14 | Juliol | 2011 | Endavant amb la teva idea de negoci\nCinc beques de l’Àrea de Desenvolupament Econòmic de la DIBA\n5 beques, per llicenciats/des o grau en econòmiques, geografia, ciències polítiques o altres relacionades (també en ciències de la comunicació, biblioteconomia, dret, o altres relacionades) en els 2 anys anteriors a la data finaltizació del termini de presentació de sol·licituds per aquesta convocatòria (de 28 juliol 2009 a 28 de juliol 2011) o per qui estar cursant o ha finalitzat un màster o postgrau relacionat amb el desenvolupament econòmic en els 2 anys anteriors (de 28 juliol 2009 a 28 de juliol 2011).\nDurada: 9 mesos, 25 hores setmanals\nInici: 1 d’octubre 2011\nImport: 768,00€ mes\n1.1. Primera beca: àmbit de planificació i gestió estratègica territorial. Referència: OTEDE-1.\nSuport a l’anàlisi de les estratègies territorials de la província de Barcelona.\nSuport en les tasques de recopilació de normativa, polítiques i programes que incideixin sobre els governs locals de la província de Barcelona des de la perspectiva del desenvolupament econòmic.\nSuport al manteniment i actualització del Banc de plans estratègics de la província de Barcelona.\nSuport a l’elaboració i publicació del Mapa de projectes estratègics de la província de Barcelona.\nSuport en les tasques d’identificació i difusió de bones pràctiques de gestió del desenvolupament econòmic local a través d’Agències.\nSuport a la coordinació de la Xarxa de Processos Estratègics Locals.\nSuport a la creació i coordinació de la Xarxa d’Agències de Desenvolupament Econòmic.\nCol·laboració en altres tasques que es duguin a terme des de l’Oficina Tècnica d’Estratègies per al Desenvolupament Econòmic.\n1.2. Segona beca: àmbit d’anàlisi de la informació local i coneixement territorial: OTEDE-2.\nSuport en la recopilació i manteniment de fonts estadístiques, indicadors i informes del programa Hermes.\nSuport en l’explotació i anàlisi de la base de dades del Registre Mercantil.\nSuport en l’elaboració d’informes d’anàlisi socioeconòmica de la província de Barcelona i els seus municipis.\nSuport a la coordinació de la Xarxa d’Observatoris del Desenvolupament Econòmic.\n1.3. Tercera beca: àmbit del Servei de Teixit Productiu Referència: STP-3.\nRecerca, explotació bibliogràfica i documentació de fonts estadístiques oficials per a l’anàlisi de l’estructura productiva de la província de Barcelona.\nSuport en l’elaboració de propostes en matèria d’indicadors de seguiment i avaluació de les actuacions realitzades pel Servei de Teixit Productiu.\nSuport a les tasques de recopilació i explotació de dades del cens de centres de serveis a les empreses elaborat pel Servei de Teixit Productiu.\nCol·laboració en l’elaboració de propostes d’estudis i informes sobre l’estructura del teixit productiu de la província de Barcelona, així com sobre la xarxa de centres de serveis a les empreses.\nSuport en l’elaboració de propostes i redacció d’informes de seguiment periòdic sobre el grau d’execució dels fons gestionats des del Servei de Teixit Productiu.\nCol·laboració en altres tasques que es duguin a terme des del Servei de Teixit Productiu.\n1.4. Quarta beca: àmbit del Servei de Teixit Productiu Referència: STP-4.\nCol·laboració en l’organització, el seguiment i avaluació de les accions que es derivin del desenvolupament de programes i serveis en l’àmbit del suport al teixit productiu local (Mentor, Recull, Formació, Programes sectorials, Programes transversals, etc.).\nSuport en l’elaboració d’informes i anàlisis que es duguin a terme en l’àmbit del suport al teixit productiu local.\nSuport tècnic en el seguiment de projectes d’assistència tècnica i d’altres relacionats amb l’àmbit del suport al teixit productiu local.\nCol·laboració en altres tasques que es portin a terme de l’àmbit del suport al teixit productiu local.\n1.5. Cinquena beca: àmbit del Servei de Mercat de Treball. Referència: SMT-5.\nSuport tècnic en la sol·licitud, la valoració i la justificació de les actuacions subvencionades i gestionades pel Servei de Mercat de Treball.\nSuport en l’elaboració i redacció d’informes de seguiment de l’assistència econòmica gestionada des del Servei de Mercat de Treball.\nSuport tècnic en el manteniment i l’actualització del Fons documental en l’àmbit del mercat de treball.\nSuport tècnic en el disseny i l’elaboració de productes i serveis vinculats a la generació, l’intercanvi i la transmissió de coneixement en l’àmbit de les polítiques locals de mercat de treball.\nSuport al manteniment i actualització de l’espai web del Servei.\nSuport en l’elaboració de material metodològic, protocols i guies d’informació.\nSuport en les tasques de recopilació de normativa, polítiques i programes en l’àmbit del mercat de treball.\nCol·laboració en altres tasques que es duguin a terme des del Servei.\n2. Requisits genèrics que els aspirants han d’acomplir:\nCom a requisit general, no es poden presentar a aquest procediment aquelles persones que hagin estat seleccionades per a una beca de col·laboració amb l’Àrea de Desenvolupament Econòmic els anys anteriors.\nII.1. Referències OTEDE -1, OTEDE-2.\n• Llicenciatura o grau en econòmiques, geografia, ciències polítiques, o altres relacionades amb l’àmbit de les beques en el dos anys anteriors a la data de finalització del termini de presentació de sol·licituds per aquesta convocatòria.\n• Idiomes: Català (nivell C), Castellà.\n• Coneixements dels components del paquet MS-Office.\nII.2. Referències STP-3 i STP-4.\n• Llicenciatura o grau en econòmiques, geografia, ciències polítiques, o altres relacionades amb l’àmbit de les beques.\n• Estar cursant o haver finalitzat, en els dos anys anteriors a la data de finalització del termini de presentació de sol·licituds per aquesta convocatòria, un màster o postgrau relacionat amb el desenvolupament econòmic.\nII.3. Referències SMT-5.\n• Llicenciatura o grau en ciències de la comunicació, biblioteconomia, dret, o altres relacionades amb l’àmbit de les beques.\n• Estar cursant o haver finalitzat, en els dos anys anteriors a la data de finalització del termini de presentació de sol·licituds per aquesta convocatòria, un màster o postgrau relacionat amb el desenvolupament econòmic\nÀrea de Desenvolupament Econòmic.\nRecinte Maternitat. Pavelló Mestral.\nTravessera de les Corts, 131-159. 2a planta.\nPàgina web: http://www.diba.cat/promoeco/default.asp.”\nEtiquetes: beques, Diputació de Barcelona, feina


El risc de rebrot a Vidreres, per sobre de 300\nLa Selva - 15/08/2021 - 17:19\nLa taxa de propagació del virus al municipi és de 0,77\nImagen 1 de 1 - Vidreres\nEl risc de rebrot de coronavirus a Vidreres se situa avui per sobre de 300. Segons les dades del Departament de Salut, l'índex és de 304,62, és a dir, molt alt. L'índex de risc del dia anterior era de 281,22, segons la informació que actualitza cada dia la conselleria.\nEn els darrers set dies a Vidreres s'han diagnosticat catorze casos mitjançant una prova PCR o un test d'antígens, mentre que si ens fixem en els últims catorze dies han estat trenta-tres. Així, la incidència acumulada de diagnosticats els últims catorze dies per cada 100.000 habitants és de 397,59.\nAmb aquestes xifres, la taxa de propagació del virus és de 0,77. Cal tenir en compte que es considera que l'epidèmia creix si aquest valor està per sobre de l'1.


