Anarcoefemèrides | [18/01] Assalt al Banco Nación - Míting de Goldman i Mannin - Catello - Lami - Panini - Gras - Cano - Bernabé - Herrera - Claramunt - Fragori - Milián - Santigo - Téllez - Mancini - Tacconi - García Cascales - Doussot - Frigerio - Quintanilla - González Fernández - Jordà - Torralba - Cortez\nefemerides | 18 Gener, 2019 13:12\nCotxe que va fer servir el grup "Los Errantes", segons la policia argentina, per a les seves expropiacions\nUn moment d'aquest míting. D'esquerra a dreta: Brockway, Mannin i Goldman\n- Elvira Catello: El 18 de gener de 1888 neix a Locorotondo (Pulla, Itàlia) l'editora, dramaturga i militant feminista, sindicalista i anarquista Elvira Catello, també coneguda per Elvira Perrini, pel seu marit, i que va fer servir el pseudònim Una madre. De pares desconeguts, dos dies després del seu naixement va ser abandonada al torn de l'hospici. L'alcalde de la població li va posar el nom i la va confiar a Giacoma Giocovelli. Visqué la seva adolescència a Contrada Serralta (Locorotondo, Pulla, Itàlia) i ja gran començà a tenir contactes amb el moviment socialista de la zona de Pulla, que es desenvolupà força arran de la construcció de la línia ferroviària entre Bari i Locorotondo i la creació de la Cambra del Treball. Amb un d'aquests militants, l'escriptor anarquista Paolo Perrini, es va casar en 1906 i amb ell tingué set infants. El 25 de maig de 1907 la parella es va veure obligada per manca de feina a emigrar als Estats Units. En 1910 Elvira Catello obrí la llibreria i editorial «Lux» a la Primera Avinguda del barri de Manhattan de Nova York (Nova York, EUA), que esdevingué un important punt de trobada dels anarquistes i subversius nord-americans –Raffaele Schiavina, Carlo Tresca i els companys del «Circolo Bresci» n'eren habituals. Durant els anys de la Gran Guerra, a causa de la seva campanya antimilitarista i pacifista, hagué de patir nombroses censures i repressions per part de les autoritats nord-americanes. A partir de 1915 edità Istruietevi. Periodico gratuito di propaganda e di Studio per gli operai. Mantingué un estret contacte postal amb el propagandista anarquista Ettore Molinari i coordinà la seva gira nord-americana d'abril de 1916. Amb son company, formà part del grup anarquista «Circolo East Harlem», on desenvolupà una intensa tasca de teatre social i feminista, ja que la «Filodrammatica Moderna» –que prenia el nom de «Filodrammatica Sovversiva» per a determinades obres més compromeses i que acabà tenint com a seu els locals de «Lux»– només representava obres escrites per dones (Ninfa Baronio, Nena Becchetti, Ernestina Cravello, Maria Roda, Fiorina Rossi, Jeanne Salemme, etc.) i en les quals només actuaven dones, com ara Il ribelle, La figlia dell'anarchico, etc. També participà activament en tota mena de manifestacions feministes i en la campanya de suport dels anarquistes italoamericans Nicola Sacco i Bartolemeo Vanzetti. Quan son company morí de tuberculosi, s'encarregà de la llibreria-editorial juntament amb els fills que quedaven vius. Sota el pseudònim d'Una madre, va escriure nombroses obres de teatre, com ara el drama en quatre actes Il trionfo della verità (sulla religione), que va ser publicat en 1914 a Locorotondo, l'obra en dos actes La sfida o el drama Su la breccia. També col·laborà en el periòdic socialista Sema de Locorotondo. Entre les seves edicions destaca la publicació de la traducció a l'italià de Das Kapital (Il Capital) de Karl Marx i l'edició anual del Calendario Storico-Scientifico-Moderno. Elvira Catello va morir l'1 d'octubre de 1979 a Miami (Florida, EUA). En 2011 Mario Gianfrate, Jennifer Guglielmo i Vito Antonio Leuzzi publicaren la biografia Elvira Catello e la «Lux» tra utopia e libertà, Una pacifista pugliese a New York nel 900. Al seu poble natal un carrer porta el seu nom.\n- Dagoberto Lami: El 18 de gener de 1894 neix a Pontedera (Toscana, Itàlia) l'anarquista i anarcosindicalista Dagoberto Lami. Fill de la petita burgesia, sos pares es deien Pantaleone Lami, propietari d'una petita fàbrica de feltre i de tintoreria, i Gemma Masi. Començà a militar en la Federació de Joves Socialistes (FJS) de Pisa i, ben igual que sos germans (Antonio, Mario i Ottorino), acabà esdevenint anarquista. Juntament amb Mario i Ottorino, treballà com a fuster a les drassanes de la Companyia Ansaldo, radicades a Muggiano, a prop de La Spezia, i prengué part activa en l'agitació anarcosindicalista i en les vagues de la zona. En 1919, amb son germà Mario, fundà la Cambra de Treball de Pisa, sota el nom de «La Comuna». En 1921, arran d'un míting on son germà Mario fou l'orador celebrat el 17 de maig d'aquell any a Muggiano, va ser detingut, juntament amb Antonio, i acusat d'haver format part d'un grup d'obrers que havia linxat un policia de paisà que es trobava entre els assistents. Son germà Mario, considerat l'instigador dels fets, aconseguí fugir, ben igual que Ottorino. El 4 de maig de 1923 Dagoberto va ser condemnat a set anys de presó. Son germà Antonio fou absolt, però així que va sortir del tribunal fou apallissat per un escamot feixista i morí a resultes dels cops rebuts. Dagoberto va ser enviat a la penitenciaria de Citavecchia i després traslladat a la presó política de Soriano del Cimino (Laci, Itàlia), on morí el 18 de març de 1924 en estranyes circumstàncies. Deixà esposa i dos fills, Dina i Spartaco.\n- Ettore Panini: El 18 de gener de 1895 neix a Mòdena (Emília-Romanya, Itàlia) l'anarquista Ettore Panini. Sos pares es deien Vittorio Panini i Clarice Bruschi. Durant sa vida treballà de carreter, de paleta i de venedor ambulant. S'acostà al moviment llibertari en 1912. Participà activament en les manifestacions contra la guerra i va ser condemnat per desertor. Després de la Gran Guerra el trobem a totes les campanyes d'agitació promogudes per la Cambra del Treball Sindicalista i per la Federació Comunista Anarquista (FCA). Enfrontat als escamots feixistes, va ser denunciat en diferents ocasions per insults i lesions contra elements seguidors de Benito Mussolini. En 1922 va ser processat, amb Umberto Annovi, i fou reclòs un any a la presó. El setembre de 1923 va ser novament detingut per cridar contra el rei i Benito Mussolini i per haver escridassat «Visca l'Anarquia!». En 1924 passà a França, on treballà de paleta i la policia el fitxà com a lector de la premsa anarquista. A París va ser ferit a cops de navalla d'afaitar el 23 d'octubre de 1924 en una baralla que va tenir amb el feixista Sebastiano Calareri a la sortida del judici contra l'anarquista Ernesto Bonomini, que va ser condemnat a vuit anys de treballs forçats per l'assassinat de Nicola Bonservizi, responsable local del fascio i redactor del periòdic parisenc feixista L'Italie Nouvelle. En 1925 retornà a Mòdena. Amonestat en 1927, la policia encara el considerava en 1930 «entre els elements més exaltats i capaços de cometre actes violents». En 1936 una font de «confiança» l'assenyalà com a «actiu militant anarquista». El juny de 1936 va ser tancat cautelarment en ocasió d'una visita a Itàlia del dictador alemany Adolf Hitler. En 1942 va ser novament amonestat per «actuar maliciosament amb activitats denigrants contra el Règim». A finals de 1942 va ser detingut, juntament amb altres companys (Renzo Cepelli, Medardo Lusvardi, etc.), com a sospitós d'haver redactat un escrit contra el Duce i contra el feixisme. Després de la II Guerra Mundial es comprometé en la reconstrucció del moviment anarquista a Mòdena i participà en el Congrés Nacional Anarquista que se celebrà entre el 15 i el 19 de setembre de 1945 a Carrara (Toscana, Itàlia). Milità en la Federació Anarquista de Mòdena i després, quan aquesta es dissolgué, en el grup anarquista «Rivoluzio Gilioli» d'aquesta localitat. Ettore Panini va morir el 16 de maig de 1963 a Mòdena (Emília-Romanya, Itàlia).\nEttore Panini (1895-1963)\nFitxa de Joan Gras Puigmartí del registre de deportats\n- Joan Gras Puigmartí: El 18 de gener de 1897 neix a Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental, Catalunya) l'anarcosindicalista Joan Gras Puigmartí. Milità en la Federació Local de la Confederació Nacional del Treball (CNT) de Terrassa (Vallès Occidental, Catalunya). En 1939, amb el triomf franquista, s'exilià a França. Quan sortí dels camps de concentració francesos, s'enrolà en una Companyia de Treballadors Estrangers (CTE) destinada a realitzar tasques de fortificació a la Línia Maginot. Quan l'exèrcit francès s'enfonsà, fou detingut per les tropes alemanyes i portat el 13 de desembre de 1940 al camp de concentració nazi de Mauthausen sota la matrícula 10.447. Joan Gras Puigmartí va morir el 21 de novembre de 1941 al camp de concentració de Mauthausen-Gusen (Alta Àustria, Àustria). Sa companya fou Virgínia Iranzo Pérez.\n- Ángel Cano Casado: El 18 de gener de 1898 neix a Múrcia (Espanya) el militant anarcosindicalista Ángel Cano Casado. De jove s'adherí a la Confederació Nacional del Treball (CNT) de Río Tinto (Huelva, Andalusia, Espanya), on treballava a la mina. Aconseguí, de manera autodidacta, una important cultura. En 1934, per fugir de la repressió engegada contra ell per les seves activitats, marxà a Alacant (Alacantí, País Valencià) i s'afilià al Sindicat de la Construcció, on exercí càrrecs de responsabilitat i participà activament el vaga del sector de 1936. Arran de l'aixecament feixista de juliol de 1936, fou nomenat membre del Comitè d'Enllaç CNT-UGT del Ram de l'Edificació. En aquesta època treballà com a perforador a peu d'obra. Durant la Revolució serà un dels responsables de protecció de combustibles. En 1939, amb el triomf franquista, aconseguí arribar a Orà (Algèria) i fou internat al camp de concentració de Morand. Arran de la independència algeriana, marxà cap a França. Durant els anys seixanta serà un dels responsables de la Federació Local de la CNT de Saint-Éloy-les-Mines, de la qual va ser nomenat secretari en 1962. Ángel Cano Casado va morir el 7 de febrer de 1976 a Saint-Éloy-les-Mines (Alvèrnia, Occitània).\nNecrològica d'Antonio Bernabé Mula apareguda en el periòdic tolosà Espoir de l'1 de juny de 1980\n- Antonio Bernabé Mula: El 18 de gener de 1904 neix a Cuevas de Almanzora (Almeria, Andalusia, Espanya) l'anarcosindicalista Antonio Bernabé Mula. Sos pares es deien Antonio Bernabé i Ana Mula. Gairebé infant, entrà a fer feina a les mines d'alums de Mazarrón (Múrcia, Espanya). Posteriorment emigrà a Barcelona (Catalunya), on s'afilià als sindicats de Transports i d'Espectacles Públics de la Confederació Nacional del Treball (CNT). Durant la Revolució espanyola exercí diversos càrrecs orgànics en el Sindicat d'Espectacles Públics confederal barceloní. Amb el triomf franquista passà a França, on patí els camps de concentració. Després de la II Guerra Mundial milità en la Federació Local de Balmar (Llenguadoc, Occitània) de la CNT. També milità en la Federació Local de Tolosa de la CNT i en la secció local d'aquesta ciutat de Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA). Amb sa companya Marina Llorens, s'encarregà dels enviaments de la premsa confederal als distribuïdors i subscriptors. Antonio Bernabé Mula va morir el 29 de desembre de 1979 en una clínica de Tolosa (Llenguadoc, Occitània) i fou enterrat dos dies després al cementiri tolosà de Terra Cavada.\nPedro Herrera en el gran míting d'unitat sindical celebrat a la plaça Monumental de Barcelona el 25 d'octubre de 1936. En segon pla Frederica Montseny. Foto de Torrents\n- Pedro Herrera Camarero: El 18 de gener de 1909 --algunes fonts citen 1908-- neix a Valladolid (Castella, Espanya) l'anarquista i anarcosindicalista Pedro Herrera Camarero. Ben aviat començà a militar en el ram ferroviari de la Confederació Nacional del Treball (CNT) i en el grup «Nervio» de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI), on farà molta amistat amb Diego Abad de Santillán i Jacinto Toryho. En 1927 vivia a Barcelona i s'encarregava de la distribució de l'argentí Suplemento de La Protesta a la Península. En 1934 assistí al Congrés de Madrid de la Federació Nacional d'Indústria Ferroviària (FNIF), amb Francisco Díez Sandino, Antonio Barranco Hanglin, Julián Martínez i altres. A partir de la Revolució de 1936 començà a ocupar importants càrrecs orgànics: representà la FAI en el Comitè d'Enllaç amb la Unió General de Treballadors (UGT), el Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC) i la CNT (11 d'agost de 1936); signà el Pacte d'Unitat d'Acció amb aquestes mateixes forces (25 d'octubre de 1936); assumeix la cartera de Sanitat i Assistència Social en el Govern de la Generalitat de Catalunya (de desembre de 1936 a abril de 1937) --entre altres mesures, el gener de 1937 promulgà el decret sobra la institució i la regulació de l'avortament--; encapçala la secretaria general del Comitè Peninsular de la FAI, càrrec pel qual fou elegit en el Ple d'agost de 1937, i al qual representà en diverses reunions --Ple de Regionals de maig de 1937, reunió a Pedralbes amb el president del Consell de Ministres el desembre de 1937, representant en el Comitè Nacional de la FAI, la CNT i la Federació Ibèrica de Joventuts Llibertàries (FIJL) de maig de 1938, etc. L'abril de 1937 fou nomenat president de la Junta de Comerç Exterior de la Conselleria d'Economia de la Generalitat de Catalunya. El juliol de 1937 fou elegit secretari del Comitè Nacional de Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA) i aquell mateix estiu formà part del Comitè Nacional d'Enllaç entre la CNT I la UGT amb González i Frederica Montseny. Representà, l'octubre de 1938, la FAI en el Ple Nacional de Regionals del Moviment Llibertari Espanyol (MLE) i rebutjà durament la postura partidària a Juan Negrín de Mariano Rodríguez Vázquez (Marianet). Al final de la guerra fou membre del Comitè Peninsular de la FAI i en el consell editorial de Tierra y Libertad, i com a representant d'aquesta organització, el març de 1939, s'integrà en el Consell General de l'MLE creat a París, que fou força criticat. Fou un dels signataris, en nom de la FAI, de l'acord de dipòsit dels arxius de la CNT-FAI a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam. Amb el triomf franquista, passà als camps de concentració francesos (Vernet) per ordre del Govern de Vichy i, a partir de juliol de 1942, fou deportat a Djelfa (Algèria). En acabar la II Guerra Mundial, milità a Alger i col·laborà en la premsa confederal (CNT, Solidaridad Obrera, etc.). Amb Pérez Burgos publicà a Alger el fulletó La AIT (1946). En 1947 participà en la Conferència de Colomb-Béchar. Després passà a França, on ocupà càrrecs de responsabilitat orgànica importants de la CNT de l'Exili i sempre en el sector majoritari i anticol·laboracionista, com ara secretari del Comitè Intercontinental (novembre de 1947). El juny de 1948 participà com a delegat de l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT) en el Congrés del Comitè de Defensa Sindical de Liorna (Itàlia). En aquests anys fou un dels promotors de SIA. Malauradament un projecte editorial continuador de les edicions barcelonines de «Tierra y Libertad» que creà amb Antoni García Birlán fou un fracàs. Més tard, dimití del Comitè Intercontinental i emigrà a Amèrica. Després d'una temporada a Rio de Janeiro (Brasil), a partir de 1950 s'establí a l'Argentina, on col·laborà més amb la Federació Llibertària Argentina (FLA), de la qual arribarà a ser secretari de Relacions Exteriors, que amb la CNT, guanyant-se la vida com a comptable. Formà part del cercle de Magín Cabruja Martra, Jacobo Prince, Jacobo Maguid i Diego Abad de Santillán, editant llibres i col·laborant per a la revista Reconstruir. Amb el anys s'acostà a posicions més reformistes i durant els anys seixanta fou partidari de les tesis cincpuntistes, com Abad de Santillán i Manuel Villar, però sempre cenetista. Pedro Herrera Camarero va morir el 28 d'octubre de 1969 a Buenos Aires (Argentina). El seu arxiu personal fou recollit per Fernando Gómez Peláez i dipositat a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam.\n- Ivo Fragori: El 18 de gener de 1911 neix a Mòdena (Emília-Romanya, Itàlia) l'anarquista Ivo Fragori. Sos pares es deien Antonio Fragori i Clotilde Levoni. Paleta de professió, amb son germà Primo Fragori, Amilcare Muzzioli i altres companys, formà part del grup anarquista del barri de La Paganine de Mòdena, de forta tradició llibertària. En 1934, després de diversos intents, passà clandestinament a França, on es pogué reunir amb son germà Primo, que s'havia expatriat a finals de 1930. D'antuvi visqué amb son germà a Villejuif (Illa de França, França) i posteriorment s'establí a Orleans (Centre, França), on participà activament en els cercles d'exiliats. Arran de l'esclat de la guerra civil a Espanya s'integrà en les Brigades Internacionals. L'abril de 1937 s'enrolà en la IV Companyia, del III Batalló de la «Brigada Garibaldi» i lluità al front d'Osca (Aragó, Espanya). Va ser ferit en tres ocasions. Ivo Fragori va morir en acció de guerra el 24 de juliol de 1937 al front de Brunete, a Villanueva del Pardillo (Madrid, Castella, Espanya). Segons els serveis d'intel·ligència soviètics s'havia afiliat al Partit Comunista Italià (PCI) a França.\n- Antonio Milián Bondía: El 18 de gener de 1913 neix a Calanda (Terol, Aragó, Espanya) l'anarcosindicalista Antonio Milián Bondía –també citat el llinatge erròniament com Millán. Sos pares es deien Manuel Milián i María Bondía. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT), en 1939, amb el triomf franquista, passà a França i va ser internat en diversos camps de concentració. Durant la II Guerra Mundial va ser deportat a un camp d'extermini alemany. Després del conflicte bèl·lic s'establí a La Veruna i milità en la Federació Local de la CNT i en Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA) de Montpeller (Llenguadoc, Occitània). Antonio Milián Bondía va morir el 31 d'octubre de 1976 a La Veruna (Llenguadoc, Occitània). Deixà companya, Francisca Escuder Navarrete, i descendència, Antonio i María Rosa.\n- José Santiago Pavón: El 18 de gener de 1913 neix a Posadas (Còrdova, Andalusia, Espanya) l'anarcosindicalista José Santiago Pavón, que va fer servir el pseudònim Antonio Ordóñez Múñez. Sos pares es deien Manuel Santiago i María Pavón. Sense estudis, treballà guardant ramats i de jornaler a Andalusia. En 1934 va fer el servei militar en el XV Regiment d'Infanteria i l'any següent s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT). Quan el cop militar feixista de juliol de 1936 s'enrolà com a milicià en una columna confederal –sembla que a la «Columna Durruti». Després va combatre el feixisme enquadrat en l'Exèrcit Popular de la II República espanyola al front del nord peninsular, especialment en 1937 en la batalla de Bilbao (Biscaia, País Basc). Quan la caiguda de la zona a mans franquistes el juny de 1937, passà a Barcelona (Catalunya), on participà en la seva defensa. El 10 de febrer de 1939 creuà els Pirineus i va ser internat al camp de concentració d'Argelers fins el 30 de juny de 1942. Posteriorment va ser enrolat en una Companyia de Treballadors Estrangers (CTE) i enviat, en el si de l'empresa de construcció Ballot, a les feines de construcció de l'embasament de l'Aigle (Alvèrnia, Occitània), on participà en la reconstrucció de la CNT i en l'organització d'un grup espanyol del maquis. El juny de 1944, sota el nom d'Antonio Ordóñez Múñez, com a membre d'aquesta companyia, s'integrà en el Batalló de les Forces Franceses de l'Interior (FFI) encapçalat pel comandant André Decelle (Didier) i comandat per José Germán González. Quan començaren els combats per l'alliberament, amb altres companys, abandonà la seva feina a l'embasament i marxà a peu fins el coll de Néronne (Lo Falgós, Alvèrnia, Occitània), on contactà amb el grup del Pic Violent (Alvèrnia, Occitània) comandat pel confederal Juan Montoliu del Campo. S'encarregà de la metralladora del Grup 35 (o 36) i participà en els combats per l'alliberament del departament del Cantal i d'una part d'Alvèrnia, especialment amb els enfrontaments prop del túnel de Le Lioran (Alvèrnia, Occitània), on les columnes alemanyes procedents d'Orlhac (Alvèrnia, Occitània) es dirigien cap a Clarmont d'Alvèrnia. Aquests accions acabaren a finals de setembre de 1944, moment en el qual retornà a les feines de construcció de l'embassament. El 26 d'abril de 1945 abandonà l'obra de l'Aigle i demanà l'estatus de refugiat polítics davant la Prefectura del Cantal. Des d'aquesta data i fins l'octubre de 1954 treballà al departament occità de Var en la destrucció de búnquers alemanys i en la reparació de ponts, carreteres i vies fèrries a la zona alpina. Després de l'escissió que patí la CNT de l'exili durant la tardor de 1945, entrà a formar part del sector anomenat «col·laboracionista», favorables a les tesis de defensades per la CNT de l'interior. A partir d'octubre de 1954 treballà de miner a les mines de coure, de plom i d'argent del massís dels Moros (Provença, Occitània), fins a la seva jubilació en 1973. A finals de 1986, per la seva participació en la Resistència, va rebre la medalla i el diploma de Reconeixent de l'Associació de Refractaris i Maquisards de França (ARMF). Sempre fidel a les idees llibertàries, José Santiago Pavón va morir a causa de la silicosi el 9 d'abril de 1989 a Lo Luc (Provença, Occitània), població on residia.\nAntoni Téllez (1948)\n- Antoni Téllez Solà: El 18 de gener de 1921 neix a Tarragona (Tarragonès, Catalunya) el militant anarquista i historiador Antoni Téllez Solà. Era fill d'un ferroviari destinat a Solo del Rey (Astúries) que va quedar marcat per la Revolució asturiana de 1934. El juliol de 1936 residia a Lleida i es va afiliar a les Joventuts Llibertàries (JJ. LL.); va viure la guerra i l'evacuació successivament de Lleida, Tarragona i Barcelona, fins que fou mobilitzat quan va tenir 18 anys en l'anomenada «quinta del biberó», quan s'enfonsava la República. Va marxar a França el febrer de 1939 i va passar un any al camp de concentració de Setfonts (Occitània). El febrer de 1940, gairebé començada la conflagració mundial, va treballar en la construcció d'una fàbrica de pólvora a Lanemezan, i quan França caigué es va posar a treballar al camp el setembre. Detingut als dos mesos, va ser internat al camp d'Argelers, cinc mesos més tard enrolat en la 321 companyia de treballadors estrangers i enviat a Mende. Va ser enviat a les mines de Collet de Dezey pel seu tarannà rebel i va ser denunciat als alemanys que el van traslladar al camp d'Agde per construir-hi fortificacions. Sabotejà el ferrocarril Perpinyà-Besiers i va fugir a Saint Afrique, a l'Aveyron, on va treballar en un hospital. Quan el volen portar a Alemanya fuig de bell nou i es refugia al campament militar de La Cavalerie, d'on també ha de fugir per haver participat en la fuga de presoners russos. Finalment es va incorporar en un grup de guerrillers espanyols a Decazeville, amb els qui va combatre en la IX Brigada de Forces Franceses de l'Interior (FFI). Va estar implicat, sota el nom de Tarra, en l'operació «Reconquesta d'Espanya» de la Unió Nacional Espanyola (UNE), sota direcció del Partit comunista, i l'octubre de 1944 es va internar a l'Espanya franquista --episodi de la Vall d'Aran, fracassat després de la batalla de Salardú. Retornat a França, es va instal·lar a Tolosa de Llenguadoc, i es va encarregar de recollir armament de la Segona Guerra Mundial --que en gran part va ser emprat per la guerrilla antifranquista durant molts anys--, va realitzar missions d'enllaç entre els companys de França i d'Espanya i va formar part del segon comitè peninsular de la Federació Ibèrica de Joventuts Llibertàries (FIJL) fins a la seva dimissió l'abril de 1946 per traslladar-se a Espanya amb la intenció de prendre contacte amb la guerrilla. Durant tres mesos va recórrer el país i a la seva tornada a França, per divergències orgàniques, no va aconseguir suficient suport per als combatents. Durant els anys de la seva estada a Tolosa de Llenguadoc va estar relacionat amb la flor i nata de la guerrilla: Sabaté, Facerías, Carballeira, Amador Franco, Zubizarreta, etc. A finals de 1946 va marxar definitivament a París i va col·laborar activament en tasques de premsa i organització (Atalaya, CNT, Ruta, Solidaridad Obrera, Suplemento Literario, sobretot com a dibuixant). Cansat de les lluites orgàniques, va abandonar la militància orgànica, no la llibertària, engegant una valuosa tasca com a historiador dels guerrillers llibertaris a Espanya. Apàtrida fins a 1978, aquest any va recuperar la seva primitiva nacionalitat i viatjà per primer cop a Espanya de manera legal. En els seus últims anys va treballar a París com a periodista de l'Agència France Presse (AFP) fins que es jubilà el març de 1986, instal·lant-se aleshores a Ceret, prop de Perpinyà. Posteriorment repartirà el seu temps entre ambdós països. Col·laborà en Anthropos, Atalaya (en el grup editor 1957-1958), Bicicleta, CNT, Cultura Libertaria, Historia Libertaria, Polémica (en el consell de redacció), Ruta (un dels seus eixos a Tolosa de Llenguadoc), Solidaridad Obrera de París, Suplemento Literario de Solidaridad Obrera, etc., i escrigué importants obres, algunes traduïdes a l'alemany, a l'anglès i a l'italià, sobre Remiro, la guerrilla gallega i sobretot sobre Facerías, Sabaté i Ponzán. És autor de La guerrilla urbana en España: Sabaté (París, 1972), La guerrilla urbana. Facerías (París, 1974), La lucha del movimiento libertario contra el franquismo (Barcelona, 1991), Apuntes sobre Antonio Lamolla y otros andares. Recuerdo (Vitòria, 1992, amb Peirats), Historia de un atentado aéreo contra el general Franco (Barcelona-Bilbao, 1993), El MIL y Puig Antich (Barcelona-Bilbao, 1994), La red de evasión del grupo Ponzán (Barcelona, 1996), A guerrilla antifranquista de Mario de Langullo «O Pinche» (Vigo, 2000), Agustin Remiro: de la guerilla confederal a los servicios secretos britanicos (edició pòstuma, Saragossa, 2006) i els inèdits Album de dessins en couleurs (1948), 30 años de Ruta en el exilio (història i documents de l'FIJL de 1945 a 1974), Acción Directa (1979-2004), Tinieblas y sangre (abril 1949 - julio 1952), Diccionario biográfico de la clandestinidad en España: 1936-1975 (en col·laboració amb R. Dupuy), Atalaya, Notas para un eventual esbozo biográfico de José García Tella. Antoni Téllez Solà va morir el 26 de març de 2005 a Perpinyà (Catalunya Nord).\n- Adamo Mancini: El 18 de gener de 1928 mor a Imola (Emília-Romanya, Itàlia) el propagandista anarquista Adamo Mancini, conegut sota el pseudònim de Damet. Havia nascut el 6 de febrer de 1859 a Imola (Emília- Romanya, Itàlia). Fill d'una família modesta, sos pares es deien Francesco Mancini i Eva Berti. Després de fer els estudis primaris, freqüentà un temps l'Escola Tècnica i esdevingué sabater com son pare i son germà Antonio. Membre de l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT), seguí els passos polítics d'Andrea Costa i el novembre de 1880 fundà, amb Ugo Lambertini, el Cercle Socialista d'Imola, del qual esdevingué secretari l'any següent. L'abril de 1881 presentà la sol·licitud, amb Andrea Costa i Giuseppe Benati, per a publicar el periòdic Avanti!, i com al seu gerent responsable va patir detencions i dos processos. Lluitador pel dret al sufragi universal, en el congrés del Partit Socialista Revolucionari de Romanya (PSRR), celebrat el febrer de 1882 a Imola, fou partidari de presentar-se a les eleccions municipals, però no a les nacionals. Aquests opinions toparen amb la línia possibilista política d'Andre Costa, qui jurà fidelitat a la monarquia com a diputat, i en el congrés del PSRR de 1883 Mancini abandonà el partit. Contràriament a son germà Antonio, reprengué les tesis llibertàries i aquell mateix any de 1883 reconstituí, amb Antonio Castellari i Giuseppe Benati, la Secció de l'AIT d'Imola, de caire anarquista. El març de 1884 va ser detingut per aferrat un manifest de lloança a la Comuna de París. L'1 de febrer de 1885 el diputat Andrea Costa va fer una interpel·lació parlamentària per a denunciar la seva detenció sense judici. Després de 16 mesos de presó preventiva, el juny de 1885 va ser jutjat a Florència (Toscana, Itàlia) i condemnat a 22 mesos de presó i a una multa. Com que es negà a pagar-la, va ser novament empresonat 11 mesos i a finals de 1886 pogué retornar a Imola. Reprengué l'activitat política i participà en la fundació del Cercle Socialista Revolucionari «I Figli del Lavoro» (Els Fills del Treball) i l'octubre de 1887 començà a col·laborar en el full anarcosocialista de Forlì (Emília-Romanya, Itàlia) La Rivendicazione. Sembla que després de fer un viatge a França en 1888, reprengué amb força la seva militància anarquista i començà a publicar una llarga sèrie de números únics, que arribaran a la quarantena cap el 1920. Alguns títols de la primera sèrie, publicada entre maig de 1890 i juny de 1894, són La Canaglia, La Ciurmaglia, La Poveraglia, La Marmaglia, La Gentaglia, I Pezzenti, I Ribelli, I Miserabili, I Malfattori, Le Forche Repubblicane, La Questione Sociale, La Rivendicazione, Non Votate, Il Ribelle, La Libera Parola, etc. El desembre de 1890 fou un dels signants del manifest per al Congrés Anarquista de Capolago (Ticino, Suïssa), al qual acudí el gener de 1891 en representació dels anarquistes d'Imola. En aquesta època col·laborà en el periòdic La Revendicazione d'Imola. Novament detingut, en 1892 va ser jutjat i absolt. Després emprengué un llarg viatge que el portà a diverses ciutats europees (Marsella, París, Londres, Brussel·les i Canes) i en el qual va aprendre la llengua francesa. Entre el 6 d'agost i el 17 de desembre de 1893 edità el periòdic La Propaganda d'Imola. Arran de les lleis antianarquistes de 1894, retornà a la presó, aquesta vegada amb sa companya, la també militant anarquista Palmira Golinelli. El desembre de 1894 va ser condemnat a tres anys de residència forçada, pena que purgà a Pistoia, Monte Argentario, Nàpols, Ponça i Pantelleria. En aquest període, en senyal de protesta, l'ajuntament de la seva ciutat natal el va nomenar membre del consistori, però ell rebutjà l'elecció per coherència. El novembre de 1896 aconseguí la llibertat condicional. Retornà a Imola amb sa companya i reprengué l'activitat anarquista dedicada sobretot en la crítica a l'administració local socialista, rebutjant totes les seves ofertes, des d'un lloc de feina a la sabateria de l'hospital fins al càrrec de secretari de l'Associació de Jornalers. Entre agost de 1897 i octubre de 1899 edità una segona sèrie de números únics (Imola… Nostra…, Il Patatrac di Imola Nostra!…, La Coda del Patratac di Imola Nostra!…, Imola… Nuova, Imola Vecchia, La Baraonda, La Resurrezione, Imola Ride!…, La Plebaglia), caracteritzats per la seves crítiques a l'administració local i contra els socialistes d'Il Momento. A començament del nou segle continuà amb la seva tasca de propagandista anarquista i fou corresponsal d'Il Grido della Folla (1902), publicant Alberghetti Risorto (1903) i Lo Zigo Zago di Imola Nostra (1904). En 1904 va ser jutjat amb altres anarquistes d'Imola i condemnat a quatre mesos de presó. Col·laborà i difongué una sèrie de fulls de tirada estatal, com ara La Protesta Umana, La Rivolta i L'Agitatore. El juliol de 1912 assistí com a observador al Congrés Anarquista de Rimini (Emília-Romanya, Itàlia) i en 1913 publicà Imola Nostra. En 1914 sortiren les seves Memorie di un anarchico i el seu fullet Dall'internazionalismo di Andrea Costa al cortigianismo di Leonida Bissolati. Quan esclatà la Gran Guerra s'hi mostrà contrari, polemitzant amb les tesis intervencionistes d'Alceste De Ambris i entrant a formar part del Fascio Llibertari d'Imola. Durant la postguerra continuà amb la seva militància, editant l'última de les seves publicacions, Imola «Nostra» (1920) i col·laborant a partir de 1921 en Sorgiamo! Adamo Mancini va morir el 18 de gener de 1928 a Imola (Emília-Romanya, Itàlia). Un carrer a Imola porta el seu nom.\n- Ubaldo Tacconi: El 18 de gener de 1935 mor a Verona (Vèneto, Itàlia) l'anarquista i sindicalista, i després sembla que comunista, Avellino Ubaldo Tacconi. Havia nascut el 16 de febrer de 1885 a Verona (Vèneto, Itàlia). Sos pares es deien Angelo Tacconi i Anna Agnelli. Durant sa vida treballà d'oficinista temporal, de missatger i de venedor de verdures. En 1904 ja militava en el moviment llibertari i segons la policia era un dels «instigadors anarquistes» més destacats tant de paraula com d'obra. El 19 d'agost de 1907 va ser denunciat juntament amb altres companys (els socialistes Angelo Donini i Francesco Orna) per mutilació, durant la nit del 17 al 18 d'agost, del monument del rei Humbert I d'Itàlia, però finalment en va ser exculpat. En 1908 el trobem a Gènova (Ligúria, Itàlia), on freqüentà els anarquistes locals i participà en les seves activitats. Formà part, amb altres companys (Giuseppe De Luisi, Giovanni Domaschi, Domenico Maitlasso, etc.), del Grup Llibertari de Verona i mantingué la corresponsalia dels periòdics Conquista i Guerra di Classe. Entrà a fer feina com a oficinista en els taller ferroviaris de Verona i després en les oficines d'equipatges de l'estació ferroviària, i a finals de 1910 era secretari de la secció de Verona del Sindicat dels Ferroviaris Italians (SFI). Durant la Gran Guerra va ser traslladat a la província d'Avellino (Campània, Itàlia). Després del conflicte bèl·lic retornà a Verona i es mostrà força actiu en la Cambra del Treball Sindicalista, entrant l'octubre de 1919 en la seva comissió executiva. Entre 1921 i 1922 la policia detectà les seves relacions amb els anarquistes Guglielmo Bravo, Giovanni Domaschi, Paolo Psalidi i Arturo Zanoni, entre d'altres. En 1924 va ser fitxar, juntament amb altres companys (Biagio Crestani, Giovanni Domaschi, Romeo Ettore Marconcini, etc.), com a membre del reconstituït Grup Anarquista de Verona. Poc després, sembla, s'afilià al Partit Comunista d'Itàlia (PCdI) i prengué part en l'intent de reconstruir la Cambra del Treball Confederal. Son germà Orsmida Tacconi, socialista des del 1896 i empleat del ferrocarril, a començaments de 1914 va ser traslladat a Milà (Llombardia, Itàlia) i en 1926 va ser confinat a Favignana (Sicília). En 1927 Ubaldo Tacconi va ser traslladat a Milà i la policia sospità de les seves visites setmanals a Verona, però els diversos escorcolls contra ell tingueren resultats negatius. En 1930 retornà a Verona, on, després de diversos escorcolls sempre amb resultats negatius, sembla que deixà les activitats polítiques.


