Evolución de los ordenadores. Ábaco. Tarjetas perforadas. Componentes básicos. Programas. Generaciones de ordenadores. Software. Internet. Compañías # Evolució dels ordinadors. Abac. Components bàsiques. Programes. Generacions d'ordinadors\nEnviado por: Elisabeth Corpas\n1. Els Ordinadors\n1.1. Que és un ordinador?\n- Definició de la Gran Enciclopèdia Catalana:\n"Màquina automàtica que accepta la informació que hom li subministra segons una forma preestablerta, la tracta d'acord amb un conjunt d'instruccions: programa, escrites en un llenguatge adient i enregistrades en una memòria i ens dona els resultats, també segons una forma preestablerta, sia en forma de dades o com un senyal que permet el control automàtic d'una màquina o procés."\nPer tant un ordinador no és més que un mecanisme en el que nosaltres introduïm unes dades i ell ens dóna unes altres amb un criteri que prèviament hem establert.\n1.2.\tL'ordinador\ten l'historia.\nEls sistemes que els homes han empreat per tal de augmentar les seves possibilitats són:\nVa ser el primer dispositiu mecànic de comptabilitat que va existir. S'ha calculat que té el seu origen fa almenys 5.000 anys i la seva efectivitat ha suportat la prova del temps.\nLes operacions es realitzen canviant de posició unes boles en relació amb les altres , i amb una manipulació complicada hom pot aconseguir fins a l'extracció d'arrels. L' àbac fou emprat a l' antic Egipte i probablement a babilònia d'on passà a Grècia i a Roma.\nL'àbac romà consistia en una taula amb diverses ranures paral·leles per on es feien córrer pedres o botons , amb un funcionament anàleg a l'àbac actual. Aquest instrument tenia part essencial en les transaccions comercials, per tal com la manca del zero en el sistema de numeració greco-romà feia molt dificultós el càlcul escrit.\nA partir del S. XII a Europa l'àbac va ser substituït gradualment per altres instruments però tot i així hi havia gent que els continuava utilitzant i s'els anomenava abacistes.\nLes civilitzacions orientals van desenvolupar anàlogament, des de temps molt antic, aquest instrument de càlcul, que és usat encara a la Xina i el Japó per a la majoria d'operacions\taritmètiques.\nL'inventor i pintor Leonardo Da Vinci (1452-1519) va esbossar les idees per a una sumadora mecànica. Un segle i mig després el filòsof i matemàtic francès Blaissé Pascal ( 1623-1662) va construir i inventar per fi la primera sumadora mecànica. Se li va dir Pascalina i funcionava com una maquinària a base d'engranatges i rodes. Tot i que Pascal va ser admirat per tota Europa degut als seus mèrits, la Pascalina va resultar una desconsoladora fallida financera, degut a que en aquells moments resultava més econòmic el treball d'humans fent càlculs aritmètics.\n- LA BOGERIA DE BABBAGE:\nCharles Babbage (1793-1871), visionari anglès i catedràtic de Cambridge, hauria pogut accelerar el desenvolupament dels ordinadors si ell i la seva ment intuïtiva haguessin nascut 100 anys mes tard. Va avançar la situació del Hardware ( part física d'un ordinador) al inventar una "màquina de diferències", capaç de calcular taules matemàtiques.\nEn 1834 quan treballava en avenços per la màquina de diferències Babbage va concebre l'idea d'una "màquina analítica". En essència, aquesta era una computadora de propòsits generals. Conforme amb el seu disseny, la màquina analítica de Babbage podia sumar, restar, multiplicar i dividir en una seqüència automàtica a una velocitat de 60 sumes per minut. El disseny requeria de milers d'engranatges i mecanismes que cobririen l'àrea d'un camp de futbol i necessitaria posar-se en marxa mitjançant una màquina de tren.\nEls escèptics li van posar el nom de la " bogeria de Babbage" . Charles Babbage per això va treballar amb la seva màquina analítica fins a la seva mort. I els trets detallats de Babbage descriuen las característiques incorporades ara en els modernes ordenadors\telectrònics.\nSi Babbage hagués viscut en l' era de la tecnologia electrònica , hauria avançat el naixement de l' ordinador en varies dècades. Irònicament, la seva obra es va oblidar per complert fins a tal punt, que alguns del pioners en el desenvolupament de la computadora van ignorar els seus conceptes sobre memòria ,impressores ,targetes perforades i control de programa seqüència.\n- LA PRIMERA TARJETA PERFORADA:\nEl telar per teixir inventat l'any 1801 per el Francés Joseph-Marie Jackard ( 1753-1834), utilitzat encara en l'actualitat, es controla per mitjà de targetes perforades. El telar de Jackard opera de la manera següent: las targetes es perforen estratègicament i s'acomoden amb una certa seqüència per indicar un disseny de teixit en particular.\nCharles Babbage va voler aplicar el concepte de targetes perforades del telar de Jackard en el seu motor analític. En 1843 Lady Ada Augusta Lovelace va suggerir\nl' idea de que las targes perforades poguessin adaptar-se de manera que propiciessin que el motor de Babbage repetís certes operacions. Degut a aquest suggeriment algunes persones consideren Lady Lovelace la primera programadora.\nHerman Hollerit (1860-1929) de l' oficina de censos dels EUA no va acabar el cens de 1880 fins l'any 1888. La direcció de l'oficina va arribar a la conclusió que el cens de cada 10 anys trigaria més que els mateixos 10 anys per acabar-lo. Per tant l'oficina de censos va encarregar al estadista Herman Hollerit per que fes el cens de 1890 aplicant la seva experiència en targetes perforades. Amb el procediment de targetes perforades i el tabulador de targetes de Hollerit , el cens es va acabar en només 3 anys i l'oficina es va estalviar pel voltant d'uns 5.000.000 de dòlars. D'aquesta manera va començar el processament automatitzat de les dades. Hollerit no va agafar l'idea de les targes perforades del invent de Jackard, sinó de la Fotografia de perforació. Algunes línies ferroviàries de l' època expedien bolletins amb descripcions físiques del passatger ; els conductors feien orificis en la butlleta que feien descripcions del color de cabell, d' ulls i la forma del nas del passatger. Això li va donar l'idea a Hollerit per fer la fotografia perforada de cada persona que s' anava a tabular.\nDurant dècades, des dels mitjans dels cinquanta la tecnologia de les targetes perforades es va perfeccionar amb l'implantació de més dispositius amb capacitats més complexes. Donat que cada targeta contenia en general un registre ( un nom , direcció, numero, etc.) el processament de la targeta perforada es coneix també com el processament del registre unitari. La família de màquines electromecànicas de contabilitat ( EAM: Electromechanical Accounting Machine) de dispositius de targeta perforada comprèn: La perforadora de targetes, el verificador, el reproductor, la perforació sumaria, l'intèrpret, el classificador, el cotejador, el calculador i la màquina de contabilitat. L' operador d'una habitació de màquines en una instal·lació de targetes perforades tenia un treball que demanava molt esforç físic. Algunes habitacions de màquines semblava que tinguessin la mateixa activitat que una fàbrica; las targetes perforades i las sortides impreses es canviaven d'un dispositiu a un altre amb carros manuals, i el soroll que produïen era tan intens com el d'una planta ensambladora d'automòbils.\n2. Principis bàsics de funcionament.\nUn ordinador té 3 components bàsiques:\n- Unitat Central de Procés ( CPU)\n- Mòduls d'entrada i sortida (E/S)\nLa CPU és la que executa les instruccions dels programes.\nLa Memòria serveix per emmagatzemar programes i dades.\nI els mòduls d'entrada i sortida serveixen per connectar l'unitat central de procés al exterior, per tant es la part que interacciona amb l'usuari.\nL' ordinador només pot treballar amb dos variables que son encès o apagat i mitjançant aquestes dos codifica tota l'informació ( 2.2. Codi Binari) el dispositiu que permet aquestes dos posicions s'anomena transistor.\n2.1. Els transistors:\nAbans de l'invenció dels transistors s'utilitzaven el que s'anomena unes lampares de buit que tenien la mateixa finalitat però que eren molt més fràgils ,es fonien sovint, i eren molt, molt més grans, una lampara de buit faria uns 30cm de llarg per uns 5cm de diàmetre.\nEl funcionament d'una lampara de buit es mitjançant dos entrades una per on entra l'intensitat, una per on entre una altre intensitat anomenada reguladora, que modifica l'intensitat d'entrada i depenent de quina sigui aquesta venç o no la resistència que li oposa la lampara per tant condueix o no condueix, en cas de que passés intensitat aquesta sortirà per la tercera pota de la lampara anomenada Intensitat de sortida.\nPerò apartir de l'any 1959, que apareix el primer transistor s'abandona completament aquest ferragòs sistema de les lampares de buit. Les principals avantatges que van aportar els transistors són:\n- Tamany molt petit, actualment hi ha uns 100.000.000 de transistors en el microprocessador d'un microordinador estàndard que tenen a la majoria de les cases. (Un microprocessador té uns 12 cm2).\n- Una gran capacitat d'integració en circuits.\n- Un consum molt baix.\nLa primera fabricació en sèrie d'un circuit amb cinc transistors es va dur a terme l'any 1964, quatre anys més tard es va aconseguir de fer un circuit amb 180 transistors. L'any 1978 va augmentar considerablement el nombre de transistors que s'havien connectat passant a ser 20.000 i l'any 1986 es construeix un circuit amb 132.000 transistors, aquest creixement ha continuat fins els nostres dies, fins el punt que esta tant miniaturitzats els transistors que per seguir augmentant s'haurien de fer les conexions a\tnivell molecular.\nEls transistors es construeixen mitjançant l'unió de 3 semiconductors N i P fent estructures\tNPN\tPNP .\nEl transistor que s'acostuma a utilitzar pels ordinadors s'anomena transistor MOS.\n2.2. Programes d'un ordinador.\nPrograma, és un seguit o llistat d'instruccions que diuen a l'ordinador que és el que ha de fer.\nEs poden classificar en dos tipus:\n- Programes de sistema.\n- Programes d'aplicació.\nProgrames de sistema:\nSón aquells que es dediquen a gestionar les activitats del ordinador. El més important que existeix és el sistema operatiu; tots els ordinadors necessiten un sistema operatiu. Els més coneguts actualment són : Windows, MS-DOS, OS/2, Linux...\nEl sistema operatiu es el que s'encarrega de controlar tots els recursos d'un ordinador, la memòria, els perifèrics, etc.\nEl usuari es comunica amb el sistema operatiu mitjançant el que es diu instruccions al sistema operatiu. Hi ha bàsicament dues instruccions, que son executar programes o bé gestionar fitxers o arxius.\nSón aquells que es dediquen a resoldre els problemes del usuari. Exemples de programes d'aplicació son: fulls de càlcul, processador de paraules, navegadors, jocs, antivirus....\nUna antiga patent d'un dispositiu que molta gent va creure que seria la primera computadora digital electrònica, es va anul·lar l'any 1973 per ordre d'un tribunal federal, i oficialment se li va donar el crèdit a John V. Atanasoff com l'inventor de l'ordinador digital electrònic. El Dr. Atanasoff, catedràtic de la Universitat estatal de Iowa, va desenvolupar el primer ordinador digital electrònic entre els anys 1937 a 1942. Va anomenar al seu invent : La computadora Atanasoff-Berry, o simplement ABC (Atanasoff Berry Computer). Berry va ser un estudiant graduat que va resultar d'una inestimable ajuda en la construcció de ABC.