amb la pilota.\nAra no em fa riure res.\nAra riem menys amb les series perquè són més rebuscades. Riem menys perquè veiem moltes intoleràncies, injustícies i egoismes.\nAra és més important riure que mai.\nAra riem més amb els nets.\nAra riem menys que quan érem joves.\nAra ric quan veig fets o sento frases espontànies.\nAra ric amb un programa de TV3 que imiten els polítics i altres personatges del futbol i famosos.\nAra ric amb un locutor de radio “Tele Taxi” que amb les dones és molt trempat i els hi fa bromes.\nAra ric molt de mi mateixa perquè a vegades quan estic sola em poso a ballar.\nAra ric molt amb els meus besnéts quan fan coses o parlen o, fins hi tot, quan jo parlo d’ells a altra gent.\nAra ric molt del meu fill que alguna vegada es passeja per casa despullat i va ballant i dient “Mira quin tipus tinc!!!”\nAra ric amb un pallasso o amb alguns acudits verds.\nAra ric quan escolto notícies per la TV i els locutors donen notícies que no tenen sentit i veig que fan el ridícul.\nAra ric quan el meu gendre diu “collons” i la meva besnéta el renya, posant-se molt seria i enfadada.\nAra amb el propi grup d’Envelliment Actiu.\nAra ric amb la canalla quan em venen a veure amb la neta petita i els nets.\nAra ric amb una bona pel·lícula, un bon teatre o un partit de futbol que es jugui bé.\nAra ric amb algun programa de TV com el gymtonic.\nAra ric quan el mossèn es perd.\nAra riem molt quan ens reunim tots amb el nen petit, que ja té 42 anys i que fa molta broma.


S’inicia la Fase 3 del Pla Estratègic amb el primer taller d’Ocupació i Mercat de Treball – Pla estratègic de desenvolupament econòmic local i l’ocupació del Vallès Oriental (2018-2025)\nUn total de 26 persones provinents de diferents administracions públiques, empreses, institucions i centres de formació de la comarca van participar, el passat divendres 12 d’abril, al primer taller de la tercera fase del Pla Estratègic de Desenvolupament Econòmic Local i l’Ocupació del Vallès Oriental.\nEl taller corresponent a la Línia Estratègica 1 del Pla, “ La Formació clau per a l’ocupació, la inclusió i el desenvolupament”, va tenir un triple objectiu:\nDebatre i validar una primera relació de propostes d’actuacions sorgides de les fases anterior.\nRecollir propostes d’actuació específiques per part dels participants per donar resposta als reptes de cadascun dels programes de la LE1.\nPrioritzar de forma conjunta la relació de propostes i programes de la línia estratègica.\nAl llarg de les dues hores de durada, el participants es van dividir en dos grups on van treballar, d’una banda, els programes vinculats a la Formació i, de l’altra, els programes de mercat de treball.\nEs van recollir un total de 134 propostes actuacions entre els dos grups:\n72 al grup de Formació.\n62 al grup de Mercat de treball.\nD’entre els diferents programes, els tres més prioritzats han estat:\nMillora de l’ocupabilitat pels col·lectius de major vulnerabilitat.\nFoment de la formació professional.\nAccessibilitat a l’oferta formativa des d’una perspectiva integral.\nImpulsar espais de col·laboració publico-privada per la realització d’accions formatives, molt en particular per l’homologació i ús d’espais per la formació.\nPotenciar la capacitació dels professionals dels serveis d’ocupació per tal que puguin orientar als usuaris amb informació integral respecte de l’oferta formativa i dels recursos existents.\nProgramar una oferta formativa regular i constant al llarg de l’any, evitant duplicitats en l’oferta.\nDefinir noves actuacions específiques d’accessibilitat al mercat de treball per als col·lectius en risc d’exclusió.\nConsolidar criteris de contractació pública que garanteixin bones condicions laborals.\nUn cop recollides aquestes propostes, s’iniciarà un treball tècnic per tal d’ampliar-les i contrastar-les amb la informació recollida en els següents tallers. En aquest sentit, la tercera fase de Pla, orientada a la recollida d’actuacions, disposarà de tres tallers més:\nDivendres 26 d’abril – LE2 Tecnologia, coneixement i innovació i LE5 – Suport al teixit empresarial i a l’emprenedoria.\nDimarts 30 d’abril – LE6 Promoció del Vallès Oriental.\nDilluns 6 de maig – LE 3 Pol industrial de referència i LE4 Territori accessible, connectat i sostenible.\nL’últim Taller de Prospectiva de la segona fase del Pla Estratègic de Desenvolupament Econòmic Local…


[ÀUDIO] El telèfon de l’Administració General de l’Estat rebutja l’atenció en català\nTelefonar al telèfon d'atenció general al ciutadà de l'Administració General de l'Estat (060) i ser atès en català no és possible a dia d'avui. Tot i que el contestador automàtic doni l'opció d'escollir ser atès en català, només es pot parlar amb un operador si s'escull l'opció de castellà.\nDes de la Plataforma per la Llengua s'ha fet la comprovació pertinent i asseguren que, si s'escull ser atès en català, es talla la telefonada i no s'arriba a parlar amb ningú. En canvi, si s'escull el castellà, ets redirigit a un operador. El treballador, de fet, afirma que l'ús de les llengües cooficials és només per al contestador i que els operadors únicament utilitzen el castellà.\nAquesta situació és una vulneració de l'article 15 de la llei 39/2015, del primer d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, que estableix en el seu punt primer que «els interessats que es dirigeixin als òrgans de l'Administració General de l'Estat amb seu en el territori d'una Comunitat Autònoma podran utilitzar també la llengua que sigui cooficial en aquesta». L'oficina d'atenció al ciutadà del 060 té seu a totes les províncies de Catalunya, el País Valencià i les Illes Balears a través de les corresponents subdelegacions del Govern d'Espanya.\nLa Plataforma per la Llengua ha presentat una denúncia davant la Subdelegació del Govern espanyol per a exigir que se solucioni aquesta situació il·legal i es contracti personal lingüísticament capacitat en català perquè els ciutadans puguin accedir a la informació telefònica proveïda per l'Administració General de l'Estat en llengua catalana. El president de l'ONG del català, Òscar Escuder, recorda a Pedro Sánchez que l'Estat espanyol «continua tenint ciutadans de primera i de segona segons la llengua que parlin, malgrat que els ciutadans dels territoris catalanoparlants contribueixen al sosteniment de l'Administració General de l'Estat pagant els mateixos impostos que els ciutadans de la resta de l'Estat».\nNo te alteres amigo y te digo lo mismo que al indignado.\nNo te pongas estupendo y mentalizate\nEs a dir que reconeixen que hem de ser independents. No ens volen, doncs gràcies, nosaltres ja fa temps que no ho volem tampoc. EÑA haurà de baixar del burro, aixó de "els diners sí, però que vulgueu decidir, no" és un concepte ancestral, primitiu i opressor que va acabar malament per a ells, o sigui, amb l'independència de les colonies, (Cuba, Filipines, Sudamèrica... ) i ara ja només en falta una...i d'aquesta en treuen massa profit i els hi costa. De què viurien ?\nPer Comprovació, fa dervers d'un any\nSi deis: Fills de puta! Segur que us entendran tot d´una.\nSí pot ser d'altra forma. És qüestió de voluntat i de no tenir actitut colonialista envers la resta de llengües de l'Estat.\nLes llengües de l'Estat mereixen un respecte i pareix que això només es té en compte quan parlam del castellà. Llengua, com el seu nom indica, originària de Castella i que per imposició es parla a tot l'Estat. No neixem bilingües, s'ens ha fet bilingües.\nQue constim, abans que diguis res, que estic totalment a favor de conèixer més llengües. Com més llegües aprenem, més cultura i més formes divereses de veure el món.\nSeguim que amb els troglodites monolingües no hi ha futur. Endavant amb la independència. //*//\nNo puede ser de otra forma amigos....mentalizaros.\nAmb ESPAÑA no hi ha res a fer, sembla mentida que encara hi hagi gent que protesti.\nJo no vull pagar impostos a un govern que ens discrimina.\nDesprés els molesta que demanem la INDEPENDÈNCIA.


