ENLLAÇATS NO ACATEM: ESPAI DE LLENGUA, CULTURA I EDUCACIÓ: ELISEU CLIMENT Google+ Google+\nESPAI DE LLENGUA, CULTURA I EDUCACIÓ: ELISEU CLIMENT\nEliseu Climent (Llombai, Ribera Alta, 1940) es defineix com a editor, per bé que la complexitat del país -el País Valencià- l’ha dut a esdevenir un veritable exponent del que representa ésser un home d’acció.\nEliseu Climent és l’ànima d’Acció Cultural del País Valencià, entitat de la qual és president fundador; també de l’editorial 3i4, que, des de fa pocs mesos, dirigeix la seva filla Laia; dels Premis Octubre, de l’Institut Ignasi Villalonga d’Economia i Empresa… i del que és la nineta dels seus ulls: l’Octubre Centre de Cultura Contemporània.\nHa rebut la Creu de Sant Jordi, el Miquelet d’Honor, el Premi Nacional de Periodisme de Catalunya, la Medalla d’Honor de la Xarxa Vives… i, sobretot, compta amb les contínues mostres d’afecte i gratitud que rep de moltes persones –de Salses a Guardamar i de Fraga a Maó– per la seva tasca ingent a favor de la llengua i la cultura comunes, els Països Catalans i la seva gent.\n-Potser, si he d’assajar una definició, que siga com a editor. De fet, a primer curs de dret, ja feia la revista Diàleg. Probablement, si m’haguera tocat viure en un país ja normalitzat, m’haguera dedicat exclusivament a l’edició. M’agraden els llibres, la comunicació escrita. I això he fet. Només que la situació del país m’ha empès a la intervenció. Un poc com ens passa a tots, que hem d’implicar-nos a tirar endavant, a revertebrar aquest país on ens ha tocat de viure. I això he mirat sempre de fer. Per tant, potser, editor per vocació i, en la pràctica, una espècie de polític de la cultura, és el que sóc. Perquè el país també demana acció.\n-Aspire a viure en un país normal. Més que de somnis, però, preferesc parlar de projectes. Podríem dir que mire de col·laborar a tirar endavant una idea de redreçament nacional. I, per fer-ho, hi ha molts i diversos projectes: fer arribar TV3 al País Valencià, i defensar-la; la formació de mestres en català perquè les nostres escoles no quedaren desemparades, facilitar la relació entre l’empresariat de l’Arc Mediterrani… Projectes, que sempre he mirat de tirar endavant al costat de molta altra gent.\n-Deixa’m que cite Joan Fuster: “Ser valencians és la nostra manera de ser catalans.”\n-D’entrada, els diria que el llegesquen. Si no el coneixien, hi descobriran un intel·lectual amè i profund, divertit, punyent, desacomplexat. Descobrir Joan Fuster és tota una experiència. Ell va ser un intel·lectual de primer ordre. I un activista, també. Es va dedicar en cos i ànima al redreçament d’aquest país. Era un gran racional i, tanmateix, no s’estava de reconèixer aquesta seua passió. Sense ebullicions patrioteres, diguem-ne, però passió.\n-El recorde, per exemple, caminant pel claustre de la vella universitat de València i oferint, als joves amatents que aleshores érem, lliçons que ja mai no hem oblidat, parlant i preguntant sobre Sartre, sobre Montaigne, sobre el Tirant. Després hi afegia algun dard irònic, pràcticament un aforisme, i pràcticament aconseguia que recordares la lliçó. O t’incitava a nous raonaments. Ara pense en aquell que diu: “Què és la metafísica? L’art d’agafar la vaca pels collons”.\n-De fet, ell va ser la clau perquè els valencians férem una descoberta pregona: ens va mostrar, amb claredat absoluta, d’on venim i qui som, ens va treure del reducte folclòric i provincià dins del qual ens tenien reclosos i ens va oferir un camí de modernitat i de possibilitats obertes. Joan Fuster ens va desvelar, sense subterfugis, l’arrel catalana del fet valencià. Hi ha un abans i un després de Joan Fuster, en aquest país. Ell va arreplegar les idees que ja havien començat a germinar abans de la desfeta del 1939, els va donar forma, les va connectar amb la resta del país i amb el món, i ens les va oferir ordenades, entenedores. Ens va fer entrar en la modernitat.\nJoan Fuster continua plenament vigent. I és d’allò més vàlid per als joves d’avui. Mira, a la darrera manifestació del Vint-i-cinc d’Abril (2012), la que anualment convoca Acció Cultural del País Valencià per commemorar la pèrdua de les llibertats a Almansa, el 1707, vàrem constatar aquesta vigència: havíem decidit cedir el protagonisme als estudiants i vàrem reunir les diverses associacions, d’universitat i d’ensenyament mitjà. Nosaltres els parlàvem de primavera valenciana i de coses per l’estil. Els joves ens varen dir que sí, però que el lema de la manifestació el triaven ells. Va ser tota una lliçó: varen escollir una frase de Joan Fuster, per a homenatjar-lo. I no una frase qualsevol: “o ens recobrem en la nostra unitat, o serem destruïts com a poble.”\n-Manuel Sanchis Guarner, Enric Valor, Vicent Andrés Estellés, Vicent Ventura, Josep Lluís Bausset… són altres figures del valencianisme històric. ¿Té relleu, tota aquesta generació?\n-I Salvador Espriu, Francesc de Borja Moll, Joan Coromines, Maria Aurèlia Capmany… No, no tenen relleu. Aquesta mena de persones s’acaben en aquelles generacions. Van ser fruit del seu temps, del tremp d’aquell temps. Ara és diferent. Ells van complir la funció de ser institucions quan no n’hi havia; varen assumir la grandesa i la varen exercir amb humilitat. Ens ho varen salvar tot. Són el nostre exemple.\n-Prou? On posem la línia? El fet és que Espanya intervé sense complexos al País Valencià. De fa molts i molts i molts anys. I amb molts i molts i molts i molts diners. El Principat s’hauria de treure de sobre aquesta idea de la “ingerència”: parlem la mateixa llengua, el que passe amb el català a Alacant o a Eivissa és incumbència de tots. De tots. Cal, per tant, intervenir-hi, òbviament. Des del coneixement, això sí. Mira: al segle XV, el país va aguantar gràcies a València, que aleshores era puixant en tots els sentits. Ara el paper de motor toca als catalans de fer-lo. Perquè la Renaixença va funcionar, i ací ens va quedar tallada, pel que siga: el cas és que al Principat hi ha més potència, i això comporta també una responsabilitat. S’ha de trencar el vell esquema de “Ebre enllà” (una expressió que deixa de banda una part de l’autonomia catalana, a més a més). Pel seu bé, també: perquè la força de la nostra comunitat cultural i econòmica és positiva per a tots, ens fa més grans de cara al món. És clar que cal intervenir-hi; però d’una manera sensata i ordenada; tanmateix desacomplexadament.\n-Que no entenc la seua sorpresa. ¿que no ho saben que la Generalitat valenciana no tan sols no col·labora en res de res amb Acció Cultural, sinó que ens persegueix amb una obstinació digna de millor causa? Saben quants recursos es destinen al castellà? Quants milions té l’Instituto Cervantes per al castellà, una llengua que, d’altra banda, compta amb estructures estatals a favor seu? La llengua és la mateixa, la cultura, també: o ens salvem tots junts o tindrem, tots, un futur molt difícil.\n-És clar que té vigència, per què no l’hauria de tenir? No és un terme de fa quatre dies, aquest. Se’l va inventar un valencià, Benvingut Oliver, al segle XIX. Va escriure aquella magna Historia del Derecho en Cataluña, Mallorca y Valencia i hi va dir que, si la repoblació valenciana va ser feta per catalans, si la llengua és catalana, si el dret és català, resulta que som països catalans; així en minúscula, ho va dir. Després, el temps hi va posar les majúscules i ja està. Ara, si a algú li molesta i se’n vol inventar un altre, avant, que ho prove. Però algun nom els hem de posar, a aquest conjunt de territoris. Al capdavall, sempre he pensat que, més que no pas disputar per un nom, cal que treballem perquè tot el que representa eixe nom siga una realitat. I, de fet, si bé ho mirem, vivim un dels moments de més articulació dels Països Catalans: hi ha la Xarxa Vives d’Universitats, les relacions econòmiques que es refan amb normalitat, el món de la cultura que transita també amb normalitat (i per sobre de les traves administratives) per tot l’àmbit lingüístic (pense ara en l’eclosió de grups i cantants valencians, per exemple, que actuen a tot el país, des de Carles Santos a Feliu Ventura, d’Obrint Pas a Miquel Gil o Arthur Caravan, etcètera). Aquesta és la realitat. I tot això acabarà aflorant algun dia en alguna cosa més potent. Potser sí que tinc un somni: és aquest.\n-Normals i totals. De fet, en molts aspectes, ja ho són. En l’àmbit cívic, social, cultural i econòmic, ho són. Perquè les coses cauen pel seu propi pes i sempre troben vies d’expressió. Únicament cal que l’àmbit polític no hi pose traves. I que es normalitze també. És positiu per a tots.\n-Hi ha persones a qui, tot i apostar de manera decidida per la unitat cultural i lingüística, costa de veure la corresponent articulació política…\n-Bé, és una qüestió antiga, aquesta. I també en això hem anat avançant. No oblidem que fa anys, i encara que avui ens semble una barbaritat, fins i tot es qüestionava la unitat cultural i lingüística. I, al capdavall, l’articulació política sempre arriba després. Avui és inqüestionable la unitat en el camp cultural, llengua inclosa, també la complementarietat en el camp econòmic, on s’ha demostrat que tenim una estructura interrelacionada, que ens permet ser un element potent en el terreny de joc europeu. Tot arribarà, pense. Més que no pas posar-nos a discutir per això, però, trobe que és més productiu per a tothom treballar-hi en positiu. I tot arriba, quan hi ha condicions perquè així siga. Si bé ho mirem, a més a més, fins i tot els partits polítics tenen més relació interterritorial que anys enrere, ja siga establint relacions fraternals i de col·laboració entre ells, ja siga estenent-se més enllà dels límits autonòmics. Cadascú troba les seues fórmules. Tota pedra fa paret.\n-Us hem llegit que “segurament la via econòmica pot resoldre gran part dels problemes que tenim encallats. (…) No podem oblidar-nos de l’economia; després ve la resta: la política, la cultura”. L’Institut Ignasi Villalonga d’Economia i Empresa deu treballar en aquest sentit.\n-És clar. Ja fa uns anys que hi dediquem esforços, i la veritat és que els resultats són molt i molt positius. Fixem-nos què ha passat en el cas del Corredor Mediterrani: el món econòmic ha esmicolat tots els fantasmes. En aquest sentit, ha mostrat un pragmatisme digne de prendre en consideració des de molts altres àmbits: els empresaris, els agents econòmics de diversa índole, s’han adonat que és millor per a tots la col·laboració que no pas els enfrontaments. “L’anticatalanisme ens ha fet perdre molts diners”, és una constatació que cada vegada es pronuncia més, al País Valencià. De fet, des que l’Institut Ignasi Villalonga va començar a treballar, ara fa més de dotze anys, hem comprovat com, no tan sols no hi ha hagut cap problema, sinó que ha estat un èxit espectacular. Hem fet jornades amb tots els representants empresarials, acadèmics, del País Valencià, Catalunya, les Illes Balears, Andorra, la Catalunya Nord… Això, fa un quant temps, semblava impossible. I, en canvi, ho hem fet amb tota normalitat, al Palau de Congressos de València. I en català. Amb overbooking d’empresaris. La via econòmica desencalla molts partits presos, efectivament.\n-De vegades, d’un gran mal en pot venir un gran bé. Vull dir que la crisi ens força a tots al pragmatisme, a trobar la millor manera no només de sobreviure sinó de tirar endavant. Els ports de València i de Barcelona creixen en competència col·laborativa, el teixit de petites i mitjanes empreses que defineix l’estructura econòmica de tot l’EURAM (l’Euroregió de l’Arc Mediterrani que ens configura, de fet, el país) necessita vertebració (ferroviària, per exemple: és bàsic, això): no és temps de jugar a les divisions de politiqueria, ara.\n-Sí. Canvis importants. De tot tipus. En el còmput negatiu, podem esmentar el fet que s’haja perdut tota l’estructura financera. Tota. Bancaixa, CAM i Banc de València. I això és gravíssim. O que, a la vegada, amb l’AVE, ens hagen posat a una hora i mitja de Madrid, amb totes les facilitats del món i més que se n’inventaran, mentre continuen entorpint la connexió ferroviària entre Tarragona i Castelló, aquests cent quilòmetres que falten per a facilitar el flux del corredor mediterrani. De tota manera, al mateix temps, la crisi ha generat, per necessitat directa, un acostament real entre els actors econòmics de l’Arc Mediterrani, i un creixement del descontentament general pel desinterès, o la desídia, o l’abandó, per part de Madrid (mentre creix el dèficit fiscal, que en això, tal com demostren tots els estudis, també som una unitat: unitat a pagar i unitat a no rebre)…\n-Pense que hi ha un moviment interessant cap a una major racionalització. Malgrat tots els malgrats, sembla que no és el mateix Fabra que Camps. Ja ho veurem. El cas és que a l’espai polític hi ha un avenç destacat, un tarannà nacional cada volta més normalitzat. Cada vegada hi ha més electors que voten en clau de país. En fi, que hi passen moltes coses, al País Valencià, que tot es mou i que qui vulga simplificar el mapa pintant-lo tot de blau tindrà una imatge molt allunyada de la realitat.\n-Impressiona enormement la capacitat dinamitzadora que té la societat civil: Escola Valenciana, Xarxa de Casals Jaume I, societats coral, l’Associació Cívica per la Llengua, El Tempir, InfoMigjorn…\n-És cert. Des d’Acció Cultural constatem que a tot el País Valencià hi ha cada vegada més efervescència cívica. I la llista és tan llarga que no acabaríem. No ens deixem les bandes de música, fins i tot, que també es varen mobilitzar per defensar TV3, per exemple. O els sindicats. Tenim un país viu, i el cor que el fa bategar són, precisament, totes aquestes entitats, les persones que sempre hi ha hagut disposades a unir-se i tirar el país endavant. Des del seu poble, des de la seua comarca, des d’un centre excursionista o una entitat de recuperació de la memòria, una colla de dolçainers i tabaleters o el llarguíssim etcètera de possibilitats que trobarem tot al llarg i ample del país. Això ens ha salvat.\n-Perquè compare la situació. I perquè les noves generacions fan cada vegada més natural l’ús de la llengua del país, tant els que ja han estudiat en català com els que no ho han fet. I hi ha un fenomen molt, molt interessant: l’eclosió de grups i cantants en català, amb molt d’èxit, ací i a la resta del món: la modernitat, al País Valencià, és en català. I això és clau. També hi ha una creixent consciència social que cal avançar en d’altres àmbits, com ara en la necessària normalització lingüística en les relacions entre l’administració pública i els ciutadans. I no oblidem el fet, constatable i quantificable, que cada curs escolar hi ha milers de xiquets que volen escola en català i s’han de quedar sense plaça perquè la demanda continua superant de moltíssim l’oferta. Això és important. Moltíssim. Penseu que mai no havíem tingut la nostra llengua a l’escola, mai. I ara, malgrat totes les dificultats institucionals, malgrat les traves i el menysteniment oficial que encara ha de patir, hi és, gràcies a l’esforç de milers de mestres i a la voluntat de milers de pares i mares. La nostra llengua s’ha mantingut gràcies a la voluntat del poble que se l’estima i que la parla. Si pensem què va passar en aquest país a partir del 1707, potser trobarem que som un miracle. Jo no sé si és cosa de miracles o de què, però ací estem.\n-Quant a les alegries, la primera que em ve al cap són els néts, la veritat. Però, deixant el vessant personal, potser et diria que l’Octubre. Amb tot el que ens ha costat –i amb tot el que ens costa– tirar-lo endavant, l’Octubre. Perquè ha estat un autèntic canvi de paradigma. I ens ha ofert moltes sorpreses positives. Pel que fa a les decepcions…. no sabria dir-ne cap. Més aviat podríem parlar de dificultats, que d’aquestes en tenim moltes, això sí.\n-El que ha fet l’Octubre ha estat, sobretot, a més d’oferir un espai perquè entitats de tot tipus s’hi puguen aplegar i fer-hi les seues activitats (que d’això València en va molt escassa), donar la possibilitat de visualitzar una realitat, de trencar tòpics interessats. Ha ajudat a descriminalitzar la qüestió nacional a la ciutat de València. Hem obert una gran plaça major perquè hi entre qui vulga, a escoltar conferències de ciència o recitals de poesia, a veure-hi exposicions o teatre i de tot. Sempre en català, amb normalitat. I en un edifici històric de València, i molt popular. De vegades, encara hi entren senyores majors només per tornar a veure “El Siglo” (que així es deia, quan era la seu d’aquells grans magatzems, “El Siglo Valenciano”: n’hem guardat el logotip original, fet de taulells, preciós). És un gran centre de difusió i de normalització.\n-Segurament. Però una flor no fa estiu, i el que compta és el que dèiem abans: que s’insereixen en un conjunt més ampli, en un entramat d’activitats i d’entitats que donen sentit al conjunt. No hi hauria Premis Octubre, i les activitats que realitzem durant tota la setmana, a la ciutat de València, i la nit de lliurament dels Premis literaris, sense aquesta realitat. Tu ja podries anar fent premis, que, si no hi haguera escriptors de qualitat en català, et quedaries sol. Doncs és per a tot igual.\n-Grans, perquè tenen molta capacitat. Però sí: ara, a més a més, hem renovat la Junta Directiva d’ACPV justament per reforçar aquesta idea d’equips que treballen coordinats, i hi hem inclòs responsables de les àrees d’ensenyament, de joves, de política lingüística, de sectors econòmics… Les entitats han de tenir transcendència per damunt de les persones. El que compta, sempre, és el treball.\n-Satisfet del tot, no n’estàs mai. Sempre penses que ho podries haver fet millor. I segur que és cert. Però no em feu triar una sola cosa, perquè no ho sabria fer. Tot té el seu valor. Els mestres, l’espai de comunicació, la vertebració cívica, el camp empresarial, els estudis borgians, la defensa de la llengua, els llibres… És un conjunt, notes d’una melodia més àmplia. I és la melodia, supose, el que compta.\n-Si sóc optimista és perquè cal ser-ho. És que el país, a base d’autoflagel·lar-se o de repetir que tot va tan malament, arriba un punt que, senzillament, no va. És una filosofia que cal deixar definitivament de banda. Perquè acaba generant realitat. I perquè, a més, resulta que el país ha avançat molt en aquests darrers anys. Molt. Mirat en perspectiva, dels anys cinquanta, dels anys seixanta ençà, ha avançat moltíssim. Així que podem dir que sóc optimista perquè sóc un realista informat.\n-De Rosa Raga, la vostra muller, heu dit: “Res no seria possible sense ella”. Al costat d’un gran home hi ha sempre una gran dona…\n-Perquè li vaig dir “has de dedicar-te a cantar”, i ell volia ser professor d’universitat. Estudiàvem els socialistes utòpics, Proudhon i tot això, de nit, a casa meua. I de cop es presenta i diu “mira quina cançó”, i es posa a cantar “Al vent”. De seguida vaig comprendre que allò que fèiem en la clandestinitat, d’adreçar-nos pràcticament persona per persona, ell, amb aquella veu i aquella força que tenia, amb aquelles cançons, ho podia multiplicar per cent, per molt. I va ser quan li vaig dir “has de dedicar-te a cantar”. Però ell deia que no, que volia ser professor, com Reglà, com Taradell i tots els que ens servien de referent, que varen transformar la Universitat de València en un lloc digne per al coneixement. I aleshores, amb un punt, probablement, d’ingenuïtat, em vaig inventar la solució: “Pots dir-te Pelegero quan sigues professor, i Raimon quan sigues cantant, així no et relacionaran”. D’entrada era ingenu, sí, però va funcionar.\n-Em posa vostè molt difícil la tria. Joan Fuster va ser, en molts aspectes, el meu mestre. Així que li diria Joan Fuster. Probablement és de les persones que més m’han marcat. O sense el probablement. Però tampoc no oblidaré mai el pare Batllori, tot un cardenal borgià. Sistemàtic, enciclopèdic, estructurat. Des de primer de dret fins al final de la seua vida, el vaig seguir. I Joan Coromines. Recorde que explicava com un dia, ja de gran, un grup de prohoms barcelonins li varen donar a entendre que mirara d’acabar abans la part de Catalunya de l’Onomasticon, per si de cas. Ell els va dir que, quan es morira, si no havia pogut enllestir el seu treball, quedaria tot igual d’inacabat, igual Elx que Barcelona. Era impressionant, el senyor Coromines. Impressionant. Un savi. De pedra picada.\nFont: ELISEU CLIMENT | Espai de llengua, cultura i educació


