Amb B de Baixauli | País Valencià, Segle XXI\nAmb B de Baixauli\nPublicat per Redaccio el 7 juliol 2015 en Article del dia · 0 comentaris\nAra que Manuel Baixauli ha estat guardonat recentment amb els premis Crexells i el de la Crítica dels Escriptors Valencians, per La cinquena planta, potser ve a tomb parlar de la seua literatura. D’entrada, cal dir que des que va publicar L’home manuscrit, Baixauli s’ha convertit en una referència com a narrador, un autor inexcusable; ací al País Valencià, i arreu del territori. I no és per a menys perquè aquella novel·la era –és!– extraordinària, molt personal i suggeridora; sens dubte, una de les millors en català de primeries de segle. Ha estat a partir de L’home manuscrit que Manuel Bauxauli es va inclinar per l’escriptura, tot i que no ha deixat del tot la seua faceta com a pintor. Al capdavall, perquè és un artista total que –com el cas d’Anna Moner– freqüenta una forma artística o una altra, pintura o escriptura, en funció de les seues necessitats i de les adaptabilitats expressives que ofereixen les dues disciplines artístiques que domina.\nL’home manuscrit és l’obra que va catapultar Manuel Baixauli cap al reconeixement com a escriptor, una novel·la d’èxit clamorós entre la crítica i d’un ressò mediàtic molt significatiu i també amb una projecció entre els lectors considerable. I, tanmateix, l’edició de la novel·la no va ser gens fàcil per a l’autor. Vull dir que li va costar de publicar, per molt paradoxal que semble ara. Ell mateix, en una entrevista que va concedir per a la revista Serra d’Or, l’any 2008, ho comentava: “Jo tenia una fe cega en el llibre, l’havia escrit amb total llibertat, sense especular si agradaria o no a la crítica o als possibles lectors. Cada volta que el rellegia o el reescrivia m’ho passava millor, i mai no me’n cansava. Tanmateix, el vaig presentar diversos anys, sense èxit, als ajuts de la Institució de les Lletres Catalanes, i, posteriorment, a distintes editorials. El Premi Mallorca m’arribà quan ja tenia la confiança afeblida i quan ja em plantejava guardar-lo en un calaix”. És a partir del Premi Mallorca, doncs, que es capgira la sort de la novel·la, i també la del mateix Baixauli. Aquell colp de sort va deixar l’autor de Sueca descol·locat, però. Perquè no és fàcil pair que una obra teua siga ignorada o rebutjada sistemàticament per editorials i premis literaris diversos i un dia, de sobte, com per art de màgia, l’enaltisquen i la qualifiquen com una de les millors dels darrers anys. No és fàcil d’entendre, no, i per això Baixauli en parla, també a La cinquena planta, de la peripècia editorial o via crucis perquè va haver de passar L’home manuscrit abans d’ésser publicada.\nPeripècies editorials a banda, L’home manuscrit no és una obra fàcil, ni té, a priori, un lector ampli. Llavors, com n’expliquem l’èxit, literari i comercial? “Són els lectors especialitzats, els malalts de literatura, els qui han engegat, als diaris i a Internet, el boca-orella. La meua hipòtesi sobre l’èxit comercial és que, contràriament al que semblava, és un llibre que permet distints nivells de lectura, i per tant pot interessar a un ventall ampli de lectors. De fet, tracta assumptes essencials, que a tots ens afecten.” (Baixauli dixit) No hi trobem, però, allò que en diuen “acció trepidant”, sinó més aviat una trama psicològica, de recerca personal. Una indagació a propòsit de la identitat. Una identitat que, en el cas del protagonista, és diversa, múltiple, plena de possibilitats, gràcies a o per causa dels altres jo (Ell i l’Albat) que suplanten o diversifiquen les seues potencialitats:“Cadascú de nosaltres som moltes persones alhora. Som un bosc de contradiccions i de possibilitats insospitades. Els qui escrivim projectem variants del nostre jo en els nostres personatges. Això és enriquidor i fins i tot terapèutic, psicològicament parlant. Escriure una novel·la ens pot salvar de caure en l’esquizofrènia, en la delinqüència o en la política. Si Hitler o Stalin s’hagueren dedicat a escriure novel·les, potser no haurien fet una obra mestra, però ens haurien estalviat molts disgustos.”\nDesprés de L’home manuscrit, Baixauli va reeditar Espiral, un recull de contes anterior a la novel·la i reescrit a petició de l’editorial Proa en què ja es perfilaven les dèries i les obsessions habituals de Manuel Baixauli. El rizoma d’Espiral el conformen peces molt curtes, de vegades microcontes, en què el ressò de Borges, Cortázar, Kafka, etc. –i l’ombra constant del seu paisà Josep Palàcios– són més que evidents. El fantàstic hi té un pes també important. I, sobretot, la presència de la mort. La mort com una dimensió afegida a la vida, que l’embolcalla i agombola fins al punt que fa que totes dues –vida i mort, o mort i vida, tant se val– ens resulten absolutament indestriables. Són molts els contes en què apareixen morts conegudes, vull dir de gent coneguda pel narrador –i per l’autor, potser. Gent desapareguda que hi fa acte de presència màgicament i que posa en qüestió la línia material que ens separa dels morts. Hi ha, també, com una malenconia per aquesta evidència irreparable que és la mort, i fins i tot una rebel·lia contra la finitud, que es manifesta, si més no, a través de la literatura. D’altra banda, el tema del doble és un clàssic que agrada a Baixauli, un recurs literari que manega amb habilitat i gràcia persuasives a l’epíleg. Espiral crea una atmosfera en què es confon la realitat i la ficció, i a l’inrevés. Això és, clar i ras, literatura, sense embuts. Crear més enllà de la frontera, sempre difusa, entre realitat i ficció. Baixauli és sempre Baixauli: “per als qui en som addictes, l’art ho impregna tot. És la nostra religió”.\nI arribem a la que fins ara és la seua darrera obra literària publicada, La cinquena planta, una altra “novel·la”. Si el protagonista de L’home manuscrit era un ésser més aviat auster, solitari, ermità, un “boig” aliè a les temptacions mundanes i materials, marginal;el de La cinquena planta, B, també se situa al marge de la societat, forçat per una malaltia sobtada, la síndrome de Guillain-Barré, que el deixa paralitzat i el confina en un Sanatori de malalts i tarats mentals. Mireu, si no, alguns dels personatges sobre els quals pivota l’argument de la novel·la, amb una història, val a dir, sense una trama clara ni una singladura evolutiva definida, sinó fonamentada també sobre una espiral circular –la persistència del rizoma, una altra vegada– que orbita sobre si mateixa a partir de perspectives diverses i interpretacions sobre la realitat a partir de la ficció, o de la ficció a partir de la realitat, tant se val. Ferragut és un dels personatges més cridaners, un autèntic monstre, lleig i obsessiu, l’única dèria del qual és passar-se per la pedra com més dones millor. I hi excel·leix, cada cop que s’ho proposa. Fins i tot amb la bella Físio, que es veurà desbordada pel poder tel·lúric, merament sexual, primitiu, instintiu, carnal, del bèstia de Ferragut. O el personatge d’Orofila Martí, un geni de l’arquitectura, una dona incompresa en la seua època que va trobar l’únic suport moral i ajut material en una germana seua que en tenia cura i que va procurar que no es morís de gana (com el germà de Van Gogh). El violinista que havia estat en un camp d’extermini nazi i que els tocava una melodia improvisada sense fi als convictes, i després als malalts de Sanatori, també és un personatge destacable. El Dr. Mogort, Timoteu, Úrsula, Tomàs, Foto, Olga, Director, Periodista, Editor… completen la galeria de deixalles personals, tots plegats afectats d’heterodòxia,de dissidència, de marginalitat –volgudament o no. Personatges o persones tocats de genialitat gràcies a una tara. Baixauli té aquesta deformació,aquesta inclinació per la diferència, per la gent marginal; més d’una vegada ho ha manifestat públicament, per exemple a través dels articles que feia al “Quadern” del diari El País, tristament desaparegut. Sens dubte perquè pensa que els marginats són molt més interessants que els ciutadans convencionals, matèria literària inexcusable per a la ficció. Una ficció que s’abeura, paradoxalment –o no tant– en la realitat més propera. Així ho afirma en un dels passatges de La cinquena planta:“Tot el que escric és autobiogràfic. Pot ser d’una altra manera? De què coi he d’escriure, si no és del que em passa o veig que passa a prop meu? Es pot escriure d’assumptes que et són aliens? La ficció és l’excusa per a escriure amb la màxima llibertat. Si redactara una autobiografia, o unes memòries, no seria tan sincer”.\nManuel Baixauli és un artista total. Un escriptor més que no un redactor (en fa la distinció ell mateix a La cinquena planta).Un autor que ho arrisca absolutament tot amb les seues obres: “Escrivint vivia més intensament el que m’oferia el món, però també vivia el que no m’oferia el món. Escriure multiplica la vida (…) Escriure és transgredir, viatjar a l’imprevisible, extraviar-se en el desconegut. Escriure és visitar territoris ignots del nostre jo, on es barregen el passat, el present, l’esdevenidor i el que no ha succeït o no succeirà mai”. Aquesta és la clau del seu “èxit”. L’èxit –ara sí, sense cometes– de la literatura.\nArticle anterior L’Institut d’Estudis Baleàrics, del despropòsit a la refundació Article següent Amb l'OXI encara hi ha esperança


Cabra del Camp: 1762: Maria Rovira Balanyà / Pere-Anton Duc\n1762: Maria Rovira Balanyà / Pere-Anton Duc\nTestament fet a Montblanc davant del notari Josep Castelló Guasc el 9 d'abril de 1762. Maria Rovira Balanyà, filla de Joan-Pau, pagès de Cabra del Camp i Maria; muller en primeres núpcies de Gaya i en segones de Pere-Anton Duc, de Cabra del Camp.\nAquesta entrada s'hi relacionen tres cognoms de famílies de Cabra: Rovira, Balanyà, i Duc.\nA Cabra el cognom Rovira és molt estès. El cognom Balanyà el trobem a Figuerola i al Pla però no a Cabra. En canvi si que hi ha cal Balanyà, al carrer Major (antic carrer del Vall). És el mateix cas del cognom Duc. A Cabra hi ha cal Duc, també al carrer Major i cal Duquet al carrer del Doctor Giné i Partagàs, cases que probablement provenen d'aquest cognom.\nAmb la finalitat d'enriquir aquest blog si teniu més informació dels temes que es tracten o d'altres temes relacionats amb Cabra del Camp podeu fer-hi les aportacions que desitgeu i les publicarem.\nEls testaments notarials són una font importantíssima d'informació per als historiadors. No hi ha cap altre document que descrigui tant bé els llinatges familiars, els oficis, les possessions i el grau de riquesa o de propietat de l'individu. En aquest blog pretenem donar informació dels documents dels que en coneixem l'existència mercès al treball científic dels historiadors. Si algú pretén entrar més en matèria els recomanem que vagin a cercar el document original a l'arxiu on es trobi. En aquest cas a l'Arxiu Històric Comarcal de Montblanc.\nINVENTARI DELS TESTAMENTS AGRUPATS EN ELS LLIBRES ESPECIALS DE LA NOTARIA DE MONTBLANC, CONSERVATS A TARRAGONA (Segle XVIII) Josep M.T. Grau Pujol i Roser Puig i Tàrrech\nPublicat per Josep M Rovira i Valls a 1:28\nurbano 24 de desembre de 2015 a les 7:46\nEm dic Sergi i soc de Barcelona. Fa poc vaig estar elaborant l’arbre genealògic de la família i em vaig anar remuntant cada vegada més. En referencia al cognom Balanyà i si serveix com a informació útil pe a algú, tinc constància d’una avantpassada de Cabra del Camp anomenada Teresa Balanyà Martí casada el 1747 i filla del pagés Isidre Balanyà i Maria Martí.\n1784: Rosa Vives / Jacint Vives