\nAlguns autors consideren que no hi ha una sola persona a qui se li pugui atribuir el mèrit de la creació del primer ordinador, sinó que va ser l'esforç de moltes persones. No obstant en l'antic edifici de Física de la Universitat de Iowa hi figura una placa on posa : " El primer computador digital electrònic d'operació automàtica va ser construït en aquest edifici l'any 1939 per John Vincent Atanasoff, matemàtic i físic de la facultat de la universitat , i es qui va concebre l'idea , i per Cliford Edward Berry, estudiant graduat de física".\nMauchly i Eckert, després de varies conversacions amb el Dr.Atanasoff , llegir els apunts que descrivien els principis de funcionament de la computadora ABC i veure-la en persona, el Dr. John W.Mauchly va col·laborar amb J.Resper Eckert, per tal de desenvolupar una màquina que fos capaç de calcular taules de trajectòries per l'exèrcit nord americà. El producte final va ser un computador electrònic completament operacional a gran escala, es va acabar de construir l'any 1946 sota el nom de ENIAC (Electronical Numerical Integrator And Computer) o be, Integrador numèric i calculador electrònic. L'ENIAC , va ser construïda per a les seves aplicacions a la segona guerra mundial, i es va acabar en 30 mesos per un equip de científics que treballaven contra rellotge. L' ENIAC, era mil cops més ràpid que els seus precedents electromecànics, va aparèixer com un important descobriment dins de la tecnologia dedicada als computadors.\nPesava 30 tones i ocupava un espai de 450 metres quadrats, i estava dins d'una habitació de 6 x 12 metres i contenia 18.000 lamparas de buit, s'havia de programar manualment connectant-la a 3 taulells que contenien més de 6.000 interruptors. Instal·lar un nou programa era un procés molt costós que requeria dies, inclòs setmanes.\nA diferencia dels computadors actuals que operen amb sistema binari (0,1) l' ENIAC operava amb un decimal (0,1,2,...,9)\nL' ENIAC requeria una gran quantitat d'electricitat. S' explica que l' ENIAC , que va ser construïda en la Universitat de Pensilvània, baixava les llums de Filadèlfia sempre que s'activava. L' increïble escala i les nombroses aplicacions generals de l' ENIAC van indicar l'inici de la primera generació de computadores.\nL' any 1945, John von Neumann, que havia treballat amb Eckert i Mauchly a la Universitat de Pensilvània va publicar un article sobre l'emmagatzemen de programes. El concepte de programa emmagatzemat va permetre la lectura d' un programa emmagatzemat prèviament dins de la memòria del computador, i després l'execució de les instruccions del mateix sense haver de tornar-les a escriure.\nEl primer computador en utilitzar aquest sistema va ésser l'anomenada EDVAC (Electronic Discrete-Variable Automatic Computer), es a dir computador automàtic electrònic de variable discreta) desenvolupada per Von Neumann, Eckert i Mauchly. Els programes emmagatzemats van dotar als computadors d'una flexibilitat i confiança increïbles, fent-los més ràpids i menys susceptibles a errors que els programes mecànics.\nUn computador amb capacitat per emmagatzemar programes podria ser utilitzat per varies aplicacions carregant i executant el programa adequat. Fins aquest punt els programes només podien ser introduïts al computador mitjançant la notació o codi binari ja que és aquest l'únic codi que entenen. El següent pas important en el disseny de computadors van ser els programes "intèrpret" que permetien a les persones donar instruccions als computadors utilitzant mitjans diferents als nombres binaris.\nEl 1952 Grace Murray Hoper una oficial de la Marina dels Estats Units, va desenvolupar el primer compilador, un programa que pot traduir enunciats semblants al anglès en un codi binari comprensible per a la màquina que es va anomenar COBOL ( Common Busines-Oriented Languaje).\n4. Generacions d'ordinadors.\n4.1. Primera generació d'ordinadors (1951-1958).\nEn la primera generació d'ordinadors s'engloba desde l'any 1951 fins a 1958. Els ordinadors d'aquesta primera generació utilitzaven tubs de buit per tal de processar l'informació. Els encarregats o operadors introduïen les dades i els programes en un codi especial mitjançant unes targetes perforades. L' emmagatzament intern de l'informació s'aconseguia amb un tambor que girava ràpidament, sobre el qual un dispositiu de lectura i escriptura col·locava marques magnètiques.\nAquests ordinadors de tubs de buit eren molt més grans i generaven un quantitat de calor molt més elevada que els models contemporanis. Eckert i Mauchly van contribuir al desenvolupament dels ordinadors de primera generació formant una companyia privada i construint UNIVAC I, que va ser l'ordinador que el Comitè del cens va utilitzar per avaluar el cens de 1950. L' IBM tenia el monopoli dels equips de processament que utilitzaven targetes perforades, i estava tenint una gran pujada en productes com : trinxadors de carn, bàscules per a comestibles, rellotges i altres articles, però no obstant no havia aconseguit de fer-se amb el contracte per el cens de 1950.\nVa començar llavors a construir computadors electrònics i la seva primera entrada en aquest mercat va ser a través del IBM 701 l'any 1953. Després de un lent però excitant inici l' IBM 701 es va convertir en un producte viable comercialment. Tot i així un any després de l'aparició del 701 va ser introduït el model IBM 650, el qual es la raó per la que IBM disfruta avui en dia de gran part del mercat dels ordinadors. L'administració de la IBM va assumir un gran risc i va estimar la venda d'uns 50 computadors. Aquest nombre era més gran que la quantitat de computadors instal·lats en aquesta època als Estats Units. De fet l' IBM va instal·lar 1.000 ordinadors.\nLa resta és història. Encara que cars i d'un ús molt limitat els ordinadors van ser ràpidament acceptats per les companyies privades i sobretot per el govern. A la meitat dels anys 50 IBM i Remington Rand es van consolidar com a líders en la fabricació mundial d'ordinadors.\nSegona generació d'ordinadors (1959-1964).\nLa segona generació d'ordinadors va desde l'any 1959 fins al 1964. El fet que va marcar el pas de la primera a la segona generació va ser l'invenció del transistor per Transistor Comptabilidad limitada, aquest invent va canviar radicalment el panorama dels ordinadors ja que l'aparició dels transistors va permetre la creació de ordinadors més ràpids, mes petits i amb menys necessitats de ventilació.\nPerò tot i amb la utilització de transistors el cost d'el·laboració seguia sent una porció molt significativa del pressupost d'una companyia. Els ordinadors de la segona generació també utilitzaven xarxes de nuclis magnètics en lloc dels tambors giratoris anteriorment utilitzats per l'emmagatzemen primari.\nAquests nuclis contenien petits anells giratoris de material magnètic, entrellaçats, en els quals es podrien emmagatzemar dades i instruccions.\nEls programes de computadores també van millorar. El COBOL ( Common Busines-Oriented Languaje) desenvolupat durant la primera generació estava ja disponible comercialment. Per tant els programes escrits per un ordinador podien transferir-se i introduir-los a un altre ordinador amb el mínim esforç. Escriure un programa ja no requeria entendre plenament el hardware de la computació. Els ordinadors de la segona generació eren substancialment més petits i ràpids que els de tubs de buit , i es van utilitzar per a noves aplicacions, com per exemple els sistemes de reserva de les línies aèries, el control del tràfic aeri, i simulacions per l'ús general.\nLes empreses van començar a aplicar els ordinadors per a treballs d'emmagatzament de registres, també al control dels inventaris, nòmina i comptabilitat. La marina dels Estats Units va utilitzar els ordinadors de la segona generació per crear el primer simulador de vol : Whirlwind I . HoneyWell es va posicionar com el primer competidor durant la segona generació d'ordinadors i juntament amb Burroughs, Univac, NCR, CDC, es a dir els més grans competidors de IBM durant la dècada dels seixanta es van conèixer amb el nom de grup BUNCH ( que són les sigles de Burroughs, Univac, Ncr, Cdc i Honeywell.).\n4.3. Tercera generació d'ordinadors (1964-1970).\nLa tercera generació d'ordinadors es la que comprèn desde l'any 1964 fins al 1970.\nL'any 1958 Kilby de Texas Inst. va concebre l'idea de realitzar un circuit integrat monolític, això és, la construcció d'un circuit sencer en substrat de Germani (Ge) o Silici (Si). En diferents substrats semiconductors va construir una resistència, un condensador, transistors, etc. Les connexions entre els diferents elements les realitzava per termocompresió amb fils d'or, però ja en la seva patent indicava la possibilitat de que les components podrien ser integrades per un únic substrat de semiconductor i les interconexions suggeria que s'efectuessin dipositant sobre la superfície, tires de material conductor, tot formant una espècie de pistes.\nEl 1960, en un congrés va anunciar la seva idea sobre els circuits sòlids, que més endavant s'anomenaran circuits integrats. Els primers desenvolupaments comercials amb èxit es deuen al desenvolupament de la denominada tecnologia planar, proposada per Noyce i Moore, consistent en la fabricació de dispositius fotolitogràfics i de difusió tèrmica. Aquesta proposta va possibilitar la comercialització de circuits integrats a partir de 1961 per Fairchild i Texas Inst..\nLa tecnologia integrada fa possible la construcció en un sol bloc de semiconductor, un circuit que realitzi una funció electrònica complexa ( portes lògiques, biestables, etc.) Els diferents elements queden connectats directa i inseparablement, obtenint sobre el substrat de cristall una espècie de microfotografia del circuit.\nTecnològicament, la tercera generació d'ordinadors es caracteritza per l'utilització de circuits integrats SSI ( una petita escala d'integració) i MSI ( mitjana escala d'integració), substituint els circuits de transistors directes, i conseguint així una reducció significativa en el cost i el tamany físic. També poc a poc es van anar imposant les memòries realitzades amb circuits integrats, desplaçant les memòries de nuclis de ferrita.\nEn aquesta època es desenvolupen grans ordinadors, donant servei a una gran diversitat de terminals de treball en forma local o remota. Aquest fet propicia que es desenvolupessin procediments per compartir els recursos dels ordinadors com l'unitat central de processador, memòria, perifèrics...\nTambé es va desenvolupar la memòria virtual, aquesta permet a l'usuari fer programes d'una capacitat molt superior a la que físicament té l'ordinador. Això fa possible que la capacitat màxima dels programes vingui limitada per l'espai que es reserva en el disc per ella i no per la memòria principal.\nL' unitat de control micro-programada és la descendent de la unitat de control cablejada, la qual es genera mitjançant circuits lògics.\nEl introductor de l'unitat de control micro-programada va ser l'anglès Maurice V. Wilkes el 1951. I és la seqüència de senyals que es codificada e introduïda en una petita memòria denominada micromemòria en la CPC.\nPodem tenir una paraula amb tants bits com portes lògiques poguem controlar, cada bit implica una porta, es a dir un 0 o un 1( 1 obrir-la, 0 tancar-la).\nEn aquesta època es va perfeccionar i generalitzar l'ús de las tècniques de processament concurrent o paral·lela com multiprogramació i multiprocessament.\nEs pot considerar que la consolidació d'aquesta tècnica es deu a l'introducció en alguns models de la sèrie IBM 360. Els aspectes més destacables del IBM 360 és que es va concebre com una línia o família d'ordinadors utilitzable tant per aplicacions comercials com per aplicacions científico-tècniques.