Els alumnes de l'Estela de Tarragona s'empoderen a través de la fotografia\nGràcies a «Fotomató ciutadà», els estudiants aprenen a utilitzar les càmeres i s'obren a la ciutadania per fer-la partícep d'un projecte que s'exposarà a l'SCAN\nUn dels alumnes de l'Escola Estela de Tarragona fa una fotografia a una ciutadana. | TarragonaDigital\nLa plaça Corsini de Tarragona bull en un habitual dijous de mercadet. Paradistes i compradors omplen gairebé tot l'espai transitable. A la cantonada del carrer Canyelles, però, l'art s'hi ha fet un racó. Una desena de persones fa cua al costat d'un plafó ple de fotografies en blanc i negre. Són retrats de tarragonins i tarragonines que passejaven pel carrer. Una autèntica radiografia instantània de la ciutat. I els culpables que tot això hagi passat són els alumnes de l'Escola Estela. Amb l'ajuda de l'equip del projecte «Fotomató Ciutadà», els joves han agafat les càmeres, s'han empoderat i s'han obert a la ciutadania a través de l'art.\n«Fotomató Ciutadà» és un projecte de l'organització barcelonina Ruido Foto. Gràcies al suport de Caixa Fòrum i el pla «Art for Change», l'equip que va idear el programa està visitant diverses ciutats espanyoles amb l'objectiu de promoure el desenvolupament social de diferents col·lectius. Tarragona és la setena ciutat que visiten i els alumnes de l'Escola Estela els encarregats d'aconseguir retrats prou vàlids per ser exposats a l'SCAN, el festival de fotografia que se celebra aquests dies a Tarragona.\n«Disculpi, li agradaria fer-se una fotografia?»\nTrencar el gel i obrir-se a parlar amb un desconegut. Aquest és el primer pas que han de fer els joves per aconseguir un nou retrat per la col·lecció. «És el que més els costa, però perden la por quan passa mitja hora», explica Pau Coll, fotògraf professional i un dels membres del projecte. Ell i la resta de companys s'han encarregat d'explicar als alumnes com funcionen les càmeres i quin és l'objectiu d'aquest programa.\n«Disculpi, li agradaria fer-se una fotografia?» era la frase més repetida pels alumnes. I la resposta dels ciutadans, afirmativa en quasi tots els casos. Quan acceptaven, es col·locaven al davant d'un fons blanc i somreien. La captura es feia dues vegades i les còpies s'imprimien a l'instant. Una es regalava al model. La segona, es penjava al plafó.\nAlguns dels retrats que els alumnes de l'Escola Estela de Tarragona han fet aquest dijous. | TarragonaDigital\nEls alumnes s'empoderen amb la càmera a la mà\n«Quan he agafat la càmera m'he sentit amb presència. M'ha encantat». Eren les paraules de la Brenda Torrejón, alumne de l'Escola Estela. Ella ha estat una de les encarregades d'aconseguir els retrats dels ciutadans. Assegura que sempre li ha agradat la fotografia i que amb els seus pares acostuma a fer-ne quan surten a passejar. «Ara, però, ho agafaré amb més ganes», diu somrient.\nL'Héctor Martínez és un altre dels joves que ha gaudit amb l'equip de «Fotomató Ciutadà». Reconeix que estava «nerviós» perquè «em feia cosa demanar a la gent si volia fer-se una foto», però recalca que «ha sigut molt divertit i m'encantaria fer més tallers com aquest». A més, i després de veure l'evolució del projecte, està convençut que «el més important és que la gent participi, i ho han fet».\nAlumnes de l'Estela gaudeixen mentre fan fotografies a la plaça Corsini de Tarragona. | TarragonaDigital\nEls retrats fets al carrer s'exposaran a l'SCAN\nQui cregui que les fotografies no seran de qualitat va molt equivocat. Un dels principals objectius de «Fotomató Ciutadà» és, precisament, lluitar perquè el resultat final sigui bo. «El que volem és que l'obra final tingui un sentit artístic, que la peça sigui bona. Per això les sessions de treball són llargues», subratlla el fotògraf Pau Coll.\nEls retrats dels ciutadans que hagin donat permís per escrit s'exposaran a partir del 16 de novembre a l'espai Caixa Fòrum de Tarragona. La mostra s'emmarcarà en el festival de fotografia SCAN, certamen de prestigi internacional que s'està celebrant aquests dies a la ciutat. Serà aleshores quan els alumnes de l'Estela podran veure el resultat final de la seva feina. El més important, però, és que ja hauran fet servir les càmeres per vèncer les pors, empoderar-se i enfrontar-se a la societat.