L’Alternador del Servei de Joventut proposa un curset d’iniciació de gimnàstica amb teles acrobàtiques - FÒRUM.ad\nL’Alternador del Servei de Joventut proposa un curset d’iniciació de gimnàstica amb teles acrobàtiques\nOn: 15/01/14 9:17\nEls matins dels tres primers dissabtes del mes febrer, de les onze del matí a la una del migdia, tindrà lloc un Taller de teles acrobàtiques, que es desenvoluparà a la sala poliesportiva del Centre Esportiu dels Serradells, organitzat per l’Alternador del Servei de Joventut, amb la col·laboració del Departament d’Esports. Una activitat lúdica, esportiva i formativa.\nAquest Taller d’iniciació a aquesta modalitat de gimnàstica en suspensió tindrà una durada total de 6 hores i anirà a càrrec de Maria Grau, professional de les arts aèries, amb una llarga trajectòria en exhibicions i formacions específiques en aquest àmbit.\nAmb l’organització d’aquest Taller de teles acrobàtiques es pretén fomentar la pràctica d’una nova tendència esportiva que combina força, equilibri i estètica; Una disciplina que està experimentant una forta embranzida arreu entre la gent jove.\nEl preu del curs d’iniciació és d’1€ per inscripció i les places hi seran limitades. Les inscripcions es podran formalitzar a partir del proper dilluns 20 i fins al divendres 31 de gener.\nTotes les persones interessades poden inscriure-s’hi a l’Enllaç – a la segona planta del Centre Cultural la Llacuna -, on hauran de signar-hi els formularis corresponents. Així mateix, tenen la possibilitat de descarregar-se’ls a: htttp://joves.andorralavella.ad\nPrevious Post: La nostra actitud dia a dia\nNext Post: Els dissenys dels coixins


Nous tallers preventius sobre salut de la Fundació Crèdit Andorrà | Crèdit Andorrà Financial Group\nInicio › Sala de Comunicació › Actualitat › Nous tallers preventius sobre salut de la Fundació Crèdit Andorrà\nUn taller a L'espai sobre alimentació. / Foto: ANA\nLa Fundació Crèdit Andorrà organitza un taller preventiu sobre el repòs i la higiene del son per als usuaris de L’espai. En aquesta activitat es tractarà sobre com els problemes de micció, afectius, de consum de fàrmacs i l’edat, entre d’altres, es relacionen amb la dificultat per descansar i agafar el son. Es coneixeran les fases del son, els efectes de l’insomni i com es pot tenir cura de la higiene del repòs i del son. Aquest taller tindrà lloc el dimarts 7 de maig, a les 16 h.\nAquesta setmana també s’inicien les activitats físiques i de relaxació. Unes sessions pràctiques en les quals es treballarà la flexibilitat, la força, l’equilibri i la coordinació mitjançant exercicis actius combinats amb la respiració i exercicis de relaxació. L’activitat s’inicia el 8 de maig i tindrà lloc fins al 12 de juny, cada dimecres de 16 a 17 h.\nFundació Crèdit Andorrà, L'espai, tallers preventius