\nTots els models de sèrie tenien el mateix repertori de llenguatge màquina i el mateix sistema operatiu, només variava el preu i les prestacions degut a diferents complements que podia tenir.\nEl model inferior de la sèrie era comparable a l'ordinador més petit d'IBM de la generació anterior i el model superior era molt més potent que el model 7090 ( el millor ordinador de la generació anterior). Alguns models de la sèrie 360 van difondre per primer cop tècniques com la microprogramació ,memòria caché, canals E/S (Entrada/ Sortida), controladors DMA, i d'altres millores que contenen tots els ordinadors actualment.\nVa ser el primer ordinador comercial que utilitzava circuits integrats.\nD'altres equips a destacar van ser l'UNIVAC, i els superordinadors escalars CDC 6600 (que van utilitzar per primer cop el dispositiu E/S programable), CDC 7600 i CDC sèrie CIBER que aconseguien unes prestacions màximes de l'ordre de 15 a 20 mFlop/s (milions d'instruccions per segon).\nEl 1963 l'empresa Digital Equipament Corporation va començar a comercialitzar una sèrie d' ordinadors denominats PDP, aquest tipus d'ordinadors eren coneguts com a "miniordinadors" , i van representar una revolució. Es tractava de comercialitzar petits equips informàtica aprofitant al màxim les característiques dels circuits integrats. El seu preu era realment més econòmic que el dels ordinadors convencionals de l'època i el seu ventall d'aplicacions molt ampli, doncs anava desde satisfer les necessitats d'un petit departament d'una universitat o empresa, fins a ser utilitzat en control industrial, com ordinador d'us específic dedicat en exclusiva a una sola aplicació. Es a dir les prestacions son comparables a els millors i més grans ordinadors de la segona generació.\nEl nivell superior d'aquests equips es va anomenar "maxi-minis", i es van introduir per incloure sistemes organitzats en paraules de 32 bits, capaços de suportar al menys 16 terminals remots i amb la memòria principal superior a 1Mbyte. El seu desenvolupament es va promoure amb la finalitat de conseguir sistemes amb prestacions pròximes a les macroordinadors amb preus molt inferiors.\nUna de les característiques més destacables de la tercera generació d'ordinadors, va ser el desenvolupament de grans ordinadors que atenien un elevat nombre de terminals. Es van difondre sistemes operatius que utilitzaven tècniques tals com la microprogramació, multiprocessament i seqüències múltiples, dispositius entrada/sortida virtuals ("spool"), etc. Cada ordinador o sèrie compatible d'aquests s'utilitzava un sistema operatiu específic el·laborat per el constructor del hardware.\nEl sistema que controla dispositius de E/S virtuals s'acostuma a anomenar "spooler". La idea del gestor de dispositius virtuals s'aplica a perifèrics lents, i consisteix a intercalar entre un procés i el perifèric lent un dispositiu de memòria auxiliar ràpida. Normalment un perifèric lent és una impressora, un registrador gràfic, etc. Quan un procés genera una línia a escriure a impressora, entra en acció l'spooler, que porta l'informació a un arxiu d'impressió en el disc i no a impressora. D' aquesta manera el que s'aconsegueix és que el procés no estigui parat a la memòria principal esperant que impressora estigui preparada ( pot estar imprimint un altre arxiu, pot estar sense paper, desconnectada,...) Tal i com es van generant arxius d'impressió de diferents processos, aquests van formant el que s'anomena cua d'impressió ("cola de impresión") en un directori, hi poden haver varies cues d'impressió diferents.\nExisteix un altre mòdul del sistema operatiu que s'encarrega d'anar imprimint o traient per el perifèric corresponent els arxiu o repetir un determinat llistat o " saltar pàgines". El propi mòdul d'impressió s'encarrega d'anar esborrant en el disc els arxius d'impressió segons s'hagin imprès correctament.\nDe la mateixa manera existeix per a els dispositius lents d'entrada un "spooler" d'entrada (impressora és un dispositiu de sortida). Aquest era habitual en els ordinadors que es programaven amb targetes perforades i treballaven per lots. Els programes eren llegits per l'spooler d'entrada que els emmagatzemava en arxius, en forma d'imatges de targetes, oberts dintre el directori "spool" d'entrada. El planificador de treballs va seleccionant d'aquest directori d'acord amb unes prioritats, el programa que ha de començar a executar-se. Una instrucció de lectura d'una targeta implica la lectura d'una imatge de targeta, en lloc d'una targeta real a traves del lector de targetes.\nPer tant els mòduls " spool" fan que els processos vegin els perifèrics E/S com arxius en el disc, aprofitant que el disc te moltes millors prestacions que els altres perifèrics sobre tot en quan a rapidesa. Es pot dir llavors que el disc es comporta com un dispositiu E/S com un digitalitzador o impressora, etc., es a dir, el disc conté dispositius E/S virtuals.\nEn la segona meitat de la dècada dels seixanta van aparèixer nous llenguatges de programació d'alt nivell com el BASIC ( 1964), PL/I(1966),APL (1960), PASCAL (1973) i noves versions de llenguatges anteriors.\nEl llenguatge de programació BASIC va ser creat com un llenguatge interactiu polivalent i de fàcil aprenentatge i ús. En un principi va ser normalitzat per l'organisme ANSI i d'aquesta normalització neixen les línies fonamentals del BASIC. Més tard van anar sortint tota una família de dialectes que cada cop es van anar desviant més i més de l'original.\nL'any 1977, l'empresa americana Microsoft va desenvolupar un dialecte que pretenia unificar criteris, i que ràpidament va ser acceptat per varis fabricants d'ordinadors com Tandy, Apple, Commodore...\nEl gran boom del BASIC va arribar amb l'irrupció dels microordinadors, amb la gran avantatge del seu preu, que els va fer assequibles a qualsevol butxaca. Però s'ha d'assenyalar que en un començament Basic va ser adoptat per els sistemes comercials de temps compartit. D'aquí és d'on ve la popularitat del BASIC.\nDurant la dècada dels vuitanta, el BASIC és va convertir en el llenguatge de programació més utilitzat.\nEl nom del llenguatge PASCAL és un homenatge al matemàtic francès Blaissé Pascal que va ser l'inventor de la Pascalina, la primera calculadora mecànica de l'història.\nÉs un llenguatge inspirat en el Algol i PL/1 i significa l'intent d'unir un llenguatge de programació de simple aprenentatge i apte per adaptar-se a les especificacions dels algoritmes i les definicions d'estructura de dades.\nEl llenguatge C, producte derivat de dos llenguatges anteriors com són el BCPL i el B, va ser desenvolupat durant els anys 70 com a conseqüència de la necessitat d'una eina de programació potent, però de fàcil ús, per al disseny d'un sistema operatiu UNIX. A partir del moment de la seva presentació el C, va anar ràpidament en augment fins a convertir-se a mitjans del vuitanta , en un dels llenguatges més importants i estesos del mercat.\nAixí doncs , l'expansió incontrolada del C, va generar diferents incompatibilitats entre diferents versions del llenguatge, i va erradicar una de les principals característiques del llenguatge que era la seva uniformatització. Però finalment per solventar aquest problema l'Institut Americà d'Estàndards, va proposar unes normes per que fossin adoptades per tots els compiladors i intèrprets del C. Fet amb el qual es va conseguir salvar totes les barreres que l'expansió incontrolada del llenguatge havia provocat. No obstant el C, es un llenguatge que aportava importants i desitjades característiques, com per exemple:\n· És un llenguatge general i per tant s'utilitzava tant per l'el·laboració de sistemes operatius com per les aplicacions dels usuaris.\n· El disseny del Llenguatge afavoreix la programació estructurada i el disseny modular.\n· Permet la programació a baix i alt nivell.\n· Consta d'un conjunt d'instruccions relativament petit.\n· És un llenguatge adaptable i manejable.\nQuarta generació d'ordinadors (1971- 1981).\nUna de les peculiaritats de la quarta generació d'ordinadors és el concepte de "sistemes oberts". Cada ordinador en las generacions anteriors estava molt lligat al seu fabricant , de manera que tant el software com els diferents elements de hardware, inclosos perifèrics, eren subministrats en la configuració i en ampliacions successives, exclusivament per el fabricant original. Amb el sistemes oberts la filosofia és molt diferent: l'usuari pot configurar-se el seu sistema pràcticament a mesura, comprant software, impressores, unitats de disc, etc. D'uns tercers fabricants, es a dir que pot comprar tots els perifèrics i ampliacions a un fabricant que no te perquè coincidir amb el del ordinador. També es caracteritza aquesta generació per els avenços indicats a continuació:\nS' utilitzen circuits integrats LSI ( una gran escala d'integració) i VLSI ( una molt gran escala d'integració), fet que va permetre la comercialització de circuits integrats de memòria contenint 1Gb ( giga byte), amb uns temps d'accés de 35 ns ( nano segons), i el desenvolupament dels microprocessadors (un o més d'un, molt pocs, circuits integrats que realitzen la funció d'un processador central ,UC i UAL) i microcontroladors ( circuits utilitzats per la realització d'ordinadors específics, control de semàfors, control de màquines, control en rentadores, etc.) ,que permeten la difusió en gran escala de l'informàtica ( electrodomèstics, vehicles, etc.).\nMoltes funcions del hardware de gran complexitat es van construir en circuits integrats amb les seves corresponents avantatges en quant a preu, miniaturització, estalvi de consum i fiabilitat. Algunes d' aquestes funcions van ser controladors DMA ( accés directe a la memòria, permet descarregar a la CPU de les operacions més elementals d'entrada i sortida.) gestors de memòria, gestors de memòria virtual, controladors d' entrada/sortida, coprocessadors aritmètics, etc.\nS'ha de destacar la miniaturització i augment de les velocitats de les memòries del circuit integrat. L'any 1970 Intel comercialitza les primeres RAM dinàmiques (DRAM), i desde llavors s'ha aconseguit un increment de la seva capacitat constant: es multiplica per quatre la seva capacitat cada tres anys. D'aquesta manera l'any 1980 es comercialitzaven xips de 64 Kb amb un temps d'accés de l'ordre de 250 ns, i l'any 1992 existien xips de 16 Mb amb temps d'accés de 90 ns, i ja el 1995 Hitachi va anunciar el DRAMs de 1 Gbit amb un temps d'accés de 33 ns.\nL' aspecte més important és la comercialització dels ordinadors personals (PCs), que ara estava en plena difusió.\nEls ordinadors personals son microordinadors amb una longitud de paraula de 16 o 32 bits, la seva memòria principal acostumava a tenir una capacitat de l'ordre d'uns 2 Mbytes. Normalment s'utilitzen en forma de monousuari, és a dir un sol usuari del PC. Una de les característiques d'aquests sistemes és la gran quantitat de programes disponibles per a ells, i la gran compatibilitat entre uns i altres.\nEl primer PC que es va construir es deia Altair, i el va produir MITS l'any 1975. L'IBM-PC es va anunciar el 1981. Molts models del primer PC encara estan presents en els models actuals.\nTambé destaca l'estació de treball "Workstatiton" , que es pot considerar el minicomputador de la quarta generació més representatiu, els seus objectius eren: altes prestacions a molt baix preu per tal d'atendre demandes de departaments per aplicacions cientifico-tècniques. Els orígens de les estacions de treball es remunten a 1973. Aquests equips s'acostumen a utilitzar de manera monousuari i disposen de pantalla, teclat i ratolí, és un microprocessador de gran potencia , i estan connectades a xarxes a traves de les quals utilitzen "servidors d'arxius" ( que són ordinadors sense pantalla ni teclat que disposen de grans capacitat de disc i de cintes magnètiques per tal de poder ser utilitzats per diferents ordinadors i terminals de la xarxa). La seva capacitat de memòria oscil·la entre 2 i 32 Mbytes, i acostumen a utilitzar el sistema operatiu UNIX.