A dalt a l’esquerra hi ha la portada del setmanari L’Intransigent del 7 de novembre de 1918. A la fotografia, que és la primera de la història que hi apareix una estelada, hi ha joves catalans i nord-americans estenent una estelada i una bandera nord-americana en una excursió realitzada a la muntanya de Montserrat. El 1918, amb la idea d’assentar les bases per a la reconstrucció una vegada finalitzés la Primera Guerra Mundial, el president d’Estats Units, Woodrow Wilson, va defensar els Catorze Punts, un dels quals era l’autodeterminació dels pobles. Amb aquest rerefons, molts catalans es van sentir captivats i esperançats per aconseguir la independència i van escriure-li aquest missatge a Wilson: recordar-vos que la nostra Catalunya de fa molts anys brega per obtenir una integrar autonomia, per a que quan toqui l’hora de la Pau, tingueu presents que en els llindars del Mediterrani hi ha un poble amb idioma, honrosa història, amor al treball, [...]; si ho teniu present no podreu per menys que allargar-nos la vostra generosa mà, i aleshores aconseguirem la llibertat que freturem per dret, per mereixement i per ésser aixis la nostra voluntat.\nHi veureu una portada de la primera etapa (1903-1907) del setmanari La Tralla, concretament del 19 de maig de 1905. Està dedicada al tercer aniversari de la independència de Cuba. D’aquí a la llampant bandera cubana que hi apareix que, com és ben sabut, va ser la font d’inspiració de la bandera estelada, creada per Vicenç Albert Ballester, català resident a Cuba mentre l’illa lluitava contra l’imperi espanyol per aconseguir la seva independència. A l’última pàgina del número, s’hi pot llegir un acròstic amb un clar missatge: «Visca Catalunya Lliure».\nA la part inferior de l’esquerra hi veureu el mapa dels Països Catalans, recentment reeditat, conegut com el “mapa Ballester”. Per saber la història que s’amaga darrera el mapa, us recomanem el següent article: www.elfomentgirona.cat/article/132/preso-per-estimar-i-divulgar-un-mapa


Societat Astronòmica de Lleida SALL: La Missió Apol·lo XI, 50 anys després!\nLa Missió Apol·lo XI, 50 anys després!\nLa Missió Apol·lo XI va ser un dels aconteixements més importants per l'èsser humà. Per primera vegada sortiem de la Terra per arribar a un altre objecte celeste. La Terra ja no és una frontera si no el punt de partida.\nEl dia 20 de Juliol de 2019, es compleixen 50 anys d'aquest esdeveniment. Per aquest motiu la Societat Astronòmica de Lleida (SALL) vol fer arribar a tothom la seva importància.\nAixí doncs, durant el mes de juny, la SALL juntament amb les entitats col·laboradores, hem preparat un seguit d'activitats a les que convidem a tothom a participar.\nSón d'accés lliure i gratuïtes.\nPodeu descarregar el tríptic en aquest vincle: Tríptic - La Missio Apol·lo XI, 50 anys després!


Campus Patrimoni > Èxit de la jornada sobre Patrimoni Forestal Singular\nÈxit de la jornada sobre Patrimoni Forestal Singular\nEn l’acte es va presentar el llibre “Arbres amb Història de la Garrotxa” i es va inaugurar l’exposició Vieille Fôret.\nLa jornada sobre Patrimoni Forestal Singular va tenir lloc el 12 d’abril al Centre de Cultura i Natura de Can Trona (Vall d’en Bas) i va ser organitzat per l’Ajuntament de la Vall d’en Bas, el Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa i el Campus Patrimoni Cultural i Natural de la Universitat de Girona.\nAmb l’objectiu de valoritzar i sensibilitzar sobre la importància del Patrimoni Forestal Singular, en el marc de la jornada es va realitzar, per una banda, la presentació del llibre “Arbres amb Història de la Garrotxa”, editat pel Parc Natural en col·laboració amb el Departament de Territori i Sostenibilitat i el suport de l’empresa Noel. Aquest llibre suposa el primer resultat del projecte “Busquem arbres amb història de la Garrotxa”, un projecte encara obert que ha permès inventariar i documentar més de 500 arbres singulars al territori.\nLa segona part de la jornada es va dedicar a la presentació i inauguració de l’exposició Vieille Fôret, una iniciativa orientada a posar en relleu la importància dels boscos madurs a través de la mirada de la Reserva Natural Nacional de la Massane, un dels darrers boscos madurs de la conca mediterrània. L’exposició combina la força i bellesa artística de les fotografies del bosc de la reserva amb petites píndoles, missatges i coneixements científics que ajuden a entendre i sensibilitzar sobre la importància i necessitat de conservació dels boscos madurs.\nLa jornada va ser inaugurada pel director general de Polítiques Ambientals i Medi Natural, Ferran Miralles. Van intervenir també Lluís Amat, Alcalde de la Vall d’en Bas; Francesc Xavier Puig, director del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa; Josep Vila, director científic del Campus Patrimoni Cultural i Natural de la Universitat de Girona; Jean André Magdalou, de la Reserva Nacional Natural Fôret de la Massane i els fotògrafs José Casanova i Josep Casacuberta.