Publicació de circulars del Campionat per equips Promoció sub-12 de Tarragona\nDarrera actualització el 13 Novembre 2014\nPublicades les circulars de les dues parts del Territori del Campionat per equips de Promoció sub-12.\nCircular Camp de Tarragona\nCircular Terres de l'Ebre\nComença la 57a edició del Campionat Individual de Tarragona d’Escacs\nCoincidint amb el primer diumenge d’octubre ha començat la 57a edició del Campionat Individual de Tarragona d’Escacs 2014, en el que es jugaran un total de 9 rondes fins el 30 de novembre. El torneig es disputa al pavelló Hifrensa de l’Hospitalet de l’Infant, lloc escollit per la seva ubicació geogràfica (és una població cèntrica en la província) i comoditats que brinda la instal·lació.\nVinguts tant de les Terres de l’Ebre com del Camp de Tarragona, els diumenges pel matí més de 120 jugadors competeixen en aquest ja veterà torneig, dividits en dos grups (el grup A sense limitació d’Elo i el grup B fins 1950), disputant cada jornada una partida d’1 hora i mitja per jugador, més 30 segons d’increment per jugada realitzada.\nOrganitza el torneig la Federació Catalana d’Escacs (Delegació Territorial de Tarragona) amb el Club d’Escacs Hospitalet de l’Infant. Des de la Delegació de Tarragona volem emfatitzar de nou l’agraïment al Club d’Escacs Hospitalet de l’Infant perquè una edició més ha col·laborat per ser la seu del torneig individual de la nostra província.\nVista parcial del local de joc del Territorial Absolut de Tarragona 2014.\nTerritorial Absolut de Tarragona\nPublicació dels aparellaments dels dos grups per al Territorial Absolut de Tarragona.\nConcessió insígnia de plata de la FCE\nA la darrera Festa Catalana, celebrada el dia 28 de setembre de 2014 a Calaf, es va concedir la insígnia de plata de la FCE al Sr Manel Tuduri, del C.E. Cambrils, en reconeixement a la seva tasca.\nEl Sr. Manel Tudurí, a l'esquerra de la imatge, al costat del Sr. Jordi Parayre, vice-president segon de la FCE\nCANVI DE DELEGAT A TARRAGONA\nLa Delegació de Tarragona té un nou responsable. El nou delegat és el Ferran Torta, que substitueix la Marta Amigó. La Marta continuarà a la Junta Directiva de la Federació Catalana d'Escacs per encarregar-se del departament de monitors i entrenadors i organitzar els cursos de técnics amb titulació oficial de monitor del nostre esport.\nCampus d'escacs 2014 a la Delegació de Tarragona\nDarrera actualització el 03 Setembre 2014\nDel 18 al 21 d’agost es va dur a terme un Campus d’Escacs organitzat per la Delegació de Tarragona, el qual estava adreçat a nens i nenes de fins a 12 anys.\nL’activitat es va dur a terme a l’Alberg Jaume I de l’Espluga de Francolí i els participants van poder combinar classes i un torneig d’escacs amb diferents activitats de lleure com ara una gimcana, jocs d’aigua, piscina o una excursió fins al Monestir de Poblet. Les classes van anar a càrrec dels MC Francesc Farran i Jordi Amigó.\nEs valora l’experiència molt positivament ja que, a banda de fomentar l’aprenentatge i pràctica dels escacs, va permetre la convivència i estrènyer vincles entre nens i nenes de diferents indrets de la província.\nEl GM Alfonso Romero guanya el primer Open Internacional d'escacs Amposta, memorial "José Balagué"\nDarrera actualització el 12 Agost 2014\nEntre el 24 i 27 de juliol s’ha organitzat a Amposta per primera vegada un open internacional d’escacs de diversos dies de joc.\nVan participar 50 jugadors vinguts de l’Aragó, la Comunitat Valenciana, la província de Tarragona i, principalment, de les comarques de les Terres de l’Ebre i del Maestrat. Els participants van gaudir les comoditats i facilitats que ofereix l'Auditori Amposta -en el qual era la primera vegada que s’hi disputava un campionat d’escacs- i van mostrar la seva satisfacció amb l'organització, i més sent la primera edició.\nCrònica III Obert Internacional Masdenverge-Terres de l'Ebre\nDurant els dies 27, 28 i 29 de juny s’ha disputat al poliesportiu de Masdenverge el III OBERT INTERNACIONAL D’ESCACS DE MASDENVERGE – TERRES DE L’EBRE, un torneig d’escacs vàlid per a ranking català, nacional i internacional. La petita població de Masdenverge ha viscut 3 dies molt intensos d’escacs, de competició d’alt nivell.\nCampus d’Escacs a la delegació de Tarragona\nDarrera actualització el 03 Juliol 2014\nPublicada la circular del Campus d'Escacs de la Territorial de Tarragona entre els dies 18 al 21 de juliol.\nPublicació de la Festa dels Escacs Tarragonins\nPublicada la circular de la Festa dels Escacs Tarragonins i la convocatòria del Campionat individual de partides llampec.\nMemorial Josep Ma Calbet 2014\nDesprés de la finalització de la 6a ronda, aquesta setmana organitzada pel Club de Santa Coloma de Queralt, hi ha un nou líder en la classificació del Memorial Calbet 2014. En Josep Ma Guasch (Espluga de Francolí) encapçala el campionat després de guanyar al jugador del Masdenverge, Joan Buch.\nEn Ruben Fernández (Reus Deportiu), Llàtzer Bru (Cerdanyola del Vallès), Aaron Rodriguez (Peó Vuit), Enric Regué (Escacs Reus) i Miguel Fernández (Reus Deportiu) el segueixen a mig punt.\nEn Joan Buch (Masdenverge) i Josep Ma Guasch (L'Espluga de Francolí) a la 6a ronda.\nEl MC Llàtzer Bru, campió de l’Actiu d’escacs “Ciutat d’Amposta”\nPublicació de les licitacions de seu i d'arbitratge del Campionat per equips d'edats de Tarragona\nCurs d'àrbitre de suport i d'àrbitre Català a Tarragona