\nEn l'inici d'aquesta generació s'anuncia el primer ordinador amb memòria virtual, IBM-370 l'any 1972.\nUna de les característiques fonamentals de la generació és la difusió de sistemes operatius estàndards, que no depenien directament del constructor del hardware i per tant, utilitzables per diferents models d'ordinadors. Els cas més important és el UNIX que havia estat creat inicialment per a miniordinadors i en l'actualitat molt utilitzat per a estacions de treball i ordinadors superiors. El UNIX es un sistema operatiu multiusuari, suporta diferents usuaris actuant al mateix temps sobre un ordinador i multitasca (execució de més d'un programa a la vegada.).\nEl sistema operatiu UNIX es va crear a finals dels anys seixanta. Inicialment va ser escrit en el llenguatge ensamblador, però en el 71 va ser traslladat al més famós ordinador de la gama PDP rescrivint part del sistema operatiu en un nou llenguatge, el B, propulsor de l'actual llenguatge C.\nAquest mateix any va arribar una versió del UNIX a un programador dels laboratoris Bell, Dennis Ritchi, pare del llenguatge C, que, junt amb Ken Thompson, va traduir completament l'UNIX a aquest llenguatge. Donada l'impossibilitat de la comercialització per part de la ATS & T, aquesta firma va decidir distribuir-lo amb fins completament filantròpics entre les escoles i universitats que el sol·licitessin a canvi d'un pagament simbòlic, aquestes entitats rebien una cinta amb l' UNIX. Aquesta decisió va causar principalment dos efectes de diferent signe. El primer va ser la ràpida extensió i ús del UNIX al entrar en contacte amb multitud d'estudiants i laboratoris d'investigació, el que va contribuir a que esdevingués un dels sistemes operatius, més conegut dintre del món científic. El segon Efecte es concreta apartir de la gran diversitat de versions que han anat apareixent a apartir del UNIX originari, això es deu al fet que no existís una única màquina que dirigí s el seu desenvolupament, així com la gran facilitat que presenta l'UNIX per a rebre noves aplicacions.\nAltres sistemes operatius que es van comercialitzar en els anys vuitanta van ser el MS/DOS pels ordinadors personals (PC) amb la seva primera aparició amb la versió 1.0 comercialitzada l'agost de 1981, el OS/2 d' IBM i Microsoft l'abril de 1988 i el Windows NT de Microsoft l'agost de 1993.\nTambé s'ha de destacar el desenvolupament a mitjans dels vuitanta de sistemes operatius de xarxa i sistemes operatius distribuïts. Mitjançant un sistema operatiu de xarxa un usuari pot realitzar operacions com introduir-se a traves de la xarxa a un ordinador remot i executar allà o copiar arxius d'un ordinador a un altre. Un sistema operatiu distribuït permet a l'usuari, treballar aparentment amb un únic ordinador, sent el sistema operatiu el que de manera transparent per l'usuari distribueix el programa o conjunt de programes en diferents ordinadors. Per exemple es pot consultar una dada d'una base de dades distribuïda entre diversos ordinadors i el sistema operatiu pot encaminar adequadament la consulta i la resposta.\nA partir de 1971 es consoliden conceptes nous de programació, tals com el de programació lògica, i el de programació dirigida a objectes que suposa una eina que facilita notablement el desenvolupament de les facultats creatives del programador. Cal destacar el desenvolupament del llenguatge de programació PROLOG que és especialment útil en aplicacions de llenguatge natural, demostració automàtica de teoremes, construcció de sistemes experts, gestió i consulta de bases de dades intel·ligents.\nLa programació lògica és una variant de programació declarativa, utilitza com base de sentencies de lògica de primer ordre. La programació lògica tracta amb relacions enlloc de funcions, el que ens dota d'una més gran flexibilitat, ja que les relacions no tenen sentit de la direcció i tracten uniformement arguments i resultats.\n5. Evolució de les xarxes d'ordinadors.\nPer tal de millorar les seves prestacions, es van començar a fer xarxes d'ordinadors que permetien tenir bases de dades més extenses i que diferents usuaris poguessin accedir a ells a la vegada.\nPrimer aquestes xarxes es feien dins un mateix edifici i es connectaven els ordinadors mitjançant cables especials, però més tard va sorgir l'idea de fer una xarxa que no fos d' àmbit local, com que fer les unions per cable resultaria impossible, donat el cost que representa cablejar tot un país, es van haver d'utilitzar sistemes ja existents per tal de comunicar els ordinadors, com per exemple la xarxa telefònica.\n5.1. Història d' Internet.\n1964. La xarxa d'Internet va sorgir de la necessitat del govern dels Estats Units de resoldre un problema d'estratègia militar, durant el període de la guerra freda. Com es podrien comunicar les autoritats després d' una guerra nuclear?\nRAND Corporation, una de les empreses encarregades de l'estratègia militar del Estats Units va proposar la solució: la creació d'una xarxa de comunicacions que no depengués d'un organisme central, integrat per nodes o punts d'enllaç d' igual importància i amb la mateixa capacitat d'originar transmetre i rebre missatges, i que, en cas de que algun d'aquests nodes rebés un atac i deixes de funcionar, la resta de la xarxa seguis operativa. Els missatges en aquesta xarxa es dividiren en paquets cadascun amb la seva pròpia direcció, originada en algun node en particular, saltant de lloc a lloc i finalitzant en un altre node específic, de manera individual. La ruta dels paquets no importa, només importa que arribin. Si una ruta hagués estat destruida, el paquet en trobaria una altra per tal d'arribar al seu destí.\n1967. La planificació d'aquest tipus de xarxa es va exposar durant el simposium realitzat a Anglaterra sobre principis operatius, auspiciada per AMC ( Asociation of Computer Machinery).\n1968. El primer resultat en aquest tipus de xarxes es va obtenir a gran Bretanya, utilitzant un "mainframe" IBM.\n1969. ARPA (Advanced Research Projects Agency), una agencia del Pentàgon sorgida a partir del llançament del satèl·lit Sputnik, decideix realitzar un projecte més important sobre aquesta tecnologia en xarxes dels Estats Units. Aquest projecte va ser desenvolupat per RAND, MIT ( Massachusetts Institute of Technology) i UCLA ( University of California Los Angeles). El primer node va ser instal·lat a UCLA. Pel desembre d'aquest any ja existien 4 nodes d'aquesta xarxa que es va anomenar ARPANET, i que podia transmetre dades amb línies de transmissió d'alta velocitat i programar remotament ordinadors d'altres nodes. L' any 1971 hi havia 15 nodes i el 1972, trenta-set.\nPoc a poc va començar a expandir-se l'ús de ARPANET: no solament es dedicava a treballs de còmput a llarga distancia, sinó que es va extendre a la comunicació de projectes i treballs entre investigadors , i a l'ús personalitzat del correu electrònic i més\nhumà de la comunicació de persona a persona. Així també sorgeixen les llistes d'interès, que són missatges de correu electrònic retransmesos immediatament als subscriptors d'un determinat tema de la xarxa. Es a dir científics de tot el món podien intercanviar informació sobre una investigació ,que s'estava fent a diferents parts, al instant.\n1973. Va tenir lloc la primera conferencia mundial d' ARPANET, amb una demostració entre 40 màquines, connectades entre elles al voltant del món , i sense cap pèrdua d'informació , tenint un èxit extraordinari.\nUna altra avantatge d' ARPANET és que no importava els tipus o tamanys de les màquines en les que s'estigues treballant, mentre complissin amb els protocols establerts, funcionarien dins la xarxa.\n1974. El protocol original es coneixia com a NCP " Network Control Protocol", el qual va ser canviat a un nou estàndard més sofisticat anomenat TCP/IP, publicat aquest any per Vint Cerf i Bob Kahn. TCP ( Transmission Control Protocol) transforma missatges en cadenes de paquets en el node d'origen , i els ensambla de nou en el punt de destí. IP ( Internet Protocol) maneja el direccionament permetent que els paquets segueixin una ruta a través de diferents nodes i fins i tot de diferent xarxes amb diversos estàndards, com Ethernet, FDDI i X.25.\n1977. Va començar a extendre l' ús de TCP/IP en altres xarxes per vincular-se a ARPANET, començant a tornar-se més petita aquesta xarxa en comparació al gran nombre d'ordinadors que s'anaven connectant.\nA finals dels anys 70 i en els 80, persones de diferents grups socials van tenir accés a ordinadors de gran capacitat, essent força fàcil el connectar a la creixent xarxa de xarxes. Com el software de TCP/IP és de domini públic, i per la seva mateixa naturalesa, descentralitzat ,i fins i tot, anàrquic, va començar l'apogeu de la connexió a Internet ( derivat de International Networking). Va ser en aquesta època quan va sorgir USENET, el butlletí electrònic més gran del món , basant-se en UUCP, tecnologia desenvolupada en els laboratoris Bell de AT&T, juntament amb el sistema operatiu UNIX, que amb el pas dels anys s'ha convertit en el sistema operatiu estàndard de tots els ordinadors de mitja i gran tamany connectats a Internet.\nTambé sorgien serveis enfocats a la diversió com el primer MUD ( Multi User Dungeon, joc de rol interactiu) en l' Universitat d' Essex.\n1981. Va sorgir un altre punt de desenvolupament d'aquestes xarxes, BITNET ( Becasue It's Time for NETwork), creat com a xarxa cooperativa, que subministrava als seus usuaris de correu electrònic , llistes d' interès, transferència d'informació i arxius.\nLa connexió a Internet té un cost mínim, donat que cada node és independent, i maneja per si sol les seves pròpies necessitats tècniques i financeres. D'aquesta manera, la xarxa va començar a extendres abraçant cada cop més nombre de gent connectada i més recursos. Així la comunicació a través de l'ordinador va començar a esdevenir imprescindible.\n1982. El Departament de Defensa dels Estats Units declara com estàndard el conjunt TCP/IP, separant-se d' ARPANET la part militar, MILINET. Donant-se l'apogeu de les estacions de treball d' escriptor, amb sistema operatiu Berkley UNIX ( desenvolupat per l' Universitat de Berkley, a Califòrnia), que inclou software de xarxa TCP/IP.\n1984. NSF ( National Science Foundation ), a traves de la seva oficina de Còmput científic avançat, estableix un nou avanç tècnic, al integrar 5 superordinadors a través d' enllaços més ràpids, impulsant així el desenvolupament d' Internet, permetent una més gran quantitat de connexions, principalment d' universitats, amb finalitats acadèmiques i d'investigació. També sorgeix el primer Freenet( accés públic al correu electrònic de forma gratuïta) en Cleveland. En aquest punt es va iniciar l'organització de els dominis ( o direccions d'Internet per a les diferents xarxes connectades) per les seves ubicacions geogràfiques, i els sis bàsics: gov, mil, edu, com, org i net, que corresponen a institucions no governamentals, militars, educacionals, comercials, i destinades a l'enllaç entre xarxes respectivament.\n1988. Comencen a sortir problemes en la xarxa, com el cas del "virus" d' Internet (Internet Worm), que aprofitava un error en el codi dels programes de correu electrònic, afectant a 6.000 dels 60.000 ordinadors connectats a Internet. Per aquest motiu, DARPA crea el CERT ( Computer Emergency Response Team), que genera recomanacions i alertes en cas de problemes a la xarxa.