Ideologia | l'Optimista\nTag Archives: Ideologia\nIncapaços de Comprendre, Obsessionats en Convèncer\nEn el fil del que és el període democràtic lliure de conflictes bèl·lics més llarg de la història del continent europeu, els resultats de la darreres eleccions europees mostren el creixent desencís en el projecte d’una Europa unificada i l’augment de propostes clarament oposades i extremades. Aquest nou període polític s’obre amb un increment de la fragmentació de la cambra i amb la incorporació de forces clarament contraposades. De Syriza al Front Nacional, de Podemos a Alba Daurada.\nTot i que difícilment es podrà negar que part d’aquesta redistribució del suport electoral ve donada per la incapacitat dels partits tradicionals per generar confiança en la ciutadania, fruit dels casos interminables de corrupció i la total desatenció dels precs de la societat en moments delicats com els actuals, és possible que de fons hi hagi altres narracions que estiguin actuant en aquest procés, mostrant, en certa mesura, la immaduresa dels models de convivència democràtica i pacífica del continent.\nEn les darreres dècades, el suport majoritari de la població ha tendit a acumular-se entorn de partits i forces que intentaven constituir-se com a estructures centrals, amb capacitat de representar un ampli espectre de la voluntat popular. Un suport que d’alguna manera representava aquesta voluntat de conciliar i consensuar, d’abandonar els excessos de certes ortodòxies ideològiques i encaminar-se a la cerca de punts d’equilibri en que les concessions particulars esdevenien la victòria del comú, de tothom. Aquest esforç negociador i de renúncia de màxims, comença a desvetllar-se com a dèbil i superficial. D’alguna manera, comença a intuir-se que en el seu substrat el que hi havia era un exercici de treva evangelitzadora, de pausa en la que tothom esperava que tard o d’hora l’altre entendria que el seu era el camí adequat. I ara, farts d’esperar a l’arribada d’aquest escenari on el bàndol o bàndols oposats veurien la llum i canviarien de rumb polític, els electors semblen haver sentit l’impuls de recuperar un rol més contundent. Si per les bones no ho entenen, ho faran per les males.\nLluny d’haver consolidat un espai de comunicació fluïda i comprensiva entre les diferents perspectives, l’avarícia electoral i la compulsió conservadora, han impedit que aquestes grans estructures representatives generessin (si mai ho havien pretès) un espai polític fonamentat en el diàleg, la comprensió i la generació de consens. Ans al contrari, la incapacitat per entendre que no existeix aquest escenari on una idea esdevé única i comuna, i que per molts esforços mai s’assolirà (esperem) la victòria ideològica o moral, ha acabat generant una societat frustrada i cansada d’esperar. I davant l’apatia conseqüent, les postures més contundents i estrictes reforcen el seu suport, davant l’increment de l’egocentrisme i la incomunicació, són les forces més explícites i inflexibles les que guanyen pes. Davant d’un diàleg de sords, almenys que la meva sigui una veu forta i autocomplaent.\nLa por, la violència, la discriminació, l’odi, així com la pau, la solidaritat i l’amor són i seran parts del Món en el que vivim. No té sentit que seguim vertebrant les nostres energies en pro d’eliminar-ne unes i convèncer a la resta sota les nostres preferències. Cal reprendre els esforços per construir acords, per comprendre el que genera una i altra reacció. I sobretot ja és hora d’abandonar l’expectativa de la victòria, del valor preeminent de les meves idees vers les altres. Mentre seguim anhelant convèncer i guanyar, continuarem generant partits i veus cada cop més violentes.\nPosted in Comunicació, Comunitària, Cooperació, Decadència, Democràcia, Ideologia, Opinió\nEtiquetat Comprendre, Consens, Convèncer, Democracia, Expectatives, Ideologia, Moral, Partits, Polítics, Victòria, violència\nLiberalisme, on ets?\nÉs recurrent en mitjans de comunicació, discursos polítics, tertúlies diverses entre amics i coneguts… l‘acceptació de certs preceptes i idees els quals no coincideixen de cap manera amb la realitat, i que, per altra banda, són acceptats amb tota naturalitat i serveixen efectivament per convéncer sobre el sentit del funcionament actual del sistema.\nEn aquestes idees hi trobaríem els ja habituals “cal liberalitzar el mercat de cert servei o recurs per permetre la competència i assolir uns preus inferiors”, “en un mercat liberalitzat, l’usuari té més opcions i guanya en llibertat a l’hora d’escollir una o altra empresa”, o la típica “creació d’una comissió independent que s’encarregarà de vetllar pel cumpliment de les regulacions vigents que impediran qualsevol abús”, així com, es podria afegir, l’Estat procura per la defensa dels drets civils.\nTotes aquestes proposicions encaixarien dins el paradigma de l’ideologia liberal, i són les que han permès en diverses ocasions que sectors com l’energia, les comunicacions, l’aigua i un llarg etcètera canviessin de mans i passessin d’una gestió pública a una gestió privada i a un trencament dels monopolis estatals. Però si s’argumenten aquests canvis d’articulació i estructuració del servei per una millora d’aquest i per una rebaixa dels preus, com és que seguim observant situacions com la d’ahir a la subhasta elèctrica? Per què els preus mai baixen? Per què les opcions dels consumidor i les seves alternatives no faciliten un marge de millora de la característiques del servei que rep?\nSi els preus no baixen, si les empreses no competeixen, si no existeix un òrgan independent que vetlli per la competència, si l’Estat intervé de manera arbitrària i no regula en funció d’un millor servei, si la divisió de poders entre el legislatiu, l’executiu i el judicial no existeix, així com aquests mateixos poders alternen de manera fluïda el seu paper en les institucions públiques amb les cúpules de les grans empreses privades dels sectors que prèviament han regulat. Per què seguim parlant de Liberalisme?\nJa comença a ser hora de deixar de descriure els processos que es van duent a terme en les diverses privatitzacions com si ens trobéssim en un marc institucional de caire liberal. El corporativisme i el conservadurisme més nítid es desprén per tots els poros del nostre sistema. La defensa en bloc dels interessos d’un col·lectiu, d’unes elits vers la resta de la ciutadania, el manteniment de l’status quo per sobre de qualsevol altra cosa. La màxima lampedusiana com a regla d’or: “que tot canviï perquè tot segueixi igual”.\nArribats al punt climax de la desvergonya de les elits, toca renombrar tot el que fins ara ha estat descrit en un sentit i dotar-lo del seu autèntic nom. En paraules de Warren Buffet: “és clar que existeix la lluita de classes, i els rics estem guanyant”.\nPosted in Ellos Dicen Mierda, Llenguatge, Opinió, Política, Transparència\nEtiquetat Catalunya, Conservadurisme, Energia, Espanya, Estat, Ideologia, Liberalisme, liberalització, privatització, serveis, Subhasta


PSOE i Ciutadans rebutgen negociar sobre la base del document presentat pel PP - Diari de Girona\nPSOE i Ciutadans rebutgen negociar sobre la base del document presentat pel PP\nEls «populars» estan disposats a estudiar una millora de la reforma laboral sense modificar les mesures per incentivar la contractació\nmadrid | efe/ddg 15.07.2016 | 00:00\nCospedal, a la foto amb Floriano, va entregar la credencial al Congrés. ballesteros/efe\nEl líder del Sindicat Andalús de Treballadors (SAT), Diego Cañamero, va lliurar al Congrés la seva credencial com a diputat d'Units Podem per Jaén al Congrés, on arriba amb la intenció de ser «insubmís» contra la injustícia i ajudar que el poble sigui l'«amo del mas». Cañamero es va expressar així al Congrés per referir-se a la possibilitat d'un acord perquè PSOE i Units Podem busquin la possibilitat d'acord per formar Govern alternatiu al PP. De moment, el sindicalista creu que el PSOE l'únic que ha fet fins ara és facilitar que el PP tingui 14 diputats més i possibilitats de governar. Va dir que cal parlar dels canvis polítics necessaris, «no de persones», i rehabilitar la democràcia. «No interessa canviar de cara, és com si vas a un mas i el pintes, l'amo continuarà sent el mateix», va afegir. efe/ddg madrid\nEl plantejament del Partit Popular d'intentar seduir les formacions, especialment el PSOE i Ciutadans, per les propostes polítiques s'ha trobat de moment amb un mur de pedra. El suport a la investidura de Mariano Rajoy, almenys amb l'abstenció del PSOE i el vot afirmatiu de Ciutadans, si és que s'arriba a produir, no tindrà com a base un acord programàtic semblant al que van assolir Pedro Sánchez i Albert Rivera. Els dos partits reconeixen que la seva disposició al diàleg i a la negociació és absoluta, però quan comenci la legislatura, no ara.\nEl document presentat pel PP a la resta de partits per obrir una negociació que permeti la investidura de Mariano Rajoy no ha fet així cap efecte en els principals al·ludits, el PSOE i Ciutadans, que rebutgen negociar amb els populars i no veuen en aquest text cap motiu per canviar la seva posició de partida.\nCiutadans no negociarà amb el PP el seu vot perquè la seva és una abstenció sense condicions i, per tant, no tindrà en compte l'oferta de pacte de govern que va enviar el líder popular a tots els partits. «La nostra posició en la votació no és negociable», van destacar en recordar que el president de la formació, Albert Rivera, va explicar que Ciutadans optarà per una abstenció «tècnica» a la segona volta per desbloquejar la situació i ho farà sense un plec d'exigències. Una vegada que comenci la legislatura, Ciutadans, llavors sí, posarà sobre la taula, «des del minut u», la seva agenda de reformes i de mesures contra la corrupció per tal d'obrir una nova etapa política al país.\nEl diputat socialista José Enrique Serrano, peça clau en l'equip que va negociar un intent d'investidura de Pedro Sánchez, va rebutjar qualsevol negociació sobre el document enviat pel PP als partits per intentar consensuar un programa de govern. Serrano va explicar que el PSOE examinarà amb detall aquest document enviat pel PP. En espera d'això va anticipar que la primera impressió no és gaire encoratjadora.\nEn qualsevol cas, va deixar clar que el seu partit no té intenció de negociar sobre aquest document i que la decisió sobre el «no» a la investidura de Rajoy no depèn d'aquest text. Una qüestió diferent és que altres grups, segons va explicar, puguin matisar la seva posició davant d'aquesta investidura.\nResultats poc encoratjadors\nEl diputat socialista va destacar que els resultats de la primera ronda de consultes de Rajoy no són molt encoratjadors perquè cap altre partit ha manifestat la seva voluntat de donar-li suport.\nPer part seva, la secretària general del PP, María Dolores de Cospedal, es va mostrar disposada a estudiar una millora de la reforma laboral per facilitar la investidura de Rajoy, encara sense tocar aquelles mesures que han incentivat la contractació de milers de persones en els últims mesos. «El PP està disposat a millorar la reforma laboral i si és millorable la podem millorar», va assegurar Cospedal al Congrés, on ahir va lliurar la seva credencial com a diputada de la XII legislatura.\nCospedal va destacar, això sí, que aquells aspectes de la legislació laboral que han donat resultats per incentivar la contractació «no s'han de tocar» perquè suposaria un «greu error». «Aquí crec que no hem d'aprofundir, però hi ha aspectes de la reforma laboral que es poden parlar i que es poden millorar i nosaltres hi estem disposats», va insistir.\nLa secretària general del PP va valorar el document que el seu partit va lliurar a la resta de formacions i que, segons el seu parer, és «prou ampli» com perquè pugui servir de base per a l'acord, amb pactes en assumptes essencials com l'educació o la Justícia. «Farem tot el possible per arribar a acords», va garantir Cospedal, qui tot i això va posar certs límits al diàleg, com la defensa de la unitat d'Espanya i de la llei, la igualtat de tots els espanyols, la lluita contra el terrorisme o la defensa de les llibertats públiques.