Paraula d'Andorra: nunci/núncia - Culturàlia\nParaula d'Andorra: nunci/núncia\nDivendres, 21 de febrer de 2020 - 12:30h\nUn nunci és un pregoner; és també un missatger encarregat d'anunciar alguna cosa; és, finalment, l'ambaixador del papa, el representant diplomàtic. Però només una accepció de nunci admet, en el diccionari normatiu, la forma femenina núncia: parlem de l'accepció 'conserge de l'Administració pública d'Andorra'. És home? Doncs és un nunci. És dona? Doncs és una núncia.\nLa Proposta per a un estàndard oralde la llengua catalana no fa remissions en el cas dels nuncis i les núncies. En aquest document, la forma manador remet a pregoner, però un nunci és sempre un nunci.\nAbans de la constitució, el Consell General designava dos nuncis: l'un per als tribunals i l'altre per a l'administració del Consell. D'una banda, seguint Bonaventura Riberaygua, el nunci feia les citacions, els embargaments i les subhastes... i tenia l'encàrrec de posar els ferros als presos. D'altra banda, feia de porter quan es reunia el Consell General. Era el portador de les convocatòries i els oficis. Era i és l'agutzil. Diguem ara que en les fotografies oficials sempre apareixen els dos nuncis.\nEn el llibre Andorra, el meu país (1963), d'Albert Puigoriol i Lladó, s'explica que el nunci «té una oficina a l'entrada de la Casa de la Vall». A Rodamots ja es va parlar d'aquesta paraula el 2010. Gràcies a Rosa Muns i Ferrer, d'Andorra la Vella, es va subratllar el significat de nunci i núncia a Andorra.\nFa poc més de dos anys el Diari d'Andorra recollia una jornada de feina de la núncia Rosa Senra, de l'administració de justícia. Al matí sortia amb cinquanta citacions i, al cap del dia, potser només n'havia pogut repartir una cinquena part. Sovint costa de trobar els destinataris! Si el nunci o la núncia no se'n surten, l'afer acaba a la policia. «Tant si truques com si vas a casa de la gent, per desgràcia portes males notícies i hi ha qui s'ho pren malament...». Per això a vegades el nunci o la núncia ha de fer la feina acompanyat/ada.\nPer cert, el diari esmentat es referia tota l'estona al nunci Rosa Senra i al nunci de Govern Ramona López. A partir d'ara, si us plau, digueu-ne núncies si són dones.


Fes-te amic/ga d’Ambdrets |\nMentoria i persones refugiades\n← Vides refugiades. Veus sirianes\nEstendre la mà a les persones refugiades. Article d’opinió →\nFes-te amic/ga d’Ambdrets\nPosted on 12 Novembre, 2015\tby associacioambdrets\nEstimats/des amics i amigues!\nCom molts sabeu Ambdrets és una associació de recent creació, el desembre del 2014, que va néixer per donar una visió positiva de les migracions, reconèixer les seves aportacions en totes les seves dimensions, construir ciutadania i defensar els drets de les persones migrants i refugiades. Des de l’inici, ens hem anat engrescant en un projecte cada vegada més gran que ens demanda cada vegada més dedicació i esforços. La feina genera feina, diuen, i el context que vivim sembla que s’entesta en donar-nos-en més encara.\nUs convidem a visitar el nostre web ambdrets.org on trobaràs el nostre pla de treball a dia d’avui i podràs veure les activitats i projectes en els que estem treballant. Tot el que fem ho fem sense finançament, únicament amb una subvenció atorgada de 6.375€ del Departament de Benestar Social i Família per al projecte de l’Enfortiment del teixit associatiu d’origen migrant.\nPer això necessitem el teu suport i col·laboració amb allò que ens puguis oferir. Nosaltres t’ho agrairem seguint treballant i convocant-te als actes i esdeveniments que fem, i agraint-te la teva col·laboració a la pròpia web.\nPots fer un ingrés per la quantitat que vulguis al nostre compte de Triodos Bank ES16 1491 0001 2821 4969 8827 (Fes constar en l’ingrés el teu nom complert per poder-te fer l’agraïment públicament).\nMoltes gràcies i fins molt aviat!\nPropostes per millorar la institució d’asil i la protecció de les persones refugiades\nPROGRAMA DE MENTORIA PER L’ACOLLIDA DE PERSONES REFUGIADES\nComunicat en motiu del dia del migrant 18 Des\nEstendre la mà a les persones refugiades. Article d’opinió


Discussió:Joan Francesc Mira i Casterà/Arxiu 1 - Viquidites\nDiscussió:Joan Francesc Mira i Casterà/Arxiu 1\n< Discussió:Joan Francesc Mira i Casterà\nAquesta pàgina mostra l'arxiu d'una pàgina de discussió. No modifiqueu el contingut d'aquesta pàgina. Si voleu discutir algun nou tema o recuperar alguna cosa d'aquest arxiu feu-ho a la pàgina Discussió:Joan Francesc Mira i Casterà.\nMira, Joan F. El desig dels dies. València: Eliseu Climent, 1981.\nMira, Joan F. Borja Papa. València: Eliseu Climent, 1996. ISBN 8475022545.\nMira, Joan F. Purgatori. Barcelona: Proa, 2003. ISBN 8484375358.\n↑ Mira, Joan F. Crítica de la nació pura : sobre els símbols, les fronteres i altres assaigs impetuosos. València: Tres i Quatre, 1984. ISBN 8475021263.\nObtingut de «https://ca.wikiquote.org/w/index.php?title=Discussió:Joan_Francesc_Mira_i_Casterà/Arxiu_1&oldid=92795»