L’agenda esportiva del FC Barcelona per a aquest cap de setmana - FC Barcelona\nHomeClubNotíciesL’agenda esportiva del FC Barcelona per a aquest cap de setmana\nLa jornada arrencarà dissabte amb el duel català entre el Barça B i el Reus Deportiu al Miniestadi (19.30 hores) i culminarà el diumenge amb el partit del primer equip de futbol contra el Vila-real a El Madrigal (16.00 hores)\nL'agenda del FC Barcelona per a aquest cap de setmana / FOTOMUNTATGE FCB\nCap de setmana intens per als aficionats del FC Barcelona. Per dissabte, els seguidors del filial blaugrana tenen una cita al Miniestadi, on es jugarà el duel català de la Segona Divisió B entre el Barça B i el Reus Deportiu (19.30 hores). A més, al Palau Blaugrana, el Barça d’handbol rebrà el Go Fit, en el partit de la 21a jornada de la Lliga Asobal.\nPer diumenge, el plat fort serà el partit del primer equip de futbol que visita El Madrigal per enfrontar-se al Vila-real (16.00 hores). Al matí, els aficionats blaugrana podran gaudir dels partits del Barça de bàsquet i el del Femení.\n19.30 hores: Barça B – Reus Deportiu: Els homes de Gerard López reben el conjunt reusenc al Miniestadi, on intentaran tornar a sumar de tres en tres. En directe per Esport 3.\n20.30 hores: Lloret – FCB Lassa (hoquei patins): Partit complicat a la pista del Lloret. Els jugadors de Ricard Múñoz afronten un duel contra un equip que a la seva pista ha aconseguit 19 dels 26 punts que ha sumat en tota la temporada.\n20.30 hores: FCB Lassa (handbol) – Go Fit: Amb l’accés a la Final a Quatre de la Copa del Rei a la butxaca, els homes de Xavi Pascual reben, al Palau Blaugrana, el Go Fit amb l’objectiu de seguir sumant victòries. En directe per C+ Deportes.\n12.00 hores: Transportes Alcaine – FCB Femení: Després de la victòria contra el València el cap de setmana passat, les de Xavi Llorens visiten el camp del conjunt aragonès per sumar la segona victòria consecutiva fora de casa.\n12.30 hores: FCB Lassa (bàsquet) – UCAM Múrcia: En una setmana en què han derrotat el Reial Madrid a l’Eurolliga, els homes de Xavi Pascual reben el conjunt murcià en el partit corresponent a la 24a jornada de la Lliga Endesa. En directe per Movistar TV.\n16.00 hores: Vila-real – FC Barcelona: Partit corresponent a la 30a jornada de Lliga. El conjunt blaugrana afronta un partit complicat a El Madrigal (16.00 hores) davant el conjunt groguet, en què buscaran sumar tres punts més i mantenir-se en el liderat de la classificació. En directe per C+ Liga.\nEl Barça disposarà de 19.301 entrades\nViatge de Jordi Cardoner a l’Argentina