12.000 usuaris durant el primer any de bus urbà al Campus — Ajuntament d'Igualada\n34º max. / 18º min. 03/07/2022 20:13\nSou a: Inici / Noticies / 12.000 usuaris durant el primer any de bus urbà al Campus\nEl passat mes d’octubre de l’any 2014 es van modificar les línies LC1 i LC2 del bus urbà d’Igualada per a poder oferir servei a la zona del Pla de la Massa i el Campus Universitari d’Igualada.\nEn aquests dotze mesos, segons dades de l’empresa operadora del servei, S.A. Masats Transports Generals, i del departament de Mobilitat de l’Ajuntament d’Igualada, 12.126 usuaris han pujat al bus a les parades dels carrers Maria Trulls i Algué i Mahbes, les més properes al Campus. El tinent d’alcalde de Qualitat Urbana, Jordi Pont, valora aquestes dades com “molt positives i que demostren que era imprescindible ampliar el servei de transport públic fins a aquest extrem de la ciutat, especialment després de l’obertura del nou centre universitari”.\nPont també ha explicat que, durant aquest mes d’octubre, l’empresa concessionària està instal·lant codis QR als tòtems i marquesines de les parades. D’aquesta manera, amb un lector adequat al telèfon mòbil, es pot consultar la informació relativa al temps d’espera fins a l’arribada del proper autobús. Aquesta mesura s’afegeix a la instal·lació, els últims mesos, de panells d’informació en temps real en algunes parades, de manera que, apunta, “s’està millorant considerablement el servei i la comoditat de l’usuari”.\nAvança, a més, que l’empresa està treballant actualment per oferir la seva informació, amb els recorreguts i les parades, quan un usuari activi la casella “Transport” a la plataforma Google Maps, de manera que sigui molt més senzilla la seva consulta.\nIncrement global d’usuaris durant l’últim any · Entre els mesos d’octubre de 2014 i setembre de 2015, els passatgers de les línies de bus urbà d’Igualada s’han incrementat en un 10%, passant dels 322.682 usuaris als 354.934. Aquest mateix increment es confirma també si es contempla la Conca d’Òdena, incloent les línies LTV i LTM, on s’ha registrat un augment del 8,4% i s’ha pujat dels 682.809 als 740.406 passatgers. Des de 2012, ha recordat Jordi Pont, el preu del bitllet senzill de bus urbà a Igualada està congelat en 1,5 euros.\nPertany a: Mobilitat i transports, Campus Universitari, Joventut


Taradell estrena escola gràcies a una iniciativa privada sense afany de lucre - Racó Català\nTaradell estrena escola gràcies a una iniciativa privada sense afany de lucre\nFem Escola Taradell desafia la crisi i impulsa la renovació i reconstrucció de l'antic centre d'ensenyament amb la col·laboració del teixit empresarial local\nSocietat 02.05.2011 12.30 h\nQuè fer quan cal renovar una escola i la crisi econòmica encalla qualsevol acció en aquest sentit? Hi ha dues opcions: esperar a què algú disposi del fons econòmic suficient per posar-hi fil a l'agulla; o bé, traçar una alternativa i posar-se a treballar. A Taradell (Osona) un grup de persones ha vist en la crisi una oportunitat i ha fundat Fem Escola Taradell, una societat sense afany de lucre creada l'any 2010 per dotar de noves instal·lacions l'escola Sant Genís i Santa Agnès, una de les tres de les quals disposa el poble. Fins ara ja s'han construït les noves infraestructures de l'escola de Sant Genís i Santa Agnès, enderrocant el vell edifici per fer-hi pisos i així pagar les despeses de construcció del nou edifici. Aquesta és la formula que ha trobat l'associació per reformar el col·legi, que estava molt deteriorat, i al mateix temps revitalitzar l'activitat econòmica al centre del poble.\nActualment, la nova escola Sant Genís i Santa Agnès disposa de 1.300 metres quadrats i s'ubica a la Rectoria, l'altre part de l'Escola Sant Genís i Santa Agnès.\nPerò, com ha pogut l'escola assumir econòmicament la construcció d'una infraestructura d'aquestes característiques? Gràcies al retorn als valors més magnànims, alhora causa i conseqüència del context de dificultats econòmiques a què ens afrontem actualment. Paral·lelament la campanya ha permès dinamitzar altres sectors socials durant el procés: ocupació de llocs de treball durant un llarg període i per tant reducció de l'índex d'atur a Taradell, construcció i comercialització de 16 pisos i locals comercials a preu de cost i construcció d'un nou eix comercial al centre del poble.\nAquesta operació ha estat coordinada des del sector privat i la predisposició ciutadana; però el benefici es trobarà en la globalitat del poble. A més a més, pel desenvolupament de Fem Escola Taradell hi ha jugat un paper imprescindible l'entitat bancària Unnim i més de 20 industrials taradellencs i de la comarca. Durant dos anys la societat s'ha encarregat de traçar una estratègia que permetés gaudir d'un nou espai educatiu sense comportar cost econòmic a l'administració i a la població.\nPrimer es van efectuar els tràmits de permuta de construcció de la nova escola pel solar al pati de la rectoria i es va constituir un credit hipotecari a l'entitat financera Unnim. Unnim va donar la possibilitat de tirar endavant el projecte i així poder pagar el 70% del cost de la infraestructura. És important remarcar que els industrials que han col·laborat en el projecte hi han aportat gran part del valor ja que fins al moment només han cobrat un 70% de les seves factures. Amb els diners de les vendes dels habitatges i locals es pagarà les factures que han quedat pendents dels industrials i es retornarà el credit de l'entitat financera. D'acord amb els objectius magnànims del projecte, la venda d'aquests pisos serà a preu de cost, és a dir, sense benefici de promotor.\n02.05.2011 15.16 h \ncattarres 160 8\n02.05.2011 18.02 h \nEmulatorQ 58.816 14 6  13.876\n02.05.2011 21.48 h \nEl poder del poble!\nAskatasun 9.073 8 237\n02.05.2011 23.08 h \nTurquia elogia Espanya\nfa 58 segons 7 respostes\nEls mantras i les mentides mes grans de l' unionisme- espanyolisme.\nQuina llengua romànica us sembla la millor musicalment parlant?\nfa 4 minuts 269 respostes\nfa 19 minuts 56 respostes\nEl TC suspèn la candidatura de Puigdemont per ser president\nCampanya Free Anna Gabriel\nClubs, entitats per a un nen de 5 anys de Barcelona\nfa 8 hores 135 respostes\nfa 2 hores 135 respostes\nfa 22 hores 118 respostes\nfa 7 hores 104 respostes\nfa 15 hores 101 respostes\nfa 10 hores 98 respostes\nfa 9 hores 95 respostes\nfa 13 hores 75 respostes\nfa 3 hores 59 respostes\n23.020 raconaires | 333 connectats (56 raconaires)


Pràctiques a l’estranger – Garrotxa Jove\nLes pràctiques estan pensades per a persones majors d’edat que tenen poca o cap experiència laboral i volen adquirir-la.\nDepenent del lloc i del tipus de pràctiques, aquestes poden ser remunerades o no. Existeixen beques per poder realitzar aquestes pràctiques i es concedeixen amb l’objectiu de què el jovent pugui adquirir competències professionals i personals i així facilitar l’accés al mercat laboral.\nExisteix tot un ventall d’organismes i plataformes que ofereixen pràctiques, et presentem alguns d’ells:\nÉs una plataforma internacional per a joves que ofereix pràctiques remunerades. S’adrecen a estudiants de grau universitari i/o persones nou titulades (<2 anys títol) que acreditin un nivell B2 d’anglès. En diferents sectors: gestió, comunicació, idiomes i en àmbit tècnic. Durada: entre 2 i 18 mesos.\nPràctiques de l’Agència Catalana de Turisme\nS’adreça a estudiants i universitaris/àries titulats/ades. Consisteix en realitzar una estada pràctica remunerada a una de les seves oficines de promoció turística a l’exterior. Les destinacions ofertades canvien segons l’any. Destinacions: Madrid, Frankfurt, París, Brussel·les, Nova York, Londres i Milà. Durada: 1 any, renovable. Joves d’entre 18 i 30 anys amb un grau universitari, empadronades a Catalunya i amb domini de l’idioma de destí.\nPrograma francès de mobilitat internacional per a joves membres de la UE d’entre 18 i 28 anys. Ofereix pràctiques professionals remunerades, a empreses franceses d’arreu del món d’una duració d’entre 6 a 24 mesos.\nPràctiques a l’exterior Oficines de Comerç i Inversions, Generalitat de Catalunya\nConsisteix en treballar durant 9 mesos a jornada completa en una de les 40 Oficines Exteriors de Comerç i Inversions de la Generalitat de Catalunya. S’adreça a joves d’entre 18 i 26 anys o bé d’entre 18 i 29 si estan inscrites al Programa de Garantia Juvenil. Es requereix acreditar una titulació de grau universitari oficial o un grau superior de formació professional relacionat amb l’objectiu de la pràctica. Es demana tenir domini del castellà, català, anglès B2, i B2 de la llengua del país de destí. Un altre dels requisits és tenir menys de tres mesos d’experiència laboral associada a la qualificació professional.\nSón pràctiques remunerades, durant 5 mesos a Brussel·les o a Luxemburg. Cal tenir estudis superiors o universitaris i dominar almenys 2 idiomes de les llengües oficials de la UE acreditant un nivell B2 com a mínim. Cada institució, organisme o agència publica les vacants a les seves webs.\nLa Comissió Europea, les Beques Schuman del parlament Europeu, pràctiques al Consell de la Unió Europea…i moltes més!\nUna altra opció és fer servir cercadors de pràctiques internacionals o d’oportunitats com a primera experiència professional, com Intern Jobs, Europlacement, Euro Brussels, Iagora, o eib,…\nEs poden trobar més ofertes de pràctiques en aquests enllaços:


Més de 28.000 autònoms ja s'han inscrit al registre d'ajuts del Govern\nActualitzada 01/12/2020 a les 09:52\nL'ingrés facilita accedir a futures convocatòries d'incentius || Els estímuls a pimes industrials salven 622 llocs de treball indefinits a Lleida, segons la Generalitat\n© La presidenta del BCE, Christine Lagarde, aposta per deixar “bastant temps” els tipus baixos.\nLa Generalitat va obrir ahir el període d’inscripcions al registre d’autònoms afectats pel coronavirus i va rebre 28.585 sol·licituds d’adhesió el primer dia de funcionament, a raó de cent peticions per minut en les hores inicials, segons la conselleria de Treball. Aquest registre ha de servir per facilitar l’accés a futures convocatòries d’ajuts extraordinaris destinats a aquest col·lectiu, i intenta evitar que es repeteixin situacions com la de fa unes setmanes, quan el sistema informàtic de la Generalitat no va suportar l’allau de sol·licituds i va col·lapsar en dos ocasions, a causa que els incentius s’adjudicaven per ordre de petició. Això va fer que molts autònoms, a més dels seus gestors, intentessin accedir alhora a la pàgina web. Amb tot, els vint milions d’euros de dotació dels esmentats ajuts es van esgotar sense que la majoria dels interessats poguessin ni tramitar la sol·licitud. En canvi, ahir, el sistema va funcionar “correctament” i no hi va haver incidències tècniques.\nLes inscripcions al registre estaran obertes fins dilluns que ve, malgrat que la Generalitat encara no ha concretat quines ajudes oferirà als treballadors per compte propi inscrits, ni tampoc l’import que tindran. I és que el dels autònoms és un dels col·lectius més castigats per la crisi que ha provocat la pandèmia. Segons va assegurar ahir la patronal ATA, el 28,8% dels autònoms espanyols tindrà pèrdues superiors a 30.000 euros aquest any per culpa de la pandèmia, i els números rojos acumulats per tot el col·lectiu ascendiran a 60.000 milions. “S’acosta un desastre per a autònoms, empreses i treballadors si no s’acompanya d’un pla urgent de mesures econòmiques”, va advertir el president d’ATA, Lorenzo Amor, que va afegir que el 10 per cent dels treballadors per compte propi tancarà i el 56,2 per cent no sap si podrà continuar amb el negoci a mitjà termini. Davant d’aquest escenari, i en paral·lel als incentius que prepara la Generalitat, el Govern espanyol va abonar ahir 289,73 milions en prestacions a 355.364 autònoms. Del total de perceptors, l’ajuda per cessament compatible amb l’activitat va repercutir en benefici de 238.254 autònoms i l’ajuda sense període de carència va arribar a 49.031 treballadors per compte propi. A més, 65.751 autònoms que van haver de suspendre l’activitat per ordre administrativa a causa de les restriccions van cobrar també la prestació.\nPimec demana injectar liquiditat a les pimes i ATA avisa: “Més de la meitat dels autònoms poden tancar”\nLa situació d’aquest col·lectiu no dista gaire de les pimes, que també pateixen els efectes econòmics de la pandèmia. En aquest sentit, Antoni Cañete, secretari general de Pimec, va subratllar que “és necessari millorar les mesures d’ajuda a les pimes, com s’ha fet amb els ICO, però ara en el sentit d’injectar liquiditat directa i urgent”. “Per sortir d’aquesta crisi, les pimes necessiten liquiditat per resoldre els problemes de solvència”, va reiterar. Arran d’això, la línia d’ajuts a microempreses i petites empreses industrials impulsada per la conselleria d’Empresa ha arribat a 66 firmes de les regions de Ponent i de l’Alt Pirineu i Aran, cosa que ajuda a mantenir 622 llocs de treball indefinits, segons va informar el departament que lidera Ramon Tremosa. A tot Catalunya s’han salvat 9.696 llocs de treball.\nEls economistes empitjoren les previsions per al 2021\nEl Consell General d’Economistes (CGE) va empitjorar ahir les previsions de creixement del PIB espanyol el 2021 a causa de la incertesa sobre què passarà amb l’ocupació quan finalitzin els ERTO i amb moltes empreses quan acabi la moratòria a la sol·licitud de concursos de creditors. D’aquesta manera, aquesta institució va vaticinar que l’economia espanyola es recuperarà un 5,5% l’any que ve, un 1,7% menys que en l’anterior previsió. Al contrari, va mantenir en el 12,2% la caiguda prevista per aquest 2020. A més, el CGE va advertir que els fons europeus poden no ser suficients per evitar el tancament de pimes a Espanya.