Puigdemont assegura que aposta perquè es formi Govern, però no descarta eleccions - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPuigdemont assegura que aposta perquè es formi Govern, però no descarta eleccions\nL'expresident de la Generalitat demana en una entrevista a TV3 que es deixi treballar els qui estan negociant la legislatura\neuropa press 16.04.2018 | 07:55\nCarles Puigdemont, ahir durant l´entrevista concedida a TV3 tv3\nL'expresident de la Generalitat Carles Puigdemont assegura que aposta perquè es formi un nou Govern a Catalunya, però avisa que no es pot descartar completament que s'hagin de celebrar unes noves eleccions catalanes anticipades. Ho va dir en una entrevista emesa ahir per TV3 des de Berlín en què va assegurar que no vol un avançament electoral, però va afegir que seria «ingenu» descartar absolutament aquest escenari de noves eleccions.\n«No volem eleccions, però és ingenu pensar que hi ha risc zero. És ingenu. Hi ha una altra part que juga que és l'Estat. Hem de contemplar la possibilitat que hi hagi un interès que ens aboquin a unes eleccions», va concloure.\nAixí, l'expresident argumenta que Junts per Catalunya aposta per formar un Govern independentista, però contempla que l'Estat segueixi posant traves als candidats que el seu partit proposa per a la Presidència i, per tant, que finalment no hi hagi més remei que repetir els comicis.\nPuigdemont va explicar que el seu grup treballa amb l'escenari que hi hagi un nou Executiu català sota una premissa, respectar el que ha votat la gent, i va assegurar que és conscient que hi ha una data límit que és el 22 de maig: «No farà falta estirar-ho fins al final», va confiar.\n«Ara deixem treballar una mica els qui estan negociant desencallar la legislatura. Una mica de confiança, si us plau. Tenim temps per trobar solucions que respectin el mandat de la gent. Totes les solucions que no respectin això no són solucions», va concloure.\nPuigdemont va defensar la reforma de la Llei de la Presidència de la Generalitat que està elaborant el seu partit per poder fer investidures a distància, és a dir, sense la necessitat que el candidat hagi d'estar obligatòriament en el ple del Parlament. «S'està reformant la llei per alguna raó i això ha de donar resultats», va assegurar l'expresident, que va advertir que ni ell ni l'exconseller Toni Comín, tots dos a l'estranger, tenen pensat deixar l'escó per cedir el pas a dos diputats que no estiguin encausats.\nCrítiques d'un vocal del CGPJ\nJosé María Macías, vocal del Consell General del Poder Judicial espanyol, va criticar ahir en el diari Handelsblatt el «greu error» que segons el seu parer ha comès la Justícia alemanya en desestimar l'extradició per rebel·lió de l'expresident català. «Els jutges han comès un greu error», assegura al començament de la seva columna. L'error consisteix, assegura, que l'Audiència Territorial de Schleswig-Holstein només ha intentat examinar si Puigdemont podria ser jutjat a Alemanya pel delicte d'«alta traïció», l'equiparable al de «rebel·lió» pel que l'ha processat el Tribunal Suprem espanyol.