Les entitats de l’Espluga enregistren un nou vídeo per la Nit d’Entitats | EFMR.cat\nInici Cultura Actes Culturals Les entitats de l’Espluga enregistren un nou vídeo per la Nit d’Entitats\nEl rodatge amb l'Associació de Jubilats, pel vídeo de la Nit d'Entitats. (Foto: Xavier Lozano)\nEl teixit social, cultural i esportiu de l’Espluga de Francolí apareixerà de nou en un recull audiovisual de l’activitat associativa del municipi que s’estrenarà dissabte vinent, durant la celebració de la 21a Nit d’Entitats i dels Mèrits Espluguins.\nAquest dissabte l’Ajuntament de l’Espluga i la comissió organitzadora han citat una mostra representativa de totes les entitats espluguines, en un rodatge que s’ha fet a la Sala Folch i Torres del Casalet.\nL’essència de cada entitat\nEl rodatge ha durat tot el matí d’aquest dissabte, des de les 8.30h fins les 3 de la tarda. Durant cada 10 minuts una entitat s’ha posat davant les càmeres per representar, en pocs segons, l’essència de la seva activitat social, cultural o esportiva. El vídeo resumirà en pocs minuts la riquesa del teixit associatiu del municipi.\nEls Bastoners de l’Espluga durant el rodatge del vídeo per la Nit d’Entitats (Foto: Xavier Lozano)\nEl moment del rodatge del fragment dedicat a Càritas (Foto: Xavier Lozano)\nUna gegantera, un nano i una grallera, després del rodatge del vídeo de les entitats. (Foto: Xavier Lozano)\nEnregistrament del vídeo de les entitats de l’Espluga d’aquest 2019 amb els Bastoners de l’Espluga. (Foto: Xavier Lozano)\nEnregistrament del vídeo de les entitats de l’Espluga d’aquest 2019 amb la UE L’Espluga. (Foto: Xavier Lozano)\nEnregistrament del vídeo de les entitats de l’Espluga d’aquest 2019 amb la Llar de Jubilats. (Foto: Xavier Lozano)\nEl 2017, les associacions i moviments col·lectius de l’Espluga ja van protagonitzar un primer vídeo impulsat llavors per la Coordinadora d’Entitats i la regidoria de Festes de l’Ajuntament de l’Espluga.\nEn aquella ocasió, el capgròs del Francolí va ser el protagonista d’una història que el va portar pels principals paisatges, carrers i equipaments del municipi. Aquell vídeo ja ha assolit més de 2.600 reproduccions.\nArticle anteriorInfoesport del dissabte 19 de gener del 2019\nArticle següentVimbodí inaugura un nou parc infantil que incorpora elements de la tradició vidriera


12 torrades integrals, tipus biscotes\n50 g de formatge ratllat, millor del tipus emmental\nSopa ràpida d'all, torrada i gratinada Becky Lawton\nEn una olla amb els 50 ml d’oli d’oliva, fregiu els tres grans d’all sencers, 1 min.\nAfegiu les torrades en l’aigua bullent i deixeu-les coure 4 min.\nTritureu-ho amb els tres alls fregits pelats i saleu-ho.\nAboqueu la sopa en tasses de consomé i empolseu-hi per sobre el formatge ratllat.\nAmb el gratinador molt calent, roent, gratineu cada tassa fins a obtenir un daurat que sigui atractiu.