Rainier Fog, un altre pas endavant d’Alice In Chains | BCNCultura.cat\nRainier Fog és el nou treball de la banda de Seattle, el tercer de la nova etapa amb William DuVall com a frontman, i el sisè de la discografia des del seu debut, Facelift, fa 28 anys. Els de Seattle són fidels al so i a les arrels que els va convertir en un dels millors grups dels noranta. Per tant, ens podem considerar afortunats. No hi haurà sorpreses. Punxar Rainier Dog no es convertirà en un malson d’aquells que acaba amb el tocadiscs volant per la finestra. Alice in Chains segueix sonant a Alice in Chains, i tot i que sempre trobarem a faltar l’insubstituïble Layne Stayle, també és cert que és recomanable mirar endavant com ha sabut fer-ho Jerry Cantrell. I és d’aquest manera com hem pogut gaudir de Rainier Fog, sense nostàlgies i amb l’objectivitat suficient per poder dir que és un dels grans discs de rock de l’any.\nGravat a Seattle, inspirat en el Mount Rainier que domina l’ skyline de Seattle, sent la primera vegada en 22 años que graven a la seva ciutat natal, de nou amb Nick Raskulinecz governant la producció, Rainier Fog està en la línia i a l’alçada dels seus predecessors, els també notables Black Gives Way To The Blue o de The Devil Puts Dinosaurs Here. Amb Cantrell com a líder indiscutible, autor de gran part de les cançons, com és habitual, i més present que mai a les veus, la banda ha sigut capaç de convènce’ns que aquesta segona etapa amb nou cantant no era un caprici. Des de la fidelitat al seus orígens i al llegat assolit als 90, han sortit vencedors. Ni Cantrell ni Kinney ni Inez es podrien imaginar seguir al peu del canó l’any 2018 i fer-ho a un nivell tan alt.\nÉs digne d’elogi la solidesa d’un treball que conté un bon grapat de notables cançons que poc tenen a envejar als grans himnes que tots tenim al cap. Enyorança i convenciment que qualsevol temps passat va ser millor, afirmació que es pot defensar en molts casos, Rainier Fog és un disc que acabarem escoltant diverses vegades. The One You Know, Rainier Fog Fly, So Far Under o All I Am són algunes de les cançons a través de les quals la banda defineix el seu present i futur.\nCom a curiositat, dir que Cantrell va compondre The One You Know poc després de la mort de Bowie, inspirant-se a més en els acords del tema Fame. Segona curiositat: Rainier Fog va ser composta per Cantrell amb l’ajut de Duff McKagan, qui va suggerir que havia de ser el single del disc. Cantrell no va fer gaire cas al seu amic, perquè el single va ser precisament The One You Know.\nTot són bones notícies amb Alice In Chains. Estan gravant bons discs, segueixen girant i oferint notables concerts (què es pot dir quan sonen els acords de Nutshell, Would? o Rooster) i el més important, segueixen sent ells mateixos, fidels a un estil, a un camí que varen començar fa més de trenta anys. Mentre segueixin signant treballs com aquest Rainer Fog, tenim Alice In Chains per temps.\nAlice in ChainsJerry CantrellLayne StayleMike InnezRainier Dogsean kinneyWilliam DuVall