\nLa comunicació personal té millors possibilitats amb el desenvolupament del IRC (Internet Relay Chat), que permet la conversió simultània de diferents persones de tot el món connectades a la xarxa.\n1989. Veneçuela ingressà en el món d' Internet amb la xarxa Saycit liderada per el Conicit i les principals universitats nacionals.\nCom ironia i mostra de l'eficiència del sistema, en la guerra del golf Pèrsic d'aquest mateix any, els exercits d ' Iraq utilitzen Internet com a mitja de comunicació per a les seves operacions i atacs. No podien ser detectats per les forces militars dels Estats Units, donat que els Iraquians utilitzaven direccions pirates, i canvien constantment de lloc el equip i les instal·lacions. La importància d' Internet comença a revelar-se, ja que és l'únic mitja de comunicació sense censura ni restriccions que posseeixen els estudiants xinesos que es revelen, demanant democràcia al seu govern.\nTambé juga un factor de pes en l'intent de cop d'estat realitzat a l' Unió Soviètica, ja que alguns moscovites posseïen enllaç a Internet i conseguien de primera mà l'informació sobre el cop per difondre-la a nivell internacional.\n1990. Degut al seu propi èxit ,ARPANET esdevé obsolet i deixa d'existir. Per iniciativa dels usuaris, sorgeixen les primeres organitzacions dedicades a la protecció del drets de les persones connectades a Internet. Aquest és el cas de EEF ( Electronic Frontier Foundation), i la primera organització que comercialitza l'accés a Internet via mòdem: The World.\nEs creen eines que faciliten i cataloguen l'accés a Internet: Archie, per a la recerca d'arxius accessibles mitjançant FTP ( File Transfer Protocol); Hytelnet, un catàleg de recursos i biblioteques en línia accessible mitjançant telenet ( terminal remota) ; WAIS\n(Wide Area Information Servers), per proporcionar directament documents al usuari , sol·licitant-los a través de paraules clau: Gopher, per veure l'informació a través de menús; PGP ( Pretty Good Privacy) per donar seguretat i privacitat al missatges de la comunitat a la xarxa; Veronica , que és un sistema de busqueda complementari a Gopher.\n1991. Commercial Internet eXchange ( CIX) Association, Inc. , sorgeix a partir de que NSF aixeca les restriccions que existien per a l'ús comercial de la xarxa.\n1992. És una any de profunds canvis dintre Internet. És funda Internet Society (ISOC), per tal de coordinar l'ús de las tecnologies existents en benefici de tots els usuaris. Es desenvolupa en el CERN la tecnologia del WWW ( World Wide Web), que permet un acostament més fàcil a través d'hipervincles als recursos Internet; També es dóna la primera mostra d'àudio i vídeo en temps real a través de la xarxa.\n1993. InterNIC és creat per NSF per tal de proveir serveis d'informació, així com registres, directoris i bases de dades referents a Internet. També el president Bill Clinton, la seva esposa Hillary i el seu vicepresident Al Gore ingressen al WWW. En aquest moment els mitjans massius de comunicació tradicionals (televisió, radio, cine, revistes, i publicacions) prenen consciència d' Internet i de les seves implicacions. Llavors hi ha articles en les revistes Time i Newsweek, a més es dediquen reportatges de les cadenes de televisió més importants d' Estats Units.\nEl creixement de la xarxa es torna exponencial. Mosaic, explorador d' Internet creat a l' Universitat d' Illinois Urbane-Champagne, és el primer en aprofitar la gran capacitat del WWW, tenint un creixement anual del 341,634% en nombre d'usuaris d'aquesta eina.\n1994. Internet compleix 25 anys de servei. Ara hi ha comunitats completes connectades a Internet ( Lexington i Cambridge, Mass., USA), el Senat dels Estats Units proporciona informació i els centres comercials arriben a la xarxa, com Internet Shop Network i JCPenny. Aquest apogeu és tal que sorgeixen serveis bancaris a la xarxa, com First virtual, i els negocis comencen a prosperar, com el cas de Pizza Hut.\nPerò no tot són bones notícies, ja que dins la xarxa sorgeix el cas de Canter & Siegel, que, sense respectar les normes de cortesia de la xarxa, (conegudes com nettiquette) inunden USENET amb anuncis sobre els seus serveis per immigració, rebent una resposta hostil per part dels ciutadans de la xarxa (net.citizens)\n1995. Els sistemes de servei via mòdem ( Compuserve, Prodigy, Genie) comencen a oferir serveis d'Internet. Gran quantitat de companyies relacionades amb la xarxa es tornen publiques, encapçalades per Netscape, que té el tercer index de guanys mai conegut a Wall Street.\nLes dades aquí proporcionades mostren l'evolució d' Internet, en les que es posa de manifest la gran diferència existent entre l' estat actual i els seus orígens. La xarxa va començar com un projecte de supervivència de l'informació davant la possibilitat d'un atac nuclear, i ha derivat en una xarxa de xarxes, que comunica de manera amplia i eficient un nombre creixent de persones. Al voltant d'aquesta xarxa s'ha generat una nova cultura, la cybercultura, que amb la seva manera de pensar, parlar ,sentir, un món\nnou del qual encara ens queda molt per explorar i que té un gran potencial.\nEl vaticà va aparèixer en línia (http.//www.vatican.va/).\n1996. la possibilitat de realitzar trucades telefòniques a traves Internet captura l'atenció de les empreses de telecomunicacions, els quals comencen ha desenvolupar la tecnologia.\nDiferents llocs del govern dels Estats Units van ésser Hackejats1 canviant-li el seu contingut, com per exemple ; la CIA, Departament of Justicie, Air Force.\nEl Internet AdHoc Commite va anunciar els plans de incloure 7 nous dominis genèrics d'alt nivell que son: .firm, .store, .web, .arts, .rec, .info, .nom.\nLa guerra entre els navegadors iniciada entre Netscape i Microsoft, ha generat una nova era en el desenvolupament del software, ja que constantment s'estan oferint noves versions millorades amb l'ajuda de usuaris Internet que proven les versions beta2 de cada producte.\nA diferents parts del món es va començar a fer restriccions sobre l'ús d'Internet i són:\n· Xina: Usuaris i proveïdors s'han de registrar davant la policia.\n· Alemanya: Limitació d'accés a alguns grups de noticies.\n· Aràbia Saudi: Confinat l'ús d'Internet a Universitats i hospitals.\n· Singapur: Per tal de registrar una ISP es necessari incloure contingut polític i religiós.\n1997. Hi ha 71.618 llistes de correu registrades a Liszt.\nL' American registry for Internet Numbers (ARIN) ha establert per manejar l'administració i registres de números IP per a llocs geogràfics, fins llavors realitzat per el InterNIC., començarà a funcionar el març de 1998.\n1999. Les companyies de Telecomunicacions Espanyoles ofereixen gratuïtament l'accés a Internet obrint aquesta xarxa a totes les persones que disposin d'un ordinador i un mòdem.\n6. Història de les principals companyies informàtiques.\nEls orígens de Apple es remunten a 1976 quan Steven P. Jobs i Stephen G. Wozniak van instal·lar un taller en el garatge de la casa del pare de Jobs a Cupertino, Califòrnia. Jobs va vendre el seu Volkswagen i Wozniak va vendre la seva calculadora programable per financiar la fabricació de els primers 50 circuits del ordinador Apple I. Un cop havien vist el potencial que aquest negoci podia representar, Jobs va buscar el consell de diferents industrials d' èxit. Entre ells es trobava A.C. "Mike" Markkula, que va redactar els fonaments de la nova empresa i oficialment es va incorporar a ella coma soci i president quant aquesta va ser reconeguda oficialment el gener de 1977: i Regis McKennna, propietari de l'agencia de publicitat i relacions publiques de Silicon Valley ( Vall de Silici), van ajudar a establir la immediata presencia de Apple amb un logotip multicolor que atreia les mirades i que continua sent un dels logotips més admirats del món. En els quatre anys següents l'indústria dels ordinadors personals va prosperar molt ràpidament. Cap a finals de 1982, hi havia més de 100 companyies fabricant ordinadors personals. L'any 1983 Apple va entrar a la llista Fortune 500 ( llista que agrupa a les companyies de més gran rellevància en els Estats Units) i addicionalment va guanyar renom en el Wall Street al designar al que llavors era president de Pepsi-Cola, John Sculley com el seu nou director executiu. L' any 1983, Apple va establir un nou rumb radical en la computació personal amb la introducció de "Lisa". Tot i que "Lisa" no va resultar un èxit financer, va ser el fonament que va restablir a Apple com a pioner tècnic i va establir el estàndard industrial per el software basat amb una interfaz gràfica del usuari. La tecnologia de "Lisa" va ser el fonament per l'anunciat i esperat Macintosh, presentat el 24 de gener de 1984. Amb les seves icones, menús de baixada , finestres i el popular dispositiu de senyalament del "mouse" (ratolí), el equip Macintosh va establir un nou estàndard en la facilitat d'ús de l'ordinador personal.\nEn l'actualitat Apple Computer Inc. està reconeguda com a pionera i innovadora en l'indústria de la informàtica , crea solucions fàcils d'usar per a ordinadors personals, perifèrics, software assistència digital personal i productes per a xarxes i comunicacions.\nApple és una companyia valorada en 11 bilions de dòlars que distribueix els seus productes a més de 140 països del món.\n6.2. Història de Microsoft.\nWilliam Gates, nascut a Seattle, Washington l'any 1955, més conegut com a Bill Gates. Començà a programar de molt jove i als 16 anys crea la seva pròpia empresa, Traf-o-Data. El 1975 i amb la col·laboració del seu amic Paul Allen, fundà la companyia Microsoft . es va finalitzar l'any 1975 amb 3 empleats, contant entre ells amb gates i Allen, 16,005$ venuts. I es comença a treballar en un llenguatge de programació per l'ordinador Altair. El llenguatge que van adaptar per aquest ordinador era el BASIC, i després el van registrar , va ser el primer llenguatge de programació creat per a un microordinador. L'any 1976 Microsoft tenia 7 treballadors i havia venut ja 22,496$, es va fer una convenció a Alburquerque, sobre els microordinadors on es presenta especialment Bill Gates que tenia només 20 anys. El 1977 Microsoft dissenya un llenguatge de programació per l' Apple, sent aquesta una excel·lent idea ja que la Apple tenia més d'un milió de ordinadors en els quals volia posar aquest llenguatge.\nL'any 1978 Microsoft havia venut ja 1,355,655$ i tenia ja 13 empleats, en aquest any anticipant-se a la aparició dels processadors de 16 bits va començar el desenvolupament de simuladors per tal de fer més ràpida la codificació. En aquest any també es va construir la primera oficina fora dels Estats Units, el lloc va ser Japó amb kazuhiko Nishi el creador de l' ASCII corporation de Japó. 1978 va facturar 2,390,145$i tenia ja 28 treballadors, durant aquest any Microsoft intensificà la seva presencia i obertura internacional i va fer la seves primeres incursions a Europa amb la seva primera seu a Haasrode , Bèlgica. L'any 1980 Microsoft entra en el mercat del Hardware amb la Z-80 Softcard dissenyada per anar en el Apple II. Microsoft també anuncia XENIX OS que era un sistema operatiu portable per a processadors de 16 bits. L'any 1981 es va reorganitzar la distribució de Microsoft, i Bill Gates va quedar com a president i Paul Allen com el director executiu, Microsoft també va canviar el nom per passar a dir-se Microsoft Inc. El 8/12/81 es va treure al mercat el MS-DOS en la seva versió 1.0 aquest sistema operatiu deixava enrera tots els existents fins l'època. Només amb un any de funcionament l' MS-DOS va ésser registrat per a més de 50 empreses de ordinadors. Arriba a les mans de Microsoft un prototip de Macintosh per que Microsoft li dissenyi el software.