Per una banda, la planificació, tant la de la gestió anual com l’estratègica, és un document fruit d’un procés que es fa de manera participativa entre els diferents nivells i funcions de l’organització, el qual l’utilitzem per escriure els objectius que es planteja la cooperativa a partir de la realitat en què es troba. Són objectius que poden ser més o menys ambiciosos, pensats a partir de les fortaleses i febleses que tenim, i han de servir per corregir les febleses i enfortir les fortaleses dins d’un coneixement de l’entorn en què la cooperativa desenvolupa la seva activitat econòmica.\nLa planificació permet transmetre, a les persones que formen part de la cooperativa com a sòcies o com a agents que en tenen relació, els objectius i compromisos establerts, dins d’un marc temporal. Objectius que, després, els equips de treball controlaran per corregir, si és possible, les desviacions que se’n produeixen.\nAl llarg de les properes setmanes l’empresa ha de reflexionar amb perspectiva i és un moment per avaluar els objectius que ens vam imposar l’any passat i avaluar com hem avançat per l’assoliment de la missió de la cooperativa i, especialment, en quin punt ens trobem –socialment, producte-mercat, econòmicament, financerament.\nAl nostre voltant s’estan produint molts canvis que influenciaran a la nostra empresa i en les diferents funcions que desenvolupem. Es produeixen canvis que afecten al mercat, tant a la manera d’entendre el producte-servei com la manera d’arribar als clients, de vegades per l’actuació de la competència, però també per les innovacions tecnològiques i els canvis en les necessitats dels consumidors. Aquests canvis també influeixen en les actuacions dels proveïdors, en les tecnologies del procés productiu i en les capacitats necessàries perquè les persones puguin desenvolupar la feina. La gran quantitat d’innovacions socials ens influeixen de manera determinant i fan canviar valors fins ara molt arrelats a la nostra cultura. En ocasions, els canvis són producte de l’evolució social natural, però sovint també conseqüència de la reducció del poder adquisitiu de les persones o de la influència que té l’activitat econòmica en el medi ambient.\nAquestes qüestions estratègiques les hem de posar en marxa en paral·lel, amb el dia a dia de l’empresa. Es tracta d’aconseguir que neixi allò nou sense que encara no hagi desaparegut totalment allò vell.\nEn aquest context, sovint diem i és cert que les cooperatives estem en una situació més avantatjosa per fer front aquestes noves exigències de la societat perquè tenim capacitat d’autoorganització, som transparents i ens gestionem democràticament. Aconseguir aquest funcionament intern ho fem, en gran part, a través de les eines de planificació. Quan tenim establerts els objectius també establim els efectes que tindrà sobre els ingressos i les despeses. El no acompliment dels objectius tindrà efectes de reducció d’ingressos i conseqüències sobre la tresoreria i l’acompliment de les obligacions de despesa que tenim, tant per satisfer les necessitats de les persones, com per fer front als compromisos d’inversió, etc.\nTanmateix, el pla de gestió anual té una importància radical perquè fa la gestió més transparent i permet analitzar les desviacions que inevitablement tindrem, tant positives com negatives, per tal d’aprofitar-les o corregir-les.\nPer finalitzar, insistim un any més en què el pla de gestió és la clau per a la gestió democràtica, és l’element de comunicació entre el Consell Rector i l’Assemblea (el col·lectiu de socis) i entre el Consell Rector i l’equip de direcció, si n’hi ha. És el camí per fer, mensualment, el control de l’evolució de la cooperativa i avaluar les variables de gestió a través del compte de pèrdues i guanys, el pressupost de tresoreria i el balanç.


viurealspirineus 20:55 10/03/15\nSegons les primeres informacions fetes públiques, l'operació s'ha realitzat a instàncies d'una investigació del Tresor dels EUA.\ncultura per andorra diners intervé bpa\nImatge d'una de les seus del banc.\nEl Govern d'Andorra ha intervingut, avui, una sèrie de comptes de l'entitat Banca Privada d'Andorra (BPA) a instàncies d'una petició del Departament de Delictes Financers del Departament (FinCEN) del Tresor dels EUA. La iniciativa es basa en una investigació que indica que, durant uns quants anys, gerents d'alt nivell a BPA han col·laborat en el rentat de diners de tercers que actuen en nom d'organitzacions criminals transnacionals.\n"El BPA s'ha convertit un vehicle fàcil per als rentadors de diners de tercers que buscaven canalitzar els fons del delicte organitzat, la corrupció i el tràfic de persones a través del sistema financer dels Estats Units ", afirma el director de FinCEN Jennifer Shasky Calvery.\n"L'anunci d'avui és un pas crític per abordar aquesta compromesa conducta atroç de la institució financera i enviar un missatge que els Estats Units es portaran a terme fortes mesures per protegir la integritat del seu sistema financer d'actors criminals", explica en una nota el Departament del Tresor.\nBPA és l'entitat a través de la qual la família Pujol va regularitzar el llegat de l'avi Jordi Pujol Florensa a Espanya. No obstant, l'operació que ha tingut lloc avui no està directament relacionada amb aquesta investigació.\nUn grup bancari 100% andorrà\nBPA és un grup bancari de capital 100% andorrà, amb una trajectòria de 50 anys d’experiència al sector financer. El grup gestiona un volum total de negoci de 6.400 milions d’euros i compta amb un equip de més de 500 professionals.\nA Arfa impulsen un projecte educatiu lliure que és únic al Pirineu


PROMOREGATA 2019 - jornada 4 - J80 Catalunya\nEn el moment de la primera sortida bufava un ventet de 6-7 nusos de SSE, que tot i bastant inestable es va mantenir fins al final de la prova. Magnífica la primera sortida del Lapsus, que aprofitava la rolada a esquerra, sortint per boia i virant, passant per proa de tota la resta, i buscant el costat dret del camp de regata. Valentina per contra buscava el costat esquerre, mentre que BDNone i Nacex es quedaven al mig del camp, que al final resultaria la pitjor opció. Lapsus arribava primer a sobrevent amb un cert avantatge sobre Valentina i BDNone, que passaven molt junts la boia de sobrevent, i Nacex passava lleugerament despenjat. En el primer tram de popa Lapsus incrementava diferència i començava la segona cenyida amb un còmode avantatge, mentre que BDNone superava a Valentina i començava la segona volta en segona posició davant de Valentina i Nacex. Tot i el vent inestable, les posicions no canviaven fins al final de la prova.\nA l'inici de la segona prova el vent havia rolat a la dreta i bufava encara a uns 5-6 nusos. El comitè havia re-situat correctament la línia de sortida, però just en el moment de la sortida el vent rolava encara més a la dreta, i permetia a BDNone, que havia sortit enganxat a comitè, completar el primer tram de bordo directe. A continuació el Valentina arribant a sobrevent es veia obligat a fer un repicó, però conservava un lleuger avantatge sobre Lapsus i Nacex, que havien navegat el primer tram pel costat desafavorit. L'equip BDNone era l'únic que havia previst muntar de gybe-set (muntar boia> trabujar> hissar genneker), i això li va donar una distància extra, ja que tant Valentina com Lapsus com Nacex van hissar gennaker de natural i van perdre força terreny: com a resultat BDNone iniciava el tercer tram a molta distància de la resta. Quan el vent va caure a uns escassos 3 nusos el comitè va decidir escurçar el recorregut a sobrevent: BDNone acabava primer, però al seu darrere tot estava per decidir, perquè les rolades i els pous sense vent eren pertot el camp de regata. Al final Nacex quedava atrapat a la cua de la flota i veia impotent com Valentina i Lapsus arribaven junts en un final de regata agònic.


Landed » Kilkenny\nJa tornem a ser dilluns!!!\nHeu de saber que aquest cap de setmana no hem parat quiets…\nDivendres amb la visita al castell de Kilkenny, on ens va ploure. Sort que estavem sota cobert i vam poder visitar-ho i coneixer una mica la historia del poble. Al vespre ens ho varem passar super be a la bolera.\nDissabte vam anar a Cork i vam visitar un castell on, segons la llegenda, fent un peto a una paret millorarem la parla anglesa… I al vespre… «Quiz Show!!!» On alguns dels nostres es van emportar el primier premi.\nAhir diumenge vam estar a la «Guinness Storehouse» i a Dublin. No varem visitar massa esglesies, sino que ens van portar de compres perque tothom pugui portar detalls a la familia 🙂\nBe, i avui tornem a la rutina. Ara estan a classe i aquesta tarda farem esports.\nCom sempre em despedeixo amb algunes fotos.\nPetons de tots i per tots!!\nEl monitor: Laura Serrats Segura\nSóc de Girona, i tinc moltes ganes de compratir aquesta vivència amb vosaltres.\nUna de les meves principals aficions és el voleibol, però tot darrera hi ha l'anglès. :)\nPorto des dels 16 anys fent de monitora, i tan m'agrada que vaig decidir fer-me professora de toecnologia per poder estar tot l'any envoltada de nois i noies.\nVer todas las entradas de Laura\nCap de setmana a Kelly College!\nJa estem a Kelly College!\nUna experiencia que va costar olvidar…\nGREAT WEEKEND 2\nWe are having fun!!


Mathieu, El protector esquerrà (part 2) - FC Barcelona\nHomeFansMathieu, El protector esquerrà (part 2)\nMathieu, El protector esquerrà (part 2)\nEl francès es mostra confiat en la seva adaptació i en què aquí pot jugar de central.\nEn aquesta segona part de l’entrevista, Mathieu diu sentir-se confiat a adaptar-se ràpidament a l’equip. Aquesta confiança li ve donada per sentir que en els últims anys a València han estat els millors de la seva carrera, i això li dona l’impuls necessari per adaptar-se. Al respecte també diu que, a l’estar rodejat de grans futbolistes, aprendrà i millorarà més, que és un orgull que el club hagi confiat en ell.\nEvidentment Jérémy és conscient que se l’ha fitxat per cobrir una posició important, que abans ocupava Carles Puyol, que sap que és quelcom difícil, però vol demostrar que ha estat una bona decisió comptar amb ell.\nTambé ens ha parlat de Jordi Alba, ex company seu al València i la persona que l’ajudarà als seus primers dies al club, ja que manté una bona relació amb ell. No ha pogut faltar una menció a Eric Abidal, compatriota i referència tant per al Barça, com per a ell mateix a l’hora d’aconseguir grans coses al club.


Maji Apartments Batumi Geòrgia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSherif Khimshiashvili Street 15B, Batumi Centre, Batumi, Geòrgia, 6010 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Maji Apartments\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Maji Apartments és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Batumi. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nMaji Apartments també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Batumi. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com platja privada, piscina coberta, esports d'aigua (no motoritzats). Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Maji Apartments.


sexe amb un home més jove: fantasies femenines - preguntadores\n2. Sexe amb un home més jove\nSi ets un noi més jove, que està molt encès amb el pensament de connectar-se amb una dona gran, bones notícies! Moltes d'elles fantasien sobre el mateix.\n'En un sentit, pot afirmar el seu atractiu i en una altra, permet que tingui més poder en la relació com truca als trets', afirma Van Kirk. 'A altres dones els agrada tenir un home jove i modelar-lo sexualment'.\nUna gran part del temps, els homes prenen (o es preveu que) el lideratge al llit. Si una dona té una fantasia secreta de ser l’encarregada, portar-la a punt amb un noi amb menys experiència podria ser només el que ella busca.\nRELACIONATS: Cougars confessen com se senten els nostres joves\nPer no dir, la joventut té els seus avantatges a l’hora de fer l’escriptura.\n'En poques paraules, els homes més joves són capaços de passar més temps i més fort', afirma Corrine. 'Les dones que fantasien sobre el sexe amb homes més joves poden desitjar una parella que tingui més resistència, força i / o agilitat al llit'.\nmillors posicions de sexe oral per a dones\n'Hi ha un jove de 21 anys que treballa al meu salon d'adobament', diu Kayla, 29 anys. 'És massa jove per a mi que consideri mai la trobada, però tenim flirt de baix nivell cada vegada que entra. Vaig a fer broma de ser gelós del tècnic de bronzejat que aplica el meu bronzejat (ja que em veu nu). També m’explica sempre de les noies amb les quals data: com donen feines terribles i no sé què fan al llit, o simplement s’allotja allà i mai fa cap feina. El que només puc suposar és que suggereix que òbviament tinc més experiència vital en aquests departaments. A la meva fantasia (que tinc mentre em poso a la cabina d'adobament, òbviament), m'ofereixo mostrar-li com hauria de ser un bon treball de cop. El veig reaccionar i és evident que és el millor que ha tingut, perquè acaba en pocs minuts. Però no s’atura aquí. Ell torna el favor, baixant sobre mi per allò que sent per sempre. Aleshores, intenta controlar-se i posar-me a sobre, però no el deixaré. El passeig lent i profund, i quan finalment em canso, ell se’n fa càrrec de l’esforç. Però gairebé no el puc mirar als ulls quan surti del saló IRL després de pensar-ho ”.\nMillors tovalloletes i coixins per a rostre 2018\nXXX Revisió del Llibre\nLes millors rutines d'entrenament de Tricep\nEls 7 millors rellotges de Rolex de propietat que podeu comprar a Walmart\nWatch Snob: Longines i Christopher Ward


L'equip Spike al Canal Super 3 de Televisió de Catalunya - General - Federació Catalana de Voleibol\nL'equip Spike al Canal Super 3 de Televisió de Catalunya\nEn Lucky és l'entrenador d'un equip femení de voleibol que trenca totes les normes. La Jo, la Victoria, la Beth, la Patty, la Susan i l'Ann Mary formen l'Equip Spike i estan a punt de descobrir que cadascuna té una qualitat que la fa especial. La força, l'esperit de sacrifici, el coratge, l'equilibri, la perseverança i la lleialtat són virtuts que els ajudaran a madurar i a explorar els seus límits. Juntes tornaran a encendre la flama sagrada d'Olímpia i et faran viure aventures plenes d'intriga i de misteri, on les derrotes es converteixen en victòries i on l'únic que no es pot perdre és l'esperança. No cal ser un gran campió per viure l'esport amb passió. S'ha acabat l'avorriment! Arriba la segona temporada del sorprenent Equip Spike!\nDissabte, 08 Febrer – Capítol 25 i 26\n12:38 Confia en el teu enemic\nDebatent-se entre l'amor, el desengany i l'esperança, les Spikers s'entrenen amb en Lucky per preparar el partit que les pot portar a les semifinals. En Julio encara és a l'hospital, però per sort ja està fora de perill.\nMúsica, ball i històries d'amor que acaben o que comencen, potser fins i tot també entre en Lucky i la Grace! Avui, a l'institut Spikersfield s'hi celebra una gran festa, on només hi falten les Roses Negres.