L'Espai Ramon Llull ret homenatge a la paraula escrita de Blai Bonet\nUna mostra i un llibre recorden la figura de l'escriptor, finat el 1997\nFrancesca Marí | 24 octubre 2007\nObriu-me dins la mar, vells pescadors, que m'entri de verdor una alenada. Els versos de Blai Bonet tornen a prendre vida en un espai públic de Ciutat . Un sentit homenatge al mestre de Santanyí que morí el 21 de desembre de 1997, ara farà deu anys. L'Espai Ramon Llull inagurà ahir vespre l'exposició Obriu-me dins el mar..., un repàs per les lletres en vers de Blai Bonet que pretén, des d'una vessant més aviat didàctica, retrobar la societat illenca amb la paraula escrita del poeta. Miquel Pasqual ha estat l'encarregat de destriar els versos d'aquesta mostra, que també s'ha plasmat en un llibre sota el mateix títol. S'hi deixa palesa la trajectòria literària d'aquest mestre de les llestres catalanes amb un recorregut des del seu segon poemari, Entre el coral i l'espiga, fins al darrer llibre, Sonets.\nLes paraules de Blai s'acompanyen, en aquesta exposició, de les fotografies d'Òscar Pipkin. Per mitjà d'aquestes es mostren dos dels elements que l'escriptor prenia com a base en la seva escriptura: la terra i el mar. Matinades des de Cala Figuera, barques de pescadors, temporals, ennigulats o albades són els elements poètics que es conjugen amb els versos de l'escriptor, ara penjats a les parets del centre cultural.\nEn total, Miquel Pasqual ha recollit vint-i-tres poemes, principalment de la primera etapa de Bonet, que ahir vespre foren presentats a través d'una lectura musicada a càrrec de Pere Suau. Els mots entrunyellats no són, en cap cas, l'únic llegat que ha deixat el poeta, ja que l'art de la seva ploma conrà múltiples estils literaris. «Cultivar l'esperit amb el record de Blai» és, segons el fotògraf Òscar Pipkin, allò que han intentat fer envers aquesta mostra que, d'altra bandam té un objectiu princial: «Retre homenatge al poeta».\nL'exposició i el llibre presentats ahir vespre són un projecte de Pasqual i de Pipkin que ha comptat amb la participació i amb el suport de la Direcció General de Cultura, el Consell de Mallorca, l'Ajuntament de Santanyí i Sa Nostra. Molts lectors i amics de l'escriptor volgueren ser presents ahir vespre en l'homenatge al poeta universal Blai Bonet. Entre ells la consellera de Cultura, Bàrbara Galmés; el president del Grup Serra, Pere A. Serra,; els escriptors Antoni Vidal-Ferrando i Tomeu Martí; l'exconseller Francesc Fiol o Andreu Ramis de Sa Nostra, entre molts altres anònims que no obliden el llegat del mestre.


Villa Iris Calp Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPartida Terrasala, 2F, Les Cometes, Calp, Espanya, 03710 - Veure al mapa\nMés informació sobre Villa Iris\nL’allotjament no disposa de recepció. Podeu recollir les claus a: Carrer de la Pau, 2 (Calle Málaga Nº 8), 03710 Calpe. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Villa Iris de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


15 juny 2021 01:40\nUn pot amb sangoneres al Basar Egipci d'Istanbul.\nIgnorant els últims avanços dins el camp de la medicina, les químiques de multinacionals i els aparells massa sofisticats, la gent mai no ha abandonat del tot els remeis que, des de temps immemorial, s'han utilitzat per recobrar la salut perduda, el vigor que se'n va. Això es veu perfectament als llocs on l'economia no permet gaire dispendis i els mals es guareixen amb allò que sempre s'han tingut a mà. Sovint són coses simples que la naturalesa deixa al seu lloc perquè s'agafi sense manies: com les pedres de santa Llúcia, que van molt bé per treure una busca que s'ha ficat dins l'ull; o les sangoneres, útils quan es vol fer una sagnia.\nAquests animals, les sangoneres, tenen un xuclador a cada extrem del seu cos llefiscós que pot adherir"se al cos d'altres animals i xuclar"los la sang. Hi ha espècies, d'un color verd fosc amb faixes negres, que s'utilitzen en medecina per extreure sang dels malalts. A alguns mercats orientals encara n'hi ha de posades a la venda. De forma natural es troben als punts molt humits, dins aigües de basses i rius (Als voltants del castell de Santueri, un lloc ombrívol de Binifarda on raja aigua és conegut com sa font de sa Sangonera). De vegades, quan algú es submergeix dins aquestes aigües habitades, en sortir es té la repugnant presència dels animals enganxats a les cames, que s'inflen ràpidament gràcies a la pròpia sang de la persona regirada amb la visió dels rams sangonosos penjant"li per les cames. Sembla que a les seves boques tenen alguna substància que fa que les ferides "les ferides que obren elles mateixes" cicatritzin ràpidament.\nDesprés, segons els diccionaris i la realitat, hi ha unes altres sangoneres: són les persones que viuen o s'enriqueixen a despeses d'altri, exhaurint"ne els béns i els recursos; tamb són els negocis o altres coses que absorbeixen grans cabals. Però aquestes classes de sangoneres no naveguen per les fangoses aigües dels rius, ni estan tancades dins pots de plàstic a l'espera d'algú que vulgui fer la compra a un mercat oriental.


KREAS Centre integral de formació dual en indústries càrnies i agroalimentàries. - educaweb.cat\nAgricultura, jardineria i mineralogia 1\nKREAS és un centre de formació especialitzat en la indústria càrnia i agroalimentària. Ofereix formació professional de qualitat amb l'objectiu de fer més competents a les empreses del sector, així com de fomentar l'emprenedoria i la innovació.\nFormació dual que combina l'aprenentatge a l'aula i en l'empresa amb l'objectiu d'aconseguir una qualificació professional del treballador-estudiant.\nLa seu central de KREAS està situada a Olot, capital de comarca de la Garrotxa, un territori amb gran tradició agroalimentària.\nKREAS neix de l'impuls de la Federació Empresarial de Carns i Indústries Càrnies (FECIC) que aglutina a més del 96% de la producció càrnia catalana, i de la Fundació Universitària Balmes (FUB), entitat titular de la Universitat de Vic-UCC, amb una clara voluntat de servei al territori i a les seves empreses.\nEls requisits d'admissió poden variar depenent del curs.\nFormació especialitzada en la indústria càrnia i agroalimentària.\nUn catàleg de serveis que fomenta l'emprenedoria i les relacions internacionals com a eines per al desenvolupament social i personal de l'alumnat.\nEl claustre de professors està format per personal docent amb una àmplia trajectòria tant en el món de la formació com en el sector alimentari. A més, el professorat compta amb el suport i l'experiència de les metodologies docents aportades per la Universitat de Vic, i el contacte directe amb el sector mitjançant la FECIC.\nSeguiment continu a través de la figura d'un professor tutor, professional de la indústria alimentària.\nUna àmplia oferta formativa de titulacions oficials o pròpies:\nCicle Formatiu de Grau Superior en Processos i qualitat en la indústria alimentària.\nCertificats de professionalitat d'Operacions auxiliars d'elaboració en la indústria alimentària, Carnisseria i elaboració de productes carnis, Sacrifici, pescat i especejament d'animals i Indústries Càrnies.\nFormació contínua: caracteritzada per una gran flexibilitat, ajustada a les necessitats empresarials.\nPersones interessades a treballar en la indústria càrnia i agroalimentària.\nTema: Agricultura, jardineria i mineralogia


Detalls Apartament Ribes Marina\nApartaments a Barcelona › Apartaments Barcelona › Eixample dret › Ribes Marina\nLloguer mensual amb balcó i a prop del Teatre Nacional de Catalunya\nAquest apartament és ideal per a una parella o una sola persona. És ampli, té una superfície de 50 m ². Hi ha una sala d'estar amb sofà, TV i una taula per menjar. La cuina és oberta i està ben equipada. El dormitori té un llit doble. El bany té banyera, ideal relaxar-se després de treball un dia de.\nL'apartament està situat al carrer del barri de Ribes Eixample Dret. Aquesta zona és tranquil i residencial. Estaràs allunyada del brogit del carrer. Hi trobareu moltes botigues i supermercats. El Teatre Nacional de Catalunya és a 5 minuts a peu. La parada de metro més propera és Marina. En poc temps vostè estarà en la platja.\nRibes Marina can be reserved only if the booking start date is between 31 des. 2022 - 12 gen. 2023