TITELLES I EDUCACIÓ: de juliol 2010\nEls titelles, una finestra oberta\nII Jornada Internacional Educació i Titelles 2010\nTítol: ELS TITELLES, UNA FINESTRA OBERTA...\nEls titelles són una eina educativa molt efectiva si sabem utilitzar-la correctament. Fa dos anys varem organitzar la primera jornada. Va ser molt enriquidora tant pel públic assistent com pels ponents. No podíem permetre que es quedés en una anècdota. Cada vegada hi ha més persones que realitzen experiències i investiguen sobre els titelles i la seva funció terapèutica i educativa. Necessitem avançar i establir un espai per posar en comú tots aquests aprenentatges i així evolucionar com a educadors.\nAquest any continuant amb la línia endegada, realitzem la segona jornada internacional d’ Educació i Titelles.\nL’hem anomenat “Una finestra oberta...”. Oberta la creativitat, a la imaginació,a la improvisació...i a la vida. Qualsevol acte educatiu necessita d’aquests ingredients per a ser efectiu. No podem educar sense ser creatius i versàtils. Hem de ser capaços de improvisar en qualsevol moment del procés educatiu per poder reconduir els aprenentatges i aconseguir amb nota els objectius que ens hem proposat.\nDesenvolupar la creativitat dels educadors implica incidir sobre quatre aspectes del pensament:\nLa fluïdesa, que ens fa ser capaços de generar una gran quantitat d’idees o respostes a plantejaments\nLa flexibilitat que ens permet buscar una visió més amplia o diferent de la que sempre s’ha vist\nLa originalitat que ens fa trobar respostes innovadores als problemes\nL’elaboració que ens permet afegir detalls a idees que ja existeixen modificant alguns dels seus atributs.\nLa creativitat és una eina a la que tots tenim accés i pot ser millor si la treballem diàriament per aconseguir nivells més elevats en cada un dels aprenentatges dels nostres alumnes.\nCom diu J.Betancourt:\n“Una educació creativa és una educació desenvolupadora i autorealitzadora, en la qual no solament resulta valuós l’aprenentatge de les noves habilitats i estratègies de treball, si no també el desaprenentatge d’una sèrie d’actituds que en determinats moments ens omplen de “cadenats psicològics” per ser creatius o permetre que altres ho sigui.”\nEls titelles ens permeten aquest esclat creatiu i ho hem d’aprofitar.\nEnguany tenim uns grans professionals que ens donaran unes conferències on podrem veure diferents àmbits on el titella exerceix el seu poder educatiu.\nCorrado Vecci, d’Itàlia, ens parlarà d’una experiència amb nois a la presó i als hospitals de Parma, i Stefano Giunchi també d’Itàlia profunditzarà en el ús del titella de guant com a eina terapèutica. Molts de nosaltres utilitzem a les escoles el titella de guant però sabem totes les possibilitats que amaga la seva manipulació?\nComptem amb mestres i educadors de Catalunya que ens exposaran les seves experiències amb els titelles. Un tema que estarà present en la jornada és el treball per projectes amb titelles a les nostres escoles.\nTambé hi hauran tallers i representacions de titelles.\nHem configurat un programa el més complert possible, sense deixar de banda la part lúdica, ja que el relaxament ens fa gaudir més de totes les activitats.\nPublicat per TEIA MONER a 19:42 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Jornada 2010\nTreball amb adults a la presó i amb nens a l'hospital de Parma\nCONFERÈNCIA CORRADO VECCI, Psicomotrista. Itàlia.\nTreball amb titelles: Treball amb adults a la presó i amb nens a l'hospital de Parma\nBon dia. Em dic Corrado Vecci, sóc psicomotricista de la cooperativa social Le Mani Parlanti de Parma, president de l’Associació de Titelles i Salut Italia i vice-president de la FILMS (federació internacional de titelles i salut). Abans de tot m’agradaria agrair a l’organizació i en particular a Teia Moner per la invitació en aquest conveni. La meva intervenció constarà en l’exposició de dues activitats, lligades absolutament al títol de la jornada Les titelles, una finestra oberta.\nLa primera part de la presentació exposa el treball amb les titelles a la presó i la segona, el treball fet a la secció de Pediatria de l’Hospital de Parma.\nComençaré amb la presentació del treball fet a la presó de Parma. Realitzar un taller de titelles amb una actuació final en una presó ha sigut una idea en la qual he pensat sovint. Això perquè he cregut sempre en la utilitat del teatre de figura com a instrument que afavoreix l’estímul imaginatiu i creatiu, amb l’afegit que una presó és un àmbit difícil. Aquesta idea no s’havia pogut concretar fins fa dos anys, ja sigui pel fet que no hi havia canals per fer les meves propostes, o bé perquè, treballant el dia dia amb els nens, m’imaginava que la diferència seria massa gran i potser no es podrien aplicar a les persones adultes i empresonades les tècniques usades amb els infants.\nL’ocasió se’m va presentar quan el 2008 des del Ser.t (programa de dependències patològiques de la presó) de la secció sanitària de Parma se’m va proposar de col·laborar amb ells a partir de l’organització d’un taller de titelles per als presos. Vaig acceptar amb entusiasme i una mica de escepticisme vers la nova feina que se’m presentava.\nVaig a demanar específicament que aquest taller acabés amb un espectacle final, perquè estic convençut que el valor extremadament important d’aquesta feina queda completat si es pasa per tots els punts que comporten la creació i la realització d’un espectacle.\nL’objectiu d’aquest taller era també oferir als participants, amb l’ajuda dels instruments del teatre de figura, la possibilitat de trobar una dimensió creativa i estimular la imaginació en un ambient on aquestes condicions no existeixen.\nObrir aquella finestra que mira més enllà dels barrots, sortir de les parets de la presó amb l’ajuda de la imaginació.\nDes del principi vaig tenir moltes dificultats. Dificultats lligades a la rigidesa de les regles de la vida de la presó. Aquesta rigidesa estava justificada pel fet que la presó de Parma és un presidi de màxima seguretat i per això ha sigut necessari imaginar-me tot el que em podria servir per realitzar l’espectacle abans d’entrar hi, abans de conèixer els participants.\nUn cop pensada la llista de materials, vaig haver de modificar-la. Per exemple, només podíem fer servir un parell de tisores amb les punxes arrodonides per a tot el grup de participants; el paper de vidre me’l concedien només si era tallat a trossos de 5cmx5cm i només tres trossos per a cadascun; així mateix, també tocaven només una agulla per cosir i dos pinzells per cap. Les causes d’aixo eren també pel fet que els presos tenien condemnes molt llargues.\nEvidentment que la manera de treballar en aquest àmbit és totalment diferent de la manera que normalment faig servir quan treballo amb nois o nens, amb els quals, per a cada ocasió tinc l’oportunitat d’escullir el material que més s’adapta a la situació.\nTambé vaig trobar dificultats a l’hora de formar el grup. Per a aquest taller em va ajudar una operadora que cada dia treballa a la presó. Vam treballar junts i vam parlar amb cadascú per explicar-los els continguts i les finalitats del taller. Així, cadascú podia escollir lliurament si participar o no.\nAlguns d’ells van decidir participar sense estar del tot segurs, perquè així tenien la posibilitat de sortir de la cel·la i relacionar-se amb algú altre.\nUn cop es va formar el grup, abans de començar el taller vam decidir treballar sobre la formació de l’equip, o sigui, vam intentar motivar un grup de 8 persones que no es coneixien i que aportarien les seves diverses històries personals. Generalment, és difícil crear un grup que es basa sobre una finalitat que ve de l’exterior. En aquest cas, a més, es tractava de persones que vivien en una condició en la qual la llibertat i la dignitat vers les accions més senzilles eren negades i, en conseqüència, s’afavoria el comportament violent vers els altres i la societat.\nPer a ells, sovint, la vida a la presó imposa que afrontin totes les situacions individualment, sense relacionar-se. Per contra, en el grup que es va formar, per assolir l’objectiu de crear un espectacle de tittelles partint de la construcció de la història va ser indispensable compartir les propostes de tothom.\nVam dedicar les primeres sessions del taller a fer relaxació terapèutica de grup, utilitzant el brain-storming amb el tema de la participació, de les expectatives i sobre les titelles. Tot aquest treball per gaudir, durant les dues hores setmanals, d’un moment que els ajudés a sortir de les dificultats diàries de l’empresonament.\nPuc dir que vam aconseguir l’objectiu, el clima a dins del grup es va tornar més tranquil i, a més, alguns d’ells van conseguir donar ajudes a altres (en el primer grup dos presos tenien patologies psiquiàtriques i en el segon, tres eren estrangers). Els presos que sabien pintar van ajudar a aquells que no en sabien, i el mateix va passar amb aquells que sabien cosir. Vam treballar també les expectatives que tenien vers el taller. Al principi, cadascú tenia la seva. Uns veien el taller de titelles com una proposta fora de lloc respecte a les seva edat, la veien més adequada per a nens. Un d’ells tenia ansietat alhora de mostrar les seves emocions als altres. D’altres deien que no eren capaços de fer coses manuals, ni tant sols la titella amb el vestit. I un altre estava tan excitat i segur de si mateix que se l’havia de parar perquè els altres tinguessin espai.\nRealitzar les històries va ser molt important per a ells. Van poder treure moltes de les seves emocions i experiències viscudes. Aquí vaig trobar moltes semblances amb el treball que faig sovint amb els nens i amb els discapacitats. La història reflecteix, tanmateix, alguns dels seus desitjos com la llibertat, l’amistat, l’amor i la feina. Uns desitjos que al final es realitzen simbòlicament en la història, encara que el títol que van escollir els retorna a la seva condició actual. Així, el primer espectacle es va titular El país de Mai Més, que era com dir: vam somniar amb els ulls oberts, vam imaginar els nostres somnis i desitjos, per estem aquí, a la presó.\nPodem, doncs, valorar la tesi per la qual s’atribueix a l’ús de la titella un important valor terapèutic. Vam poder estimular el seu desig i el plaer d’exterioritzar les emocions profundes, positivament i negativament, en un àmbit en el qual, d’una altra manera, hauria sigut molt difícil de ser expressades.\nAra us faré saber un comentari d’un participant:\nC: He dit coses de mi que, amb paraules, no les hauria dit de manera tan senzilla.\nDesprés d’escriure la història vam fer l’escenari, que al principi havia de ser un, però després,\nl’entusiasme i el desig de poder oferir un bon producte va fer que ells mateixos decidissin fer-ne dos.\nPer motius de seguretat no vaig poder portar material de fora, per això, a l’hora d’escollir les músiques cadascú va anar proposar títols de temes musicals. Després vaig grabar-los en un pen-drive i, gràcies a la gentilesa d’un guàrdia de la presó, vam poder escoltar i escollir la música definitivament.\nAl final vam fixar la data en la qual actuaríem per als altres presos. Aquí també vam tenir dificultats amb les regles de la presó. No vam poder assajar amb el teatret de les titelles, ni amb música ni els moviments d’escena, i vam haver-ho de provar tot mitja hora abans que comencés el bolo final.\nVaig apreciar molts canvis en el caràcter dels participants durant tot el curs del taller. Si al principi les motivacions eren superficials pel fet que es creien que l’espectacle de titelles era una cosa per a nens, després, amb el temps, i especialment durant las construcció de la titella, les motivacions canviaven. Cadascun d’ells va invertir moltes de les seves emocions per millorar el producte. El cuidaven, el petinaven, no acabava mai de ser perfecte.\nDes d’un punt de vista personal, aquesta experiència m’ha mostrat una realitat de la qual només havia sentit a parlar. Segurament va ser un coneixement que va anar més enllà de la superfície i ens va portar a explorar zones amagades del nostre interior.\nVan venir a veure el nostre espectacle 150 presos i 20 persones de fora. Els actors, que des del principi del taller no havien demostrat preocupacions per mostrar-se al públic, van produir una tensió que em va semblar funcional per portar a terme l’espectacle de manera professional.\nL’espectacle va ser considerat un èxit pels altres presos, dels quals els actors s’esperaven crítiques majors. Llàstima que no vam poder documentar res, ni amb video ni amb fotos. Vam poder fer només les fotos de les titelles que us poso aquí baix.\nAlguns comentaris dels actors després de l’espectacle:\nC: M’ha agradat molt. He entès que, a més dels actes contra la llei, puc fer coses normals acceptades també fora d’aquí. He aixecat el meu nivell d’autoestima.\nD: Des del principi estava convençut que només hauria d’escriure la història, fer la titella i pintar l’escenari, sense haver de recitar personalment, perquè em feia vergonya. La nit abans del bolo tenia ansietat perquè pensava que hauria pogut recitar. Vaig estar excitat també el dia després. Pensava que havia fet una cosa que hauria acabat amb la meva reputació de 20 anys de delinqüent. Però vaig veure que m’equivocava quan vaig sentir els comentaris dels meus companys. L’espectacle va agradar molt i em va fa entendre que havia fet una cosa important per a mi mateix.\nO: Va ser una experiència molt bona. Tothom ens va felicitar per l’espectacle. Estic satisfet de la feina que vam fer.\nS: Em vaig trobar a gust amb el grup. Crec que vaig fer un bon paper.\nI aquí teniu unes preguntes que vaig fer arribar a un participant del taller de l’any passat:\n1) Què et va semblar aquesta activitat?\nO: La iniciativa em va semblar des del principi una bona cosa, sobretot pel fet de fer una cosa nova i pel fet que em va donar la possibilitat d’obligar-me a aprofitar el temps, i alhora em va distreure de la dura realitat de la presó. També pel fet que quan era petit la meva mare em portava a veure els espectacles de titelles dels Ferrari (companyia històrica de Parma). Això em va fer sentir curiositat.\n2) Com et vas sentir durant el taller?\nO: Molt a gust, el grup, els altres, Corrado i Cinzia han sigut fantàstics, vam establir un bon rollo a poc a poc. L’exemple més bo va ser construir la trama de l’espectacle. Va ser difícil començar però després hauríem continuat dies escrivint la història.\n3) Aquesta experiència, la vas fa servir durant la vida en la presó?\nO: Em va servir molt. Em va motivar (en un lloc en el qual es difícil trobar motivacions). L’experiència va fer millorar la relació entre nosaltres i ens va donar un bon record personal. Em va enriquir per dintre.\n4) En quin grau ha sigut important, per a tu, construir la història, la titella i l’espectacle?\nO: Em va emocionar molt el fet que un cop es va acabar l’espectacle em vaig adonar que podia dur a terme una feina que tant el públic com jo vam agrair. Agraeixo a la Cinzia i en Corrado per la possibilitat que ens han donat.\nEl mes de setembre de 2009 vam començar un altre cop el taller amb un grup nou. Era un grup de 5 persones en el qual es va insertar una aprenent de la Universitat de Ciències de l’Educació.\nAmb aquest grup, d’una banda va ser tot més senzill perquè estaven molt més motivats que els del grup anterior; de l’altra, vam tenir problemes perquè entre ells hi havia molts més estrangers.\nEl dilluns 21 de juny vam fer la primera i també l’última actuació, o sigui, l’única, a la presó de Parma. Aquest any, a diferència de l'any passat, ens van permetre de fer fotos i també de rodar un video de l’espectacle.\nDit tot això i reconegut en les titelles un fort valor descriptiu, crec que la titella és l’instrument correcte i adequat per als nens que es trobin a l’hospital. Per als nens l’hospitalització és segurament un moment de gran tensió, ansietat i por. En el moment de ser ingressat a l’hospital, el nen perd les referències diàries; tot el que feia en la vida normal a l’hospital s’atura, els costums d’espai i de temps canvien.\nSapigueu que el japonès s’expressa a través d’ideogrames, que són una mena de representació imaginària del que volen representar. Em va impressionar molt el fet que l’ideograma que representa el nen es tradueix literalment com a el riu que fluex entre dues ribes. Aquesta imatge explica bé les necessitats del nen. El riu en si mateix és una imatge en moviment. Una imatge que fluex, una imatge que de petita es va fent gran, que comprèn un canvi, flueix entre dos ribes i necessita ser canalizat.\nSi ara intentem estendre aquest concepte amb la nostra imaginació veurem de seguida que si el riu té les ribes massa amples o massa distants el riu s’encallarà, no fluirà, es tornarà un pantà. Si, en canvi, les ribes són massa tancades, no hi ha espai, el riu corre massa de pressa, tendeix a accelerar-se. Si les ribes no són iguals, el riu tendeix a desbordar pels costats on falta canalizació.\nEm sembla una imatge que, més enllà de moltes reflexions científiques, tracta de l’exigència fonamental del nen: de ser canalitzat en la ment, de ser canalitzat de debó, també fisicament entre dues ribes.\nQuè li passa a l’hospital?\nA l’hospital es realitza el trencament, la fractura d’aquesta idea de continuïtat positiva de l’existència. El nen no pot entendre per què les seves ribes no tenen el poder de canalizar-lo dins de l’hospital. Els pares (en la majoria dels casos) no poden fer res per fer entendre al seu fill que ells estan sempre al seu costat. El nen no pot entendre per què no el defensen contra algun tipus d’agressions, o senzillament de la sensació de mancança, del trencament d’aquesta continuació positiva de l’existència.\nL’hospital és el lloc del sofriment. Més enllà del sofriment físic (que pot ser realment fort o no), el que experimenta és segurament un trastorn mental. Els que estudien una mica la psicologia del desenvolupament saben que el nen que s’enfronta a un sofriment, sobretot si els pares no poden intervenir a defensar-lo, podria pensar que tot això és una conseqüència evident d’un mal comportament per part seva. El nen tendeix a assumir-se la responsabilitat i la culpa d’allò que li passa i es justifica: un nen no pot pensar que els seus pares són dolents, fins i tot els nens a qui peguen i els que són violats tendeixen a justificar els seus pares, i pensen que són ells mateixos els dolents i, per tant, es mereixen els esdeveniments.\nEntengueu ara com és d’important per al nen tenir l’oportunitat d’expressar, de treure la seva por.\nI quina és la millor manera de fer servir una titella?\nUna nena de 4 anys, malalta de càncer, estava empipada amb una metgessa que sovint havia de fer-li proves terapèutiques molt doloroses. La nena em va explicar aquest assumpte i quan li vaig demanar que parlés d’això amb la metgessa, la nena em va contestar que no podia perquè tenia por.\nEfectivament, si ho penseu bé, els metges a l’hospital tenen el poder de decidir si t’has de quedar o marxar, si t’han de punxar o no. Disposen de la teva vida de malalt.\nLlavors vaig proposar a la nena de construir una abella amb un fibló molt llarg fent servir la tècnica de la titella de guant. La nena va familiaritzar-se amb l’abella i quan es va presentar l’ocasió va punxar el cul de la metgessa amb el fibló. La primera cosa que la nena va dir va ser: “No he sigut jo, ha estat l’abella!.” D’aquesta manera va poder descarregar la seva ira sense una implicació en primera persona, delegant l’acció a la titella que ella mateixa movia.\nUn altra nena de 7 anys, que després d’una intervenció de cirurgia al cerebel va tenir la paràlisi momentània del braç esquerre, va haver de moure una hora al matí i una hora a la tarda els dits de la mà esquerra, com a deure terapèutic.\nNaturalment, tot això va ser molt difícil i la nena no tenia gens de motivació emocional que l’empenyés a fer-ho. La conseqüència va ser que quan la fisioterapeuta sortia d’habitació, ella parava de fer l’exercici, posant excuses com: estic cansada, em fa mal, etc...\nLlavors vam construir una titella de paper seguint les seves instruccions, on cada articulació estava lligada amb un fil als seus dits. La titella estava penjada al pedestal del degoteig i d’ella en sortien cinc anells que la nena podia posar a la seva mà, així que amb els dits podia moure-la, donar-li vida, relacionar-la amb els altres. D’aquesta manera hem pogut prolongar el temps diari de fisioterapia fins que ha arribat a fer les hores que requerien.\nDiapositiva planeta so\nLes titelles també són els protagonistes d’una activitat que a diari es fa amb nens a qui s’ha de practicar una cirurgia.\nDurant aquesta activitat es permet a tots els nens i nenes entre els 4 i 9 anys de conèixer i experimentar tots els objectes que es poden trobar a dins de la sala d’operacions.\nAquesta activitat es diu: El descobriment del planeta S.O. ( Sala d’Operacions).\nCom tots el viatges envers llocs desconeguts, aquest també fa por, però si ens acompanyen els nostres pares o algú que experimenti primer els objectes que hi ha fa menys por. Aquí entren en acció les nostres dues titelles, Giacomino i Lucilla, que acompanyen els nens i les nenes durant el viatge i proven ells primers totes les coses que troben.\nAquesta activitat va comencar el 1998 amb l’objectiu de disminuir l’ansietat dels nens i dels seus pares.\nDiversos estudis fets ens van demostrar que l’objectiu va ser aconseguit, tant, que l’activitat va ser oficialitzada, ara fa molts anys, en les bases cirúrgiques de l’hospital.\nLa mateixa activitat va ser traslladada a altres hospitals italians: Sassari, Reggio Emilia, Torino.\nUn altre moment en el qual és important l’ús de la titella és quan s’ha d’explicar al nen la injecció del catèter venós central, que s’aplica a tots els nens malalts de càncer per evitar haver de punxar-los cada vegada que han de passar la teràpia antiblàstica.\nEls dies abans de la injecció del catèter, ensenyem al nen aquesta titella (foto,) en la qual vam aplicar un catèter per fer veure on es posa, com es porta, per què serveix, etc..., ja que formarà part de la vida del nen per almenys 3 anys.\nAra us ensenyaré un altre video. És un espectacle de titelles totalment fet per un nen de 8 anys malalt de leucèmia des dels 2 anys. Sovint proposo als nens, si ho volen, de construir plegats la història i els personatges, i la posterior actuació. La representació es fa en la mateixa habitació on es troben ingresats, ja que sovint no poden sortir per la falta de defenses imunitàries.\nUs explico breument la història d’aquest nen. Es va posar malalt als 2 anys. Va passar tots els cicles de la quimioteràpia. Als 4 anys la malaltia va anar en recessió, o sigui que no hi havia cèl·lules malaltes en el seu organisme. Va estar en aquesta situació un any. Després va tenir una recaiguda, la malaltia va tornar. Va fer un altre cop tot el procés de quimioteràpia mentre esperava un donant de medul·la. La malaltia es va aturar per segona vegada però als 7 anys va tenir la segona recaiguda. En aquest punt va ser necessari i urgent el transplantament de la medul·la però no es trobava un donant compatible. Els metges van decidir que no era possible esperar més i que el donant havia de ser un dels pares, malgrat que el pecentatge del pronòstic no era bo. El nen estava perfectament assabentat de tot això, ja que havia passat quasi tota la vida a l’hospital.\nUn dia em va demanar si podia fer un espectacle de titelles fent servir una història que va escriure ell mateix.\nAquí teniu l’espectacle, aniré parant el video per llegir-vos els diàlegs.\nSóc el narrador.\nCom podeu veure el teatret està muntat sobre al llit, mantingut recte per dos pedestals per a suero i un drap entre ells.\nLes aventures de Cip i Ciop\nNarrador. Hi havia una vegada un gos que es deia Pallino i dos ocells que es deien Cip i Ciop.\nCip: Portaré els ous damunt de l’arbre.\nCiop: Em quedaré de guàrdia.\nNarrador: De sobte, arriba un caçador.\nCiop: Cip, alerta, el caçador et vol disparar!\nNarrador: Mentre el caçador està apuntant amb el seu fusell arriba el gos Pallino.\nPallino: Vés-te’n d’aquí, caçador dolent!\nNarrador: El caçador s’escapa espantat. Un cop passa el perill, Cip i Ciop tornen damunt de l’arbre i veuen que els ous comencen a obrir-se.\nCiop: Mira, Cip, els ous comencen a obrir-se!\nCip : Que bé, estic content de debó.\nNarrador: El gos Pallino posa un rètol amb una inscripció que diu: Prohibit caçar, el posa a terra i s’hi ajup a sota.\nPallino: Sento curiositat per si algun altre caçador és capaç de molestar-me a mi i els meus amics.\nNarrador: Després, Cip i Ciop amb els altres petits ocells volen damunt del rètol i es posen a cantar feliços. Pallino es desperta amb el cant dels ocells, que el agraeixen la seva ajuda.\nCip Ciop i els ocellets: Gràcies, gràcies, gràcies!\nHeu vist com aquesta historieta, simple a primera vista, en realitat està plena de significat i emocions. D’altra banda, el nen ha escollit les titelles com a forma de comunicació per exterioritzar les pors i l’ansietat. I crec que això és una altra confirmació de la importància del teatre de figura com a element comunicatiu important.\nEtiquetes de comentaris: Conferències, Experiències, Jornada 2010, Teràpia\nEl poder educatiu del titella de guant\nSTEFANO GIUNCHI. Filòsof i antropòleg. Itàlia.\nDurant la seva conferència sobre el poder educatiu del titella de guant.\nPublicat per TEIA MONER a 19:41 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Conferències, Experiències, Jornada 2010\nPotenciem la creativitat i la autonomia\nPotenciem la creativitat i la autonomia.\nNorbert Froufe i Aaró Blaya\nEL CIRC D’ALEXANDRE CALDER\nNivell: 6è de Primària.\nÀrea: Llenguatge verbal i escrit, Educació Física, Visual i Plàstica.\nL’experiència s’ha dut a terme amb els nens i nenes dels dos cursos de sisè del CEIP Palau de Palau-solità i Plegamans.\n· Adequar el llenguatge a la situación comunicativa.\n· Produir textos orals adaptant l’entonació, el to de veu i el gest al context comunicatiu.\n· Compondre textos escrits ajustats a la necessitat comunicativa.\n· Aplicar la reflexió en l’escriptura de textos (pensar, escriure, revisar)\n· Utilitzar objectes i materials com a instrument d’expressió I comunicació.\nCompetència artistica i cultural\n· Utilitzar Internet per obtenir informació sobre l’obra d’Alexandre Calder.\n· Experimentar les possibilitats expressives del cos, del so, de la llum i dels objectes.\n· Apreciar les característiques formals i materials dels objectes.\n· Reconèixer la relació de la música amb les emocions.\n· Valorar i respectar el fet artístic propi i dels altres.\n· Aprendre a crear i interpretar un espectacle de circ en miniatura.\n· Desenvolupar habilitats motrius.\n· Ejecutar moviments complexes amb segments corporals no habituals.\n· Adequar les postures a les necessitats de comunicació.\nCompetencia aprendre a aprendre\n· Planificar el treball en equip i tenir consciència de les competències individuals asociades\n· Valoració individual i col·lectiva del treball des del punt de vista del treball en grup de la llengua oral, escrita i el punt de vista motriz\n· Desenvolupar el sentit artístic.\n· Treballar l’expressió oral i escrita de manera interdependent.\n· Fomentar les destresses necessàries pel treball en equip.\n· Estimular el respecte i el sentit crític.\nEtiquetes de comentaris: Ed. Primaria, Experiències, Jornada 2010\nTreballem les emocions amb titelles\nII Jornada Internacional Educació i Titelles\nTreballem les emocions amb titelles en l'educació infantil.\nEtiquetes de comentaris: Ed. Infantil, Emocions, Experiències, Jornada 2010\nTreball per projectes. Els Titelles. Escola Sadako\nCarme Torralba, Marga Minguell i Lourdes Mujica\nTreball per projectes a l'aula d'educació especial\nPublicat per TEIA MONER a 19:40 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Audició i llenguatge, Ed. Especial, Ed. Primaria, Experiències, Jornada 2010\nTreball emocional amb titelles sobre el dol\nEtiquetes de comentaris: Ed. Primaria, Emocions, Experiències, Jornada 2010\nTaller de titelles de Stefano Giunchi\nTaller de titelles de Stefano Giunchi. Italia.\nEtiquetes de comentaris: Jornada 2010, Tallers\nTreball sobre el buf\nTaller de construcció: Titella Peix (Treball sobre el buf)\nA partir d’aquest titella es poden realitzar un seguit d’activitats de gimnàstica respiratòria mitjançant el buf a fi que els infants tinguin un bon control d’aquesta funció tan important per a una correcta fonació.\nDescoberta de les possibilitats del buf:\nPodem jugar a veure què passa al bufar diverses coses amb el peix: a l’aire, contra objectes, papers, dins l’aigua,...\nDescoberta de la intensitat del buf:\nObrim les mans i les col·loquem davant del peix. Anem a bufar molt fort, molt fort. Noteu el vent sobre les mans?\nAra anem a bufar molt suau, molt suau. Noteu el suau aire sobre les mans?\nAra anem a bufar fort i fluix.\nAmb un recipient amb aigua podem provar de bufar fort i fluix.\nSi afegim sabó podem provar de fer bombolles. Què passa a si bufem fort? I si bufem fluix?\nDescoberta de la posició dels llavis en el buf:\nAnem a bufar cap a dalt i cap a baix.\nPodem explicar als infants que anem a bufar traient el llavi inferior i posant-lo sobre el de dalt. ¡Així, molt bé! Què passa ara?\nDescoberta de la força del buf:\nA través del peixet anem a bufar papers. Posem als infants davant d’una taula amb les mans enrere. A la taula es col·loquen paperets disseminats. A una senyal cada infant bufa els paperets fins que deixa la taula neta.\nDescoberta del ritme del buf:\nFent bombolles de sabó podem jugar a veure qui aguanta més la bombolla a la boca del peixet.\nI ara, a veure qui fa més bombolles?\nDescoberta de la direccionalitat del buf:\nFent bombolles de sabó, podem intentar que no caiguin al terra bufant-les enlaire. A veure qui ho aconsegueix!!\nPublicat per TEIA MONER a 19:39 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Audició i llenguatge, Ed. Infantil, Jornada 2010, Tallers\nTreball amb adults a la presó i amb nens a l'hospi...\nActuació de Titelles Naip