\nL'any 1986 Microsoft treu al mercat el Microsoft Works que és un programa amb processador de textos base de dades, i comunicacions. Per al Macintosh.\nL'any 1987 Microsoft facturava 345,890,000$ i tenia 1,816 empleats, aquest va ser l'any en el que es van anunciar el Windows 286 i el Windows 386 .\nMicrosoft va treure el sistema operatiu Windows l'any 1992 que tenia una interfaç gràfica i que encara s'utilitza avui. Mes tard va treure programes com Word o Excel que funcionen sota aquest sistema, actualment els productes Microsoft es troben disponibles en més de 30 idiomes, es venen en més de 50 països, estan disponibles per a la majoria de PC's inclosos els que es basen en un microprocessador Intel i Apple. Microsoft dirigeix més la seva activitat cap a productes Multimedia, i esta sent investigat per el govern d'Estats Units acusat de Monopoli. La facturació de Microsoft l'any 1998 era de 14,48 bilions de dòlars ,tenia 27,320 empleats i Bill Gates es conegut com l'home més ric\n7. L'ordinador: canvi social.\nL'ordinador s'ha convertit en un aparell quotidià, d'ús corrent en el nostre entorn social. Progressivament tot es va omplint d'ordinadors i hem après ha conviure familiarment amb ells en la nostra vida social i professional. Més que d'una moda es tracta d'un fenomen social. El fenomen informàtic té una historia breu, és imparable, inquietant i alhora fascinant, avança a una velocitat i de vagades genera angoixes davant la dificultat de seguir aquesta evolució tan ràpida.\nNo fa gaires anys es parlava de la " sublevació de les màquines", es veia l'ordinador com una màquina terrible perillosa i misteriosa capaç de pensar per a nosaltres, de dominar l'home i de desplaçar-lo del seu lloc de treball. Gradualment aquests temors van desapareixent. L'ordinador és una màquina dòcil, no emet judicis de valor ni té iniciativa ,ni jutja si el que se li ordena és lògic o absurd. Actualment quan alguna cosa no funciona hi ha qui s'excusa atribuint-li les culpes a l'ordinador, es tracta de persones que descarreguen la seva incompetència personal sobre la màquina. La resignació o desesperació que aquesta frase provoqui estarà d'acord amb el nivell de formació i d'informació que tingui aquesta persona.\nDe la pantalla de cine a la del ordinador, passant per la de la televisió i el vídeo; de la comunicació unidireccional a la bidireccional a mesura que augmenta el nombre d'hores que passem davant "les pantalles" dels mitjans tecnològics, augmenten les possibilitats d'interacció de l'home i la màquina com també les exigències de participació.\nLa informàtica ens pot ajudar a reduir les feines rutinàries, a accedir a grans volums d'informació, a augmentar la precisió en les nostres feines o a fer que augmenti el nostre temps lliure. La velocitat de la llum sembla que és l'única limitació que té. L'ordinador no està fent res que l'home no hagi fet abans. El desenvolupament de les tecnologies de la comunicació i la informació no impliquen necessàriament una millora en la qualitat de la informació ni la solució de tots els problemes de la societat que ens ha tocat viure i que marquen el pas de la societat industrial, definida per les activitats del sector terciari (serveis), a la postindustrial o era de la informació, en la que apareixen les activitats del sector quaternari, o activitats vinculades a l'indústria de la informació.\nEls ordinadors han suposat un canvi en la manera de pensar, de crear d'investigar, de saber, de treballar i d'entretenir-nos, i la seva hipotètica desaparició provocaria la confusió i el caos, per això es tant temut el denominat efecte 2.000 que podria deixar fora de funcionament molts sistemes informàtics.\nOn són els ordinadors? A les oficines, les editorials, els bancs, els supermercats, les agencies de viatges, els hospitals, les escoles, les universitats, als ministeris, a la regulació del trànsit urbà, les cases... Es fan servir per elaborar censos electorals, per fer diagnosis capil·lars a les perruqueries, per a la conquesta de l'espai, per a la investigació de nous fàrmacs... La premsa diària i la televisió ens atipen constantment amb anuncis publicitaris sobre ordinadors; als quioscos augmenta de manera exagerada el nombre de revistes dedicades a l'ordinador personal, a les llibreries les\nseccions d'informàtica ocupen cada cop més lloc. Tots aquests factors han propiciat la introducció de l'ordinador a les nostres cases per solucionar problemes domèstics i omplir el nostre temps de lleure i entreteniment. Aquesta gran difusió dels ordinadors ha contribuït a desmitificar-los.\nCada vegada és més gran el nombre de disciplines científiques, humanístiques, i artístiques que compten amb la presència de l'ordinador per portar a terme els seus avenços actuals. La física, la química, la biologia, l'enginyeria, la història, la filologia, la música, la pintura... Per aquestes disciplines la informàtica no és una finalitat en ella mateixa sinó un mitja que els facilitarà el camí cap a la consecució d'unes determinades finalitats. Els usuaris tenen una informació bàsica sobre ordinadors, cosa que els diferencia dels informàtics, que tenen una formació total.\nLes universitats i els centres d'investigació compten amb un sistema informàtic i telemàtic creixent i cada vegada més potent que contribueix a l'enriquiment de la vida acadèmica i a la distribució de les distancies intel·lectuals i físiques de la comunitat científica i acadèmica mundial.\nL'etern enfrontament entre ciència i art és cada cop menys real. Les noves tecnologies s'han posat al servei del artista, per al qual la innovació tecnològica és un recurs més a tenir en compte. Es progressa cada cop més cap a una unió entre tècniques i expressions, indústries, museus, enginyers i artistes. La utilització del ordinador ha impulsat la composició de música electrònica , ha afavorit el control dels efectes lluminosos, sonors i especials en el món de l'espectacle i el desenvolupament de les tècniques d'animació en el medi televisiu i cinematogràfic...\nPer tant la informàtica sense dubte ha canviat la societat, ja que ha fet possible la comunicació amb tot el món sense barreres de distancia ni temps, i està contribuint a la universalització global i a la creació d'una cultura cada cop més global. Per tant la informàtica està fent petit el món.\nRevistes de informàtica


Arrestat un clan de falsos «bruixots» brasilers a Palma que estafava clients\nCobraven altíssimes quantitats per treure la «mala sort» i allunyar «mals esperits»\nUna de les acusades ahir al jutjat de guàrdia de Palma.\nVuit membres d'una mateixa família de nacionalitat brasilera han estat detinguts pel Cos Nacional de Policia de Palma acusats d'estafar nombrosos clients que acudien a treure's la «mala sort». La «santera», anomenada Dora, i el seu espòs, Hugo, suposadament «allunyaven» els mals esperits i tenien una àmplia clientela a Còrdova i Saragossa i recentment s'havien instal·lat a Mallorca. Els investigadors seguien els seus passos des que es van interposar denúncies contra ells per presumpta estafa i van esbrinar que cobraven quantitats molt elevades de doblers per sessions de «santeria».\nDurant aquest cap de setmana els agents procediren a la detenció de la parella, els seus dos fills, i altres membres del clan, tots ells de nacionalitat brasilera. Un problema per la falta de traductor impedí que poguessin prestar declaració i ahir els acusats foren posats a disposició judicial, al jutjat de guàrdia de Via Alemanya.\nEl clan arribà el dematí i l'horabaixa gairebé tots els implicats continuaven als calabossos, a l'espera que el jutge decidís si els deixava en llibertat o decretava el seu ingrés a presó eludible amb el pagament de fiança. Algunes de les dones detingudes hagueren de donar el pit als seus nadons mentre eren privades de llibertat i un traductor de portuguès serví com a intèrpret. Les diligències judicials foren lentes pel gran nombre de detinguts que ahir coincidiren al jutjat de guàrdia: vuit per part del clan brasiler i una vintena d'imputats per altres assumptes.\nEl Cos Nacional de Policia intervingué 70.000 euros que suposadament la família sud-americana havia cobrat de «treballs» recents relacionats amb la màgia negra. A un dels clients que acudiren a l'habitatge de Palma on atenien li demanaren, suposadament, 40.000 euros per alliberar-se d'un fatídic mal d'ull que el tenia amargat. A una altra víctima li tragueren 20.000 euros i a un tercer afectat 10.000 euros. Evidentment, després de pagar aquelles quantitats la situació personal dels clients no canvià el més mínim, per la qual cosa van comprendre que havien estat estafats. A Mallorca no se sap quants damnificats hi ha.


Tanca i tanka\nPublicat per Carme Rosanas de febrer 24, 2021\nFruits de palmera\npengen sobre la tanca.\nLes seves branques\nfiltren retalls de cel.\nsa lluna 24 de febrer de 2021, a les 17:17\nM'has fet recordar que de petita anàvem a comprar el vi, a un carreró on hi havia un datiler que penjava com en el teu dibuix. Des del cantó a la bodega hi havia poca distància, els separava el datiler i nosaltres fèiem una aturadeta per menjar-ne més d'un. 😉\nBona tanka, nina.\nCarme Rosanas 24 de febrer de 2021, a les 19:08\nJo crec que a aquests dàtils no els van deixar madurar... al pocs dies d,haver-la vist així , amb boletes grogues, ja no quedava rastre dels datils, tot podat!\nxavier pujol 24 de febrer de 2021, a les 18:24\nCom sempre fas, aquarel·la i poema, en aquest cas tanka, combinen a la perfecció.\nM. Roser 24 de febrer de 2021, a les 22:07\nM'agrada una tanca dibuixada i una tanka poètica...Potser la pluja d'aquests dies ha fet caure els dàtils, pluja marró!!!\nCarme Rosanas 25 de febrer de 2021, a les 17:32\nNo, no, no han caigut per la pluja. Estava tot podat! Bon dia M Roser!\nMcAbeu 25 de febrer de 2021, a les 9:02\nCom a Sa Lluna, m'has fet recordat una vella palmera ja desapareguda que també s'omplia de penjolls de dàtils (tot i que aquests no es podien menjar) i que ens oferia la seva ombra "filtrant retalls de cel i de sol". Ja veus, la teva tanka sobre una tanca ha tingut l'efecte contrari a l'esperat pel seu nom i ens ha obert la porta dels records. :-)\nCarme Rosanas 25 de febrer de 2021, a les 17:34\nNo sé distingir, així, tal com jo els vaig veure, petits i grocs, si són dàtils que es poden menjar o no... com que no els he pogut veure crèixer, no sortiré pas de dubtes. Suposo que si es poguessin menjar no els haurien tallat abans de deixar-los madurar. No ho sé...\nM'alegra obrir les portes dels records, malgrat el títol del post. Gràcies, Mc!\nHelena Bonals 25 de febrer de 2021, a les 10:34\nOriginal el títol, original i molt ben trobat "En clau de sol".\nCarme Rosanas 25 de febrer de 2021, a les 17:35\nPrimer havia posat "sol sostingut" però ho vaig canviar... gràcies, Helena!\nNúria Lorente Aroca 25 de febrer de 2021, a les 11:57\nUna tanca molt ben dibuixada i una tanka que la descriu perfectament!\nCarme Rosanas 25 de febrer de 2021, a les 17:36\nM'alegro que t'agradi, Núria! Una abraçada.\nPere 25 de febrer de 2021, a les 17:22\nAmb una Tanka, dibuixada amb taques, descrius una tanca.\nCom les pinzellades puntillistes de Marian Oliveras Vayreda.\nCarme Rosanas 25 de febrer de 2021, a les 17:37\nBona tarda, Pere! Moltes gràcies pel teu comentari!