les notes del Pep Molsosa: 10.2010\nSense entrar en consideracions històriques sobre el paper de l'Església al llarg dels segles, o sobre les posicions mantingudes al nostre país en els darrers segles, el senyor Ratzinguer és el cap d'una institució/organització que emparant-se en creences ancestrals i mentides, s'aprofita de la bona fe, el treball i els esforços de molta gent, dirigeix una institució que manipula les consciències de la gent de bona fe, que fa tot el possible per mantenir la dependència dels feligresos, que frena la progressiva autonomia conscient i responsable de les persones, i condiciona de manera no democràtica el funcionament de l'Estat.\nPerò l'alcalde de Barcelona, vots obliguen, ens crida a "reconèixer l'aportació fonamental que l'Església catòlica ha fet i fa a la nostra manera de ser col.lectiva i als valors que avui propugnem" ... i a ser "els millors amfitrions de Sa Santedat i contribuir a fer de la seva presència a Barcelona l'èxit que tots desitgem" ... (cliqueu a sobre el ban per ampliar-lo i llegir-lo bé !).\nQuines aportacions als valors que tots propugnem ? Quin èxit desitgem tots ? Que la Sagrada Família sigui una plataforma extraordinària per recuperar el mercat i el poder que progressivament perden els pretesos intermediaris d'un déu ? Que l'Església catòlica segueixi tenint, consolidi o ampliï els privilegis que els successius govern democràtics no han sabut reconsiderar ? Que continuï entabanant a la gent amb els líos de l'esperit sant, el fill, el pare i la mare verge ?\nCom sóc una mica ciutadà de Barcelona (hi tenim un piset i paguem els impostos ...), i des del més profund respecte a tota la gent que, de bona fe, i, en general, de manera desinteressada, treballa en àmbits católics per estimar els altres, per millorar la nostra convivència, respecto la visita del líder catòlic.\nPerò sense passar-nos, sense festejar-ho: benvinguda coral municipal ? NO EN EL MEU NOM !\n... o amb mala consciència ?\nL'alcalde Hereu m'havia deixat preocupat en parlar en el seu BAN de "l'aportació fonamental que l'Església catòlica ha fet a la nostra manera de ser col•lectiva i als valors que avui propugnem". Jo en tenia una altre convicció ... I, precisament ahir, endreçant llibres, vaig retrobar un catecisme dels anys 40, editat a VIC, que m'ha permès confirmar les meves impressions: potser el meu àngel de la guarda s'ha penedit de les meves angoixes (Catecisme/Lliçó 12ª/punt 137bis). Llegiu ...\n- uns quantes idees bàsiques ...\n- uns manaments per guiar els comportaments ...\n( fatilleries = bruxeries !)\n- uns principis necessaris de submisió ... sense oblidar l'essencial !\nAquestes són les idees que durant les darreres dècades l'església ha estat predicant a casa nostra entre els joves i els adults a les catequesis i misses.\nPodríem mirar molt més enrera, però quedem-nos amb aquestes proves properes i tangibles.\nProbablement, al menys formalment, sembla que la doctrina de l'església catòlica ha evolucionat una mica.\nPerò si, com diu el Catecisme, el Papa és infalible (que no pot errar ni enganyar-nos),\nsi l'església docent (el Papa i els Bisbes) tampoc pot errar quan ens ensenya les veritats de fe i costums, ...\ncom és que el seu discurs evoluciona ? Canvien les veritats ? Canvia el seu déu de visió o d'opinió ?\nMolt probablement, penso, l'església ha canviat a contracor, forçada per la pressió dels ciutadans cada cop més autònoms, responsables i lliures.\nPerò no és aquesta la qüestió: estem parlant, parla l'alcalde, de les històriques aportacions fonamentals de l'església !\nPot dir l'alcalde que tots desitgem que la presència del senyor Ratzinguer a Barcelona tingui molt d'èxit ?\nNo en el meu nom !\nAquesta iniciativa del Nicolas Hulot l'havia recollit en les meves propostes de "sindicat" de ciutadans, per fer política des de fora de "la política".\nCom que és molt engrescadora, penso, val la pena que pengi una referència que permet veure-la amb perspectiva i avaluar-ne els resultats.\nPer ampliar informació, aquí hi ha el [ link ].\nUna altre referència que és d'aquí, i de més d'actualitat: les 35 propostes del Tercer Sector Social de Catalunya, adressades als partits polítics, per la propera etapa de govern després de les eleccions del 28 N. Es poden consultar [ aquí ].\nAltres iniciatives i referències són accessibles a les carpetes del "sindicat de ciutadans" i de les "iniciatives ciutadanes"\nLa Comissió Europea dóna suport a intercanvis entre emprenedors de diferents estats membres per contrastar contexts, mètodes de treball, maneres de fer, perspectives, etc. [ link ]\nLa Vanguardia se'n fa ressó en l'extra d'avui diumenge dia 24.\nA part del seu interès específic, iniciatives com aquesta fomenten la cohesió europea.\nFa anys que jo ho vinc proposant. Quan era a dintre la Comissió, a la DG EAC (Educació i Cultura),\ni després, aquí:\n- en articles (vegeu el de la revista Valors, al numero 24, pàgina 5, de febrer de 2006),\n- i en notes al blog (mireu aquesta de març de 2007).\nTant de bo hi hagi visió, voluntat i recursos per ampliar el ventall de professionals que puguin participar-hi: metges, gestors, enginyers, advocats, administradors, ... !\nLlegeixo amb agradable sorpresa l'iniciativa de l'Ajuntament de Sitges: crear un institut per a formar de manera integrada en totes les "performing arts".\nEl 1997, predicant i promovent iniciatives per combatre l'atur de llarga durada entre les persones grans, a la regió de Merseyside, vaig poder visitar el LIPA, el Liverpool Institute for Performing Arts ...\nEm va semblar una idea interessant, inteligent, integradora, innovadora !\nTots els oficis, totes les perspectives d'un espectacle, explicades en un mateix entorn, per afavorir visions integrades, sinergies, complementarietats. L'ambient, el caliu, el companyerisme que s'hi respirava era extraordinari.\nVa ser també una experiència emotiva: l'Institut, i especialment l'auditori havia estat directament promogut per l'ex Beatle Paul McCartney. I tots els elements (cadires, escales, baranes ... ), tenien una petita placa amb el nom del seu patrocinador particular (persones, organitzacions, grups, empreses, ...).\nLa idea (institut artístic integrat, patrocini privat) la vaig anar divulgant en tots els meus contactes. I avui, curiosament, veig que a Sitges han concretat el projecte, cooperant, sembla, directament amb el LIPA, i, astutament, anomenant-lo BIPA, Barcelona Institute for Performing Arts.\nLa British Humanist Association, m'envia informació sobre aquesta iniciativa:\nCom sempre, com moltes de les seves campanyes, la trobo original, clara, directe, respectuosa, ben orientada. He penjat notes respecte de dues:\n- la dels busos a Londres, [ nota 1 ] i [ nota 2 ];\n- la de l'educació "religiosa" dels infants [ nota ].\nVal la pena navegar una mica per la web de la campanya. És un exemple de feina ben feta !\nPotser podríem fer una petita experiència-pilot aquí, i fer una enquesta rigorosa sobre creences, sobre pràctiques, sobre voluntats ... basada en qüestions ben pensades per obtenir respostes que reflecteixin efectivament la realitat.\nPotser serviria fins i tot d'exercici pedagògic.\nCom ho veuria l'església catòlica ?\nProbablement amb no gaire interès: són mestres de l'ambigüitat !\nLa llum, si no és la seva, els molesta.\nPerò tal com van les coses, amb la creixent deriva cap a populismes, sentimentalismes, fonamentalismes, integrismes, ... més que convencions entre aparells eclesiàstics per defensar interessos corporatius, caldria promoure racionalitat, comprensió, tolerància, i mirar de netejar les ments de creences ancestrals irracionals, que serveixen per mantenir les velles estructures de manipulació, d'influència, de poder.\nTornant a la campanya anglesa: un bon exemple d'accions concretes i positives.\nRepassant les notes penjades en aquest blog, veig que no n'hi ha gaires que denunciïn les actituds i actuacions de les nostres dretes. Són, sovint, comportaments d'una mesquinesa i miserabilitat insuportables !\nI costa penjar notes ponderades.\nEstic convençut de què la majoria pepera que "actua" en política, fan el titella, són comediants, respecten una mica les formalitats i procediments de la democràcia, però que, si poguessin, tirarien pel dret !\nLa democràcia no són només les formes ! Com en la Justícia, no són només les fredes lleis.\nÉs demòcrata qui està convençut:\n- de la diversitat de visions, de perspectives, d'interessos, tots respectables, entre les persones;\n- de que cal afavorir una implicació conscient, responsable, activa de la majoria en el seguiment de les problemàtiques colectives i en la recerca de solucions adequades;\n- de que la millor manera de conviure i de fer progressar el colectiu és buscar consensos el més ampli possibles, imaginant pactes i compromisos que respectin el sentir de les majories;\nÉs demòcrata qui, tenint aquests convenciments, actua en consequència !\ndemòcrata és qui valora i promou el govern colectiu dels problemes colectius,\ndemòcrata és qui treballa per una governança efectiva i transparent, pedagògica i participada...\nTenen les nostres dretes (i alguns que es diuen d'esquerres ...), aquesta convicció ? No ho sembla pas ...\nDissabte passat, dia 9 d'octubre, Juan-José López Burniol feia balanç del tripartit, a La Vanguardia, i criticava l'actitud d'Iniciativa per Catalunya, que qualificava d'integrisme ideològic, dogmàtic, perque proposava "canviar la mentalitat de la gent".\nDoncs jo estic d'acord amb què hem de treballar per canviar la mentalitat de la gent:\n- per fer progressar els nivells d'informació, de coneixement, de curiositat crítica,\n- per millorar les capacitats d'anàlisi, de raonament, d'enteniment, de comprensió de les problemàtiques,\n- per promoure actituds de respecte, de tolerància, de responsabilització, de cooperació, de solidaritat,\n- per evitar que d'altres manipulin les consciències i juguin amb les pors i angoixes de la gent.\nLes persones hem de ser lliures: les mentalitats no s'han d'imposar, lògicament.\nMolts ho intenten, per evitar que el poble, la ciutadania, vegi massa clar els tripijocs que s'amaguen. Les dretes, els conservadors, els ultraliberals, els reaccionaris, els qui tenen riquesa i poder ... fan tot el possible per evitar canvis i progressos cap a situacions més justes, més equilibrades, més equitatives, més democràtiques. Fan tot el possible per evitar que la gent prengui consciència i reaccioni segant cadenes, tombant estaques. Molts no tenen cap interés en una societat justa, cooperativa, solidària, i possiblement, com deia/diu el Labordeta, ens costarà poder veure una societat així, "... pero habrá que forzarla, para que pueda ser !"\nCaldria que els partits i moviments que es reclamen progressistes, socialistes, d'esquerres, que diuen que defensen la solidaritat, la cooperació, l'altruisme, la felicitat colectiva, el benestar i el benviure ... adoptessin iniciatives i polítiques concretes per contribuir, efectivament, a generar mentalitats obertes i positives, a afavorir el que en anglès en diuen empowerment de les persones, dels ciutadans.\nI que procuressin neutralitzar, impedir, les activitats pernicioses, les influències negatives pel progrés de la consciència dels humans.\nPer exemple, reaccionant davant dels valors, de les mentalitats que transmeten moltes ràdios i televisions: anti-democràtics, anti-cíviques, pernicioses per la salut mental de les persones, o denunciant les proclames dels populistes i demagogs que proposen solucions simplistes a problemàtiques delicades i complexes..\nPer exemple, evidenciant la propaganda interessada que fan els aparells eclesiàstics, que des de fa segles, i per augmentar la quota del mercat, atemoritzen la gent en base a creences milenàries cada cop més evidenciades. Eudald Carbonell (vegeu una nota anterior), diu que la manipulació de sentiments i emocions hauria de ser controlada i castigada. I que les creences suposen, de fet, perjudicar la generació de la consciència d'espècie, posant contradiccions i pals a les rodes a través de missatges atàvics i formes antigues d'entendre el món.\nLaura Freixas comenta els resultats d'una enquesta als EUA: com més informada està la gent sobre les religions, menys creients són.\nEls més creients, els catòlics, són els menys informats ... (a La Vanguardia de dijous, 14).\nEls humanistes (i fins i tot, fa pocs dies, el programa de bricolatge emocional de TV3, la seva), diuen (diem) que la millor manera de ser feliç és fer feliços els altres ! Sobren el cel i l'infern, sobren les pors, els pecats, les pregàries, les indulgències, sobren els intermediaris dels déus ... i falten més predicadors honestos i creïbles de benestar personal i de la solidaritat colectiva !\nHem de treballar per canviar/millorar la mentalitat de la gent, sí ! Cal molta educació, molta pedagogia !\nHem de procurar que la gent, lliurament, progressivament, adopti mentalitats més obertes, més conscients, més responsables, sí !\nPenjo aquest article de Josep Ramoneda a El País de dimarts 12.\nPotser no diu coses noves, però les diu totes juntes, ben articulades, de manera clara i comprensible.\n(cliqueu per ampliar i llegir millor !)\nEn uns moments en què els populismes, els individualismes, les desconfiances i desafeccions pugen i pugen, la no-política, el pragmatisme sense projecte poden ser dramàtics ...\nAra més que mai la gent necessita paraules, explicacions, la gent necessita comprendre les dificultats, entendre les opcions possibles, assumir conscientment les responsabilitats, veure el sentit dels esforços ... la gent necessita un "relat", diu el Ramoneda. Un "relat" que hauria de resultar d'una valors clars, d'uns objectius explicitats, d'una estratègia coherent, en funció de les necessitats, de les problemàtiques, dels recursos. Tot ben argumentat de manera el més pedagògica possible.\nPerò els socialistes prediquen fe, fe i no paraules. Fe en el líder (com a Corea del Nord ...), esperança (que tot vagi millor, que la crisi amaini), i adopten polítiques de caritat social per contentar els feligresos ...\nLa fe en el líder ve motivada per que és el líder qui decideix les llistes, i per tant, les feines, els llocs de treball, les oportunitats ... els xollos. Cal alabar el líder, mostrar-li adhesió, respectar-lo, mimar-lo ... Els qui pensen (massa), els qui pregunten, els qui raonen, més aviat molesten i són marginats. Cal seguir creient ...\nL'esperança s'explica perquè no hi ha massa capacitat i ni competències per imaginar estratègies concertades, operatives, efectives, per millorar les coses. Com l'ambient és propici a no pensar, a no proposar canvis ni innovacions que podrien trastocar equilibris, influències, posicions, jerarquies, el millor és ser pragmàtic i esperar que no ens passi rés, que (com passa amb els temporals), escampi aviat i surti el sol ...\nLa caritat, que ben entesa comença per ells mateixos i després, pels fidels. Cal repartir beneficis, organitzar serveis, fer donacions. Però cal recordar, sempre, que tot el que "donen", tot el què fan, surt dels qui han pagat, abans, religiosament (?), els seus impostos ...\nFa pocs dies penjava la [ nota ] sobre la Belén Esteban, promocionada per TeleCinco,\ni amb enquestes que li donaven gairebé un 8% d'intenció de vot ...\nNo és conya: aquestes iniciatives poden funcionar ! La prova, al gran Brasil de Lula, a les eleccions del passat diumenge dia 3.\nSort que anava a les llistes d'un petit partit coalitzat (coaligado) amb la majoria progressista governant ...\n. . . Que consti, compta !\nJo ho havia constatat en els meus darrers anys a la Comissió, de 2000 a 2004. La [ nota ] de Jean Quatremer, belga, al seu bloc, ho analitza amb dades concretes i fa consideracions molt oportunes: l'anglès és pràcticament l'única llengua interna a les institucions, i això té implicacions:\n- en quan als processos de proposta/negociació/concertació,\n- i, el què és més greu, en els valors i ideologia subjacent en els treballs i polítiques de les institucions.\nVal la pena llegir la nota. I, per respecte, en francès . . . (cliqueu-hi a sobre per ampliar !)\nDes d'aquesta perspectiva, cal relativitzar, malauradament, els esforços per poder expressar-nos en català, allà ...\nLa Unió té altres problemes, segur, però aquesta situació:\n- tot i que té avantatges operatives i de reducció de costos evidents,\n- mina la cohesió social bàsica per actuar conjuntament,\n- condiciona els sentiments de pertinença i la solidaritat necessària,\n- i, el què és potser més greu, influeix en els continguts de les polítiques comunitàries.\nA la nova casa de la Juliana, m'han passat aquestes rodes que s'utilitzaven per transmetre força, energia, des d'un motor central (vapor primer, elèctric després ...), cap a cadascuna de les màquines de les fàbriques o tallers.\nEs podia veure l'energia en moviment, viu, als eixos i rodes penjats a les parets, impulsades pel gran motor, que sovint anomenaven "la burra". Amb les corretges de transmissió es passava energia cap a cada màquina, amb senzills mecanismes d'embrague (embragatge) i fre.\nAra, amb els motors elèctrics, l'energia s'ha desconcentrat/descentralitzat, i circula pels cables elèctrics. Cada màquina té el motor o els motors que necessita, amb la potència, la força precisa, on la necessita, fàcilment controlable i ajustable, per moure eines, peces, materials.\nAra que estem recuperant tantes velles fàbriques [ nota ], seria bo preservar aquest tipus d'elements. El futur museu tèxtil probablement en tindran. Però a les naus restaurades que jo he visitat fins ara, sembla que només interessi restaurar/recuperar, l'arquitectura, el contenidor. Es neteja tot, fins i tot la vida, el treball, els esforços, els problemes, les eines, les màquines, les fonts d'energia ... tot fora, per poder veure magnífiques columnes, sostres, finestres i teulades.\nLa meva petita contribució a salvar patrimoni industrial: algunes imatges del context on treballaven/funcionaven, aquestes rodes:\nRunes de Tints Buxó, vora el riu Ripoll . . . . . . una sala al MNACTEC de Terrassa, amb l'Elionor / imatge a Historia de la Maquina / i una "burra" conservada al MNACTEC.\nEl meu germà em refresca la memòria: al conjunt de barra i rodes/politges n'hi diuen l'embarrat ! Amb aquesta paraula "clau", vaig al Google i el primer que trobo és aquest magnífic embarrat, restaurat per la gent de l'ofici de Sant Hilari, que fa funcionar uns torns i una mola !\nEmocionat per la qualitat del conjunt, molt pedagògic, amb el motor de benzina a primer terme, les rodes de fusta (politges), els torns de fusta, el torner Francesc Gol ...\nJa he trucat al Francesc (972 86 88 39) per veure si podríem organitzar una visita amb joves dissenyadors sensibles a les tecnologies bàsiques. Acollidor, encantat, em diu que quan vulguem !\nPer més informació, a la web del MNACTEC, on expliquen la màquina de vapor,\nhi ha fins i tot un petit clip de vídeo per veure un embarrat de politges i corretges de pell funcionant !