Gestió integral piscines – Salvament i Rescat\nSalvament i Rescat ofereix des del primer dia el servei més adient i especialitzat per a cada instal·lació.\nEls nostres socorristes són professionals amb formació per a l’exercici del seu treball i responen a les necessitats dels usuaris.\nSalvament i Rescat compta amb un grup de professionals que es dedica a la gestió integral de les necessitats basada en l’experiència de l’exercici professional del salvament i el socorrisme.\nProporcionem tots els tipus de materials específics necessaris per poder portar a terme l’activitat, respectant les normatives establertes.\nLa presència dels nostres treballadors augmenta la seguretat dels clients tant a la instal·lació aquàtica com a tot el recinte. Responem a qualsevol urgència i l’atenem amb diligència i especialització fins l’arribada dels serveis sanitaris.


MayoVegana NOVA RECEPTA | Olivera d'Atenea\nMayoVegana NOVA RECEPTA\nPublicado por Olivera d'Atenea en 11 novembre, 2021\nAmb un lleuger gust de mostassa i amb el toc especial de la sal negra de l’Himàlaia\nMayoVegana Bio d’Atenea és una salsa vegana, tipus maionesa, de textura lleugera i gust suau, amb el toc just de mostassa, perfecta per acompanyar qualsevol tipus de plat com amanides, pasta, verdures, carn, peix o la tradicional amanida russa.\nAmb l’objectiu d’adaptar-nos a les tendències actuals del mercat i a les demandes dels nostres consumidors, hem reformulat la nostra salsa vegetal per aconseguir una salsa més lleugera, de textura molt suau i cremosa; i més saludable, ja que hem reduït la quantitat de sucre.\nLa renovada MayoVegana Bio d’Atenea NOVA RECEPTA manté ingredients com la mostassa i la cúrcuma, que li aporten el seu gust tan característic, i n’incorpora d’altres com la sal negra de l’Himàlaia, un tipus de sal d’origen volcànic que té els seu origen a la serralada més alta del planeta.\nLa sal negra, també coneguda com a Kala Namak, és una sal d’origen volcànic que, en lloc de tenir gust salat, té una olor i un gust que recorden a l’ou, gràcies a l’elevat contingut en sofre que té, que li dóna un gust únic que recorda al de la maionesa tradicional.