Al Muraqabat Plaza Hotel Apartments Dubai Unió dels Emirats Àrabs - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSalahuddin street, Al Muraqabat, Deira, Dubai, Unió dels Emirats Àrabs - Veure al mapa\n"the lounge area that is separated to the bedroom"\nM&mUnited Arab Emirates\nApartament 1 habitació amb 2 llits (1 Bedroom...\nApartament 1 habitació Llit doble (1 Bedroom ...\nBé 6,3 (119 comentaris)\nPuntuació dels comentaris 5,4 (67 comentaris)\nBarri Deira Deira Deira Deira\nEstació de Metro d'Abu Baker Al Siddique\nBen situat a la els restaurants, compres, l'oci nocturn area de Dubai ciutat, Al Muraqabat Plaza Hotel Apartments us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. A només 1. Km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Centre Hamarain, Centre Comercial Reef, Warba Centre.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Al Muraqabat Plaza Hotel Apartments asseguren una estada plaentera als seus clients. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, repartiment de queviures, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids.\n63 habitacions que es distribueixen sobre 04 plantes ofereixen una càlida i plaentera escapada i comoditats modernes com ara televisió de pantalla plana, catifes, productes de neteja, sofà, tovalloles. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Al Muraqabat Plaza Hotel Apartments és una selecció idònia per a la vostra estada a Dubai.\nPreu del desplaçament a l'aeroport: 75 AED\nTarifa d'aparcament diària: 0 AED\nTots els comentaris (58) Viatger de Negocis (17) Parelles (9) Viatgers en solitari (6) Famílies amb infants petits (16) Famílies amb infants grans (3) Grups (7)\nTots els comentaris (184) Parelles (45) Viatgers en solitari (47) Famílies amb infants petits (49) Famílies amb infants grans (2) Grups (41)\nSameir, Estats Units


Article 186 - Definició - Àrea Metropolitana de Barcelona\nArticle 186 - Definició\n1. El sistema aeroportuari comprèn el conjunt de l'aeròdrom o l'aeroport de Barcelona i la seva zona de servei. L'àrea circumdant a l'aeroport, constituïda pel territori sotmès a les servituds aèries o zona subperifèrica de l'aeroport, està subjecta a allò disposat a la legislació especial en la matèria i a l'establert en aquesta secció.\n2. La delimitació de la zona immediata al conjunt de l'aeroport i de la seva àrea de servei, sotmesa a les condicions urbanístiques establertes en aquesta secció, sens perjudici de l'estatut de limitacions per raons aeronàutiques, és la reflectida al plànol b‑2, a escala 1:5000.\nArt. 186. Definició\nEl sistema general aeroportuari comprèn la zona de servei de l'aeroport de Barcelona. Aquests sòls, per raó de la legislació sectorial, seran de titularitat pública.


El Prat al Día: El Cerdanyola visita el Sagnier. La prèvia\nEl Cerdanyola visita el Sagnier. La prèvia\nDesprés de la victòria a domicili dels del Dolera contra el Vilassar, El Sagnier obre les portes en aquesta nova temporada per a rebre al Cerdanyola, serà demà a les 19:30. Els pratencs amb un partit de lliga jugat son un dels tres equips capdavanter amb tres punts. Demà podran ser sis. Abans de començar el partit l'equip homenatjarà a Aurelio Delgado, encarregat durant trenta quatre anys del material a l'entitat potablava.\nLa AE Prat rep al sagnier al Cerdanyola que la setmana passada va signar un empat a casa\nfront l'Europa , els pratencs son segon classificat i únic equip que va guanyar a domicili.\nEls potablava han demostrat que arriben sobrats a la categòria i que si la autoritat competent no ho impedeix, son un seriòs aspirant a l'ascens. La bona defensa i la pilota aturada continuen essent una de les fortalesses dels pratencs, tot i que el Cerdanyola també va marcar el seu únic gol a pilota aturada, amb un gol de penalt de Didi.\nL'última derrota de l'esquadra pratenca al Sagnier va ser al desembre de 2014 front al Figueres, el que suposa trenta partit com a equips de tercera, sense conèixer la derrota.\nAl igual que els de Dólera, els de Toni Carrillo han realitzat un renovació important aquest any, mantenint a set dels jugadors de l'anterior temporada i ha fitxat catorza de nou, construïnt un equip àgil a l'àtac i sólid a la defensa.\nDólera no podrà comptar amb Dalmau, per una greu lessió a la pretemporada. Arbitrarà el partit el col·legiat Barceloní Gómez Meneses.


El teu estil: Les teves ulleres diuen molt de la teva personalitat. Tria segons el teu estil o segons la imatge que vols transmetre. La montura forma part del teu rostre. Hauràs de veure't amb ella diàriament, i els altres també.\nEl color: Si ets una persona dinàmica i creativa opta per colors cridaners. No obstant això, els colors foscos són adequats per transmetre una imatge més contundent. Els colors neutres són ideals si busques discreció.\nEl teu rostre:\nOvalat: Tens la cara perfecte per portar ulleres. Podràs triar les que més t'agradin.\nRodó: Opta per ulleres rectes i evita les línies sinuoses. Tria montures amb poc gruix i amb patilles estretes.\nQuadrat: Evita les formes rectes i busca aquelles amb línies ascendents o sinuoses amb varetes fines i amb poc gruix.\nRectangular: Busca les línies sinuoses però horitzontals el gruix sigui gran i varetes més amples. L'amplitud de la muntura ha de sobrepassar lleugerament l'ample de la teva templa.\nTriangular: Et afavoreixen les línies rectes o ascendents depenent de l'angulositat de les teves faccions i patilles amples. L'amplitud de la muntura ha de sobrepassar lleugerament l'ample de la teva templa.\nCor: Opta per línies rectes i horitzontals però amb gruix fi i patilles estretes.\nOvalat Rodo Quadrat Rectangular Triangular Cor


la serp blanca: Buf!\nDilluns vaig enviar a David Morell, de Bromera, el solucionari de l’última unitat del llibre de literatura universal per a batxillerat, que es va començar a distribuir la setmana passada. Ara sí que puc dir que he acabat del tot. Buf! El solucionari m’ha ocupat 130 fulls, gairebé un altre llibre. No debades, hi ha 877 activitats (les he comptades!). Se m’ha fet una mica llarg fer-les una per una. Evidentment, els usuaris del llibre no hi estan obligats, de la mateixa manera que tampoc no cal llegir i comentar tots els textos recollits en cada unitat. N’hi ha molts. Alumnes i professors han de poder triar. Però se suposa que jo havia de donar exemple. A més, everybody knows que el més important d’un llibre de text és el solucionari.\nLes activitats que acompanyen els textos seleccionats s’han de considerar com una guia per al comentari i estan organitzades en dos blocs: Activitats de comprensió i Activitats de comentari i de contextualització. Les primeres són unes preguntes per assegurar la comprensió dels punts més importants. Les segones plantegen una lectura en profunditat de cada text, destacant-ne els aspectes temàtics i formals més rellevants, i la seua relació amb altres textos. A fi d’evitar la reducció de la literatura universal a un catàleg de moviments, autors i obres, moltes vegades es proposa el comentari comparat entre textos de la mateixa unitat i, també, entre textos de diferents èpoques, per fer veure que la literatura consisteix en un diàleg o teixit de referències que els llibres estableixen entre ells. De més a més, el comentari comparat ajuda a delimitar clarament el que s’ha d’analitzar, obliga a una lectura atenta i habitua a cercar contrastos i analogies entre les obres i els autors, cosa que ressalta les característiques específiques de cada text. És una bona manera, per tant, d’ensenyar a llegir.\nL’objectiu principal de la informació que s’exposa en cada unitat sobre autors, obres, context històric i literari, etc., és proporcionar un suport per a la lectura i comentari en l’aula dels textos triats en el llibre, que tenen, per tant, tot el protagonisme. És molt convenient que, durant el curs, aquesta tria de fragments literaris siga acompanyada de la lectura completa d’una sèrie d’obres que haurà de determinar cada professor.\nA més del llibre de literatura universal, he enllestit els materials per a Oxford que encara tenia pendents. Ja fa unes setmanes que va acabar el curs de literatura universal. I a l’institut ja no hi ha classes. Queden només alguns exàmens, algunes reunions, etc. En fi, encara cal anar a l’institut, però només a passejar. Curiosament, ara que torne a tenir temps, constate que això pot tenir uns efectes paralitzadors. No és tan estrany. La falta de temps t’obliga a concentrar-se més i a treure el màxim rendiment al poc temps lliure. El lleure abundant, en canvi, incita al vagareig i a fer el gandul.\nEm costa reenganxar-me a moltes coses que he hagut de deixar de banda durant el curs. Ara, a més de preparar el II Curs de literatura universal, vull tornar a treballar en l’edició d’un llibre d’assaigs inèdits del meu pare, que portarà per títol L’estupor. En el número 39 de la revista L’Espill se’n va publicar una tria breu (vegeu La revista «L’Espill» publica uns assaigs inèdits de Josep Iborra). També voldria donar un impuls a un altre llibre meu de crítica literària, que tinc mig embastat. Hi vaig treballar bastant, a finals de l’any passat, però després de les vacances de Nadal ja no vaig poder continuar. I m’agradaria pensar-ne d’altres. I posar una mica al dia tant el web de literatura universal com el blog. I repassar i corregir l’edició de la Crònica de Pere Antoni Beuter, publicada el 1982 en la Biblioteca d’Autors Valencians d’Alfons el Magnànim, que em va encarregar Fuster. Enric Sòria m’ha proposat de reeditar-la ara. Finalment, encara no se m’ha oblidat una promesa que vaig fer un dia alegrement: preparar un índex de noms d’Un son profund.\nHi ha tmbé, afortunadament, les lectures. De moment, aquesta setmana he llegit un muntó de números de L’Avenç, que se m’havien acumulat, i dos llibres per a preparar el comentari de l’Odissea en el II Curs de literatura universal: Resurrección de Homero, de Victor Bérard, en una edició publicada a Mèxic el 1945 amb un pròleg d’Alfonso Reyes, i El mundo de Odiseo, de M.I. Finley, un breviari del Fondo de Cultura Económica, igualment publicat a Mèxic. Tots dos els he agafat de la biblioteca del meu pare.\nPublicat per Enric Iborra a 12:26\nEtiquetes de comentaris: II Curs de literatura universal, Literatura universal


Sànchez: "Si la gent es planta durant dies als carrers, benvinguda la decisió"\nL'expresident de l'ANC Jordi Sànchez | ACN\nEl diputat al Congrés assegura que la posició de JxCat a la investidura de Pedro Sánchez "serà única"\nper ACN 06 de juliol de 2019 22:14\nEl diputat al Congrés per JxCat Jordi Sánchez ha assegurat que si la sentència del judici de l'1-O és de condemna "la resposta ha de venir de la ciutadania" i afegeix que si decideixen "plantar-se i estar durant dies als carrers de Barcelona, benvinguda serà la decisió". En una entrevista a El Periódico, el líder empresonat ha assegurat que caldrà respondre "des del civisme i la no violència" i "liderats" per les entitats quan falli el tribunal. "Els partits ja s'hi afegiran, si volen", ha afirmat. Tot i això, Sànchez sí que ha confiat que la sentència sigui absolutòria i ha demanat que els propers mesos "es centrin esforços" en aquesta demanda. D'altra banda, el diputat també s'ha referit a la investidura com a president espanyol de Pedro Sánchez, per qui ell s'abstindria com va avançar amb una carta escrita des de la presó, i ha assegurat que la posició de la formació "serà única". Així, ha negat que el seu escrit, signat conjuntament amb la resta de presos de JxCat, fos per convèncer a ningú, sinó que era per "alimentar i incentivar el debat".\nEn relació a la investidura, Sànchez insisteix que el debat "està obert" i explica que seguirà així "a l'espera" d'una proposta del líder del PSOE. El diputat de JxCat diu que la seva carta aposta per "trobar vies" per facilitar una resposta política a un conflicte polític, encara que ja ha avisat que la seva postura partirà de la premissa que Sánchez assumeixi "que primer ha de construir un acord amb Podem". "Només així, i una vegada hagi descartat el PP i Cs com a socis prioritaris, JxCat estarà en condicions de decidir el seu paper a la investidura", ha explicat.\nA l'entrevista, Sànchez també s'ha referit a ERC i a la possibilitat que els republicans siguin vistos com a "moderats i pactistes" i JxCat amb un discurs tendint a al unilateralitat i ho ha titllat de "simplificador". "És fals que uns siguem intransigents i altres dialogants, resulta que qui parla de les 155 monedes de plata és ERC i qui presenta una esmena a la totalitat als pressupostos que precipita les eleccions també", ha retret, per afegir que també cal sumar-hi el 'no' a Miquel Iceta com a senador per poder presidir el Parlament.\nEn aquest sentit, Sànchez creu que això es deu a que la "major caça oberta" és contra Carles Puigdemont i ha alertat que es vol contraposar a "un Oriol Junqueras raonable i moderat". "És tant com dir que Puigdemont és irracional, radical i no dialogant", critica, per després indicar que en totes els ocasions que Puigdemont i Junqueras s'han confrontat a les eleccions ha guanyat el líder de JxCat. "La realitat és més complexa que el que alguns voldrien", conclou.\nSobre el judici, que Sànchez ha confiat que acabarà amb absolució, ha retret la seva actitud tant a la Fiscalia com a l'Advocacia de l'Estat i ha considerat que "per honestedat i ètica jurídica" hauria d'haver estat diferent. D'altra banda, també els ha recriminat que tot i haver-se acabat ja el judici encara no hagin dit "en quin moment i en quin acte hi va haver la suposada rebel·lió i sedició".