5 de febrer - 102 anys d'una vaga que va aconseguir la jornada laboral de 8 hores | M'agrada Catalunya\nDetecten hortalisses amb contaminants orgànics al Baix Llobregat i el...\nL'avinguda Reina Maria Cristina serà un espai de vianants, lliure...\nCATALUNYA ABANS, EFEMÈRIDES\n5 de febrer – 102 anys d’una vaga que va aconseguir la jornada laboral de 8 hores\nby M'agrada Catalunya 2 anys 5 mesos\nAra fa 102 anys que el govern va dictar un decret establint la jornada laboral en 8 hores. Però tot va començar a Barcelona uns mesos abans.\nLa Companyia elèctrica Traction Ligth and Power, coneguda a Barcelona per La Canadenca, per ser el seu principal accionista un banc del Canadà, va voler canviar el contracte de vuit treballadors de temporals a fixos, però darrere aquesta gran notícia hi havia un parany, el privilegi de passar a ser fixos comportaria una baixada del salari.\nAquí va començar el conflicte, alguns d’aquests empleats eren afiliats a la CNT, com que no estaven disposats a acceptar la rebaixa dels sous, van iniciar una sèrie de protestes i mobilitzacions que van acabar amb l’acomiadament dels treballadors.\nL’endemà era el 5 de febrer de 1919, quan 125 companys dels acomiadats, van anar normalment a la feina i a les 12 del migdia van fer una aturada, es van pujar a les taules i es van declarar en vaga demanant la readmissió dels seus companys.\nEls treballadors van recórrer al governador civil explicant-li en conflicte i aquest va respondre que ja estava solucionat. Quan els treballadors van voler reincorporar-se al seu lloc de treball, es van trobar que la policia els impedia l’entrada. Va haver-hi un enfrontament, amb algun ferit fins que van abandonar les oficines.\nDes d’aquell moment va ser la CNT l’encarregada de portar les negociacions. Com que l’empresa amenaçava amb l’acomiadament de tots els que fessin vaga i la CNT continuava demanant la readmissió dels acomiadats, les negociacions no van arribar a bon termini, cada dia anaven pitjor fins que el 8 de febrer tota la plantilla es va declarar en vaga.\nSalvador Seguir Rubinat, conegut com el Noi del Sucre, perquè tenia el costum de menjar-se els terrossos de sucre sucats amb el cafè, era un anarcosindicalista català, secretari general de la CNT i un gran defensor de la classe obrera que va agafar les regnes del conflicte.\nDes d’aquell moment altres sectors es van unir a la vaga, el 17 de febrer ho va fer el ram del tèxtil, el 21 de febrer la resta de treballadors de les empreses elèctriques i més tard les companyies d’aigua i gas, posant d’amunt la taula de negociacions per primera vegada, la jornada laboral de vuit hores.\nLa vaga començada per vuit administratius despatxats, en dos mesos es va convertir en una vaga general que va portar la ciutat al caos, Barcelona estava a les fosques, els tramvies no podien arribar a les cotxeres, els diaris no sortien, tot per manca de llum.\nLa situació cada cop estava més tensa, el governador militar volia declarar l’Estat de Guerra, el govern central s’oposava, comencen les detencions d’obrers i sindicalistes, fins que el govern entra a la Canadenca per poder restablir el subministrament elèctric, però per fer-ho els hi calia tenir carbó i els carreters també estaven de vaga, per fi els soldats van ser els que van carregar el carbó des del port fins a l’empresa i es va fer la llum a Barcelona, una llum minsa, però llum.\nAviat les impremtes van donar suport a la vaga i van arribar a impedir que un ban de Milans del Bosch, governador civil, arribés als seus destinataris que no eren altres que els treballadors de l’aigua, llum i gas, comunicant-los que es militaritzaven i per tant havien de tornar a la feina. Per fi el ban es va poder enviar i molts treballadors no van fer cas argumentant que no eren esquirols, tres mil van ser detinguts i duts al castell de Montjuïc, però la vaga continuava.\nSeguí, el Noi del Sucre, va acabar detingut i empresonat a la Model junt amb altres sindicalistes.\nFinalment l’exercit ocupa la ciutat i el 13 de març el govern declara l’Estat de Guerra, nomenant governador civil a un antic directiu de la Canadenca, un bon amic de la burgesia catalana, Carlos Montañés.\nEl govern central envia a Barcelona un negociador, José Morote, subsecretari de presidència (encara no coneixien el terme relator) amb plens poders per fer de mediador entre la patronal i els sindicats. Morote després de parlar amb els representants de les empreses es dirigeix a la Model a parlar amb Seguí.\nD’aquelles converses sorgeix un acord, els treballadors de la Canadenca es podran reincorporar a la feina, els detinguts s’alliberarien i tots els acomiadats serien readmesos en els seus llocs de treball. El govern tenia por del socialista i membre de la UGT Largo Caballero que amenaçava d’expandir la vaga a tot el territori nacional.\nFinalment la Canadenca readmet als acomiadats, els empresonats són alliberats i el 3 d’abril de 1919 un reial decret del govern estableix la jornada laboral en 8 hores.\nLes conseqüències van ser la dimissió del governador civil de Barcelona, del cap de policia i del cap de govern, el Comte de Romanones i darrere d’ell tot l’executiu central.\nUna gran victòria dels obrers catalans que després d’una llarga lluita van aconseguir el que avui en dia, considerem normal i tenim més que assolit, la jornada laboral de 8 hores. Potser ara tenim altres reivindicacions, el que està clar és que com diu el refranyer espanyol: “El que algo quiere, algo le cuesta”.\nJornada laboral 8 hores, La Canadenca\nMés CATALUNYA ABANS\nCATALUNYA ABANS, CURIOSITATS\nEl curiós concurs de beure en porró que es feia a Barcelona en els anys cinquanta\nACTUALITAT, CATALUNYA ABANS, INDEPENDÈNCIAGeneralitat, Medalló\nLa curiosa història del Medalló de la Generalitat que rebrà avui Pere Aragonès i que el president Torra va rebutjar.\nCATALUNYA ABANS, EFEMÈRIDESBanc Central\nAvui fa 40 anys de l’assalt al Banc Central que va mantenir en suspens a Barcelona tot un cap de setmana.\nCATALUNYA ABANS, CURIOSITATSCan Fanga\nPer què la gent de comarques diu que els barcelonins són de Can Fanga? D’on ve aquesta expressió?\nACTUALITAT, CATALUNYA ABANSVegueries\nby M'agrada Catalunya 4 mesos 2 mesos\nCATALUNYA ABANS, EFEMÈRIDESEurovisió, Serrat\nAvui fa 53 que li van comunicar a Serrat que no podia anar a Eurovisió cantant en català i va ser substituït per Massiel.\nEL TRUC DEL DIASamarretes\nPer què fan pudor les samarretes tècniques? I com evitar-ho\nPer què fan pudor les samarretes tècniques? I...\nPer segon any consecutiu una cervesa elaborada a...