HOMENATGE NACIONAL: 01/07/13\nEstanyol, 1 de maig de 1896\nAndorra la Vella, 22 de març de 1977\nMúsic, polític i escriptor\nNascut a Estanyol, de ben petit es traslladà amb la seva família al poble d'Anglès, d'on era filla la seva mare. Estudià el batxillerat a Girona. El seu mestre de solfa fou Josep Figueres, popularment conegut a Anglès com el "Bet". Traslladat a Barcelona, Fontbernat fou deixeble del mestre Enric Morera. En el decurs dels anys següents serà director de l'Orfeó Canigó a Barcelona, sotsdirector de la coral Catalunya Nova a Barcelona (de la qual Morera n'era director) i fundador de l'Orfeó de Llevant a Barcelona.\nDesprés d'aquest temps d'estada a la capital catalana, hagué d'anar-se'n a França per raons polítiques. Allí es reuní amb un grup de catalanistes i llenguadocians, amb els quals formà (1924) a Tolosa la seva primera coral, La Bourrée, molt popular durant el temps que a Catalunya la música i les cançons catalanes eren proscrites per la Dictadura de Primo de Rivera. En aquest període rep les orientacions musicals dels mestres Déodat de Séverac i Vincet d'Indy. En terres franceses serà el creador de la Coral Catalana a Perpinyà i de la Coral Déodat de Séverac a Tolosa de Llenguadoc, on fou, a més, professor de música coral a les Escoles Normals. També va ser el creador de la Coral Occitana a París, de la Coral de la Ligue d'Auverne també a la capital francesa i creador (1926) dels famosos Cent Homes d'en Fontbernat, coral formada per occitants i catalans residents o emigrats a la capital de França.\nEn el terreny polític, fou militant d'Estat Català i amic íntim i col·laborador de Francesc Macià en la seva lluita per les llibertats de Catalunya. Esdevindrà lloctinent del futur president de la Generalitat en els fets de Prats de Molló (1926), intent insurreccional d'un grup de catalans que pretenien l'enderrocament del règim de Primo de Rivera i l'alliberament nacional de Catalunya. Fracassada aquesta temptativa, Fontbernat fou detingut i expulsat a Bèlgica. Tornarà de l'exili poc abans de la proclamació de la República l'abril de 1931.\nEn iniciar-se l'etapa republicana serà nomenat director de Ràdio EAJ-15 de Barcelona, Ràdio Associació de Catalunya. En l'àmbit radiofònic també fou membre del Consell de la Radiodifusió Catalana, presidit pel mestre Pau Casals, i director general de la radiodifusió de Catalunya, càrrec que ocuparà entre els anys 1936 i 1939. Durant l'etapa republicana serà nomenat (1933) delegat del Govern de la Generalitat de Catalunya al Gran Teatre del Liceu. Un any després, el 1934, serà escollit director de l'Orquestra Simfònica de Ràdio Barcelona i el 1936 director de l'Orquestra Filharmònica de Barcelona. L'any 1937 serà el creador a Barcelona de l'Orquestra Simfònica Catalana.\nAmb l'arribada de la República fou elegit diputat al Parlament de Catalunya per l'Esquerra Republicana de Catalunya (1932). Un dels seus fills, Enric, morirà el 19 de juliol de 1936 a Barcelona. En acabar-se la Guerra Civil s'exilia a França, on col·laborarà en diferents publicacions, tot escrivint articles polítics i musicals.\nUn cop establert a l'exili, li fou oferida la presidència de la Generalitat de Catalunya, càrrec que refusà. El seu enyor de Catalunya el fa establir-se a Andorra, on va ser el fundador dels Cors Andorrans. Del Principat estant, col·laborarà en diverses emissions radiofòniques a Ràdio de les Valls, creada el 1959, i quan aquesta adopti el nom de Sud-Ràdio d'Andorra es va convertir en el director del Glossari Andorrà, programa que arribava a Catalunya, el Rosselló i les Illes. Fontbernat va saber sempre com evitar la censura imposada pel bisbe de la Seu d'Urgell i co-príncep d'Andorra. El programa era escoltat cada dia i durant disset anys per tots els catalans que a cada costat de la frontera es veïen privats de les seves llibertats per imposició del règim franquista. El Glossari Andorrà impulsà la naixença de la primera emissió radiofònica diària feta en català després de 1939 a la Catalunya ocupada: "L'Hora de Catalunya", que inicià les emissions l'1 de novembre de 1965 des de Figueres. Altres emissions, també en català, en les quals va col·laborar Fontbernat van ser Toc d'oració, un espai dominical dedicat al món de la sardana i el programa Bona nit.\nVa residir a Andorra fins a la mort, si bé en diverses ocasions entrà clandestinament a Catalunya per prendre part en actes diversos, com per exemple l'any 1972 en la proclamació de Bellpuig, a l'Urgell, com a Ciutat Pubilla de la Sardana, o quan el 1974 va col·laborar personalment en l'homenatge a la cobla La Principal de Peralada.\nFont: Fundació Josep Irla\nPublicat per Ç a 12:13 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Josep Fontbernat i Verdaguer\nRèplica de la portada del diari Avui l'11 de setembre de 1976 en homenatge a Francesc Macià\nPublicat per Ç a 10:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 11 de Setembre, Avui, Francesc Macià\nPublicació de La Vanguardia sobre la mort dels germans Badia l'agost del 2003\nActe d'homenatge d'UNC, el setembre del 2000\nActe d'homenatge d'UNC, el setembre del 2000 del diari el Segre\nPublicat per Ç a 8:35 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Germans Badia, Josep Badia, Miquel Badia\nEl Centre Autonomista de Dependents del Comerç i de la Indústria\nPublicat per Ç a 7:47 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: CADCI\nJosep Maria Batista i Roca (Barcelona, 23 de juny de 1895 - 27 d'agost de 1978) fou un historiador, etnòleg i polític català. És considerat un dels fundadors de l'antropologia de base científica a Catalunya.\nPublicat per Ç a 3:03 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Avenç, Ferran Mascarell, Josep Maria Batista i Roca\nEl jaciment, la Barcelona del 1700, la memòria dels fets del 1714 i el mercat es donen la mà al Born Centre Cultural, un espai històric que configura un eix del temps que permet, des de l'avui, mirar l'ahir per projectar el demà. Per més informació aquí\nEl jaciment arqueològic de la Ciutat del Born; l’exposició permanent de la Barcelona del 1700; l’exposició dedicada al setge del 1714, que romandrà al centre durant tota la commemoració del tercer centenari dels fets; el programa d’activitats regulars que el centre ofereix a partir de diverses disciplines culturals i artístiques (llengua, literatura, música, cinema, titelles, dansa, etc.); els cicles de conferències, d’entrevistes i de xerrades, i altres actes de caire més puntual que l’equipament anirà acollint, conflueixen en la voluntat comuna de fer memòria de la nostra història d’una manera amena, heterogènia i oberta a tothom.\nÈPIC, REFLEXIU, EMOCIONANT, SINGULAR, OBERT, INCLUSIU, DINÀMIC, INTEGRAT, POPULAR O CREATIU SÓN ALGUNS ADJECTIUS QUE PODEN DEFINIR AQUEST EQUIPAMENT DEL SEGLE XXI\nDes dels veïns del barri de la Ribera, que podran incorporar el pas per l’interior del recinte als seus itineraris quotidians, fins als visitants forans interessats a conèixer uns fets i un escenari cabdals de la història de Catalunya, i des dels nens i nenes de totes les escoles del país, fins a les persones de més edat i memòria que, passejant pel centre, seran testimonis de la seva evolució de mercat a equipament cultural, tothom podrà gaudir del Born CC, un espai destinat a ser una referència intergeneracional, multidisciplinària i oberta a tots els orígens i procedències.\nÈpic, emocionant, reflexiu, memorable, singular, obert, inclusiu, dinàmic, integrat, popular o creatiu són només alguns dels adjectius que defineixen l’experiència d’endinsar-se al Born Centre Cultural, ja sigui només de passada anant cap a un altre lloc o per passar-hi una bona estona visitant-lo; ja sigui per participar en una activitat regular o puntual o per endinsar-se en la profunditat de la història nacional que l’indret testimonia.\nUna mateixa persona mai no trobarà iguals dues visites al Born CC, l’espai que, des de la fidelitat a uns fets i a un passat documentat de manera excelsa, contribueix a fer universal la història de la nació catalana.\nPublicat per Ç a 3:37 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 1714, Born Centre Cultural, Tricentenari\nArticle sobre Ventura Gassol (1893-1980) publicat a la revista AVANT nº1 del 1978\nPublicat per Ç a 3:29 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Avant, Ventura Gassol\nPublicat a El Punt/Avui 30-6-13\nPublicat per Ç a 7:29 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: General Moragues\nPels que no vau poder anar a la exposició de Carrasco i Formiguera que es feia al Castell de Montjuïc us presentem algunes fotografies\nfoto del seu casament amb Pilar Azemar\nEscrit de Carrasco "De tot cor demano a Déu que accepti el sacrifici d'aquest dia i d'aquesta nit, els més pesarosos, sens dubte, del meu captiveri, i vulgui permetre que siguin profitosos per la independència de Catalunya, el meu suprem ideal d'aquest món" Diari de presó 23/10/1923\nObjectes d'en Carrasco\nPublicacions sobre la mort d'en Carrasco\nCarrasco en un aplec a la muntanya\nPublicat per Ç a 9:07 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Exposicions, Manuel Carrasco i Formiguera\nVicenç Albert Ballester, dissenyador de l'estelada tindrà una plaça\nEl ple del districte de Ciutat Vella de Barcelona va aprovar ahir que es dediqui una plaça al creador de l'estelada, Vicenç Albert Ballester, situada entre el carrer del Comerç i el passeig de Lluís Companys, un espai conegut actualment amb el nom genèric de "placeta del Comerç". La moció va comptar amb els vots a favor de CiU, que presentava la proposta, ICV-EUiA i Unitat per Barcelona. El PP va criticar durament la decisió per interpretar que l'estelada havia estat l'emblema d'Estat català, una formació que va acusar de "nazi" i "amb actituds paramilitars".\nMostrant una sèrie de fotocòpies en què es veia una milícia de les Joventuts d'Estat Català de l'època de la República desfilant amb l'estelada, Villagrasa va interpretar que l'estelada és un símbol nazi. Davant d'aquesta comparativa, la regidora convergent Mercè Homs, que havia presentat la proposta, va respondre, visiblement contrariada: "Els únics feixistes que han existit aquí van voler aniquilar el nostre país, van voler silenciar la nostra llengua i van voler fer desaparèixer els nostres símbols. I tothom sap qui són."\n"Es corregeix l'anomalia"\nEls promotors de la iniciativa, la Comissió 100 anys d'estelada, ressalten que Vicenç Albert Ballester "és, ara per ara, molt poc conegut en proporció a la popularitat de l'estelada", i sostenen que iniciatives com aquesta "corregeixen l'anomalia".\nVic (Osona) ja va aprovar el 2009 dedicar una plaça a Ballester, situada a l'Ateneu la Central , iniciativa que va ser seguida també per Vilafranca del Penedès (l'Alt Penedès).\nPublicat per Ç a 4:37 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Estelada, Vicenç Albert Ballester i Camps


33° 44′ 54″ N, 115° 49′ 10″ O / 33.74838°N,115.81931°O / 33.74838; -115.81931\nQuail Mountain (177.300 cm )\nEl parc inclou parts del desert de Mojave, que és major en elevació, i el desert de Colorado, que és inferior en elevació. Les característiques d'aquests diferents ecosistemes són en gran manera una conseqüència de les diferències en l'elevació. L'única palmera nativa de Califòrnia, la palmera de Califòrnia (Washingtonia filifera), creix de forma natural en cinc oasis al parc dins del desert de Colorado. Les muntanyes Little San Bernardino travessen el sud-oest del parc.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Parc_Nacional_dels_Arbres_de_Josuè&oldid=21722515»\nDarrera modificació: 16 ago 2019 a les 19:12


Desenvolupament de la placenta | enciclopèdia.cat\n‹ Segmentació i implantació de l’òvul fecundat en l’úter Creixement del fetus ›\nLa placenta és un òrgan que es desenvolupa durant l’embaràs, a través del qual té lloc l’intercanvi de substàncies entre els organismes del fetus i de la mare. La formació se n’inicia des que es produeix la implantació, però no hi és completament desenvolupat fins al segon mes.\nAixí que el blastocist s’ha implantat a la paret uterina, el trofoblast es diferencia en dues capes cel·lulars. La capa més externa, en contacte directe amb la mucosa de l’úter, és el sinciciotrofoblast, que és constituït per una massa cel·lular contínua, en què unes cèl·lules no estan delimitades respecte de les altres. La capa més interna, inicialment en contacte amb l’embrioblast i el blastocel, és el citotrofoblast, format per cèl·lules ben delimitades entre elles.