Notes de Brussel·les » Print » PS francès: qui ha guanyat?\nPosted By Raimon Obiols On 22 November 2008 @ 13:51 In Politica europea,Socialisme | 3 Comments\n Martine Aubry ha guanyat les eleccions a la primera secretaria del partit socialista francès amb un 50,02% dels vots, segons els resultats comunicats per la direcció del partit a les sis del matí del dissabte 22 de novembre, després d´una nit d´incertesa i nerviosisme, en una situació pràcticament d´empat. Segons aquests resultats, Martine Aubry ha obtingut tan sols 42 vots més que Ségolène Royal.\nMartine Aubry obté 67.413 vots, mentre que Ségolène Royal n´obté 67.371. Segons aquestes xifres, que encara han de ser validades oficialment per les instàncies de direcció del PS. En total, han votat 137.116 afiliats i afiliades.\nFrançois Hollande, el primer secretari sortint, convocarà un Consell nacional, probablement el dimecres que ve, que ha de donar eventualment per vàlids els resultats.\nSégolène Royal havia demanat una repetició del vot dels militants el proper dijous, posant en qüestió el resultat de la segona volta, segons ha dit el seu advocat, Jean-Pierre Mignard. Martine Aubry ha respost que un segon escrutini “no té raó de ser“.\nEn aquesta situació, em sembla que és raonable fer-se la pregunta de qui ha guanyat en tot aquest procés. La resposta, en un sentit literal, sembla clara: ha guanyat Martine Aubry, per bé que amb un escassíssim marge de vots. Encara que els resultats proclamats per la direcció del PS no seran validats oficialment fins que es reuneixi, probablement el dimecres, el Consell nacional, es pot preveure que aquest refusarà la demanda de Ségolène Royal de tornar a repetir la votació. És per tant molt probable que la instància de direcció socialista confirmarà la victòria d’Aubry, i que aquesta esdevindrà la primera secretària del partit.\nPerò aquesta resposta podria ocultar la realitat més profunda d’allò que ha succeït – que està succeïnt – en el PS francès. Valen poc els 42 vots d’avantatge que Martine Aubry ha obtingut, enfront de la dinàmica que ha dut Ségolène Royal de 29% de vots que obtingué la seva moció en el congrés de Reims, passant pel 43% en la primera volta, fins a aquest prop del 50% obtingut en la segona volta de l’elecció a la primera secretaria. Aubry ha recollit el vot de tots aquells sectors diversos que s’unien en el refus de Royal. Així, la legalitat de la majoria Aubry es confronta a la legitimitat de la dinàmica política generada per Ségolène Royal, que mostra clarament la disconformitat de (almenys) una meitat dels afiliats i afiliades amb la manera com el PS funciona.\nEl reconeixement del resultat aritmètic, d’altra banda, no esvairà les sospites que s’han utilitzat tots els mitjans, a la deseperada, per barrar el pas a la renovació del partit que aquesta meitat del vot reclamava. Les dues candidates han obtingut pràcticament els mateixos vots. La diferència és que una jugava amb la força que li donà la base que majoritàriament li donà en les primàries que l’elegiren candidata presidencial, i l’altra ha comptat amb el suports dels caps del partit. Si, com el congrés de Reims va indicar, els qui s’han oposat a Royal no són capaços de posar-se d’acord en un projecte i una línia comuns, no és segur que aquesta hagi perdut si parlem no sols en termes de poder intern i d’aparells, sinó de política i de dinàmiques futures).\nEn tot cas, no és difícil pronosticar qui haurà perdut en aquest procés. És el PS. Manuel Valls, el portaveu de Ségolène Royal, ha dit que la fractura del partit PS «serà llarga i durable” si les bases no són convocades a votar de nou, cosa que és poc probable. Hi haurà doncs, probablement, una situació en la els dos camps es mouran i parlaran sense reconèixer la victòria de l’altre. Dos camps, a més, amb concepcions molt diferents del què ha de ser l’organització, l’estratègia i el lideratge del partit. Com no preveure i lamentar, en aquestes condicions, que serà, de moment, Nicolas Sarkozy el que realment ha guanyat? De moment, espero.\nWilly Brandt deia sovint que allò que caracteritza més essencialment els partits socialistes és la seva capacitat de “fer nous començaments“. La crisi del PS francès no té perquè no desembocar en una sortida positiva. A mig termini.\n3 Comments To "PS francès: qui ha guanyat?"\n#1 Comment By Pablo On 22 November 2008 @ 14:48\nL’anàlisis que fas és completament acertat, ara bé, si la Ségolène, per molta renovació que representi no sap encaixar la derrota i fer força amb la candidata guanyadora (per mi sempre serà la candidata de les 35 horers, i per tant, la meva candidata. Irònicament tot i ser la candidata de l’aparell)molt em temo que el PS ja no s’aixecarà mai més i faria un flac favor als francesos/es que volen un canvi.\nEm deia Vasco Lourenço, el capità que va dirigir el 25 d’abril a la famosa Revolució dels Clavells,que per desgràcia la fragilitat de l’esquerra i la incapacitat de respectar les diferents opinions dins del nostre partit, sempre ens durà a grans dificultats electorals. Potser aquest és el nostre destí… ja vorem.\n#2 Comment By Bernat Jofre i Bonet On 22 November 2008 @ 21:05\nBones tardes des de Mallorca, senyor Obiols. Segueixo atentament el seu blog, i juntament amb el d’Elena Valenciano i el de la Lourdes són del millor de la blogosfera dita progressista. En un altre ordre de coses, dir-li que al ps no hi ha guanyador possible. De fet, el gran perdedor és el propi partit. D’entrada per l’ imatge de cert “tongo” que s’ ha projectat no ja a nivell nacional, sinó internacional. No posaré en dubte la victòria de la filla de Delors, sinó que vull fer esment en la possibilitat real de que si la candidata a les eleccions del 2012 és Martine Aubry el senyor Bayrou té moltes possibilitats de disputar al candidat conservador – suposem que Sarkozy – la Presidéncia de la República, i no pas el PS. Aubry no és suggerent per a la burgesia mitja – la que realment decideix l’ Elisi -, mentre que el moderat Bayrou o la mateixa Ségolène sí que potser ho serien més. Són elements que em fan pensar que podem tenir UMP per estona. A no ser que sorgeixi un escàndol de grans dimensions, com els diamants de Bokassa obsequiats a Valéry Giscard d’ Estaigne, i que molt probablement li costaren al darrer la reelecció. En fi, que molt negre ho veig per a la progressia francesa. I molt bé per a Bayrou, repeteixo.\n#3 Comment By Vicens Lozano On 23 November 2008 @ 22:31\nUn cop més els carcamals guanyen a un partit d’esquerres europeu. Una llàstima . On es la regeneració, el canvi que es promet si la composició de les direccions dels partits mantè la “vella guardia ” de sempre …els burócrates de sempre.\nPobre PSF , pobre França , pobres de nosaltres amb aquests exemples . Potser aquí algun dia es Sr. José Bono de Sor Maravillas s’imposarà a la raó.\nSort n’hi ha que si perdem Paris ens queda de moment l’il.lusió del Washington d’Obama .\nURL to article: https://www.noucicle.org/obiols/?p=705


Racons del Pla de l'Estany. 25 rutes per a sorprendre't - Mia Comunicació\nHome/Editorial/Racons del Pla de l’Estany. 25 rutes per a sorprendre’t\nTotes les rutes van acompanyades d’un mapa del recorregut amb la toponímia dels llocs per on es passa i també amb la situació dels indrets més interessants per tal d’orientar millor a tots aquells que les vulguin realitzar. A més, un codi QR permetrà disposar de totes les rutes a través de l’enllaç corresponent.\nEl llibre combina rutes circulars, d’horari i desnivell moderats a l’abast de tota persona un xic habituada a caminar, i fa una pinzellada geogràfica per tenir clar per on ens movem. Cada ruta s’acompanya amb descripcions botàniques d’algunes plantes que anirem trobant pel recorregut, amb el valor afegit que d’algunes se n’esmenta, també, el nom popular amb què són conegudes a la comarca. Aquest detall té més importància de la que podria semblar, ja que actualment perilla la supervivència d’aquests noms, que es troben en innocent competència amb els noms acadèmics.\nEn un sol llibre en tenim dos doncs, ja que l’excursionista complementa la caminada amb coneixements botànics, i les persones interessades per la flora gaudiran de les passejades redescobrint la nostra comarca.


Gegants de Palau-solità i Plegamans | Mapes de Patrimoni Cultural\nGegants de Palau solità i Plegamans\nGegants de Palau-solità i Plegamans Palau-solità i Plegamans\nColla de Geganters i Grallers de Palau-solita i Plegamans\ndv., 15/06/2018 - 02:00\nEls gegants de Palau-solita i Plegamans són el Dimoni de la Pedra Llarga i la Masovera de can Cortès, que van acompanyats pel gegantó en Patufet.\nEl Dimoni de la Pedra Llarga i la Masovera de can Cortès són una rèplica dels originals, de l'any 1986, construïts pel taller Nona de Mataró.\nEls antics són de cartró pedra: el dimoni pesa 70 kg i fa 3,46 m d'alçada; la masovera pesa 60 kg i fa 3,37 m d'alçada. Van ser batejats l'any 1986 per mossèn Pere de la parròquia de Santa Maria de Palau-solità i els padrins van ser en Josep M. Bachs i tot l'equip del programa "Filiprim" de TV3. L'any 2004 van ser restaurats pel taller Sarandaca de Granollers.\nL'any 1998 el taller Sarandaca va construir els nous gegants, de fibra de vidre. El dimoni pesa 43 kg, i la masovera, 35,5 kg. L'alçada es la mateixa que els originals. Es van estrenar durant la Trobada de Gegants a Palau-solità i Plegamans, el mateix any de la seva construcció.\nEl gegantó Patufet, també construït pel taller Sarandaca, és de l'any 2002. És de fibra de vidre, pesa 18 kg i fa 2,6 m d'alçada. Va ser estrenat durant la Trobada de Gegants a Palau-solità i Plegamans de l'any 2002.\nFotografies: AJUNTAMENT DE PALAU-SOLITÀ I PLEGAMANS: http://www.palauplegamans.net\nLa colla de Geganters i Grallers de Palau-solita i Plegamans va iniciar la seva activitat l'any 1994, i es va legalitzar l'any 1995.\nLa primera sortida de la colla va ser el dia 21 de maig de 1995 a Festa de Sant Isidre de Palau-solita i Plegamans. L'any 1996 en Jordi Roura va compondre una peça per a les gralles anomenada "8 de setembre", per celebrar el 10è aniversari dels gegants.\nCada dos anys es celebra la Trobada Gegantera, on participen un gran nombre de colles convidades. Es fa una cercavila pels carrers del poble i l'acte final a la plaça de la Vila (Ballada de Gegants i Capgrossos).\nDADES GEGANTS: http://martivalentina.wixsite.com/dadesgegants/palau-solita