5 min. Palma 03/02/2015 20:58\n260x366 Bauzá, responent les preguntes de l'oposició en el ple d'aquest dimarts. / ISAAC BUJ Bauzá, responent les preguntes de l'oposició en el ple d'aquest dimarts. / ISAAC BUJ\nEl president del Govern i del PP balear, José Ramón Bauzá, no ha aclarit al Parlament si empresaris com el president de Bruesa, Antonio Pinal, van participar en el finançament de la compra i reforma de la seu del PP, com varen declarar l'extresorer del PP Luis Bárcenas, a la comissió d'investigació de Son Espases, i l'extinent de batle de Palma Javier Rodrigo de Santos, en una confessió davant Fiscalia Anticorrupció. "No li puc donar explicacions d'allò que no sé", ha contestat Bauzá a la petició d'aclariment que li ha fet el portaveu de MÉS, Biel Barceló, qui li ha recomanat també que si es vol desmarcar d'aquest "comportament mafiós" ha de "donar la cara" i aportar explicacions.\nBauzá només ha assegurat que el PP paga una hipoteca per aquesta operació. La resta de la seva intervenció en el ple d'aquest dimarts li ha servit per afirmar que no admet lliçons de transparència de ningú, que s'ha de deixar actuar la Justícia perquè determini quines responsabilitats té cadascú –de moment Fiscalia ha obert una investigació– i per intentar restar crèdit a tot allò que digui Bárcenas. "S'ha d'analitzar molt bé qui diu cada cosa i per què, i donar a cada persona la credibilitat que es mereix", ha defensat, sense aportar cap novetat o aclarir cap element respecte del finançament de la seu dels populars, una operació que es va materialitzar en l'època de Jaume Matas.\nEl president encara ha protagonitzat una segona intervenció en el ple del Parlament, aquesta per anunciar la quantitat econòmica que ha sol·licitat Balears al pla Juncker, un pla d'inversions de la Comissió Europea. Segons el president, les Illes han presentat projectes per 519 milions d'euros (205 milions per a projectes d'inversió privada; 128 milions per a projectes d'inversió publicoprivada i 186 milions per a inversió pública). No ha aclarit quins tipus de projectes es plantegen ni sobre quines matèries, ni si s'hi inclouen les connexions elèctriques que hauria de pagar Madrid. La portaveu del PSIB, Francina Armengol, li ha advertit que la reivindicació del Govern no està a l'altura del pes que representa Balears en el conjunt de l'Estat. Ha recordat que les Illes són un 2% de la població i, per tant, dels 53.000 milions d'inversions del pla Juncker que ha de gestionar l'Estat, a Balears no n'hi tocarien 519 milions, sinó 1.060 milions (ella ha dit 1.600). Ha sentenciat que el Govern no hauria d'acceptar manco i ha demanat a Bauzá que no deixi "en ridícul" Balears amb la seva reclamació.\nAl marge d'aquestes dues qüestions, el debat en el primer ple del darrer curs parlamentari s'ha centrat en el model turístic i en el procés de privatització d'AENA. En aquest darrer punt, el Govern ha defensat la privatització i ha apuntat que permetrà congelar taxes aeroportuàries durant 10 anys i que els interessos de Balears estaran garantits des del moment que participaran en el procés empreses d'aquí, com el Grup Barceló i la Banca March. L'oposició, en canvi, ha criticat que el Govern no hagi fet res per impedir la "venda" d'AENA, una operació que han arribat a qualificar de "robatori" i "espoli", no només perquè es ven a baix preu una empresa amb més de mil milions de beneficis, sinó perquè s'escapa la possibilitat que Balears pugui tenir alguna capacitat de decisió sobre instal·lacions clau com els aeroports. El diputat de MÉS, David Abril, ha llegit en un rotllo de paper de vàter l'article de l'Estatut d'Autonomia en el qual es reclama la cogestió aeroportuària.\nLlistes d'espera cada tres mesos\nA l'hora de les votacions, el primer ple de l'any no ha estat gaire productiu. El PP només ha permès que s'aprovàs un punt de les tres mocions presentades pels socialistes. El punt en qüestió, aprovat per assentiment, obliga el Govern a publicar cada tres mesos les llistes d'espera quirúrgiques, de consulta i de proves complementàries, "com a mesura de transparència i informació cap al ciutadà". Aquesta publicació, segons han explicat els socialistes, es feia fins que el PP va arribar al Govern el 2011, coincidint també amb l'espectacular augment de les llistes d'espera que s'ha produït durant el seu mandat. La resta de punts de la iniciativa, entre els quals s'incloïa precisament un pla de xoc per reduir les llistes d'espera o la restitució del decret que les limitava i que fou derogat pel PP, han estat rebutjats pels populars. La proposta del PSIB també incloïa la devolució de la targeta sanitària als immigrants irregulars que l'han perduda amb el PP o la posada en funcionament de l'hospital de Can Misses, a Eivissa, aquest febrer. Els socialistes han criticat que el Govern encara no hagi posat en funcionament completament aquesta infraestructura, malgrat que ja fa 15 mesos que està recepcionat i ja s'han pagat 18 milions d'euros a la concessionària.\nAixí mateix han estat ignorades les dues mocions en matèria educativa del PSIB, en les quals, entre altres qüestions, es demanava la reprovació de la consellera d'Educació, Núria Riera, per la seva gestió de la "crisi provocada per la intenció de contractar un interí com a assessor docent de la Conselleria per treballar en la campanya electoral del PP a Lloseta".\n"La gent no va als restaurants per menjar cuina saludable, sinó que vol plats per...


Nirmal Villa Cherry Hyderabad Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nFlat N0-302 Subha Sree Apartments,Naik estates, ICICI Bank Line, Old Airport, Begumpet, Hyderabad, Índia, 500016 - Veure al mapa\nSituat a Begumpet, Nirmal Villa Cherry és el lloc perfecte per gaudir de Hyderabad i els seus voltants. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 02.00 Km. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Nirmal Villa Cherry, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, servei de neteja diari, fotocopiadora.\nL'hotel compta amb 28 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, escriptori. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Nirmal Villa Cherry és una selecció idònia per a la vostra estada a Hyderabad.


Ullades Naturals: DIARI AMAGATALL "JUANIN": Dia de vent però un dels més animats que he viscut!!!"\nDIARI AMAGATALL "JUANIN": Dia de vent però un dels més animats que he viscut!!!"\nEn Aitana a 7 de febrer de 2014\nL'aire bufava amb força i quan he arribat a l'amagatall no esperaba que el dia fora tan productiu (fotogràficament parlant) com ha sigut: les receloses Merles acollarades (Turdus torquatus) han fet acte de presencia!!!!!, així com tambè una Todantxa o Tord reial (Turdus pilaris)!!!!, tambèn han baixat a beure noves espècies per al amagatall, Pictort (Loxia curvirostra) i Xenot capirotat (Sylvia atricapilla). En definitiva he tingut el que es diu, un gran día!!!!\nVarios exemplars "d'Acollarades"\nExemplar de Tordantxa que acompanyava a les merles acollarades.\nTambè he pogut fotografiar al Pictort mascle (el que teniu ací baix) i a un Safraner (Emberiza cirlus) femella.\nPublicado por Pepe Santamaría Reos "Santa" el viernes, febrero 07, 2014\nvipucholfoto 9 de febrero de 2014, 18:55\nJa veig que el hide funciona de meravella.\nMireu la pàgina de Naturhide, igual vos podria interessar.


Un lladre comet una desena de robatoris amb força | el malgratenc\nUn lladre comet una desena de robatoris amb força\nLa policia té en el seu punt de mira a un home com a presumpte autor de diversos robatoris a Malgrat de Mar. Es tracta d’un veí del municipi, drogodependent, d’uns 30 anys d’edat i amb nombrosos antecedents per fets delictius. Segons s’ha indicat, durant les últimes dues setmanes el lladre hauria perpetrat una desena de robatoris amb força en vehicles. Algunes persones també n’haurien estat víctimes. A més, se sospita que seria l’individu que s’hauria endut material informàtic de l’escola pública Montserrat aquestes dues darreres nits.\nDes de la policia s’ha assegurat que s’ha previst desplegar un operatiu que permeti la seva detenció al llarg dels pròxims dies.