CRISTIANS SEGLE XXI DE GRÀCIA: de gener 2022\nLA POR DE SER DIFERENTS\nEvangeli (Lc 4,21-30) i comentari de J.A.Pagola\nJesús aviat va poder veure què podia esperar del seu propi poble. Els evangelistes no ens han amagat la resistència, l’escàndol i la contradicció que va trobar, fins i tot en els ambients més propers. La seva actuació lliure i alliberadora resultava massa molesta. El seu comportament posava en perill massa interessos.\nJesús ho sap des de l’inici de la seva activitat profètica. És difícil que algú que es decideix a actuar escoltant fidelment Déu sigui ben acceptat en un poble que viu d’esquena a ell. «Cap profeta no és ben rebut al seu poble».\nEls creients no ho hauríem d’oblidar. No es pot pretendre seguir fidelment Jesús i no provocar, d’alguna manera, la reacció, la crítica i fins i tot el rebuig dels qui, per diversos motius, no poden estar d’acord amb un plantejament evangèlic de la vida.\nEns resulta difícil viure a contra corrent. Ens fa por de ser diferents. Fa molt de temps que està de moda «estar a la moda». I no només quan es tracta d’adquirir el vestit d’hivern o escollir els colors d’estiu. El «dictat de la moda» ens imposa els gestos, les maneres, el llenguatge, les idees, les actituds i les posicions que hem de defensar.\nEs necessita una gran dosi de coratge per a ser fidels a les pròpies conviccions, quan tothom s’acomoda i s’adapta a «el que es porta». És més fàcil viure sense un projecte personal de vida, deixant-se portar pel convencionalisme. És més fàcil instal·lar-se còmodament a la vida i viure segons el que ens dicten des de fora.\nAl començament, potser hom escolta encara aquesta veu interior que li diu que no és aquest el camí encertat per créixer com a persona ni com a creient. Però aviat ens tranquil·litzem. No volem passar per un «anormal» o «estrany». S’està més segur sense sortir-se del ramat.\nI així seguim caminant. En ramat. Mentre des de l’Evangeli se’ns segueix convidant a ser fidels al projecte de Jesús, fins i tot quan pugui implicar la crítica i el rebuig per part de la societat, i fins i tot dins de l’Església.\nEn l’homilia del Pagola o dels seus col·laboradors, pel proper diumenge 30 de gener, que la litúrgia el descriu com el IV diumenge durant l’any, ens la presenten sota el títol de “La por de ser diferents”, basant-se amb uns fragments del capítol 4 de l’evangeli de Lluc.\nEl testimoni i missatge de Jesús, és valent i inconformista en relació amb el que era la religió jueva del seu temps i perquè, allò sagrat que proclamaven els grans patriarques i profetes o el que Jahvé havia encomanat i gravat en foc en aquelles taules de la llei de Moisès, els grans sacerdots del Temple, ho havien convertit en una religió que amb els anys, no era altre cosa que unes normes i obligacions estrictes i inflexibles, però molt allunyades de la voluntat del Déu que l’havia enviat per prioritzar els aspectes més essencials del que havia encomanat a Moisès.\nAvui també ens trobem que aquell testimoni i missatge de Jesús, amb el temps també s’ha convertit en una religió, de normes estrictes, d’obligacions, devocions i de litúrgies i cerimònies que tenen més de parafernàlies estèrils que posar en pràctica el manament de l’amor o construir el Regne de Déu entre els pobres i desvalguts, els marginats i explotats d’aquest món, els quals –dissortadament- mai en trobarem ni un en cap de les esmentades cerimònies litúrgiques. És per això que l’homilia ens diu: Els creients no ho hauríem d’oblidar. No es pot pretendre seguir fidelment Jesús i no provocar, d’alguna manera, la reacció, la crítica i fins i tot el rebuig dels qui,per diversos motius, no poden estar d’acord amb un plantejament evangèlic de la vida.\nEs necessita una gran dosi de coratge per a ser fidels a les pròpies conviccions, quan tothom s’acomoda i s’adapta a «el que es porta».\nSer fidel al missatge de Jesús, comporta molt sovint un notable rebuig de la societat benestant, dels poders econòmics i com també apunta l’homilia, de sectors de la mateixa Església: Mentre des de l’Evangeli se’ns segueix convidant a ser fidels al projecte de Jesús, fins i tot quan pugui implicar la crítica i el rebuig per part de la societat, i fins i tot dins de l’Església.\nSigueu el meu castell de refugi, la meva roca salvadora.\nDéu meu, traieu-me de les mans de l'injust.\nAmigues i amics, una nova homilia que en aquesta ocasió ens descriu com n’és de difícil ser fidel a Jesús, en un món instrumentalitzat pels grans poders econòmics que ens estant sometent a un consumisme desenfrenat, a viure egoísticament sense preocupar-nos el més mínim per les moltes necessitat que ens rodegen o per les injustícies dels mateixos poders civils i eclesiàstics; en un món on parlar de solidaritat, és considerat quasi una mena d’utopia o d’absurda proposta...\nPreguem a Déu, per no deixar-nos temptar per les fortes pressions a que estem constantment sotmesos pels mitjans audiovisuals, per tal de poder ser més atrets pel missatge de Jesús, per la necessària solidaritat amb els que pateixen i per fer el bé i poder donar amor als altres!!!\nBONA NOTÍCIA PER ALS POBRES\nEvangeli i comentari a l’evangeli (Lluc 1,1-4.4,14-21) escrit per J.A.Pagola\n14 Llavors Jesús, ple del poder de l'Esperit, se'n tornà a Galilea. La seva anomenada es va estendre per tota la regió. 15 Ensenyava a les seves sinagogues, i tothom el lloava.\n16 I se n'anà a Natzaret, on s'havia criat. El dissabte, com tenia per costum, va entrar a la sinagoga i s'aixecà a llegir. 17 Li donaren el volum del profeta Isaïes, el desplegà i va trobar el passatge on hi ha escrit:\n18 L'Esperit del Senyor reposa sobre meu,\n20 Després plegà el volum, el retornà a l'ajudant de la sinagoga i es va asseure. Tots els qui eren a la sinagoga tenien els ulls posats en ell. 21 Aleshores començà dient-los:\n--Avui es compleix aquesta escriptura que acabeu d'escoltar. (Lc 1,1-4 i 4,14-21.BCI)\nUn dels trets més escandalosos i insuportables de la conducta de Jesús és la seva defensa decidida dels pobres. Una i altra vegada, els cristians intentem escamotejar una cosa que és essencial en la seva actuació.\nNo ens enganyem. El seu missatge no és una bona notícia per a tothom, de manera indiscriminada. Ell ha estat enviat a portar una bona notícia als pobres: el futur projectat i estimat per Déu els pertany a ells.\nTenen sort els pobres, els marginats per la societat, els privats de tota defensa, els que no troben lloc en la convivència dels forts, els desposseïts pels poderosos, els humiliats per la vida. Ells són els destinataris del regne de Déu, els que s’alegraran quan Déu «regni» entre els seus fills i filles.\nPerò per què són ells els privilegiats? És que els pobres són millors que els altres per merèixer de Déu un tracte especial? La posició de Jesús és senzilla i clara. No afirma mai que els pobres, pel fet de ser-ho, siguin millors que els rics. No defensa un «classisme moral». L’única raó del seu privilegi consisteix que són pobres i oprimits. I Déu no pot «regnar» en el món sinó fent-los justícia.\nDéu no pot ser neutral davant un món esquinçat per les injustícies dels homes. El pobre és un ésser necessitat de justícia. Per això l’arribada de Déu és una bona notícia per a ell. Déu no pot regnar sinó defensant la sort dels injustament maltractats.\nSi el regnat de Déu s’imposa, els pobres seran feliços. Perquè on Déu «regna» no podran ja regnar els poderosos sobre els dèbils ni els forts sobre els indefensos.\nPerò no ho oblidem. El que és bona notícia per als pobres ressona com amenaça i mala notícia per als interessos dels rics. Tenen mala sort els rics. El futur no els pertany. Les seves riqueses els impedeixen d’obrir-se a un Déu Pare.\nCSXXIG - Publicacions\nPublicat per CSXXIG a 0:24 Cap comentari:\nComentari a l’evangeli (Jn 2,1-11) i comentari de K.A.Pagola\n11 Així va començar Jesús els seus senyals prodigiosos a Canà de Galilea. Així manifestà la seva glòria, i els seus deixebles van creure en ell.(Jn 2,1-11.BCI)\nJesús ha estat conegut sempre com el fundador del cristianisme. Avui, però, comença a obrir-se pas una altra actitud: Jesús és de tothom, no només dels cristians. La seva vida i el seu missatge són patrimoni de la humanitat.\nNingú a Occident ha tingut un poder tan gran sobre els cors. Ningú ha expressat millor que ell les inquietuds i interrogants de l’ésser humà. Ningú ha despertat tanta esperança. Ningú ha comunicat una experiència tan sana de Déu sense projectar sobre ell ambicions, pors i fantasmes. Ningú s’ha acostat al dolor humà de manera tan profunda i entranyable. Ningú ha obert una esperança tan ferma davant el misteri de la mort i la finitud humana.\nDos mil anys ens separen de Jesús, però la seva persona i el seu missatge continuen atraient a molts. És veritat que interessa poc en alguns ambients, però també és cert que el pas del temps no ha esborrat la seva força seductora ni esmorteït el ressò de la seva paraula.\nAvui, quan les ideologies i religions experimenten una crisi profunda, la figura de Jesús s’escapa de tota doctrina i transcendeix tota religió, per convidar directament als homes i les dones d’avui a una vida més digna, feliç i esperançada.\nEls primers cristians van experimentar Jesús com a font de vida nova. D’ell rebien un alè diferent per viure. Sense ell, tot se’ls tornava de nou sec, estèril, apagat. L’evangelista Joan redacta l’episodi de les noces de Canà per presentar simbòlicament Jesús com portador d’un «vi bo», capaç de revifar l’esperit.\nJesús pot ser avui ferment de nova humanitat. La seva vida, el seu missatge i la seva persona conviden a inventar formes noves de vida sana. Ell pot inspirar camins més humans en una societat que cerca el benestar ofegant l’esperit i matant la compassió. Ell pot despertar el gust per una vida més humana en persones buides d’interioritat, pobres d’amor i necessitades d’esperança.\nPublicat per CSXXIG a 22:02 Cap comentari:


La Guàrdia Civil desactiva una bomba d’artilleria de la Guerra Civil trobada a Vallibona | DiaDia\nInici Els Ports La Guàrdia Civil desactiva una bomba d’artilleria de la Guerra Civil trobada...\nLa Guàrdia Civil desactiva una bomba d’artilleria de la Guerra Civil trobada a Vallibona\nBomba d'artilleria a Vallibona\nBomba d’artilleria a Vallibona\nLa Guàrdia Civil de Castelló ha informat que efectius especialitzats han desactivat de manera controlada una bomba d’artilleria de la Guerra Civil que va ser localitzada en un barranc a Vallibona. L’actuació de la Guàrdia Civil es va iniciar arran d’una trucada d’una persona del Centre d’Investigació i Experimentació Forestal ( CIEF ) al Servei de Protecció de la Naturalesa de la Guàrdia Civil de Castelló , segons expliquen fonts de la Guàrdia Civil en un comunicat .\n” Aquesta persona va informar que havia localitzat un obús a la zona del barranc Les Ferreres , al terme municipal de Vallibona ” , de manera que ràpidament es va desplaçar al lloc una patrulla de la Guàrdia Civil fins a l’arribada dels especialistes en desactivació d’explosius .\nQuan van arribar els guàrdies civils van comprovar que es tractava d’una bomba d’artilleria de 76,2 mil · límetres de la Guerra Civil i van acordonar la zona , i els especialistes en desactivació d’explosius van procedir a la seva destrucció controlada .\nDavant la freqüent aparició d’artefactes explosius de la Guerra Civil a la província i d’altres tipus d’artefactes com pots de fum , bengales de senyalització o balises de senyalització ( dipositades normalment en zones costaneres pels corrents marins ) , la Guàrdia Civil ha demanat a els ciutadans que evitin manipular-los o transportar-los.\nAixí , es recomana avisar el 062 davant el dubte d’estar davant d’un artefacte d’aquestes característiques , i allunyar-se del lloc pel mateix camí pel qual s’ha accedit .\nSi es posseeix de dispositiu GPS es poden facilitar les coordenades , i si no , es pot senyalitzar amb marques , branques o roba el lloc de la troballa .


El PP considera el viatge del Govern a Cuba 'una pilota d'oxigen' per al règim\nEl PP segueix interessat a dificultar els intents del govern per millorar les relacions amb Cuba. El viatge que aquest dimarts emprenen dos pesos pesants socialistes com Leire Pajín i Elena Valenciano a la illa és per als populars "una pilota d'oxigen" per al règim.\nLes crítiques del PP han arribat des de diversos sectors. Un dels més durs ha estat l'europarlamentari Jaime Major Oreja, per a qui el Govern pretén col·laborar "amb un règim que només vol perpetuar-se".\nTambé el portaveu d'Exteriors del PP al Congrés, Gustavo d'Arístegui, ha assegurat que la visita de la secretària d'Organització, Leire Pajín, i la responsable de Política Internacional, Elena Valenciano, és "una pilota d'oxigen per al Govern de Raúl Castro".\nPajín i Valenciano tenen previst reunir-se amb el ministre d'Exteriors cubà, Bruno Rodríguez; el secretari de relacions internacionals comunista, Jorge Martí, i el vicepresident de l'Assemblea Nacional, Jaime Crombet.\nEl PP critica que no hi hagi cap reunió amb l'oposició política, al que el Govern respon que l'objectiu és supervisar l'alliberament de presos de consciència, que està en mans de l'Executiu.


L'entorn del camp de futbol comptarà amb zones verdes i més places d'aparcament\nL'entorn del camp municipal de futbol José Claramunt està sent reformat, amb la urbanització del camí Rogeres i el tram final dels carrers Sant Joan i Nicolau Factor. L'objectiu és crear zones verdes i places d'aparcament per als esdeveniments esportius que se celebren en l'estadi.\nVa ser en el ple del 26 de juny del 2006 quan es va sol·licitar incloure esta obra dins dels Plans Parcials d'Obres i Serveis de la Diputació Provincial, consistent en la urbanització de 6.655 metres quadrats en la contornada del camp de futbol, amb la pavimentació de la calçada i voreres, la construcció de la xarxa de clavegueram i recollida d'aigües pluvials, l'enllumenat públic, la senyalització horitzontal i vertical, la xarxa de reg, zones enjardinades, tres passos de vianants i nombroses places d'aparcament.\nEl projecte ha sigut dissenyat pels arquitectes municipals Mª Jesús Camacho i Antonio Sesé, responsables a més de la direcció d'esta obra, que està sent realitzada per Construccions Cesman, SL, amb un pressupost total de 392.747 euros. Està previst que la urbanització estiga finalitzada al començament del mes d'abril d'enguany, després de sis mesos de treballs.\nPer a Mariano Sanchis, regidor d'Urbanisme, és evident que ''l'entorn del camp de futbol necessitava una ordenació per a dotar de suficients places d'aparcament els dies de partits i entrenaments, però també una millora global de servicis en la zona, incloent un carril bici que enllaçarà el camí La Mar amb la carretera de la quarta planta, per a accedir al Port de Sagunt''.


Igualada rebrà 160.000 euros en tres anys per fer millores en el transport públic - amtu\nIgualada rebrà 160.000 euros en tres anys per fer millores en el transport públic\nLa capital de l'Anoia es beneficia per primera vegada del conveni que l’AMTU té signat amb la Generalitat i l’ATM de l’àrea de Barcelona\nIgualada, 20 d’abril de 2016\nJordi Xena i Joan Prat, president i director general, respectivament, de l'Associació de municipis per la Mobilitat i el Transport Urbà (AMTU) s’han reunit avui amb l’alcalde d'Igualada, Marc Castells, i amb el regidor de mobilitat, Jordi Pont, per valorar la signatura del tercer conveni (2015-2017) de finançament signat recentment amb la Generalitat i l’ATM de Barcelona. Gràcies a aquest nou conveni, Igualada, municipi fundador i associat des de l’any 2001 a l’Associació de municipis per la Mobilitat i el Transport Urbà (AMTU) rebrà el corresponent als tres anys pressupostaris, de 2015 a 2017, uns 160.000 euros en concepte d’actuacions per a la millora del transport públic.\nLa capital de l'Anoia es beneficiarà, doncs, de l’acord de col·laboració que estableix que el Departament de Territori i Sostenibilitat i l’ATM de l’àrea de Barcelona invertiran 17,25 milions d’euros del 2015 al 2017, per a la millora de les xarxes de transport públic dels municipis associats a l’AMTU, entre els quals hi ha Igualada. Degut a la data final de signatura del nou conveni, l’import de 2015 s’ha rebut fa poques setmanes i això fa que els imports es rebin en realitat en dos anys.\nDe moment, aquest any Igualada ja ha rebut 53.258,30€, corresponents a l’exercici 2015, i posteriorment en cada exercici rebrà els diners que li corresponguin.\nEl conveni amb la Generalitat fixa una aportació anual de 5,75 milions d'euros, que el Departament de Territori i Sostenibilitat farà a l’AMTU mitjançant l’ATM, entitat que actua com a ròtula financera del sistema dins del Pla marc 2014-2031. Aquests diners es destinaran a actuacions de millora del transport públic col·lectiu dels municipis associats a l’AMTU. Per a l’exercici 2015, un total de 77 municipis de 9 comarques diferents es beneficiaran d’aquest conveni.\nÉs la primera vegada que Igualada rep aquest tipus d’ajut. I és que entre els aspectes més importants d'aquest nou conveni destaca precisament la nova distribució de les ajudes, que ja no es limitaran als municipis de la Regió Metropolitana de Barcelona (Alt Penedès, Baix Llobregat, Garraf, Maresme, Vallès Occidental i Oriental), sinó que es distribuiran entre tots els municipis del Sistema Tarifari Integrat de Barcelona i que siguin municipis associats a l’AMTU. Aquesta era una demanda històrica de les ciutats d’Igualada, Manresa i Vic, municipis fundadors de l’AMTU, i que Jordi Pont, regidor de mobilitat d’Igualada va defensar amb èxit quan formava part del Comitè Executiu de l’AMTU, durant la legislatura 2011-2015, i que finalment la inversió ha pogut arribar a les tres comarques pel període 2015-2017.\nA la comarca de l’Anoia, a més d’Igualada, també es veuran beneficiats per aquest conveni els municipis de Masquefa (que rebrà uns 20.000€) i Piera (que rebrà uns 83.500€). Per tant, l’Anoia rebrà uns 263.500€ en total durant tres anys, per fer millores en la xarxa de transport públic.\nL’acte de signatura entre Generalitat, l’AMTU i l’ATM d’aquest conveni per al període 2015-2017 va tenir lloc el 24 de febrer passat i va anar a càrrec del conseller de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, Josep Rull; el director general de l’ATM, Josep Antoni Grau; i el president de l’AMTU i alcalde de Santa Maria de Palautordera, Jordi Xena.\nL’AMTU té com a finalitat contribuir a la millora constant dels serveis públics de transport col·lectiu a l’àmbit territorial dels seus municipis associats. Per aconseguir l’esmentat propòsit, l’AMTU articula les eines de cooperació i col·laboració entre les administracions que la componen i a les que representa, i amb altres institucions i organismes titulars o que intervenen en el sector del transport públic. És en aquest marc que cal situar el present conveni amb l’ATM de Barcelona, entitat a la qual està adherida l’AMTU, i la Generalitat.\nEl primer conveni entre la Generalitat, l’ATM i l’AMTU es va signar el juliol del 2006 amb l’objectiu de millorar el transport públic col·lectiu urbà dels municipis associats a l’AMTU dins de la Regió Metropolitana de Barcelona, mitjançant l’increment dels ajuts als municipis per a la millora del transport urbà que atorgava l’aleshores Departament de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat de Catalunya.\nEntre el 2007 i el 2009 el conveni va servir per destinar les quanties econòmiques a modernitzar, millorar i ampliar la prestació de serveis urbans de transport públic dels municipis associats. El conveni es va renovar l’any 2010 amb un termini fins el 2014 i els mateixos objectius. A finals de 2014 es va signar el Conveni de finançament entre les administracions consorciades i l’ATM per al període 2014 - 2017, en el qual es detallen les aportacions a realitzar per les administracions durant el període esmentat.\nDarrera actualització el 23 Mai 2016