Tema 6: Catalitzadors biològics. Part 2  | Estructura i funció de biomolècules (UAB) | Unybook\nTema 6: Catalitzadors biològics. Part 2 (2016)\nEstructura i Funció de Biomolècules\nTema 6: Catalitzadors biològics. Part 2\nAnna Jiménez Pouget Tema 6.B: Estructura i funció de biomolècules TEMA 6.B: Catalitzadors biològics. CINÈTICA ENZIMÀTICA La cinètica enzimàtica estudia les velocitats de les reaccions catalitzades per enzims i, com aquestes velocitats varien en funció; de la [substrat], de la [enzim], de la presència d’inhibidors, activadors, del pH, de la temperatura, presència de dissolvents orgànics, etc.\nEs tracta d’establir el mecanisme d’actuació de l’enzim, esbrinant el nombre d’etapes de la reacció, identificant els intermediaris, determinant els valors de les constants de velocitat, etc.\nSi imaginem el mecanisme enzimàtic més senzill per una reacció que només tenim un enzim per un substrat.\nEl pas del complex E+S a tenir E+P és el pas més lent, perquè és el pas de la catàlisi. Podem determinar la velocitat de reacció mesurant la disminució de la [S] amb el temps o bé, l’augment de [P] amb el temps (dependrà de les propietats del S i P i de les tècniques de les que disposem).\nConcepte de la velocitat inicial SP L’enzim es troba en molt baixa concentració (per exemple nM) El substrat es troba en majors concentracions (per exemple mM) En aquestes condicions, [S] = constant V (velocitat) proporcional a la [S] V = k · [S] La tangent a l’origen defineix la velocitat inicial, V0 Treballarem amb el model de Michaelis Menten, per això s’han de fer una sèrie de supòsits: (1) condicions de velocitat inicial (quan miro la reacció al començament no hi ha producte), si no hi ha producte no hi ha la possibilitat que a temps 0 torni enrere la reacció, per això no hi ha k-2. Una altre condició és que tinguis una concentració de substrat molt més gran que la d’enzim, si això passa la quantitat d’enzim serà l’equivalent a la concentració del complex enzim-substrat, perquè tot el enzim està reaccionant amb substrat. Si no vario la quantitat d’enzim, a mesura que poso més substrat augmenta la concentració de producte. Si haguéssim de calcular la velocitat inicial (quantitat de producte que forma o substrat que degrado / unitat de temps), si això està agafat a temps curts, aquesta velocitat és la velocitat inicial, hi ha una part en el gràfic una part que és lineal, hem de veure durant quan temps és cert que la quantitat de producte que es forma és proporcional per la quantitat de temps, el tram de corba que encara és lineal correspon al de la velocitat inicial. Però si avancem podem arribar a moment on la velocitat no és lineal, per tant, pot ser que hi hagi moments en què l’enzim estigui buscant substrat, i així disminueix la velocitat. A més els enzims són proteïnes, i es fan malbé, i puc tenir molècules d’enzim que estiguin patint un procés de degradació, i això també afectaria a la velocitat, ja que no tindríem tant enzim. Puc tenir processos de inhibició per producte, que el producte sigui inhibidor per l’enzim. Hem de mirar durant quan temps la velocitat es compleix que és lineal, si treballem amb la velocitat inicial, estarem treballant amb Michaelis Menten.\nAnna Jiménez Pouget Tema 6.B: Estructura i funció de biomolècules Segona condició (2): hem d’estar en estat estacionari, que la variació del complex enzimsubstrat al llarg del temps sigui 0 ([ES]=constant). Si això és cert, la velocitat depèn de k 2 i de la concentració d’enzim-substrat. V = k2 · [ES] Si jo vull saber si un enzim segueix la cinètica de Michaelis – Menten el que primer he de fer és determinar la velocitat inicial de l’enzim a diferents concentracions de substrat. Fem la representació i ens agafem la regió lineal de cada corba, i de la regió lineal podré calcular la velocitat inicial a cada concentració de substrat a una concentració constant d’enzim. Per cada [S] representen la velocitat inicial. Fem un gràfic on tindrem les velocitats inicials i les concentracions de substrat, si això dóna una corba hiperbòlica l’enzim segueix una cinètica de Michaelis-Menten.\nEfecte de la concentració de substrat en la velocitat inicial d’una reacció catalitzada per un enzim:  Velocitat màxima (Vmàx) és la velocitat màxima que pot assolir un enzim per un substrat determinat. Al principi quant més substrat + velocitat, a partir d’un punt això comença a estabilitzar-se fins que arriba un moment que per més substrat que posis pràcticament no hi ha variació de la velocitat, per tant vol dir que estem arribant a assolir el màxim de l’enzim, això és Vmàx  La concentració de substrat a la que V0 és la meitat de la velocitat màxima és Km, és la constant de Michaelis: constant que defineix l’afinitat que té un enzim per un substrat, un enzim pot reconèixer diversos substrats però l’afinitat que té per cada un d’ells no té perquè ser la mateixa. Com més gran és la constant de Michaelis pitjor és l’afinitat pel substrat. La constant de Michaelis és aquella concentració de substrat que em dóna un valor que és la meitat de la velocitat màxima. Amb aquest gràfic mai podrem arribar a trobar un valor real de la velocitat màxima, per tant no podrem tenir un valor concret de Km (constant de Michaelis).\n La concentració d’enzim ha de ser molt baixa de manera que [S] ≫ [E].\nL’estat estacionari i l’equació de Michaelis-Menten El model de mecanisme més senzill: Un reactiu, un producte, no inhibidors.\n(a) (b) (c) Anna Jiménez Pouget Tema 6.B: Estructura i funció de biomolècules Dobles recíprocs o representació de Lineweaver-Burk Com puc obtenir els paràmetres cinètics a partir dels gràfics? Reconvertint les dades en els dobles recíprocs. Si jo tinc un gràfic amb velocitat inicial i concentracions de substrat, doncs jo agafo 1/velocitat inicial i a l’altre eix 1/concentració de substrat, aquest gràfic és la representació de Lineweaver-Burk, fent això converteixo el gràfic en una recta, i així és més fàcil obtenir valors concrets. I d’aquesta recta 1/Vmàx és el punt de tall en l’eix Y, i -1/km és el punt de tall en l’eix X, que sempre és en el quadrant negatiu. Per això al fer un gràfic he de tenir en compte que la recta em tallarà en el quadrant negatiu. OJO AIXÒ SURTIRÀ A TEORIA, PROBLEMES I PRÀCTIQUES.\nAnna Jiménez Pouget Tema 6.B: Estructura i funció de biomolècules El significat de les constants cinètiques 𝑲𝒄𝒂𝒕 [𝑬]𝑻 · [𝑺] 𝑲𝑴 + [𝑺] La KM (constant de Michaelis): és una constant d’afinitat. Com més petit és el valor de Km millor substrat és. La Km té unitats: mM. Km: Aquella concentració de substrat a la que la velocitat és la meitat de la velocitat màxima – una mesura aproximada de l’afinitat del substrat envers l’enzim. Cada parell enzim-substrat té una Km característica. És concentració, per tant les seves unitats seran les de la concentració que jo estic utilitzant.\n𝑽𝟎 = Kcat: és K2, indica quantes molècules de substrat pot una molècula d’enzim convertir en producte per segon.\nEficiència enzimàtica: relació de Kcat/Km.\nÉs el paràmetre més informatiu: especificitat i eficiència enzimàtica  Especificitat enzimàtica: si per un determinat substrat la relació Kcat/Km és superior a la relació per un altre substrat, diem que l’enzim és més específic pel primer substrat que pel segon: vol dir que si l’enzim està en contacte amb els dos substrats simultàniament, transformarà abans a producte aquell pel que sigui més específic, pel que tingui una major eficiència catalítica. Es catalitza primer el que tingui una major Kcat/Km.\n Eficiència enzimàtica: el màxim valor de Kcat/Km està limitat per la velocitat a la que E i S poden trobar-se en dissolució aquosa. Aquesta velocitat controlada per la difusió, el màxim d’eficiència enzimàtica val com a màxim 108 - 109 M-1s-1. El valor que limita l’eficiència de l’enzim és la difusió, com difon el substrat pel medi fins a arribar a l’enzim, el que limita és el solvent. Com més proper sigui Kcat/Km aquest valor, “més perfecte” serà l’enzim.\nUnitats de Kcat/Km = M-1·s-1 (Vigilar amb les unitats).\nAnna Jiménez Pouget Tema 6.B: Estructura i funció de biomolècules ...\nEstructura i funció de biomolècules - Tema 6. Catalitzadors biològics (2014) Apunte\nEstructura i funció de biomolècules - Tema 6: Catalitzadors biològics. Part 3 (2016) Apunte\nEstructura i funció de biomolècules - Tema 6: Catalitzadors biològics. Part 1 (2016) Apunte\nEstructura i funció de biomolècules - Tema 6: Bloc A: Catalitzadors biològics (2016) Apunte\nEstructura i funció de biomolècules - Tema 6A: Catalitzadors biològics (2016) Apunte