En la seva trobada d’aquest dijous, els dos líders es fiquen en la recta final del pacte per posar fi al maig a l’anticonstitucional bloqueig de les institucions\n04 de d’abril del 2022. 23:08\nAquesta setmana –el 4 d’abril–, s’han complert vuit anys i quatre mesos des que Mariano Rajoy i Alfredo Pérez Rubalcaba van pactar i van procedir, el desembre del 2013, després de diversos mesos de negociació, a renovar el Consell General del Poder Judicial (CGPJ).\nEl president del Govern i secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, i el flamant líder del PP, Alberto Núñez Feijóo, es bolquen a partir de la seva trobada d’aquest dijous, 7 d’abril, a una renovació bloquejada pel PP des de la seva caducitat, el 4 de desembre del 2018, fa ara 3 anys i quatre mesos.\nEntre la seva disposició a segellar pactes d’Estat anunciats per Feijóo no figura pel seu nom cognom el del Poder Judicial. Però totes les fonts consultades donen per fet que resulta indubtable que si per algun pacte d’Estat cal començar, és pel CGPJ, la paràlisi del qual és una demostració palmària de l’anormalitat constitucional de la vida política espanyola. Una anormalitat que ha sigut utilitzada com a arma llancívola en la contesa partidista.\n«La idea és que de la trobada de la Moncloa sigui el tret de sortida de la negociació entre Sánchez i Feijóo i que el mes de maig tinguem els nous vocals reunits per elegir el nou president del Consell General del Poder Judicial», va dir ahir una font del sector progressista de la magistratura a EL PERIÓDICO.\nTot i que Feijóo no ha parlat de la renovació del CGPJ, ha fet al·lusió a la crisi que es viu en el Tribunal Suprem amb el 20% de places vacants en aquest òrgan judicial. I n’hi haurà en el Tribunal Constitucional en els pròxims dos mesos –el mes de juny– perquè caldrà nomenar quatre nous magistrats i substituir-ne un cinquè per malaltia.\n«El primer que ha de tirar endavant Feijóo és la renovació dels òrgans constitucionals. Perquè és una mercaderia que fa pudor. Perquè són tres anys i quatre mesos, sí. Però és que és més greu. És el CGPJ del 2013. És que es diu aviat: són gairebé nou anys. ¿A qui representa? I no crec que el TC es toleri el que ha passat en el CGPJ», diu un magistrat adscrit al sector conservador.\nPerquè l’elecció dels magistrats del TC podria ser resolta sense renovar el CGPJ. Dos magistrats són elegits pel Govern i dos més pel CGPJ.\nAmb aquells designats pel Govern no hi ha problema. Però la llei orgànica del 2021, instada per la majoria governamental, prohibeix al CGPJ caducat fer nomenaments.\nI el TC ha de pronunciar-se sobre dos recursos d’inconstitucionalitat contra ella, un del PP i un altre del partit ultradretà Vox. I el TC podria admetre parcialment aquests recursos i declarar que una llei no pot estar per sobre de la Constitució, que exigeix la renovació dels seus òrgans en termini.\nI, per tant, s’autoritzaria el CGPJ a nomenar els dos candidats que li correspon.\nPerò, ¿per a què apel·lar a aquest últim recurs si és possible renovar ara –abans del venciment dels mandats en el TC– el CGPJ i normalitzar la situació?\nL’estratègia de bloqueig ha provocat una precarietat en la composició de les sales. «No pot ser. És que un es posa malalt a la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Suprem i hem de suspendre les deliberacions. I hi ha els Tribunals Superiors de Justícia, els mandats dels quals han sigut prorrogats. Només al Suprem, segons havia advertit reiteradament ja la Sala de Govern, es dictaran mil sentències menys a l’any. Ara tenim un consell els membres del qual miren el diari cada dia i busquen la notícia: durarem un mes més o no», diu una altra font consultada.\nLes negociacions PSOE-PP que van encallar per renovar el CGPJ van ser protagonitzades a dues bandes. D’una banda, el ministre de Justícia, Juan Carlos Campo, mantenia un canal de comunicació –pel coneixement entre tots dos– amb Enrique López, secretari de Justícia i Administracions Públiques del PP des del gener del 2020. De l’altra, el secretari general del PP, Teodoro García Egea, conjuminava el pacte amb Félix Bolaños, secretari general de la presidència del Govern primer i ministre de la Presidència, des del juliol del 2021.\n¿Què passarà amb Enrique López? De moment, després de posar-se a disposició de Feijóo i d’estimar dijous passat 31 de març que el nomenament de Cuca Gamarra com a secretària general del PP anava «en la bona direcció», Enrique López no apareix en els nomenaments de Feijóo. Per al Comitè de Drets i Garanties ha nomenat José Antonio Monago.\nAlgunes fonts consultades assenyalen que el nou líder del PP pot necessitar López precisament per la seva presència en les negociacions de renovació del CGPJ durant l’etapa Casado-Egea. Però segons altres de consultades per EL PERIÓDICO, la situació de López està –almenys públicament– pendent de definir.\nEls assessors de Feijóo\n«Feijóo té un grup de persones amb les quals consulta els temes de justícia. Amb alguns directament i amb altres de manera indirecta. Hi ha Manuel Almenar, presideix la secció primera de l’Audiència Provincial de Pontevedra, és des del 2015 president de l’Associació Professional de la Magistratura (APM) i aspira a una plaça a la Sala Primera del Tribunal Suprem, o José María Gómez i Díaz-Castroverde, president del Tribunal Superior de Justícia de Galícia, o José Antonio Ballestero, magistrat de la sala civil i penal del Tribunal Superior de Justícia de Galícia i vocal de l’actual CGPJ. I no per últim i menys important hi ha, així mateix, Alfonso Rueda, vicepresident de la Xunta de Galícia que probablement succeeixi Feijóo i que ha sigut conseller de Presidència i Justícia de la Xunta. Tot això mostra que a Feijóo no li falten assessors o personalitats amb els quals intercanviar opinions en el món judicial», assenyala una altra font.\nFeijóo, així mateix, haurà de «depurar» la llista de vocals que els seus antecessors en la direcció del PP havien presentat en les negociacions amb el PSOE, cosa que també podrà donar lloc a alguns canvis en aquells proposats pels socialistes, potser incorporant alguns noms d’Unides Podem que «van caure» d’alguna de les diverses llistes negociades per vetos dels populars.\nI caldrà negociar qui presidirà el nou CGPJ. En aquest punt, fonts polítiques asseguren que si bé es pactarà el nom amb un terna es donarà als vocals cert marge per votar. No es repetirà l’experiència de Carlos Dívar, el nom del qual es va conèixer abans de l’elecció en el Congrés dels vocals, ni la de Manuel Marchena, acordat pel PSOE i PP el 2018 abans de ser elegits els vocals i la presidència del qual es va frustrar per un whatsapp enviat pel portaveu del PP en el Senat Ignacio Cosidó en el qual es mostrava exultant amb cedir la majoria al PSOE perquè el president compensaria amb escreix aquest avantatge numèric.\nAmb tot, aquest marge en l’elecció del president també va tenir lloc el 2013. «Rajoy i Rubalcaba van acordar el nom de Carlos Lesmes. Però no se sabia fins a l’últim minut. Sonaven Lesmes, Marchena i Gonzalo Moliner. Els vocals no ho sabien. Quan van prendre possessió al Palau de la Zarzuela, Joan Carles I, amb crosses, va apartar el ministre Alberto Ruiz-Gallardón i va preguntar en un grupet: «¿Qui serà president?» No ho sabíem. I a més Rubalcaba tampoc ho va dir amb total claredat. Ens va transmetre una clau: el nom del candidat del consens sortirà dels llavis de la vocal més jove en la reunió del consell, que és a qui toca primer el torn de paraula», va recordar un vocal del 2013.\nI en efecte així va ser.\nConsell General del Poder Judicial ( CGPJ ) Alberto Núñez Feijóo Pedro Sánchez