Hi ha una expressió que sempre m'ha semblat prou útil per a situacions d'incertesa absoluta que afirma que el més provable és que qui sap. Quan costa augurar resultats, deixem el dubte com a resposta. D'acord, no resol res, però el que és innegable és que fa molt evident la incertesa.\nUna mica aquesta és la situació a Catalunya respecte a la independència, el referèndum i tot plegat. D'una banda, hi ha un curiós i mínimament oscil·lant empat tècnic entre independentistes i no independentistes, des de ja fa uns quants anys, i la cosa sembla que no es decanta clarament cap a cap cantó. D'altra banda, sembla que sí que hi ha una important majoria de gent que vol la consulta, potser per convicció, potser perquè és la manera de tancar per una bona temporada una assignatura pendent. Sigui com sigui, un escenari més o menys enquistat que ningú, és capaç de resoldre, ara mateix.\nLes dades del darrer baròmetre del Centre d'Estudis d'Opinió fan encara més evident la situació. A partir d'aquí tothom en fa la lectura que més li agrada, en funció dels interessos de cadascú. Fora d'interpretacions interessades, el que sembla més cert és la incertesa sobre el futur i, anant una mica més enllà, sobre el paper i la capacitat de la classe política per resoldre-la. Hi ha, suposo, molts moviments que no sabem en un sentit i altre, i caldrà seguir tenint paciència per saber com pot acabar tot plegat. De moment, qui ho sap, com a tota certesa, no ens enganyem.\nComentaris (0)31-03-2017 06:08:47


Beth Galí Camprubí | Ateneu2021.cat\nMembre del grup d’arquitectes conegut com la “Generació dels 80”, que va apostar per convertir Barcelona en una ciutat de disseny, l’obra de Galí com a arquitecte, urbanista i dissenyadora ha contribuït a consolidar, a finals del segle XX, el prestigi internacional de l’arquitectura catalana.\nEn els anys 80, el desig de crear una nova Barcelona va impulsar a una generació de joves arquitectes a fixar-se objectius ambiciosos: obrir la ciutat al mar, restaurar i convertir en zona de vianants el centre històric, crear nous espais públics i dissenyar elements urbans moderns. El nou paradigma urbanístic i arquitectònic que va resultar de les Olimpíades de Barcelona ’92 va acabar exportant-com el model Barcelona: des de llavors, els seus artífexs han remodelat diverses zones urbanes europees i formen part de grans projectes arquitectònics. Com afirma Galí: “Quan em criden per treballar a l’estranger no em busquen específicament a mi, el meu treball, com el d’altres col·legues, no és més que la projecció d’un èxit”.\nBeth Galí va estudiar disseny industrial a l’escola Eina de 1966 a 1969. En 1982, es va llicenciar també en arquitectura, a l’ETSAB (Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelona, adscrita a la UPC). Admiradora i alumna de Federico Correa a Eina i d’Alfonso Milá a la facultat d’arquitectura, considera que aquests mestres van donar a la seva carrera el recolzament que la va posar en marxa. Per això, Galí va coordinar i va escriure part del llibre que el “Col.legi d’Arquitectes de Catalunya” els va dedicar el 1997.\nEl 1965 va participar en la constitució de l’empresa familiar G-3, aportant dissenys com els mòduls cúbics de metacrilat, l’amplificador per a alta fidelitat Vieta AT 229 o la llibreria articulable Aladí.\nDe 1982 a 1988 va treballar per a l’Ajuntament de Barcelona, on va planejar espais públics, entre els quals estan el Parc Joan Miró (amb Màrius Quintana i Joan Miró) o el del Túnel de la Rovira, entre d’altres. Amb Màrius Quintana va dissenyar la Lamparaalta (1983) per il·luminar les palmeres del Parc Joan Miró mitjançant llum reflectida, i que des de la seva creació es va convertir en un best-seller a il·luminació i va aconseguir el Delta de Plata ADI-FAD el 1984.\nBeth Galí és internacionalment coneguda per les seves imaginatius projectes en l’àmbit europeu, que afavoreixen l’ús de vianants de l’espai públic, com la remodelació dels carrers Patrick Street i Gran Parade a Cork (Irlanda, 1999), les del centre històric de s’Hertogenbosch (Holanda, 1993-1998), Roermond (Països Baixos, 1995-1998) i Dublín (Irlanda, 2002), o els espais urbans de Piet Smith al port de Rotterdam (Holanda, 1996), per als que va dissenyar l’aparcament de bicicletes bici Línia. A Espanya ha realitzat així mateix nombrosos projectes, com el parc de Zafra (Huelva, 1994) o la Biblioteca Joan Miró (Barcelona, 1990) i la Zona de Banys del Fòrum (Barcelona, 2004).\nGalí porta a terme una intensa activitat acadèmica, com a professora d’Urbanisme a l’ETSAB ia la School of Design de la Universitat de Harvard, a més de ser professora col·laboradora en altres universitats a Europa. Així mateix, Galí ha escrit una prolífica sèrie d’articles per a revistes i publicacions nacionals i internacionals. L’esperit obert de Beth Galí es manifesta sobretot en Met-room, un espai d’activitats relacionades amb la plàstica, la música i l’arquitectura, a la planta baixa del seu estudi, BB + GG.\n1998 va ser per Beth Galí un any de reconeixements: Va rebre el Premi Nacional d’Urbanisme d’Holanda, es va inaugurar una exposició sobre la seva trajectòria en s’Hertogenbosch i el museu Het Kruithuis de s’Hertogensbosch va publicar el llibre “Beth Galí, architecture & design 1966 -1998 “, que l’editorial Península va llançar al nostre país. Per la seva tasca, Beth Galí ha estat mereixedora de diversos premis i nominacions del FAD i ADI-FAD, presidint la institució entre 2006 i 2010.\nGalí ha estat molt lligada a Santa & Cole. De 1987 a 1989 va ser directora de la col·lecció Urbana, i actualment el catàleg de Santa & Cole compta amb diversos dels seus dissenys urbans, com els fanals Lamparaalta, Llatina o la Sara, o l’aparcament de bicicletes Bici Línia.\nL’any 2005 va rebre la Creu de Sant Jordi.\nMés informació: www.bethgali.com


El temps a Palamós: Dissabte 27 d'octubre: un dia fred i plujós\nImatge composada dels radars meteorològics del passat dissabte 27 d'octubre a les 15:18h. Veiem pluges extenses afectant la major part de la nostra demarcació.\nTal com anunciaven els mapes del temps, el passat dissabte 27 d'octubre va arribar un important canvi en la situació meteorològica, sota la forma d'una brusca baixa de la temperatura, acompanyada de precipitacions força abundants i, sobretot, extenses.\nDesprés d'unes jornades amb molta bonança i, fins i tot, amb una mica de calor al migdia, el dissabte semblava que havia arribat l'hivern de cop, passant per sobre de la tardor.\nEl destacat canvi de temps va venir de la mà d'un profund tàlveg d'aire fred procedent directament del pol Nord. La massa d'aire temperat del Mediterrani va ser escombrada per una massa d'aire àrtica marítima, la qual sol arribar molt freda fins a les nostres latituds, sobretot a l'hivern, encara que a la tardor ja podem tenir alguns ensurts com aquest.\nD'altre banda, cal recordar que a causa de la seva procedència polar, la massa d'aire àrtica en origen no pot contenir molta humitat, però quan es desplaça cap al sud s'escalfa per la seva base, augmentant la seva capacitat higromètrica i provocat un increment del contrast tèrmic vertical i, per tant, de la inestabilitat.\nLa ciclogènesis associada a aquesta situació i la mencionada inestabilitat, van deixar-nos precipitacions extenses, abundants i molt ben caigudes, des de primera hora del matí fins al vespre. En total, en el nucli antic de Palamós van acumular-se 13,4 mm, a La Fosca 19,4 mm i al passeig del Mar 18,8 mm.\nAltres dades de precipitació caiguda al Baix Empordà el passat dissabte 27 d'octubre, segons Meteocat i Meteoclimatic:\nCalonge 25,2 mm., Les Olives 23,0 mm., Castell d'Aro 22,4 mm., Palafrugell 21,8 mm., Sant Feliu de Guíxols 19,0 mm., Torroella de Montgrí 16,9 mm., Monells 16,7 mm., La Bisbal d'Empordà 15,5 mm., Sobrestany 14,0 mm., La Tallada d'Empordà 13,8 mm., Verges 12,4 mm., Bellcaire d'Empordà 10,8 mm.\nAixí mateix, el cel ennuvolat, les precipitacions i l'advecció d'aire fred, amb isotermes de 3 ºC a 850 hPa i de -20 a -24 ºC a 500 hPa, va revertir en un dia especialment fred que contrastava amb la bonança obtinguda dies enrera.\nCom podeu veure a les gràfiques de més avall, es va donar un fet curiós, ja que la temperatura màxima diària va tenir lloc poc després de la mitjanit, amb 17,4 ºC. No obstant això, a partir d'aleshores la temperatura va anar baixant amb força.\nEn aquest sentit, veiem que a partir de les onze del matí la temperatura es quedava just per sota dels dotze graus centígrads, deixant-nos una jornada hivernal.\nA la resta del Baix Empordà va passar una cosa similar, amb una temperatura màxima que va tenir lloc de matinada i una temperatura mínima que va esdevenir a la tarda.\nGràfiques de les dades meteorològiques enregistrades el passat dissabte 27 d'octubre a Palamós. Veiem que va ploure moltes hores seguides, a més, la temperatura màxima va tenir lloc poc després de la mitjanit. A partir de les onze del matí la fred es va assentar, amb una temperatura lleugerament inferior a 12 ºC.\nMés dades meteorològiques del passat dissabte 27 d'octubre del 2018 a Palamós., temperatura màxima 17,4 ºC (17,5 ºC al passeig del Mar i 17,0 ºC a La Fosca), mínima 10,3 ºC (9,8 ºC a La Fosca i 9,1 ºC al passeig del Mar).\nEstat del cel bàsicament ennuvolat i gris., des de bon matí i fins a mitja tarda pluja o plugim, amb 8/8 Ns, Cu, Sc i St, boirina., a partir de llavors les pluges més insistents van desaparèixer, però encara hi havia alguna roina esporàdica, de 4/8 a 6/8 As, a més de 2/8 a 4/8 Cu, Sc i St., a la nit cel estrellat.\nVent: fins les 09:00h s'observà vent del N, NNO i NNE, a 2-5 km/h de mitjana o vent en calma., a partir de llavors vent de direcció N, NNO i NO, a 10-15 km/h de mitjana., a partir de les 12:00h vent del N, NNO i NO, a 20-25 km/h de mitjana., a partir de les 16:30h s'observà vent del N i NNO, a 15 km/h de mitjana., a partir de les 23:00h va bufar vent del N, NNO, NO i ONO, a 10-15 km/h de mitjana.\nEstat de la mar amb mar arrissada o marejol., mar endins hi havia forta maror o maregassa (onatge sig. de 2,11 metres a les 08:00h davant del cap de Begur, de 3,05 metres a les 12:00h i de 3,05 metres a les 18:00h)., alçada màxima de l'onatge 5,08 metres a les 12:00h.\nPressió atmosfèrica màxima 1008hPa, mínima 998hPa. Humitat relativa màxima 93%, mínima 57%. (Dades de meteoclimatic.com i Puertos del Estado)\nMapa de superfície amb precipitacions del passat dissabte 27 d'octubre. Veiem que estem sota els efectes d'una pertorbació que portà algunes pluges. En superfície la pressió va devallar fins a un mínim de 998 hPa en el nucli antic de Palamós.\nMapa de temperatura a 500 hPa del passat dissabte 27 d'octubre a les 20:00h. Veiem un profund tàlveg d'aire fred que va des de l'Àrtic fins al sud de la península Ibèrica, amb isos de -30 a -32 ºC en el Cantàbric i de -20 a -24 ºC a Catalunya.\nSi analitzem les temperatures màximes que van tenir lloc el passat dissabte 27 d'octubre al Baix Empordà, es veu com els registres van baixar amb més o menys força respecte el divendres, a més, aquests van tenir lloc de matinada, en comptes de donar-se al migdia-primeres hores de la tarda.\nPer exemple, a La Tallada d'Empordà la màxima va descendir 5,3 ºC respecte el dia anterior, a Monells descendí 4,7 ºC i a Torroella de Montgrí va baixar 4,4 ºC.\nEn aquest sentit, els 17,9 ºC de Sant Feliu de Guíxols van ser la màxima més alta del dia, per contra, els 14,8 ºC de Sobrestany foren la màxima més baixa.\nSi ens fixem en la temperatura mínima, podem comprobar com aquesta va tenir comportaments diferents segons l'estació meteorològica analitzada, respecte el dia anterior.\nPer exemple, a Castell d'Aro la mínima va descendir 1,9 ºC respecte el dia abans i a La Bisbal d'Empordà va baixar 0,9 ºC, per contra, a La Tallada d'Empordà va pujar 0,6 ºC i a Torroella de Montgrí ascendí 0,2 ºC.\nA Palamós la mínima fou 3,6 ºC més baixa.\nEls 8,6 ºC que hi van haver a Monells van ser la mínima més baixa de la jornada, per contra, els 10,7 ºC de Sant Feliu de Guíxols es quedaren com a mínima més alta. Dades de Meteoclimatic i Meteocat\nMàximes registrades el passat dissabte 27 d'octubre al Baix Empordà, segons el Servei Meteorològic de Catalunya. Entre parèntesi us poso la temperatura mínima:\nCastell d'Aro 16,5 ºC (9,1 ºC)., Monells 16,1 ºC (8,6 ºC)., La Bisbal d'Empordà 15,9 ºC (8,7 ºC)., Torroella de Montgrí 15,7 ºC (9,7 ºC)., La Tallada d'Empordà 15,3 ºC (9,5 ºC).\nCel gris i cortina de pluja, el passat dissabte 27 d'octubre a les onze del matí. Font: càmera web de Sant Daniel (Calonge i Sant Antoni)