Descartes — Fitxes CDLPV\nSegons apareix en Zèfir (reproduït per Ximo Sanç i Silvestre, 01.03.2001,que cita un text d'Antoni Bosch i Veciana):\nDescartes, El Discurs del Mètode, ed. i material didàctic: Hilari Arnau Gras i José María Gutiérrez González, Traducció: Antoni Bosch i Veciana (Discurs) i Salvador Codina (notes i material didàctic), Ed. Alhambra Longman, Madrid 1988. Cite textualment de la «Nota a la versió catalana» (p. X-XI):\nc) I tercer: Un èmfasi peculiar volem posar en la traducció del cèlebre «Cogito, ergo sum». És prou conegut que l'original francès diu: «Je pense, donc je suis», i la versió llatina fa: «Ego cogito, ergo sum sive existo». Nosaltres hem traduït: «Penso, així sóc». En la versió de J. Xirau [Descartes, Discurs del mètode. Per a ben conduir la raó i encercar la veritat a les ciències. Col·lecció Popular Barcino, LII, Ed. Barcino. Barcelona 1929, 90 pp.] hi llegim: «Jo penso, doncs jo sóc», on se'ns mostra un excés de literalitat.\nDonada la popularitat d'aquesta expressió, gairebé un aureum dictum, calia decidir-ne especialment la seva traducció: o bé es respectava la versió popularitzada del «penso, per tant existeixo», deixant a mans del professor i als llibres els matisos pertinents; o bé s'assajava una traducció que, al nostre entendre, explicités més el pensament cartesià en el marc de la llengua catalana. Vàrem triar aquesta segona possibilitat moguts pel convenciment que la versió literal sovint no respecta la versió original, ben al contrari, la desvirtua en excés.\nEn concret, i tenint present l'original francès (i subsidiàriament la versió llatina), hem procedit així: en primer lloc, hem traduït «je pense» per «penso». En català ens semblava innecessari el «jo», contràriament al francès. En segon lloc hem traduït «je suis» per «sóc». A més de tractar-se d'una situació paral·lela a la que acabem d'assenyalar s'hi afegia la dificultat de decidir-se per «sóc» o bé per «existeixo». Hem optat per «sóc» ja que «existeixo» parcialitzaria la significació cartesiana, limitant-ne a un aspecte la substancialitat de la «res cogitans». Breu: «Ésser» significa a l'ensems «ésser» i «existir» en canvi, «existir» no donaria a entendre necessàriament l'«ésser».\nEn tercer lloc, hem traduït «donc» («ergo») per «així» i no pas per «doncs» (com J. Xirau i les versions popularitzades). Ha estat el punt que ens ha suposat més problemes. Finalment ens hi hem decidit perquè el «doncs» català té únicament un sentit consecutiu i precisament és allò que Descartes no vol dir. No ens trobem davant d'un «sóc» que és conseqüència lògica («doncs» «per tant»,...) del «penso». Es tracta d'una evidència immediata: «pensar» i «ser» són un únic acte d'autoconsciència: «pensant, sóc». El nostre «així» apunta i indica la immediatesa i defuig la conseqüència lògica. La lectura atenta de la metafísica cartesiana en el mateix Discurs i al llarg d'altres escrits seus ens sembla que avala la nostra opció. La porta, però, resta oberta a noves i millors versions.\nSi aquesta traducció ajuda els lectors a comprendre una mica més el pensament cartesià i engresca els estudiants i els estudiosos a dir-hi la seva, ens donarem per satisfets. Desvetllar la crítica i el debat esdevé apassionant, sobretot des d'una comprensió superadora de les pròpies posicions.


El primer Sol de l’any | El Tirabou\nEscrit per manhel el 2 gen 2015 • 21:22 No hi ha comentaris\nAquesta matinada, amb la N, hem anat al Far de Sant Sebastià de Palafrugell per veure sortir el primer Sol de l’any. Des d’un mirador immillorable, i amb un temps que ens ha acompanyat -excepte pel fred- hem pogut copsar, de primera mà, què són i que es fa en aquests aplecs del Sol Ixent. Hereus del costum -força extès- d’anar a veure com surt el Sol en determinades dates, m’hi ha semblat veure, també, una espècie de culte modern a l’astre rei.\nHi arribem quan encara es fosc, a les 6 del matí. Som dels primers a fer-hi cap. Dues patrulles de la guàrdia urbana local esperen i organitzen l’aparcament. L’operatiu sembla anunciar que hi haurà una gentada. Quan encarem la darrera pujada fins l’esplanada davant l’hostatgeria, la cobla ja refila i, quan traiem el cap, ja hi ha diverses rotllanes formades. Fot un fred que pela. Ballar sardanes és, evidentment, una molt bona estratègia per fer passar el fred. La millor. Moltes persones fan cua davant l’entrada a l’hostatgeria -avui reconvertit en un restaurant-, esperant un got de xocolata calenta, que també ajuda a passar el fred.\nEls músics -molts d’ells amb guants- són a l’interior de l’hostatgeria, que ha obert els finestrals perquè es pugui sentir bé la música des de fora. Davant el tenora hi ha una petita estufa d’oli que prova d’escalfar-los. A fora un noi balla sol davant els músics. Fa anar els peus molt bé i intueixo que és ballador de concurs. Els seus passos, ben executats i ràpids, em recorden als d’aquells balladors bascos que dansen solemnement davant les autoritats. Pujo damunt una espècie de creu de terme per fer algunes fotos panoràmiques però hi ha poca llum, estic mig adormit i, potser també perquè fa massa fred, no aconsegueixo dominar la màquina.\nPoc a poc el cel es va tornant blau i una línia vermellosa apareix damunt horitzó. Deixo la N ballant sardanes i m’acosto fins a l’immens balcó que dóna a l’hostatgeria. Hi ha una gernada mirant el mar i esperant la sortida del Sol. Alguns encara no han dormit i segueixen de festa. Altres s’arrepengen suaument en una paret i tanquen els ulls. N’hi ha que, per la cara que fan, diria que s’acaben d’aixecar. Hi ha parelles agafades de les mans i petits grups d’amics a la barana, a primera fila. A mesura que avança la llum, aquest aiguabarreig de gent i gestos es fa més visible.\nÒbviament, el Sol surt cada dia. I anar a veure’l aparèixer de bon matí es pot fer a diari. Ara bé, hi ha llocs especials on fer-ho i dates assenyalades al llarg de l’any en què anar a veure el Sol es fa col·lectivament. Es ritualitza. Així, per exemple, a Reus, el 21 de desembre -solstici d’hivern- la gent es concentra en determinats carrers per veure com els rajos del Sol travessen el campanar de la Prioral de Sant Pere. L’1 de gener és una d’aquestes altres dates en què la gent s’aplega en llocs especials per veure sortir el Sol, en aquest cas perquè és el primer Sol de l’any que comença. Finalment, l’altra data és per Sant Joan, la matinada del 24 de juny, quan la gent es concentra massivament -sobretot en platges- per veure sortir el Sol després de la nit més curta de l’any.\nNo cal insistir gaire en el fet que el Cristianisme associa a Jesucrist amb el Sol -Jesucrist és la “Llum del món” un nounat que es fa néixer el 25 de desembre, aprop del solstici, moment en què el Sol torna a alçar-se i la llum del dia comença a repuntar) ni que el costumari de les festes nadalenques pouen d’aquesta associació. Ara bé, tot i celebrar-se en el marc de la Festa de Cap d’Any (i per tant 10 dies després del solstici d’hivern), crec que aquesta ritualització del costum d’anar a veure sortir el primer Sol de l’any, es circumscriu als actes de les festes de Nadal, que van del 21 de desembre al 6 de gener. Que els Aplecs del Sol Ixent són un acte més de la Festa del Sol Naixent -el Nadal-, vaja.\nAquestes trobades són força recents (el primer és el de Cadaqués el 1990) i, per tant, en aquest cas, no podem parlar de “tradicions ancestrals”. Però m’hi ha semblat veure l’inici d’un modern culte a l’astre rei, que tot just és a les beceroles. M’ho fa pensar l’actitud silenciosa – a voltes religiosa- dels assistents mirant i fotografiant la sortida del Sol. Veurem com evolucionen en els propers anys (perquè segur que canviaran molt) però el que sembla clar és que són una tendència creixent: any rere any més pobles i ciutats n’organitzen de nous i la pràctica es popularitza.\nEn tot cas, la pràctica d’anar a veure sortir el primer Sol de l’any no es circumscriu només a l’àmbit cristià (en aquests aplecs hi va molta gent de tradicions i creences diverses), és una bona manera d’acabar una revetlla i, evidentment, és una gran manera de començar l’any. Molt bon 2015!\nEntrada anteriorLa llevantada de les bótes. Quan el mar s'emprenya (1) Entrada posteriorLa pirotècnia i la Festa de Reis