Chauvry - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n49° 03′ 14″ N, 2° 16′ 01″ E / 49.0539°N,2.2669°E / 49.0539; 2.2669Coord.: 49° 03′ 14″ N, 2° 16′ 01″ E / 49.0539°N,2.2669°E / 49.0539; 2.2669\nJacques Delaune (30 març 2014)\nChauvry és un municipi francès, situat al departament de Val-d'Oise i a la regió d'Illa de França. L'any 2007 tenia 289 habitants.\nForma part del cantó de Domont, del districte de Pontoise i de la Comunitat de comunes de la Vallée de l'Oise et des Trois Forêts.\nEl 2007 la població de fet de Chauvry era de 289 persones. Hi havia 108 famílies, de les quals 24 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 36 parelles sense fills, 36 parelles amb fills i 12 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 125 habitatges, 111 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 9 estaven desocupats. 123 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 111 habitatges principals, 90 estaven ocupats pels seus propietaris, 13 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 8 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 6 en tenien dues, 25 en tenien tres, 31 en tenien quatre i 48 en tenien cinc o més. 72 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 40 habitatges hi havia un automòbil i a 67 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Chauvry el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 186 persones, 146 eren actives i 40 eren inactives. De les 146 persones actives 139 estaven ocupades (68 homes i 71 dones) i 7 estaven aturades (5 homes i 2 dones). De les 40 persones inactives 22 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a "altres inactius".\nEl 2009 a Chauvry hi havia 106 unitats fiscals que integraven 298 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 24.416,5 €.\nDels 11 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 5 d'empreses de construcció, 2 d'empreses de serveis i 3 d'empreses classificades com a "altres activitats de serveis".\nDels 5 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta, 1 guixaire pintor, 1 lampisteria i 2 electricistes.\nBéthemont-la-Forêt (1,3 km)\nBouffémont (2,3 km)\nBaillet-en-France (2,4 km)\nVilliers-Adam (2,8 km)\nMontsoult (3,7 km)\nMaffliers (3,7 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Chauvry\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Chauvry a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Chauvry a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Chauvry&oldid=28752711»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 5 des 2021 a les 00:10.


Greenwoods Blue Apartment Àmsterdam Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKeizersgracht, 465, Amsterdam-Centre, Àmsterdam, Països Baixos, 1017 DK - Veure al mapa\nMés informació sobre Greenwoods Blue Apartment\nBen situat a la compres, l'oci nocturn, els paisatges area de Àmsterdam ciutat, Greenwoods Blue Apartment us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nGreenwoods Blue Apartment ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, restaurant, lloguer de bicicletes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, escriptori, despertador, estació d'Ipod, ventilador per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Greenwoods Blue Apartment és una selecció idònia per a la vostra estada a Àmsterdam.\nTots els tipus de viatgers (56) Parelles (52) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants grans (3) Grups (1)


El català a Mallorca, una causa justa\nRegidor de Cultura de PalmaMolt poques veus podran negar que a hores d’ara s’ha desencadenat una onada uniformitzadora de l’Estat que no es veia des de fa dècades, i la primera que els més joves hem viscut. Davant aquesta onada, vull deixar clar que per a mi fer feina pel català a Mallorca i la seva normalització continua essent una causa justa, noble i, sobretot, democràtica. Per això, ja poden venir Manuel Valls o Inés Arrimadas a fer pedagogia i dir-nos el contrari, perquè no ens faran canviar d’opinió ni a mi ni tampoc a la majoria dels demòcrates.\nNo és cap disbarat plantejar la hipòtesi que si no contrarestam aquesta intenció ‘harmonitzadora’ la nostra llengua pot acabar essent una peça de museu, com gairebé ho són l’occità, el gaèlic o el bretó. El cas d’aquest darrer idioma és especialment greu, si es té en compte que ha perdut la meitat de parlants durant el segle XX i és segurament la llengua europea que està més en perill d’extinció. França, en molts aspectes exemplar, mostra una manca de sensibilitat evident en aquesta qüestió i sembla que continua essent un model per als jacobins espanyols.\nEl consens a què es va arribar en els anys vuitanta i noranta, acceptat pel mateix Partit Popular i construït sempre damunt el sacrifici dels altres, ara s’esquerda. La Constitució, l’Estatut d’autonomia i la Llei de normalització lingüística varen ser unes primeres passes en la construcció d’un pluralisme lingüístic que permetia certa esperança després de quasi tres-cents anys de declivi, però tot plegat trontolla. Les consideracions i decisions de la Sentència 31/2010 del Tribunal Constitucional contra diverses disposicions lingüístiques de l’Estatut de Catalunya marquen un canvi de tendència i la posada en marxa d’una causa general contra el català per part de l’Estat.\nL’Estatut retallat pretenia simplement establir que el català és la llengua preferent de l’Administració, la que s’hi ha d’emprar de manera habitual, com a conseqüència de la seva condició de llengua pròpia de Catalunya. La interpretació restrictiva del Tribunal Constitucional ha obert debats que ja s’havien superat i s’ha convertit en una autèntica capsa de Pandora. Davant això, davant un estat insensible, continuarem afrontant les dinàmiques de substitució lingüística gràcies, sobretot, a la ciutadania, a les seves entitats –en especial l’OCB– i a les institucions que s’han compromès a recuperar la plena normalitat de la nostra llengua.\nUn exemple ben destacable d’aquest compromís és la trobada de dinamitzadors lingüístics municipals que va tenir lloc a Alcúdia el passat 25 de setembre. Aquesta iniciativa, sorgida dels tècnics municipals del Servei d’Assessorament Lingüístic de Palma i del Servei de Normalització Lingüística d’Alcúdia, ha rebut el suport d’ambdós ajuntaments, del Consell i del Govern. L’objectiu és que la trobada es reediti i es converteixi en un espai de treball per a la coordinació i l’intercanvi d’experiències entre persones que ajuden a fer realment efectius els drets lingüístics d’aquesta terra.\nEn el cas de Palma, la capital, la porta d’entrada de totes les llengües, cultures i costums en aquesta illa, la feina d’aquests anys des de l’Ajuntament ha estat difícil i a contracorrent en molts de casos. Iniciàrem la legislatura amb només 500 euros que havia pressupostat l’anterior equip de govern per a normalització lingüística, els quals ni tan sols s’havien gastat en el primer semestre de 2015. A més d’augmentar aquesta minsa dotació, just iniciar el seu mandat el nou Ajuntament va adoptar dues mesures importants i sense cost afegit: restablir el Reglament municipal de normalització lingüística, derogat en part per una instrucció del batle anterior, i convocar els Premis Ciutat de Palma només en català. En el primer cas es tractava d’assegurar l’ús majoritari del català a l’Ajuntament, tal com preveu el Reglament; en el segon, de recuperar uns Premis que durant gran part de la seva història havien estat en català i així continuar prestigiant aquesta llengua.\nMés enllà d’accions i programes concrets –que són necessaris– l’important és que la normalitat lingüística municipal i la promoció de la llengua siguin transversals, és a dir, assumides per totes les àrees de gestió municipals, i mantinguin la continuïtat. Per això, després d’aquestes primeres mesures n’hem aplicat d’altres com incorporar clàusules lingüístiques a la contractació pública, coordinar les àrees i els organismes municipals pel que fa a política lingüística, establir una línia de subvencions per a activitats de promoció de la llengua, donar suport al teatre i la música en català, difondre l’oferta de cursos, etc.\nEs tracta, en definitiva, de garantir els drets dels catalanoparlants mantenint la normalitat lingüística de les institucions i col·laborant a fer possible que els ciutadans puguin viure en català a tots els àmbits. Com que és una causa justa, per a mi contribuir-hi és un deure i una satisfacció.