Decathlon 'on fire': ❇ Millora un producte i arrasa en vendes\nSi estàs pensant en passar uns dies a la platja, necessites aquest article\nper Coral Méndez divendres, 31 de juliol 2020 - 21:45h\nDecathlon triomfa amb un dels seus articles | Istock\nDecathlon va triomfar amb la màscara de 'snorkel' que va posar a la venda fa un temps. La màscara de busseig va revolucionar la vida dels amants del món marí, ja que podien gaudir de la fauna marina de forma més fàcil sense la necessitat de carregar una ampolla d'oxigen ni la d'haver d'utilitzar ulleres incòmodes. Ara, la companyia ha anat més enllà i ha millorat el seu popular producte.\nUna publicació compartida de Decathlon Bessoncourt (@ decathlon.bessoncourt) el 23 juny 2020 a les 11:45 PDT\nLa màscara integra un mètode per poder respirar sota de l'aigua amb una visiócompleta i sense problemes i, a més, es va fer popular durant la crisisanitària causada pel coronavirus perquè modificant-les van poder complir la funció dels respiradors i ajudar aquells pacients que tenien problemes per a poder respirar.\nLa nova i millorada versió ha convertit aquesta màscara en una versió més 'top'. La segona generació d'aquesta màscara de 'snorkel' és l'Easybreath 500 i «ofereix una millor experiència a l'hora de veure i respirar dins i fora de l'aigua». «Gràcies a la visió panoràmica i a la possibilitat de respirar pel nas i per la boca, l'observació de l'univers subaquàtic és encara més accessible amb la màscara de snorkel Easybreath 500».\nI perquè amb la #EasyBreath de #Subea, veuràs i respiraràs a l'aigua igual que a la superfície.\nUna publicació compartida de Decathlon Espanya (@decathlones) el 26 juliol 2020 a les 1:30 PDT\nAquesta segona edició de la màscara compta amb una visió de 180 graus i un sistema antibaf perquè no tinguis cap inconvenient a l'hora de practicar aquest esport. A més, posseeix una corretja extensible i regulable perquè s'adapti a tota mena de persones. La nova màscara redueix un 20% l'esforç inspiratori i compta amb la tecnologia 'dry-top-release', que impedeix que penetri l'aigua.\nAdaptables a gent amb miopia\nDecathlon té la solució per aquelles persones que utilitzin ulleres o lents de contacte. Aquest model permet comprar vidres independents per a la miopia tot triant una graduació entre 0 i 6. Així, només s'han d'enganxar aquests vidres a l'interior de la màscara de Decathlon, on es crea una doble pantalla i tot seguit podràs gaudir de la fauna marina al 100%.\nAquest estiu no és on vagis, és el que vagis a fer-hi\nUna publicació compartida de Decathlon Espanya (@decathlones) el 19 juliol 2020 a les 1:30 PDT\nLa segona generació d'Easybreath 500 té un preu de 24,99 euros a la pàgina de Decathlon, i alguns dels seus models ja estan esgotats. Els vidres especials graduables per aquelles persones que tenen miopia, tenen un preu de 4,99 euros cadascun.\nGran notícia: Una empresa espanyola vendrà roba que inactiva la Covid


El bloc d'Iñaki Escudero: La darrera 'Setmana Roja' (de moment)\nLa darrera 'Setmana Roja' (de moment)\nSeguint l'estela que des de Sibèria ha deixat Alejandro Solana, aquesta setmana li ha tocat fer la Setmana Roja a Grândola. Si l'anterior va estar marcada per l'acord a que van arribar PP i PSOE amb els partits de la dreta nacionalista per no reformar la llei electoral, aquesta setmana a la blogosfera més vermella hem estat liats llançant pedres contra l'Església. Bé ... alguns vam llançar pedres, d'altres, com Uxío desde su Radio Rexurdimento “arroxo un pequenho croio” o Viul que llançava una pedreta de no res.\nEntre pedra i pedra hi va haver lloc per als pals, els pals judicials que s'està duent Garzón com a jutge en la instrucció del cas Gürtel. D'això precisament parlaven Hugo, i Andres S. Portela. De la Gürtel, trames de corrupció i altres assumptes pepers també va parlar Domingo aprofitant que està en potència un pacte per l'educació.\nEl PP sempre dóna que parlar i si no que l'hi preguntin a Kabila, que aquesta setmana ho ha fet amb ganes i com si fos un serial diari ens narra les aventures de Jaume Matas, Mayor Oreja i de la major llengua viperina del regne : la lideressa. Javier Mesonero ho va resumir molt bé en la seva entrada (recordant una frase cèlebre de Rajoy: "Anem a intentar fer a Espanya el que Jaume i tots vosaltres vau fer a les Balears") deixo el tema del PP en aquest punt, perquè si de Kabila alguna cosa he de ressaltar és la magnifica entrada que va fer sobre Israel i els EUA on denuncia la connivència d'aquests dos estats, units per alguna cosa més que llaços d'amistat.\nI com el 28 de març, és l'aniversari de la mort del poeta Miguel Hernández, els blocaires d'IU no podíem deixar passar l'oportunitat d'honorar la seva memòria, al mateix temps que demanar la justícia i dignitat que li van denegar en vida. Antonio espera que aquest any, quan es compleix el centenari del seu naixement, s'anuli seva injusta condemna a mort per tornar-li al poeta la dignitat que es mereix. Angels, a més, ens explica la detenció, per la Guàrdia Civil, del poeta el gener del 36 i el manifest de protesta que van signar els seus amics (encapçalat per Federico García Lorca). Precisament van ser aquests fets els que el van animar a entrar al Partit Comunista.\nSeguint amb Miguel Hernández, Hugo, Juan Segovia i Kabila llancen un missatge en positiu, perquè positius són els versos del poeta per a aquells que lluiten per un món millor. Com a positiu i emocionant va ser l'homenatge que ahir li van fer els veïns del Pla de Molina, com ens explica Daniel.\nI ara hauria de dir que la setmana vinent li toca el torn a .... però no ho faré perquè no hi haurà setmana que ve. És possible que la Setmana Roja pateixi una transformació i es converteixi en una altra cosa.\nDe moment, aquesta iniciativa, que porta molt de temps a la xarxa, es prendrà un descans. Així que, des d'aquí, esperando el mes de Abril, s'acomiada la Setmana Roja recordant Miguel Hernández.\nPublicat per iescudero a 11:29


Mercats de segona mà de l’Empordà: una alternativa sostenible que està de moda\nVerges, Bàscara, Corçà, Santa Cristina d’Aro o Vilajuïga: presentem una vuitena de mercats de segona mà empordanesos\nA continuació us presentem vuit mercats de segona mà que es troben en municipis de l’Alt i del Baix Empordà en els que podeu participar, ja sigui comprant, venent, o bé deixant-vos sorprendre per aquesta forma alternativa de consum.\n1. Vintage Market a Corçà\nEl Vintage Market a Corçà és el lloc ideal per desprendre’s dels trastos vells que tenim a casa: la roba que ja no ens posem, els llibres que ja hem llegit o els discos que ja no escoltem. I fins i tot, trobar-hi fòssils en forma de cintes de casset o utensilis nous pel camp i la cuina. Aquest mercat, just a peu de carretera, és dels més concorreguts del Baix Empordà, compta amb una gran àrea d’aparcament i, fins i tot, un food truck per poder-hi fer el vermut a l’ombra.\n2. Mercat de segona mà de Pals\nAmb l’objectiu principal de donar un nou ús a objectes que encara poden ser aprofitats per algú altre i pensant amb una societat més sostenible, la plaça Catalunya de Pals acull cada dissabte a partir de les deu el Mercat de Segona Mà, on es concentren unes vint parades. Un mercat apte per a principiants i convençuts amb la reutilització!\n3. Mercat de segona mà a Santa Cristina d'Aro\nEl primer diumenge de cada mes a la Plaça Catalunya, davant de l’Espai Ridaura, podem trobar el Mercat de Santa Cristina d’Aro. Funciona des de fa més de cinc anys i la major part de parades, que ja superen el centenar, son de persones del mateix municipi. Alerta, que durant el mes de maig i el d’octubre, a part dels paradistes habituals n’hi haurà de diferents. El lloc ideal per descobrir gangues!\n4. Mercat de segona mà a l'Estartit\nAquest mercat de segona mà es celebra el segon i el quart dissabte de cada mes a la zona de camp de futbol de l’Estartit, tot i que es troba al terme municipal de Torroella de Montgrí. Així doncs, no ens hem de confondre, encara si és el quart dissabte de mes, podem aprofitar l’ocasió per anar al mercat ecològic que Món Empordà organitza a la plaça del municipi. No hi ha productes d’ocasió, però és també una forma d’economia sostenible.\n5. Fira creativa i intercanvis a Bàscara\nAquest municipi de l’Alt Empordà té una forta tradició de mercats des de fa una bona pila d’anys. El primer diumenge de mes, podem intercanviar-hi trastos vells, però també animals, ja que es celebra a fira d’intercanvi de cavalls. A més a més, tots els diumenges de l’any, hi ha el mercat setmanal de Bàscara i, abans de Rams, el Mercat de Tortells, al que aquest any, per si no fos prou, coincideix amb la Fira Creativa.\n6. Mercat de segona mà a Torroella de Fluvià\nUna bona ocasió per visitar aquest municipi és fer una parada al mercat de segona mà que es celebra tots els diumenges a partir de les nou del matí. Brocanters, peces de col·leccionisme i moltes coses més! Un poble petit, però un esdeveniment molt concorregut sobretot a l’estiu, que compte amb un espai fins i tot per menjar.\n7. El Mercat de l'Encant de Vilajuïga\nEl Mercat l’Encant de Vilajuïga és el més popular de l’Alt Empordà, i no li falten motius. Cada diumenge al matí l’omplen parades amb antiguitats i objectes de segona mà, però a més a més, hi ha artesania, menjar de proximitat, tallers temàtics i, sempre, música per amenitzar les compres! I no es descarten sorpreses!\n+Bonus. L'Encant de l'Empordà a Verges\nAquest mercat de brocanters, tot i no ser de segona mà, hem cregut convenient esmentar-lo en aquest article. I és que cada diumenge des de les vuit del matí, el pàrquing de la rodona de Verges s’omple d’antiguitats, art emergent i objectes vintage. Si hi passegeu podreu trobar-hi objectes tant peculiars com un cotxe de bombers de llautó tamany casi real (a un preu poc popular), una menjadores restaurada que data de principi del segle XVI o una parada temàtica del personatge Tintín. Molt per descobrir!