Quina és la clau per convertir un estudi en un nom indispensable de la comunicació gràfica? Què aporta que pare i fill siguin els cofundadors del projecte i treballin junts? En què ha canviat el món del disseny al llarg dels 16 anys de vida de Vasava? Com funciona un estudi que desenvolupa projectes cross-media? Què significa el leitmotiv 'el camí és la meta'? Com es combinen els projectes comercials per a marques com Adobe, Diesel, Nike o Mago i els treballs més personals? L’art i la publicitat poden anar junts? Toni i Bruno Sellés compartiran amb nosaltres l’experiència que ha consolidat Vasava en l’àmbit de la comunicació gràfica a escala nacional i internacional.


LA FAMÍLIA JOAD A DISNEYLÀNDIA (2016) – Albert Soler | El Biblionauta\nTítol: La família Joad a Disneylàndia\nEditorial: Edicions el llop ferotge\nParlar de l’Albert Soler, el periodista i columnista del Diari de Girona, és parlar d’un comunicador directe, contestatari, irreverent i sobretot polèmic. Soler és, per sobre de totes les coses, un polemista, una mena de justicier cridaner i extremadament corrosiu que, sempre que pot, ens dispara al cervell amb les seves reflexions sobre allò que el neguiteja. És el Paul Kersey de la paraula escrita amb tinta de napalm; actua sense manies ni favoritismes, fotent trets a tort i a dret contra qui creu que s’ho mereix.\nDeia un altre dels grans filòsofs de les darreries del S. XX, el mai prou adulat Harry Callahan, que: “jo no sóc racista, odio totes les races per igual”. Punyents paraules que defineixen a la perfecció l’estil visceral, transparent i polièdric de Soler; convergents, peperos, socialistes, cupaires, feministes o animalistes, per posar alguns exemples, no escapen de la seva afiladíssima ploma en el llibre que ens ocupa, La família Joad a Disneylàndia, que no és altra cosa que un primer recull de les millors columnes, les més polèmiques i hilarants, que l’autor ha publicat al Diari de Girona entre els anys 2008 i 2012. Aquí els Joad, aquella família de desgraciats protagonista d’Els raïms de la ira d’Steinbeck, som nosaltres, i Disneylàndia el món meravellós en el qual els de dalt ens volen fer creure que vivim.\nAquest rotllo “McClane contra tots en el Nakatomi Plaza” converteix l’Albert Soler en un blanc fàcil, en un enemic comú, o el que vindria a ser el mateix: provoca que li caiguin hòsties de tots els costats. Però això li sua la polla, literalment parlant; li importa molt poc el que diguin d’ell perquè està plenament convençut que polemitzar i debatre públicament és el camí correcte per destapar i radiografiar les injustícies i els enganys que ens collen, per assolir una veritat complexa que sol estar carregada de matisos i contradiccions, i fins i tot per fer caure les màscares a tota aquella munió d’ignorants i farsants a qui internet ha donat veu durant els darrers anys.\nSoler recull, en l’execució de la seva particular croada, la millor tradició del columnista americà, hàbil en l’ús de l’humor, la ironia i el sarcasme, eines tan útils i alhora summament incendiàries per lluitar contra tot allò que grinyola. Miguel Bosé, Sandro Rossell, Santi Vila, Artur Mas, Pilar Rahola o Sopa de Cabra són alguns dels protagonistes involuntaris d’uns escrits que solen ser causa directa de les incomptables rèpliques que l’autor rep diàriament a les xarxes dels seus lectors, amb un to que oscil·la entre enèrgic, irascible i desafiant, un feedback del tot envejable per a qualsevol articulista.\nMolts titllen l’Albert Soler de demagog però això és rotundament fals. La demagògia és un tipus pervers d’oratòria, de discurs, que busca atreure cap als interessos personals les opinions dels altres utilitzant fal·làcies o arguments simplistes i aparentment vàlids. Independentment que combregueu amb aquestes o no, les columnes de l’Albert Soler no arrosseguen ningú cap als seus interessos, ni intenten imposar cap opinió, més aviat busquen replantejar els ideals i les conviccions de qui faci falta per qüestionar-ho i retorçar-ho tot fins a la caricatura, i poder treure l’aigua més clara del que se’ns presenta.\nEll sol resumir-ho en un eloqüent: “s’ha de donar canya a la gent”. Sense cap mena de dubte, amb la lectura i estudi d’aquest divertidíssim La família Joad a Disneylàndia aprendrem com fer-ho.


Empleados con causa\nCASO PRÁCTICO: Caja Madrid implica a sus trabajadores en proyectos de cooperación. La iniciativa, que forma parte de las celebraciones del tercer centenario de la entidad, consiste en convertir a los empleados en cooperantes.\nQualified success [Èxit qualificat]\nSembla ser que s 'està acabant la campanya de discriminació per edat al mercat de treball anglès o, si més no, pels treballs tècnics.\nA Performance Appraisal That’s Better Than Ratings and Rankings [Un premi al rendiment millor que les classificacions i les gradacions]\nL’avaluació del rendiment a través de classificacions i graduacions o rànkings no és tan objectiva com creiem. Potser ha arribat el moment d’explorar nous mecanismes per premiar la productivitat.\nOpen minded [Amplitud de mires]\nLes organitzacions que recolzen als seus empleats mitjançant el desenvolupament de polítiques efectives de formació, motivació i creació d’oportunitats, assoleixen majors nivells de compromís organitzacional, motivació i satisfacció laboral.\nHow to make employee share ownership schemes work [Com fer que la propietat de les accions per part dels treballadors sigui beneficiosa per la organització?]\nLa propietat d’accions per part dels empleats comporta beneficis: més motivació i la retenció de bons treballadors. Amb tot, el funcionament d’aquests sistemes requereix compromís, comunicació i un canvi a la cultura corporativa.\nEls autèntics líders no es distingeixen pel seu talent innat o el seu domini tècnic, sinó per la seva capacitat d 'inspirar energia, passió i entusiasme.\nAls EUA s 'ha obert un debat entorn de la llibertat d 'expressió al lloc de treball arran de la situació bèl·lica que viu el país.\nPrograma d’opcions sobre accions d’Agbar (Pla Maig 2001)\nAgbar ofereix als seus treballadors la possibilitat de participar amb condicions avantatjoses en l’accionariat.


2 min. Palma 18/11/2019 18:01\nLes Illes Balears són la tercera comunitat autònoma d'Espanya on millor es paguen les guàrdies als metges de família (27 euros per hora en dies laborals) i als especialistes (27 euros també), segons la Central Sindical Independent i de Funcionaris ( CSIF ).\nSegons la CSIF , la sanitat pública ha destruït 50.000 ocupacions els dos darrers mesos i fan falta al voltant de 120.000 professionals a tot l'Estat. El sindicat denuncia que el sistema sanitari afronta l'arribada del fred i la campanya del grip en nivells pròxims a la crisi. A més, assenyalen que actualment calen entre 117.000 i 120.000 professionals sanitaris a tot l'Estat per reduir la temporalitat, una xifra que resulta de les places pendents de convocar i dels llocs de feina destruïts per les taxes de reposició en les diferents comunitats autònomes. "La sanitat està ferida" i "necessitam un govern estable que, juntament amb les comunitats autònomes, estiri del carro i solucioni aquestes situacions en plena onada de fred", ha subratllat la secretària de Prevenció de Riscos Laborals del sindicat, Encarna Abascal .


Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 | Núria Astorch | girona | Salut | El Punt Avui\nUn total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 + Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 E-mail\nNombre de codis d'urgència activats a la demarcació EPA.\nUn total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 Un total de 486 gironins van tenir un infart el 2018 E-mail\nEls afectats per accidents de patinet, en el codi politraumatisme\nL’any passat, un total de 486 residents de la regió sanitària de Girona van tenir un infart, i d’aquests, 403 pacients (83%) van ser atesos a l’hospital Josep Trueta de Girona. De la resta de casos, 69 (14,2%) van ser atesos a l’hospital Germans Trias i Pujol de Badalona, que actua com a hospital de referència en matèria de codi infart per als habitants de la zona de l’Alt Maresme.\nEn nombre, la major part de codis activats el 2018 (protocols d’actuació urgent que s’activen davant de la sospita d’una determinada patologia) van correspondre a politraumatismes (1.149 casos) i ictus (912). I els codis infart se situen en tercer lloc, amb 493 activacions (aquesta xifra comprèn tant els residents com els no residents). Mentre que els codis suïcidi i sèpsia (infecció generalitzada) es van activar en 40 i en 60 ocasions, respectivament.\nAnalitzant, però, l’evolució de l’activació de codis a la regió sanitària des del 2015 i fins al 2018, l’increment més important correspon als codis infart (un 57,5% més), seguits del codi ictus, amb un augment del 36%, i del codi politraumatisme, amb un creixement del 33,4%, segons dades del SEM.\nEl director mèdic del SEM a Catalunya, el doctor Xavier Jiménez, ha explicat que aquest increment dels codis en els darrers anys és atribuïble, principalment, a una millora dels registres de l’activació dels codis per part dels professionals del SEM, més que no pas a un augment de les patologies. Amb tot, va indicar que, en relació amb als ictus, s’espera un increment de l’activació dels codis, vinculat a un augment de l’esperança de vida.\nEn la mateixa línia, el doctor Jiménez va destacar que el fet que l’activació del codi per politraumatisme sigui el més nombrós en comparació amb la resta és perquè, a més de l’increment d’accidents de trànsit, inclou diferents nivell d’assistència com a estratègia per prevenir possibles complicacions en els afectats. Així, i segons raona el cap d’urgències del Trueta, el doctor Pere Rimbau, el sistema preveu tres prioritats, des de la 0, la més urgent, fins a la 2. Quan les víctimes d’un accident de trànsit entren per la porta d’urgències del Trueta, una de les primeres actuacions que es duen a terme és comprovar si hi ha o no una hemorràgia interna. “Això és el primer que s’ha de controlar per evitar que el pacient mori dessagnat. I després s’aborda el tractament de la resta de patologies”, exposa el doctor Rimbau.\nQuant a l’increment del nombre d’activacions de codi politraumatisme en els últims anys, el cap d’urgències del Trueta destaca que, al gruix dels accidents de cotxe, s’hi han d’afegir els dels ciclistes. I és previst fer una revisió del codi politraumatisme per incloure-hi els afectats per accidents de patinets elèctrics, sobretot persones grans, segons indica el doctor Jiménez.\nés l’increment del nombre de codis infart activats a la regió sanitària de Girona des de l’any 2015.\nés el temps que passa de mitjana des que es fa l’electrocardiograma fins que el pacient rep el tractament.\nIncrement dels ictus per l’envelliment de la població\n“Des de l’any 2000, cada any s’incrementa de forma progressiva i constant el percentatge d’activació del codi ictus”, segons ha explicat el doctor Joaquín Serena, responsable de la unitat d’ictus del Trueta. El doctor Serena indica que aquest increment és deu, d’una banda, a la millora dels registres dels pacients “als quals s’ha activat un codi ictus i també als que no”, amb l’objectiu de millorar el circuit, i d’altra banda, a una major incidència de la patologia. En aquest sentit, el doctor Serena indica que és previst que en els pròxims anys hi haurà un increment d’un 30% en la incidència dels ictus a causa de l’envelliment de la població. El servei de neurologia del Trueta atén cada any més de 1.300 ictus. D’aquests, 600 necessiten ingressar a la unitat d’ictus. Un 70% d’aquests pacients són autònoms al cap de tres mesos.\nAmb motiu de la commemoració, dilluns, dia 28, del Dia Mundial de l’Ictus, els professionals de la unitat d’ictus del Trueta informaran sobre la malaltia i faran ecografies de Doppler als usuaris que vulguin entre les nou del matí i la una del migdia. Les persones interessades a fer-se les proves han de demanar hora trucant al 972 940 262. A més, en col·laboració amb l’Associació d’Ictus de Girona i el sociosanitari Mutuam, per al mateixa dia s’han organitzat tallers de ioga, d’origami, de disfàgia i del mètode Ronney Gardiner per a pacients que han tingut un ictus. Per participar d’aquestes activitats, que es duran a terme al pavelló de govern, també cal reservar hora.\nS’han guanyat 30 minuts en el tractament de l’infart de miocardi\nProfessionals del SEM i del Trueta, en el trasllat d’un pacient a l’hospital J.C./ICONNA.\nDes del 2010 i fins l’any passat, s’ha escurçat en 30 minuts l’interval de temps entre el moment en què es fa l’electrocardiograma al pacient amb infart de miocardi i el que se li practica la reperfusió (tractament amb angioplàstia primària). El 2010, l’interval de temps era, de mitjana, de 133 minuts, i l’any passat, de 103. El cap de secció de cardiologia del Trueta, responsable de la unitat d'hemodinàmica, el doctor Joan Bassaganyas, va ressaltar la importància d’aquest interval de temps adduint que quan menor és, més petita és la zona del cor que queda lesionada per l’infart. “Hi ha diversos factors que ajuden a disminuir aquest temps: en primer lloc una bona interpretació, per part de l’especialista, de l’electrocardiograma; després els minuts de transport del pacient fins al Trueta, i per acabar els minuts que passen fins a l’obertura de l’artèria per tal de desobstruir-la”, va exposar. El temps que es considera òptim, d’acord amb les guies internacionals, és de 120 minuts, i a la regió sanitària està en aquests moments per sota d’aquesta xifra, si bé per sobre de la mitjana de Catalunya, que és de 95 minuts. En aquest sentit, el doctor Bassaganyas va argumentar que, a diferència de Barcelona, on hi ha una concentració important d’hospitals acreditats per tractar els codis infart, a la demarcació de Girona només hi ha el Trueta, per a una població de referència molt dispersa a causa de la seva geografia.\nDes que es va posar en marxa el torn d’hemodinàmica a la nit al Trueta, el mes de gener del 2015 –una mesura que, segons Bassaganyas, va suposar un salt qualitatiu en l’atenció d’aquests pacients– i fins l’any passat, hi ha hagut un augment d’un 25% dels casos d’infarts atesos al Trueta (de residents i no residents). En concret, s’ha passat dels 390 casos el 2015 als 487 el 2018.\nEl doctor Bassaganyas va reconèixer que la possibilitat que l’heliport del Trueta es pugui fer servir a la nit –una qüestió pendent dels permisos de l’autoritat aeroportuària– pot ajudar a rebaixar, en determinats casos, el marge de temps entre la primera assistència i la intervenció, i per tant, quan sigui una realitat serà una bona notícia. Ara per ara no hi ha una previsió de quan passarà això.