Notícies - El Casal de Mira-sol estrena sala d'actes i espais remodelats\nel 7/feb/17 Oriol Petit Societat PDF\nEl Casal de Mira-sol ha estrenat aquest dimarts una sala d'actes de gairebé 100 metres quadrats i un espai polivalent que permetran optimitzar els usos que en fan les entitats i col·lectius de la zona. Les obres van començar a l'agost i que s'han fet tenint en compte les necessitats expressades per la Coordinadora d'entitats de Mira-sol en un procés de treball participatiu.\nLa principal reforma és l'habilitació d'una sala d'actes a l'anterior 'espai obert', un espai diàfan amb parets de vidre i terra de parquet i amb aforament per a unes 70 persones assegudes. També s'ha traslladat l'aula d'informàtica i, en el seu lloc, s'ha creat una sala polivalent amb miralls i terra de parquet per fer treball de cos. Segons la direcció del centre, aquest és el tipus d'espai més sol·licitat darrerament.\nUna de les remodelacions més destacades és el nou mostrador d'atenció al públic, que s'ha instal·lat al vestíbul d'entrada i que permetrà millorar els serveis de consergeria i administració. La zona de bar s'ha reubicat al passadís entre les dues ales del Casal, una localització més lluminosa que l'anterior.\nEl servei d'educació PFI (Programes de Formació i Inserció) queda aglutinat a l'ala vella del casal per millorar-ne l'eficiència, mentre que el despatx de direcció també s'ha reubicat per facilitar les condicions de treball. Finalment, també s'ha fet una reforma completa de la Sala Tallers, on s'ha instal·lat un sistema panelat d'amortiment del so, un equip de so, terra de parquet i miralls.\nLa tinenta d'alcalde de Cultura i presidenta del consell de barri de Mira-sol, Carmela Fortuny, ha visitat les millores aquest dimarts i ha destacat el caràcter participatiu del projecte de remodelació.\nÉs una satisfacció veure que aquest projecte, que té molts mesos de recorregut, ja és una realitat. Volem posar en valor que ha estat realitat gràcies a un procés participatiu.\nUna desena de persones ha participat a la visita guiada pels nous espais.\nEls assistents a la visita guiada han conegut els detalls de la remodelació / Foto: Localpres


Com afrontar la tartamudesa en societat? - ATCAT Associació Tartamudesa Catalunya\nInicio Tallers i Cursos Com afrontar la tartamudesa en societat?\nPresentem el 2º taller d’un cap de setmana intensiu al Monestir de les Avellanes (Os de Balaguer) Lleida.\nCom afrontar la tartamudesa en societat? agafa un micro i parla sense por\nAquesta vegada serà un taller molt mes pràctic i menys teòric que l’any passat, hi haurà molt de col·loqui i participació entre nosaltres, ens haurem de mullar bastant 🙂\nDiumenge durant el taller de Musicoteràpia la Conxita ens farà potenciar la nostra veu i ens ensenyarà a respirar i a parlar sense gens d’esforç físic.\nTindrem una visita cultural diumenge al matí a Os de Balaguer, on visitarem amb un guia la població, el Castell i haurem de passar per un examen sorpresa, si l’aprovem ens donaran un carnet de ….. ja ho veureu 🙂\nEl cost del taller es el mateix que l’any passat, 40 €/persona pels socis d’ATCAT i 140 € la resta de persones.\nEl preu d’inscripció inclou la participació dels 3 dies al curs amb els dos professionals, l’entrada a la visita guiada de diumenge i la pensió complerta des del sopar del divendres fins el dinar del diumenge inclòs, amb les dues nits d’allotjament a la Casa d’Espiritualitat del Monestir de les Avellanes.\nL’únic que anirà a càrrec de cadascú serà el desplaçament fins el Monestir i el sopar de dissabte a Balaguer, que sortirà per uns 13 € aproximadament.\nEl cost real del curs per ATCAT per cada inscrit es de 140 €, per tant financem 100 € per cada persona sòcia apuntada al curs.\nLes persones que l’any 2015 hagin venut un talonari del sorteig i vulguin fer el curs, gaudiran d’un descompte de 30 € en la quota del curs.\nLes places al monestir son limitades, no espereu a l’últim dia, data límit 9 de juny per apuntar-se i fer el pagament, passada aquesta data per raons organitzatives no s’acceptarà cap inscripció.


El govern i ERC ja preparen plans de contingència per a l’estat català – VilaWeb | Humbert.Cat\nEl govern i ERC ja preparen plans de contingència per a l’estat català – VilaWeb\nEl govern i ERC ja preparen plans de contingència per a l’estat català – VilaWeb.\nDiumenge 05.04.2015 13:58\nEl govern i ERC ja preparen plans de contingència per a l’estat català\nEl govern i ERC han començat a preparar plans de contingència per a preparar la construcció d’un estat català, en cas que el procés d’independència tiri endavant després del 27-S i preveient la possibilitat que l’estat espanyol no s’avingui a negociar. Aquests plans preveuen qüestions com les vies de finançament del nou estat durant els primers mesos de vida, la divisió dels actius i dels passius i l’assumpció de noves competències. N’ha parlat la secretària general d’ERC, Marta Rovira, en una entrevista a l’agència Efe.\nSegons Rovira, els plans de contingència han estat encarregats pel govern de la Generalitat, tant al Consell assessor per la Transició Nacional com al Comissionat per a la Transició Nacional. I els republicans esperen anar-hi fent aportacions. ‘Esperem que els plans siguin una realitat aviat, i que incloguin totes les hipòtesis de negociació possibles amb el govern espanyol, amb dues opcions damunt la taula: que realment hi hagi alguna mena de negociació, o qui hi hagi una negació de tot’, ha dit la dirigent d’ERC.\nRovira ha recordat que durant els divuit mesos de transició nacional, previstos en el full de ruta preacordat per CDC i ERC, ‘s’hauran de prendre decisions executives, i els àmbits de treball són molt diversos. I insisteix que la negativa a negociar per part de Madrid no ha d’impedir pas que ‘des de Catalunya es vagin prenent decisions polítiques i s’executin. ‘Segurament això voldrà dir tallar la cinta de la Hisenda General de Catalunya i començar a recaptar, i fer un seguiment de les tensions de tresoreria’.\n← El Punt Avui – Notícia: “Som una nació exclosa”\nEspadaler marca les ‘línies vermelles’ del full de ruta d’UDC – VilaWeb →