«La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» | Emili Bella | Barcelona | El Punt Avui\n«La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» «La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» «La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» «La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» + «La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» E-mail\n«La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra»\nL'autora d'Els orígens de la Generalitat de Catalunya (1359-1413) repassa el naixement de la institució, les diferències respecte de la Generalitat moderna i destaca que la guerra amb Castella va ser determinant per la creació de la Diputació del General, ara fa 650 anys, a Cervera\nLa professora d'Investigació del CSIC, a la seu de l'IEC. ANDREU PUIG.\n«La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» «La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» «La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» «La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» «La Generalitat antiga només va tenir un poder superior a l'actual en temps de guerra» E-mail\nLa Generalitat neix perquè hi havia la guerra amb Castella.\nLa institució antiga i la moderna estan lligades només pel nom\nEls aragonesos consideraven que qui manava era Catalunya\nLa presidenta de la Secció Històrico-Arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC), Maria Teresa Ferrer, acaba de publicar, coincidint amb el 650è aniversari de la Generalitat, un llibre sobre els orígens de la institució. Va ser l'encarregada de realitzar la glossa de l'acte institucional de la commemoració, al Saló Sant Jordi de la Generalitat, dissabte de la setmana passada.\n–A la Generalitat moderna li van dir Generalitat, però què té a veure amb l'antiga?\n–«En l'època contemporània, després que Francesc Macià intentés proclamar la República Catalana, va fer unes negociacions amb el govern espanyol i, en lloc de la República, ho van rebaixar molt de nivell i es va decidir fer una entitat autònoma que van anomenar Generalitat perquè els catalans tenien el sentiment que la Diputació del General era una entitat que havia representat Catalunya i s'havia ocupat de la defensa dels catalans en front de l'enemic exterior, que defensava la identitat del país. A partir del 1413, una de les missions que tenia era la de vigilar que el rei i els seus oficials respectessin estrictament els usatges, les constitucions i les lleis i costums de Catalunya. Per exemple, en el moment del regnat de Joan II, que va alienar i concedir com a penyora al rei de França els comptats del Rosselló i Cerdanya perquè ja veia venir la guerra amb Catalunya, la Generalitat ho va considerar intolerable i el país va declarar la guerra al seu rei. La gent tenia interioritzat que la Generalitat era una entitat defensora del país, però no té gran cosa a veure amb l'actual. La institució antiga i la moderna estan lligades només pel nom. L'antiga no era pròpiament una institució de govern en circumstàncies normals.»\n–Que la Generalitat sigui més antiga que la creació del regne d'Espanya és un argument per a l'autogovern?\n–«Demostra si més no que tenim elements d'autogovern anteriors, que certament no són com el govern actual, però la defensa és molt important i estava en gran part en mans de la Generalitat. Concretament, la defensa de les fronteres i la defensa marítima, ja que la Generalitat tenia les seves pròpies galeres i una part de la drassana era seva. Encara hi ha l'escut de la Generalitat a les drassanes de Barcelona.»\n–Catalunya té la major quota d'autogovern dels últims 650 anys?\n–«Jo crec que sí perquè la Generalitat antiga només va tenir un poder semblant o segurament superior en temps de guerra, d'enfrontament amb el rei, en l'època de Joan II o durant la de la Guerra dels Segadors o la de Successió. En aquelles èpoques la Generalitat sí que havia tingut més poder, perquè el rei no hi era, i per això es feia càrrec del govern del país.»\n–Així, la Generalitat ja no és el que era.\n–«La veritat és que ara té més poders.»\n–Per què neix la Generalitat?\n–«Perquè hi havia la guerra amb Castella. Al principi no semblava que hagués de ser una guerra tan i tan greu. Els castellans atacaven la frontera d'Aragó i València i a la inversa, però després es va veure que Castella va començar a ocupar gran part del territori aragonès, ciutats importants com ara Calatayud i Tarassona. El 1359 ja es començava a revelar que era un perill molt greu. I no només per la frontera: la flota castellana havia entrat a la Mediterrània el 1358, però només havia atacat Guardamar. L'any següent, amb una petita flota de Portugal, amb qui llavors eren aliats, van arribar fins a València i fins a Barcelona i van atacar Barcelona per mar. Es va mobilitzar tot el país. El rei va ordenar que tota la gent de les vegueries interiors anés cap a la costa. Els catalans no estaven acostumats a una invasió per mar, era la primera vegada que els castellans venien a atacar per mar. El 1359 és el moment crític. Els castellans van ser rebutjats a Barcelona, però després es van dirigir cap a Sitges i a continuació cap a Eivissa.»\n–Hi ha prou coneixement sobre la institució?\n–«Antigament, era molt diferent del que és ara. Només tenen el nom en comú. La principal diferència és que no era un organisme del govern, en època medieval. Era una emanació del Parlament, una representació permanent del Parlament que funcionava quan les Corts eren tancades. El naixement de la Generalitat va tenir diverses etapes, és a dir, que no es va crear de cop. Comença com una comissió d'acords nomenada per recollir el donatiu, creada pel rei a la Cort de Cervera del 1359, amb plens poders per actuar. Els diputats havien de recollir el donatiu pel rei per la guerra amb Castella i l'havien d'administrar. Ells mateixos havien de pagar les tropes. No volien que el rei intervingués en els diners que eren de la nació perquè s'havien de dedicar exclusivament a la defensa del país. Els diputats també tenien poders per autoritzar la sortida de tropes de Catalunya.»\n–D'on li ve el nom?\n–«General ve de ‘tot el país'; les Corts representaven el general del país, la generalitat. I la Diputació és una comissió que representa tot el general del país. Els impostos que es creen es coneixen amb el nom de generalitats, però després tenen noms concrets, com el d'entrada i eixida, que és de duana, una llista de taxació de les mercaderies. Un altre impost important era el de la bolla, que era el de fabricació, circulació i venda de teixits, el que rendia més.»\n–Ja hi havia un impost de successions?\n–«Això no. Però hi havia molts altres impostos a l'edat mitjana. Ara, pel que es tenia sí que es pagava. L'impost pels honors es pagava pel patrimoni que es tenia. O sigui que una mena de pagament de la renda hi era.»\n–Els historiadors aragonesos no acaben d'estar d'acord amb el terme corona catalanoaragonesa...\n–«Els aragonesos diuen Corona d'Aragó i parlen de la flota aragonesa. Però els aragonesos no han navegat mai. Ells opinen que tot és aragonès i s'enfaden si nosaltres diem catalanoaragonès. Diuen que en tot cas podríem dir confederació catalanoaragonesa. De fet, hi va haver moltes tensions i tibantors perquè ells consideraven que qui manava era Catalunya. Sobretot en política exterior, eren els interessos dels catalans els que van prevaler. L'expansió de la Mediterrània a ells no els anava gens bé; ell tenien altres interessos i es van produir algunes revoltes per aquest fet.»\nEl Punt. Barcelona 27-12-2009, Pàgina 17\nEl Punt. Camp de Tarragona 27-12-2009, Pàgina 17\nEl Punt. Comarques Gironines 27-12-2009, Pàgina 13


Les 159 persones que encara estan a bord de l''Ocean Viking' podran desembarcar a Tàrent aquest dilluns Les 159 persones que encara estan a bord de l''Ocean Viking' podran desembarcar a Tàrent aquest dilluns\nLes 159 persones que encara estan a bord de l”Ocean Viking’ podran desembarcar a Tàrent aquest dilluns\n"Les 159 persones rescatades que queden a bord de l''Ocean Viking' acaben de ser informades que demà podran desembarcar a Tàrent, Itàlia"\nLes 159 persones rescatades que encara romanen a bord del vaixell de rescat ‘Ocean Viking’ que operen les ONG Metges Sense Fronteres (MSF) i SOS Méditerranée podran desembarcar a la ciutat italiana de Tàrent aquest dilluns.\n“Les 159 persones rescatades que queden a bord de l”Ocean Viking’ acaben de ser informades que demà podran desembarcar a Tàrent, Itàlia”, ha anunciat Metges Sense Fronteres en el seu compte de Twitter.\nEl vaixell es trobava a l’est de Sicília per protegir-se del mal temps a l’espera de rebre permís per atracar en port segur. Entre els passatgers del vaixell hi ha cinc dones embarassades i vuit nens de poca edat.\n“Tenim 41 menors a bord, entre ells aquests vuit nens. La situació s’ha estabilitzat ara per ara, però hem sol·licitat a les autoritats competents que ens assignin port segur per desembarcar al més aviat possible”, ha declarat el coordinador de MSF Aloys Vinard, a bord del vaixell. Hores més tard, una dona que romania en observació mèdica des que va ser rescatada va ser evacuada del vaixell amb el seu fill, de poca edat.\nEl coordinador humanitari ha confirmat que la gran majoria dels rescatats han escapat dels centres de detenció de Líbia, jugant-se la vida intentar-ho. “Ens preocupa moltíssim com de conscients són dels riscos que corren i es juguen la seva seguretat. Les condicions són molt dolentes, estem en ple hivern, però la gent continua escapant de Líbia”, ha lamentat.\nA primera hora d’aquest divendres, el vaixell va rescatar 112 persones a 23 milles nàutiques a l’oest de Líbia, entre elles 24 dones, tres d’elles embarassades, i 38 nens, alguns de només tres mesos d’edat. Un dia després, i després de vuit hores de recerca, va aconseguir treure de l’aigua 62 persones més a la zona de rescat de Malta.


Azul del Mar Key Largo (FL) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 99 allotjaments a Key Largo (FL).\n1043200 Overseas Highway, Key Largo, Key Largo (FL), Estats Units, FL 33037 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nSuite amb Vista sobre el Mar (Suite with Partial Ocean View)\nBarri Key Largo Key Largo\nMés informació sobre Azul del Mar\nBen posicionat a Key Largo, Azul del Mar és un lloc ideal d'inici d'excursions a Key Largo (FL). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Sandal Castle, John Pennekamp Coral Reef State Park, All Keys Cycles.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara televisió de pantalla plana, aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Azul del Mar.\nDescompte a Azul del Mar


Eurodisea - Generalitat Valenciana\nEMPRESES: Ajudes destinades a la realització d'intercanvis entre joves europeus per a la realització de pràctiques professionals (Sol·licitud d'acogida per part de les empreses). Programa Eurodissea\nJOVES: Programa Eurodisea per a joves de la Comunitat Valenciana (sol·licitud de pràctiques professionals en una regió europea)\nENLLAÇ EUROPEU: www.eurodyssee.eu\nOFERTA DE PRÀCTIQUES: http://www.eurodyssee.eu/es/traineeship-offers/backend/ofertas-de-practicas.html\nQuè és Eurodissea?\nEurodissea és un programa d'intercanvi de l'Assemblea de les Regions d'Europa (ARE) que ofereix pràctiques de tres a set mesos, a l'estranger, a les persones joves que estan buscant treball i que tinguen de 18 a 30 anys. L'objectiu és proporcionar-les alguna experiència professional i, alhora, donar-les l'oportunitat d'aprendre una llengua estrangera o millorar el seu coneixement sobre ella. Els principals interessats en aquest programa són, per tant, persones joves, empreses i regions.\nEl Fons Social Europeu (FSE) és el principal instrument que té Europa per a fomentar l'ocupació i la inclusió social. Es tracta d'ajudar els ciutadans a trobar un lloc de treball (o un altre millor) i d'integrar en la societat als col·lectius menys afavorits, garantint una major igualtat d'oportunitats per a tots.\nPer a això el FSE inverteix en els ciutadans d'Europa i en les seues capacitats, tinguen o no ocupació i siga com siga la seua edat.\nCada any el Fons ajuda a prop de 10 milions de persones a trobar treball o a millorar les seues capacitats perquè ho troben en el futur.


Horta i fruits vermells del Ripollès - Producte del Ripollès\nEl clima de la comarca del Ripollès no permet grans extensions d’explotacions dedicades íntegrament a l’horta. Tot i que des de sempre les finques han destinat un espai a un hort de caràcter familiar.\nL’horta requereix d’unes condicions climàtiques poc extremes, i al Ripollès els hiverns acostumen a ser molt freds (mitjanes de 3 °C a -3 ºC) i els estius suaus (entre 14 °C i 20 ºC). A més, durant tot l’any hi poden haver glaçades, fet que dificulta els cultius dedicats a l’horta i els fruits vermells.\nTot i això, podem trobar alguna petita explotació dedicada a l’horta, sempre amb productes de temporada. I, la temporalitat d’aquests productes és més curtes que en altres zones amb un clima més càlid. Els productes hortícoles del Ripollès han de suportar temperatures fredes i, a èpoques, humitat.


Hangzhou Xinghai Hotel Hangzhou Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nShade Street Tangqi Mansion, Districte de Yuhang, Hangzhou, Xina, 311106 - Veure al mapa\nBarri Districte de Yuhang Districte Original Llac Oest Districte Original Llac Oest Districte Llac Oest – Parc Aiguamolls Xixi Districte de Yuhang Districte Xiao Shan-Aeroport Hangzhou Xiaoshan Districte Original Llac Oest Districte Xia Cheng- Centre de Convencions Pau Districte Original Llac Oest Districte Llac Oest – Parc Aiguamolls Xixi\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Hangzhou, no busqui més enllà de Hangzhou Xinghai Hotel. Situat només a 15 km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hangzhou Xinghai Hotel asseguren una estada plaentera als seus clients. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, servei d'habitacions 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out són només algunes de les comoditats que fan que Hangzhou Xinghai Hotel sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent centre esportiu, piscina coberta, spa, massatge, pistes de tennis. Hangzhou Xinghai Hotel és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Hangzhou.\nNombre d'habitacions: 366


Més que un govern, por Toni Aira\nLa dreta a Madrid és implacable amb el govern de PSOE i Unides Podem, però amb un interès especial en la peça més feble del tàndem. Dipositen una pressió especial sobre la líder electoral en potència dels liles, Yolanda Díaz, a qui descriuen com “la Fashionaria”. En fan tanta o més befa que la dedicada durant la passada campanya madrilenya a qui en va ser la candidata revelació, Mónica García, de Més Madrid. Ella es va descriure com a “metgessa i mare”, i la caverna la va rebatejar a partir d’aquí com “la me-ma”. Aquest és el nivell, que va acompanyat d’un assetjament contundent.\nFem del que ens acompanya mentre som autonomia quelcom més del que és\nTambé és cert que ja fa un cert temps que UP denuncia que l’angoixa que els produeix aquest assetjament queda curta en comparació amb la que els fa passar la vicepresidenta Nadia Calviño, d’un caràcter implacable que l’està portant a batre rècords en el cessament de caps de gabinet i directors de comunicació al seu ministeri, i que fora de càmera ha provocat moments molt tensos amb Díaz. I, malgrat tot, també malgrat la part d’interès que ara tenen els de Podem per fer-ho notori tot plegat, l’assetjament extern i intern que pateixen té poc a veure amb el que viu a Catalunya un partit com Junts, gairebé sempre retratat com “el problema”, i es parla poc d’inestabilitat referida amb el govern de coalició a la Moncloa, en comparació amb el que es diria del govern català si els de Carles Puigdemont s’haguessin enfrontat als seus socis amb els termes amb què ho fan aquests dies els de Díaz amb Pedro Sánchez.\nDe fet, ja s’ha vist. Cada cop que Junts ha marcat perfil a l’Executiu, les acusacions de deslleialtat o de posar en perill l’estabilitat del Govern han saltat de seguida. Coses d’una massa estesa fixació malaltissa amb un espai polític. Coses d’una encara massa pobra cultura de governs de coalició a casa nostra. Però també coses pròpies d’un país que, a manca d’Estat propi, vol fer del que ens acompanya mentre som autonomia quelcom més del que és.\nTenim un Futbol Club Barcelona referent al món, i n’hem hagut de fer més que un club. Això massa sovint implica fiscalitzar les seves juntes directives i les seves decisions com mai no ho han fet a la vida a Madrid amb Florentino Pérez i companyia. Tenim un cos de Mossos d’Esquadra preparat i eficaç, que a més es vol que sigui excels, i que és la policia més debatuda del nostre entorn i rodalia. I tenim un Govern que tots sabem que no és “la nova Generalitat Republicana”, però així l’han batejat des de la presidència i així hi posa la lupa una majoria als mitjans, als faristols i al sofà de casa. Això sí, amb una pressió especial sobre el segon de la coalició. Aquí la comparativa amb Madrid encara s’anivella.\n“L’home serà millor quan li ensenyis com és”. Aquesta reflexió del dramaturg Anton Txékhov val per la humanitat, val per les institucions. Esperar-ne més del que són acaba frustrant. Exigir-ne més del compte és directament injust, més i tot amb les odioses (i flagrants) comparatives pel mig.