L'UBSA s'exhibeix contra el Sant Narcís (89 a 58) - Diari de Sant Adrià\nL’UBSA s’exhibeix contra el Sant Narcís (89 a 58)\nEls de César Sanmartín van tornar a tenir un dia fi de cara a l’aro i van destrossar al Sant Narcís de Girona\nL’UBSA va tornar a fer-se fort a casa per derrotar al Sant Narcís de Girona per 89 a 58.\nEls de César Sanmartín van tornar a gaudir d’un extraordinari encert exterior que va aplanar el camí cap a la victòria.\nD’aquesta manera, els triples de Bartu (5) i Crespo (2) van obrir un primer forat a meitat del segon quart (35 a 25) per marxar a la mitja part 13 amunt (47 a 34).\nA la represa l’UBSA va tornar a imprimir un ritme alt en atac, i entre l’encert i els punts de contraatac, va acabar dedesarticular al Sant Narcís (66 a 44) que va acabar abaixant els braços rebent un sever correctiu en l’últim període.\nBartu (21 punts per 18 de valoració) i Roman Crespo (24 per 26) van ser els més destacats el dia que Rubén Pérez, el base del sènior B, va fer u partit molt complet amb 9 punts per 14 de valoració.\nEl proper partit dels adrianencs serà dissabte a les 17:30 a la pista del Natzaret, el colíder de la competició\nArticle anteriorEl Plenari del Consell d’Accessibilitat es reuneix avui\nArticle següentUna exposició reivindica el Sant Adrià elèctric


territoris.cat / ACN 13:10 16/10/19\nLES JOVENTUTS D'ERC ACUSEN EL CONSELLER D'EXERCIR UN "LIDERATGE ERRÀTIC, CONTRADICTORI I INCOMPRENSIBLE"\ninterior jerc sentencia\nCàrregues de la Policia a Lleida\nLes JERC retiren el suport polític al conseller d'Interior, Miquel Buch, pels interiors abusos dels Mossos d'Esquadra en les protestes com a resposta a la sentència del procés. En un comunicat, les joventuts d'ERC lamenten que en les darreres setmanes han anat en augment el cúmul de despropòsits del departament d'Interior. Consideren que el conseller Buch ha exercit un lideratge erràtic, contradictori i incomprensible des de l'inici. En aquest context, lamenten els incompliments reiterats dels protocols i lleis aprovades al Parlament i posa com a exemple l'ús indiscriminat del FOAM.\nLes JERC exigeixen la retirada dels cossos de seguretat de l'Estat de Catalunya i la depuració de responsabilitats per la violència que consideren que han provocat. Així mateix, reclamen que s'acabi tota amenaça per part del govern espanyol contra l'independentisme i contra les institucions catalanes.\nLes joventuts d'ERC defensen que entre els mínims d'actuació proporcional i democràtica dels Mossos hi ha d'haver, entre d'altres, la correcta identificació dels agents antiavalots; l’acabament immediat de les detencions preventives i investigacions penals o policials d’ofici contra manifestants i la depuració de les pràctiques contràries als protocols pel que fa a càrregues i dispersions.


Els esquís i les fixacions hauran de passar una ITV - Diari de la neu\nLa mesura entra en vigor l'1 de gener i afecta els esquis comprats abans de 2010\nMaterialI. S. T. 28.12.202006.30 h\nEls esquís i les fixacions hauran de passar una ITV Autor/a: Diaridelaneu.cat\nMolta atenció a la nova directiva de la UE que entra en vigor a partir de l'1 de gener de 2021. Es tracta d'una directiva acabada de legislar el passat mes de novembre i que a causa de l'actualitat informativa de la pandèmia ha passat molt desapercebuda. El cas és que els esquís, taules de surf i les corresponents fixacions hauran de passar una ITS&S (inspecció tècnica de skis i snowboards), el que popularment es coneix com la ITV dels esquís. I una mesura polèmica: el material de més de 20 anys haurà d'anar al desguàs. Us ho expliquem.\nLa UE vol evitar que per les estacions d'esquí hi circulin certes "relíquies" (Foto: DDLN).\nJa és oficial. La UE ha legislat i aprovat una nova directiva d'obligat compliment per a tots els països de la UE en els quals s'esquia. Es tracta d'una directiva que busca millorar la seguretat a les estacions d’esquí de tot Europa i, amb aquest objectiu, qualsevol esquí d'alpí o taula de surf que entri en una pista d'esquí haurà d'haver passat una ITV. Una inspecció tècnica a càrrec d'un professional que en certifiqui que està en bon estat, especialment en el cas de les fixacions.\nEl que ja es coneix popularment com la ITV dels esquís, en realitat s'anomena oficialment ITS&S (Inspecció tècnica d'skis i snowboards). Aquesta inspecció serà de control obligatori per a totes les taules de surf, esquís, monoskis, big-foots que s'hagin comprat abans de 2010. S'entén que a la inspecció de l'esquí s'hi engloba també la corresponent fixació.\nAixí doncs, tot el material comprat a partir de 2011 haurà de fer la corresponent revisió dins aquest nou any 2022. I molt important: els esquís o taules de surf que arribin als 20 anys ja no podran passar més inspeccions i hauran d'anar al desguàs.\nUn client mostra un esquí trencat. Una investigació va concloure que l'esquí era vell, tenia més de 10 anys i estava en mal estat (Foto: DDLN).\nEls centres ITV per a esquís (ITS&S) s'hauran d'instal·lar a peu de les mateixes estacions d'esquí i seran uns controls de seguretat molt senzills de fer, però ja han avisat que no seran econòmics.\nDes de l’Oficina de la UE que vetlla per a la millor de la seguretat dels esquiadors, el seu màxim responsable, l'italià Giovanni Rissini, ha informat que "la mesura s'aplicarà amb la finalitat d'evitar que material vell, pugui entrar a pistes i provocar accidents".\nRissini ha posat xifres a la qüestió i ha recordat que cada any a les estacions d'esquí europees es provoquen més de 2.500 accidents "per culpa de fixacions rovellades, amb la molla de seguretat interna massa tova, o per culpa d'esquís amb el cantell més rodó que una banyera del segle passat".\nA més, s'ha queixat que contínuament hi hagi un grup reduït d'esquiadors tiquismiquis però que es fan notar molt i que es queixen de tot "que si la neu, que si els remuntadors, que si hi ha massa gent, que si aquell no porta la mascareta homologada, que si fa massa fred, que si així no es pot esquiar bé , que si bla, bla, bla" i resulta que ell "porta uns esquís de fa 50 anys. Però com vol esquiar bé aquest home? s'ha preguntat el comissari italià.\nRevisar cantells i fixacions a peu de pista\nPel que fa als controls i centres d'inspecció oficials i autoritzats, la UE no vol repetir les martingales de les concessions que en el passat van portar alguns problemes. Per aquest motiu, i segons la nova normativa els ITS&S (centres d'Inspecció Tècnica de Skis i Snowboards), els centres de control oficial es podran fer a peu de pista i no seran pas d'obra, sinó que podran ser com els típics tenderetes amb pagoda de lona que, sovint, veiem a les estacions d'esquí per fer testos de material. Poca serietat, però vaja, ells sabran....\nPel que fa als preus aquest estaran regulats i per tant seran tarifes públiques. La revisió dels cantells i les fixacions serà de 300 euros + IVA. Un cop revisats, i validats com a segurs pel tècnic de torn, els esquís podran tornar a pistes per un període de dos anys. Portaran un bonic adhesiu de color groc cridaner amb la vigència de la revisió.\nLa inspecció tècnica d'esquís i taules de surf es farà a peu de pistes tots els dilluns, dimecres, dissabtes i diumenges de 09.00 h a 12.00 h (Foto: arxiu DDLN).\nLes reaccióons al sector\nEl gremi de fabricants europeus d'esquís i taules de surf veu en aquesta normativa una bona manera d'ajudar al sector dels fabricants de material d'esquí, i valoren la mesura com una oportunitat de renovar els estocs acumulats enguany per la punyetera pandèmia.\nEl president de l'esmentat gremi, el francès JeanMarie François Cadernière du Grenoble, propietari dels esquís Caderniere ha declarat que "és una excel·lent notícia que permetrà retirar el material antiquat, vell, ronyós i, fins i tot, antiestètic que encara avui veiem en moltes pistes".\nEn aquest sentit Cadernière ha recordat la típica frase de l'esquiador garrepa que no gasta un duro material i que "sempre té l'excusa de dir que com que només el fa servir dos dies a l'any ja li van bé. Doncs això ara se li acaba. Massa poc. 300 euros, toma ya!. Li sortirà més a compte comprar-ne un, hua, hua, hua!" ha declarat força sorneguer el fabricant del país gal.\nAhir Diaridelaneu.cat va estar demanant l'opinió dels esquiadors sobre aquesta qüestió i les reaccions van ser molt divergents.\nPer exemple, la Lamar Equeus Vapariratots, una esquiadora de Sant Fost de Campcentineles, però d'origen armeni i que aquests dies ha passat olímpicament del confinament comarcal i estava esquiant a La Molina, considera que "a mi em sembla bé, perquè igual que amb el cotxe sempre m'ha fet molta gràcia portar-lo a passar la ITV per veure els mecànics, ara també em farà molta il·lusió veure els nois de la ITS&S. Quina ilu" ha declarat tota cofoia.\nNo pensa el mateix el practicant de monoesquí Nolap Odieud Irmesgrossa. Resident a Sense Dormir d'Anoia, d'origen libanès i habitual de Masella, també passant del confinament comarcal, va afirmar a Diaridelaneu.cat que estava indignat amb la proposta i que "quins pebrots aquests de la UE. Jo sóc dels que m'agrada anar amb equips vells, roba vella i material vell. Sóc un romàntic i per això encara vaig amb un prototip de monoski Samid de l'any 1981 i una jaqueta DKY. Té quasi quaranta anys. És un model únic al món i em nego a portar-lo al desguàs. A més, tothom m'admira a la cua del telecadira".\nEn canvi la dona del Nolap estava la mar de contenta. Julieta Unglots, del prestigiós centre d'estètica Unglotsguais de Sense Dormir de Noia, explicava que "pot ser l'oportunitat de la meva vida per fer entrar el meu home al segle XXI i així deixar de ser l'espectacle. Cada cap de setmana igual. Tothom ens mira perquè ell va fet una piltrafa i jo passo una mica de vergonya. Jo me l'estimo molt, però clar, arriba un moment que... Ja irà bé, ja" ha conclòs la presumida Julieta Unglots.\nDe diferent manera ho veu en Velkan Mentiderescu, un voluminós esquiador d'origen romanès de 125 kg, a qui hem trobat passant uns dies de vacances amb la dona i la nena de 4 anys a Baqueira. En Velkan, que esquia per segona vegada a la seva vida, ho veu bé perquè ens ha explicat que "coi, l'any passat em vaig fotre una castanya intentant baixar per la negra Arias mentre em feia una selfie per enviar als meus amics de Bucarest i, crac, ja sento que peta la fixació. Em van venir a buscar els pisters 500 metres més avall. Et venen unes fixacions que ja està bé, home!" ha conclòs aquest simpàtic i destraler esquiador que va confondre els esquís de la seva filla de 4 anys amb uns big-foot.\nLa mesura entra en vigor l'1 de gener i afecta els esquis comprats abans de 2010 (Foto: DDLN).


Es prorroga fins el 10 de febrer el termini per participar al I Concurs de Foto Poemes de Vilanova del Camí - vilanovainformacio.cat - Portal de Comunicació de Vilanova del Camí\nLa regidoria de Cultura ha decidit prorrogar el termini per participar al I Concurs de Foto Poemes de Vilanova del Camí fins el 10 de febrer. L’objectiu és fer-ne una millor promoció del certamen que concedirà un premi a les tres millors composicions. El primer premi és una càmera compacta; el segon, una tauleta electrònica i el tercer, un reproductor MP4.\nEs tracta de presentar fotografies inspirades en algun petit poema, de tal manera que la combinació composi el missatge. El tema és lliure i el Jurat valorarà la relació entre la imatge i el text, sobretot que es complementin per comunicar i transmetre emocions.\nTant la fotografia com el text han de ser originals. El certamen està obert a totes les persones majors de 16 anys que podran participar amb un màxim de dos creacions.\nPel que fa a les imatges es poden presentar en blanc i negre o en color i també es podran retocar. Quan al poema, l’extensió podrà ser des d’un únic vers i fins a com a màxim, vuit versos.\nLes propostes -composició de foto amb text- es poden fer arribar per correu electrònic a cultura@vilanovadelcami.cat amb l’assumpte “I Concurs Foto Poemes Sant Hilari 2018”, en format PDF, JPG o PNG tot indicant el títol de l’obra. En el mateix missatge, però en un document WORD a part, es faran constar les següents dades: títol del foto poema, nom i cognoms de l’autor, adreça telèfon i correu electrònic.\nEl jurat estarà format per tècnics de Cultura, Comunicació i altres professionals liberals relacionats amb la imatge i la literatura. Aquest triarà tres obres guanyadores, les quals seran premiades amb una càmera de fotos compacta, per al primer premi; una tauleta per al segon premi; i un MP4 per al tercer premi.\nTot i que a les bases del concurs s’anunciava que el dia 11 de desembre es donaria a conèixer els guanyadors, no serà finalment fins el proper mes de febrer que es faci públic el veredicte.\nLa UMIC farà la primera atenció de l’any a la població vilanovina el dia 18 de gener