Condemnen l'exalcalde de Bàscara per estafa a tres anys i nou mesos de presó - Diari de Girona\nLa sentència estableix que haurà de pagar 6,2 milions a l'empresari Pere Costa o ho haurà de fer subsidiàriament l'Ajuntament. L'alcalde, Narcís Saurina, considera que la xifra pot arribar als deu milions amb interessos i és inassumible per al poble\ncarme vilà 25.06.2019 | 11:53\nL'exalcalde de Bàscara abans d'entrar a l'Audiència durant el judici\nArxiu: Demanen sis anys a l'exalcalde de Bàscara acusat d'estafar un promotor\nConsulta aquí la sentència (.pdf)\nL'Ajuntament de Bàscara ha fet pública la sentència de l'Audiència de Girona que condemna l'exalcalde de Bàscara, Lluís Lloret, a 3 anys i 9 mesos de presó i una multa de 9 mesos i 9 dies a raó de 6 euros diaris, a banda de la suspensió de càrrec públic. Se'l condemna per haver estafat a l'empresa Pere Costa en el cas del Polígon d'Orriols fent-lo creure que es podia construir.\nLa sentència absol l'advocat Alberto Valero i la secretària Neus Prats.\nLa sentència estableix que l'Ajuntament haurà de pagar subsidiàriament la quantitat de 6.260.091,05 euros més els interessos legals a Pere Costa. L'alcalde de Bàscara, Narcís Saurina, constata que això podria enfilar-se fins als deu milions d'euros.\nDes de l'Ajuntament ja estan treballant per presentar un recurs al Suprem. Saurina ha manifestat que esperaven que es condemnés a l'exalcalde però creien que la quantitat a retornar seria menor. Són conscients que la xifra seria inassumible per a la població que "ja tenim un deute heretat" dels anys en els quals governava Lluís Lloret.\nL'Ajuntament oferirà en breu una reunió oberta a tothom per exposar els passos a seguir i respondre dubtes.\nD'altra banda, l'alcalde manifesta que "som moments complicats, molt complicats pel municipi i per això us demano més que mai calma, mantinguem la serenitat, perquè la resolució final d'aquest judici ens marcarà com a municipi per molts anys i condicionarà els plansd e present i futur".


SC Connecta: de juny 2018\nCaminants, reflexions finals de catequesi\nEls nins i nines de Caminants han expressat què ha estat per a ells la catequesi amb un dibuix... Aquí us en deixam una mostra...\nAvaluació Catequesi de família\nCom ja sabeu, el passat diumenge vàrem acomiadar el curs de catequesi de família. L’avaluació dels pares va ser molt interessant i ens encoratja a seguir amb aquest projecte tan bell.\nAvui volem compartir algunes de les idees que varen sortir a l’avaluació: hem trobat un suport en l’educació religiosa del nins, ens permet viure la fe d’una manera més natural, ens permet compartir experiències amb altres famílies, els nins ho viuen amb molta alegria i il·lusió, ens aporta a nivell personal però també a nivell familiar...\nI us deixam unes fotos que mostren el bon clima que es respira i com de bé que ho passam tots, grans i petits...\nUna gran notícia! El dispensari d'Haití ja és una realitat!\nCom bé sabeu, ja fa dos anys que col·laboram amb les religioses del Sagrat Cor de Desormeaux a Haití. Aquest curs, sota el lema, “Escolta, Haití batega”, el Projecte de Solidaritat ha recaptat fons per a la construcció d’un dispensari mèdic que doni servei a tot el poble de Balan. Als nins se’ls donaven totxets simbòlics a canvi de les seves aportacions, amb els quals, n’Helena Campoy i en Joan Llorente, de 2n d’ESO han construït una maqueta del dispensar que es troba als peus de Mater i que podeu passar a visitar.\nEstam contents i emocionats de poder compartir amb vosaltres la notícia que el dispensari avui ja és una realitat:\nTots junts podem ajudar a fer un món millor!\n- de juny 13, 2018\nReflexió 11 de juny\nDurant aquest curs ens hem fitxat en Santa Rosa Filipina que va ser la primera religiosa del Sagrat Cor missionera; una dona molt valenta que va anar a terres llunyanes per viure amb els més pobres.\nDesprés de 200 anys encara hi ha molta necessitat en el món i, per això, recollírem doblers per construir un dispensari mèdic a Haití.\nPer recordar la nostra solidaritat, al peus de Mater trobareu una maqueta del dispensari feta amb els bloquets que vàrem aconseguir, que han fet dos alumnes de 2n ESO, n’Elena Campoy i en Joan Llorente.\nEtiquetes de comentaris: PROJECTE SOLIDARITAT, REFLES\nCatequesi de Família, 10 de juny\nDiumenge passat tenguérem la darrera sessió de catequesi familiar. Ens reunírem a l'escola per avaluar i agrair el curs. Ens sentírem família i il·lusionats per continuar units acostant-nos a Jesús.\n- de juny 10, 2018\nAixí va consolar el Papa a un nin que li va demanar si el seu pare, que era ateu, havia arribat al cel\nCelebram la festa del Sagrat Cor!\nLes religioses del Sagrat Cor ens fan arribar aquestes paraules:\n"Llamadas a descubrir y manifestar el amor de Dios, respondemos dejándonos transformar por el Espíritu para vivir en unión y conformidad con el Señor y expresar a través de nuestro amor y de nuestro servicio la caridad de su Corazón.\nAsí dice el Señor: "Te regalo un corazón que acoge, perdona, ama y de nuevo te llamo por tu nombre". Hoy, en nuestra fiesta, pedimos para cada una haga nuestro corazón semejante al Suyo, capaz de amar y de dejarse amar. Esta es nuestra mejor identidad."\nEtiquetes de comentaris: CARÀCTER PROPI\nReflexió especial - 8 de juny: Sagrat Cor\nAvui tornam a estar de festa! Celebram el dia del Sagrat Cor! Santa Magdalena Sofia, quan va fundar la congregació, es va fixar molt en el cor de Jesús. Perquè Ell sempre mirava i escoltava de del cor, i acollia a tothom amb un amor immens.\nEtiquetes de comentaris: CARÀCTER PROPI, REFLES\nEscolta: Haití Batega Maqueta del dispensari de Balán\nJa es pot visitar la maqueta del dispensari de Balán, feta amb els totxets simbòlics que es rebien per cada aportació econòmica durant la Setmana de la Solidaritat. La seva construcció ha format part del projecte fet per Joan Llorente i Helena campoy de 2n d'ESO.\nVídeo resum de l'activitat de la Comissió de Pastoral al curs 17-18\nAvui toca fer la vista enrere i revisió de tot quant hem fet durant aquest curs. Per tanta implicació i les ganes de tirar endavant aquesta comissió amb tant de carinyo i il·lusió, moltes gràcies a tots i totes!\n- de juny 06, 2018\n5 de maig, Dia del Medi Ambient\nEl Papa Francesc ha dedicat una Encíclica, anomenada Laudato Si, a la importància de cuidar el Medi ambient. Que la preocupació per cuidar la Terra no quedi només en un dia: hem de tenir sempre cura de la Creació i cuidar la nostra casa comuna.\nEl vídeo del Papa: les xarxes socials\nEl Papa Francesc defineix Internet com un do de Déu i valora que implica una gran responsabilitat. Cal aprofitar les possibilitats de trobada i solidaritat que ens ofereixen les xarxes socials. Treballem perquè no anul·lin la personalitat de cada persona, sinó que afavoreixin la solidaritat i els respecte dels altres en les seves diferències.\nReflexió 4 de juny\nEl Papa Francesc ens parla sovint de la importància de “cuidar la casa comuna” i de preservar el planeta que ens ha estat donat. Aquesta setmana la Comissió de Medi Ambient ens ha preparat aquesta reflexió:\nDemà 5 de juny es celebra el dia mundial del Medi Ambient. Com ja sabeu, tots nosaltres formam part de la natura i un dels nostres objectius hauria de ser cuidar-la i respectar-la, però com sabreu, no sempre és així.\nEnguany ens centrarem en els plàstics, un dels elements més contaminants i que més perdura en el medi ambient. N’hi ha alguns que triguen a fer la descomposició fins a mil anys, us ho imaginau? Provoca malalties als animals, embruta ecosistemes… Fins i tot a l’Oceà Pacífic hi ha una illa gegant, formada quasi tota per diferents plàstics que suren amb les marees.\nUns alumnes han preparat una presentació que ens conta la història d’una botella de plàstic que podreu veure a les aules (*), a més d’una altra que ens mostrarà la realitat dels plàstics als oceans. Esperam que entre tots prenguem consciècia d’aquest problema.\nDe planeta només en tenim un i hem de tenir-ne cura\nUna maqueta molt solidària\nAmb els totxets que vam recollir durant la campanya de solidaritat "Escolta, Haití batega", en Joan Llorente i n'Helena Campoy de 2n d'ESO han construït la maqueta del dispensari de Balan (Haití).\nComiat de Petjades\nAquesta setmana també hem fet l'acomiadament del curs de Petjades. A la nostra darrera trobada hem volgut recordar alguns bons moments i parlar del que ens ha agradat més al caminar plegats durant aquest temps. Els nins hem regalat dibuixets a les nostres catequistes. Gràcies!!\nHem vist un vídeo preparat amb molt d'amor per a nosaltres amb un missatge important de Jesús "Siempre estaré ahí" ,amb imatges del curs. Després hem fet una petita picada amb brindis inclòs!!! I ens hem donat una forta i emotiva abraçada. Ara ja hi ha un vincle que ens uneix per sempre i esperam continuar caminant a l'itinerari de fe de l'escola per créixer encara més.\nAquí teniu el vídeo, això han estat les petjades que hem deixat a l'arena, a les nostres vides, al cor.\nAmics de Jesús de 5è hem acomiadat un curs ple de moments màgics... Avui hem parlat de què ens en duim? Han sortit coses molt interessants... amistat, acollida, més fe, estic més a prop de Jesús, em fa ser millor persona.... Tots hem coincidit que el proper curs en volem més i què hem de fer mooltes coses xules: acampades, sortides, tornar a veure els betlems... tenim propostes que no s’acaben i molta il.lusió per seguir cada dia més a prop de Jesús.