La publicació de l’ODG, “Mega-infraestructura com a mecanisme d’endeutament – el risc de deute il·legítim, ecològic i de gènere”, analitza els principals mecanismes d’endeutament que comporten els projectes de mega-infraestructura, plantejant la qüestió de la il·legitimitat del deute i considerant també la creació d’altres deutes, com el deute ecològic i de gènere.\nDes que la crisi financera va commocionar els Estats Units i el sistema financer internacional en 2008, els inversors privats han pressionat les agendes de la política internacional per trobar i promoure nous actius lucratius. Sobre la base del supòsit del creixement econòmic infinit, els projectes de mega-infraestructura s’estan convertint en el nou actiu per obtenir beneficis per als inversors internacionals i les empreses transnacionals. A més, els plans d’austeritat han obligat als governs del Nord a retallar pressupostos públics, posant remei a la manca de noves inversions públiques a través de nous mecanismes financers que atrauen els inversors privats.\nEstem observant una tendència cap a la financiarització de les infraestructures; una nova bombolla a la vista. El finançament de projectes públics està perdent importància mentre que els actors financers privats l’estan guanyant. Una varietat d’inversors privats, inclosos fons d’inversió, bancs, asseguradores, fons de pensions i firmes de capital privat estan finançant la construcció de megaprojectes a tot el món. Aquesta tendència està recolzada per institucions internacionals com el G-20 o l’OCDE, que argumenten l’existència d’una “bretxa en el finançament d’infraestructures”, especialment als països empobrits que ‘necessiten’ aquestes grans inversions per adquirir visions occidentals de desenvolupament. La financiarització de la infraestructura comporta fortes repercussions sobre la decisió de què es construeix i qui ho fa, promovent àmpliament la mega-infraestructura i el seu model específic de finançament. El model BIG-BIG-BIG (grans projectes, grans inversions i grans corporacions) capta l’atenció dels inversors.\nLa financiarització de la infraestructura comporta una gran varietat d’instruments destinats a finançar projectes de mega-infraestructura. Analitzem els bons de projectes, que s’estan utilitzant especialment a Europa i Amèrica per finançar projectes d’infraestructura, i els Partenariats Públic-Privats (PPPs), explicant com bloquegen governs amb compromisos de deute a llarg termini. Als països empobrits, molts projectes d’infraestructura d’alt risc reben suport a través d’Agències de Crèdit a l’Exportació (ECAs) estrangeres que pertanyen a països enriquits al Nord global. Expliquem com aquestes agències converteixen el deute de corporacions privades en deute públic per als països empobrits. Finalment, expliquem els mecanismes d’endeutament dels préstecs multilaterals de les Institucions Financeres Internacionals (IFIs) i argumentem que la condicionalitat associada als préstecs condueix a la pèrdua de la sobirania dels països empobrits a favor dels IFIs.\nEls projectes de mega-infraestructura tenen greus impactes socials i ambientals i, sovint, són responsables de la generació de deute il·legítim. Analitzem el concepte i donem exemples. No obstant això, quan es tracta d’avaluar críticament el deute que produeix la mega-infraestructura, hem de tenir en compte el deute ecològic i de gènere que també comporta.


3 min. Barcelona 20/03/2019 13:46\n651x636 La gata de Karl Lagerfeld, als braços del modista / INSTAGRAM La gata de Karl Lagerfeld, als braços del modista / INSTAGRAM\nKarl Lagerfeld sempre va ser una persona molt tancada a nivell afectiu. Tot i que es coneixien els noms d'alguns dels seus idil·lis perquè l'alemany no s'amagava de res, amb cap home es va mostrar tan carinyós en públic com amb la seva gata, Choupette, de qui parlava en moltes ocasions, molt més que no dels seus companys. Després de la seva mort, el modista també ha aconseguit mantenir la discreció, ja que s'ha sabut ben poca cosa de la seva herència, que després de 50 anys seguits treballant al capdavant de la indústria de la moda es calcula ingent, amb xifres que arriben fins als 1.000 milions de dòlars.\nPotser per això Choupette –amb un blog i perfils molt seguits a les xarxes socials– s'ha convertit en la seva portaveu després de la mort de l'amo i, tal com ell havia donat a entendre abans de morir, també en la seva hereva. L'últim 'hit' de la gata –una caríssima felina de raça birmana amb uns penetrants ulls blaus– ha estat anunciar a través d'Instagram que llançarà una nova col·lecció per homenatjar el modista alemany, que va liderar durant dècades les firmes de luxe Chanel i Fendi, així com la seva pròpia firma, homònima. Contràriament al que podria semblar, no serà una col·lecció de moda com les que ens tenia acostumats Lagerfeld. Serà una col3lecció variada que inclourà des de tasses fins a dessuadores a preus molt accessibles.\nEl vídeo d'animació que ha compartit la gata va acompanyat d'un text en què l'animal agraeix tot el suport que se li ha mostrat a les xarxes després de la mort del seu "pare" i celebra que després dels plors per fi "ha recuperat la veu". En la peça explica que RIPDaddy és el nom que adoptarà la col·lecció d'homenatge al kàiser de la moda, com la premsa es referia habitualment a Lagerfeld.\nEl vídeo, que no ha fet més que revifar les intrigues i especulacions sobre l'herència del modista i qui s'encarrega del gat –i de la fortuna que se li ha reservat en el testament del difunt–, també anuncia que part dels beneficis obtinguts amb aquest nou projecte aniran destinats al Helen Woodward Animal Center, una organització animalista sense ànim de lucre amb més de 40 anys d'història.\n651x366 La gata de Karl Lagerfeld, Choupette / INSTAGRAM La gata de Karl Lagerfeld, Choupette / INSTAGRAM


NEVA DINS EL VIDRE: Tabarnia: brometa o amenaça?\n. Catalanofòbia , REPÚBLICA\nTabarnia: brometa o amenaça? / FDSF DFDSFSDF SDF FIRMA FOTO\nA Slobodan Milosevic se li atribueix una frase que, tant si és certa com si no, compendia perfectament l’acció política que va dur a terme al llarg dels anys en què va ocupar el poder: “Sèrbia és allà on hi ha serbis”. La República Sèrbia de Bòsnia, més coneguda com a República de Pale (una població propera a Sarajevo que feia les funcions de capital), va constituir un dels resultats tangibles d’aquella curiosa doctrina nacional. L’experiment territorial va durar poc, però els seus resultats -la completa devastació de Bòsnia- encara són visibles. Malgrat desembocar en la destrucció massiva i la neteja ètnica, la doctrina Milosevic no era tan ideològicament rudimentària com la del gran Borís Ieltsin, segons el qual “tots els txetxens són terroristes per naturalesa” (no consta el grau d’ebrietat en què va ser proferida aquesta frase).\nMilosevic va ser més subtil. Apel·lava a la unitat de l’antiga Iugoslàvia com a única garantia per preservar la pau. Això significa que quan ell mateix vulnerava la pau -en nom de la unitat de Iugoslàvia- la seva tesi quedava confirmada, i quan la trencaven els altres, també. Era, doncs, un raonament sense escapatòria. Sempre va tenir molta cura de no esgrimir determinats referents, com ara l’evident superioritat demogràfica dels serbis en el si de l’antiga exrepública federal o el seu aclaparador domini numèric dins de l’exèrcit. L’únic discurs de Milosevic era aquest: unitat vol dir pau, disgregació vol dir guerra. La doctrina de la unitat es basava en una amenaça tàcita, esclar, però abans de les diverses guerres que van malmetre els Balcans es pronunciava en un to enganyosament conciliador, diferenciant molt bé els mitjans de la finalitat. L’objectiu final no era altre que la pau; el mitjà per aconseguir-ho, la unitat de l’antiga Iugoslàvia. Tal com van corroborar els fets, el suposat mitjà era, en realitat, el veritable objectiu.\nEl bloc del 155 i els seus acòlits han plantejat la frontera etnicista d’un territori imaginari anomenat Tabarnia com si fos una mena de brometa o de reducció a l’absurd del sobiranisme català. Fent broma o no, aquestes apel·lacions etnicolingüístiques a la divisió estan recollides amb claredat a l’article 510 del Codi Penal, el que parla de l’odi, tot i que és obvi que ningú no mourà un dit: els qui l’haurien de moure són -mai més ben dit- jutge i part. No, no és cap broma, això de Tabarnia, sinó una amenaça que, a més, té un precedent real i tangible que va estar a punt de fer-se efectiu l’any 1966: la Región del Valle del Ebro, esperpent territorial al qual el meu amic Francesc Canosa ja ha fet referència en aquestes mateixes planes. Vull dir que la idea no és pas nova, ni crec que sigui l’última vegada que es planteja. Es tractava de desmembrar Catalunya amb consideracions extraordinàriament semblants a les que els dipositaris del nacionalisme espanyol del segle XXI han reformulat al cap de 50 anys. “Lleida no és catalana ni aragonesa; Lleida és lleidatana!”, deia el pròcer franquista Antonio Hernández Palmés. Només cal que substitueixin aquesta Lleida imaginària per l’encara més imaginària Tabarnia. La ideologia de Palmés, que compartia amb l’exministre franquista Eduard Aunós, era el leridanismo. Tot això no passava per casualitat l’any 1966, com tampoc passa per obra de l’atzar justament avui. Fa poc més de mig segle, el catalanisme cultural creixia imparablement; avui, el catalanisme polític té una clara majoria independentista. Es pot neutralitzar a garrotades, tal com va passar l’1 d’octubre, però no democràticament. Quan ens posem a comptar vots, els resultats són els que són.\nAmb el projecte polític d’una Catalunya independent s’hi pot estar d’acord o en desacord, per descomptat. Hi ha arguments perfectament vàlids per part de les dues posicions. Independent o no, en aquesta Catalunya hi ha, i hi haurà, catalanoparlants i castellanoparlants que convivim exemplarment. La Tabarnia del bloc del 155 i els seus acòlits exclou una part de la població, que, a més, associa només a la ruralia. Quina poca vergonya! Si algú del bloc sobiranista hagués plantejat aquesta divisió en sentit contrari ara ja estaria embargat, o a la presó, acusat d’un delicte d’odi. Els suggereixo que, ironitzant amb una vella campanya institucional, facin samarretes amb el lema “ No somos 7,5 millones ”.\nQuina gràcia, oi? Els del bloc del 155 diuen que parlen fent broma de Tabarnia i a mi em dona la gana de fer comparacions també de broma amb la sinistra República de Pale. Quin tip de riure que ens farem, aquest 2018, amb tanta broma. Per cert, els de la broma del tanc de l’exèrcit ja estan detinguts, oi?\nFont: Tabarnia: brometa o amenaça? (Ferran Sáez Mateu)