Advent, tió i nadal - Jugar i Jugar\nTrígonos básico BIO color crema\nJocs i Joguines per viatjar\nAmants de la natura, tenim el plaer de presentar-vos les fantàstiques calcomanies del bosc! Són segures, no tòxiques i fetes a...\nTatoos món marí\nMariners i Sirenes, tenim el plaer de presentar-vos les fantàstiques calcomanies de l’oceà! Són segures, no tòxiques i fete...\nUll d'abella camaleó\nBaldufa màgica The sea\n160 pegatines princeses\n160enganxines amb dissenys inspirats en cavalls. Són de la casa djeco, garantia de disseny i qualitat. Venen en un sobr...\n160 enganxines sirenes\nCarpeta amb amb 4 fulles de 160 enganxines inspirades en la temàtica de sirenes : sirenes, personatges marins, animals, coral...\nPetites baldufes de fusta fabricades amb fusta de faig i pintades amb colors alegres i divertits. Es presenten en 3 comb...\nIo-io de llauna de colors\nVersió senzilla de la clàssica joguina tradicional i que continua despertant l'alegria i la curiositat de grans i petits. Aques...\nCom funciona un molí de vent? No se'ns ocorre millor manera de comprovar-ho que construint un. El material ve preparat i pre-...\nXiulet amb forma d'ocell KidO\nXiulet en forma d'ocell, de disseny senzill, bonic i alegre. Té una bona mida i de gran qualitat. Fabricat en plàstic Dis...\nPessebre de fusta\nUn pessebre de fusta molt complet, amb 23 figures per decorar, jugar i viure l'època nadalenca amb alegria. La base per col·loc...\nPessebre de fusta per jugar\nUn simpàtic pessebre de fusta pensat pels més petits de la casa. Inclou 15 peces per decorar, jugar i viure l'època nada...\nPlastilina intel·ligent de color blanc que es torna blau fluorescent a la foscor. Al·lucinant! Ens semblen un bon recurs per ...\nPlastilina intel·ligent magnètica d'un veritable color daurat, que inclou un poderós imant que ajudarà a imaginar noves op...\nBaldufa màgica reversible bicolor\nUna col·lecció de 10 calcomanies del circ. Són segurs, no tòxics i fets amb tinta eco de granes de soja.\nDiplodocus i tiranousaures, tenim el plaer de presentar-vos les fantàstiques calcomanies de dinosaures! Són segurs, no tòxic...\nNens i nenes, tenim el plaer de presentar-vos les refrescants calcomanies estiuenques. Són segurs, no tòxics i fets amb tinta...\nUna col·lecció de 10 calcomanies de diferents personatges en bicicleta. Són segurs, no tòxics i fets amb tinta eco de grane...


Rehabilitar per emetre menys\nEl pla Renova, que permet als propietaris gaudir d’ajuts directes per a la rehabilitació dels edificis amb criteris de sostenibilitat, s’ha convertit en una de les eines del ministeri de Medi Ambient per lluitar contra les emissions de CO2\nActualitzada 12/10/2021 a les 06:23\nL’eficiència energètica i l’ús de les energies renovables en els habitatges són dues de les eines per reduir les emissions de diòxid de carboni. El Govern fa anys que treballa en aquest àmbit amb ajuts directes i finançament, articulats al voltant del pla Renova, destinats als propietaris que es decideixin a rehabilitar els immobles per fer-los més sostenibles. Des de l’any 2011, quan es va llançar el programa, fins a l’actualitat, el ministeri de Medi Ambient ha lliurat subvencions per valor de 10,8 milions i 13,6 milions d’euros en préstecs. En la darrera dècada la conscienciació de la població al voltant dels riscos derivats de l’escalfament global ha experimentat un salt qualitatiu. Cada cop són més els ciutadans conscients de la necessitat de consumir moderadament i apostar per les energies renovables, però en molts casos la inversió necessària, que s’amortitza amb el pas del temps gràcies als estalvis anuals, pot esdevenir una barrera insalvable, especialment en moments de dificultat econòmica. Per això és necessari que l’Estat, que ha assumit els compromisos internacionals en matèria de reducció de les emissions, afavoreixi les reformes d’habitatges igual que ho fa amb programes destinats a impulsar l’adquisició del vehicle elèctric o a abaratir el transport públic. La injecció econòmica en projectes de construcció té, a més, un efecte multiplicador. Gràcies als ajuts s’han dut a terme projectes de rehabilitació per un total de 86 milions d’euros durant aquesta dècada i escaig. La reforma d’habitatges permet una activitat sostinguda en el sector de la construcció al marge dels cicles econòmics, molt valorada en períodes de caiguda d’activitat com l’any 2011, quan es posa en marxa. Alhora, el programa Renova també és una eina suplementària per fer front a la carestia de l’habitatge en ampliar els ajuts amb un 15 per cent addicional als pisos que s’incorporin al parc de lloguer, fet que, segons els responsables del ministeri de Medi Ambient, ha permès ampliar l’oferta a més de millorar-ne la valoració energètica.


Actividades - Hostal copacabana - Muro de Alcoy\nFESTIVOS Y JORNADAS DE ACTIVIDADES\nFestes de Moros y Cristians en honor a la Verge dels Desamparats\nData de l'any 1822. Aquestes festes patronals es celebren cada any, el segon cap de setmana de Maig. En elles les comparses desfilen sumptuoses i alegres al ritme de pasdobles i marxes mores. La festa està composta per dos bàndols, el bàndol moro i el bàndol cristià. El primer d'ells està compost per sis comparses: Fila Llana, Fila Moros del Rif, Fila Tariks, Fila Realistes, Fila Verds i Fila Marroks. I respectivament componen el bàndol cristià 6 comparses: Fila Mare de Déu, Fila Maseros, Fila Contrabandistes, Fila Pirates, Fila Arquers i Fila Templaris. El tercer cap de setmana de maig la festa es fa una altra vegada present a la localitat, per acompanyar de forma massiva a la patrona, la Mare de Déu dels Desemparats al seu estatge habital: l'Ermita..\nAl voltant del dia 17 de gener, es celebra a Muro la Fireta de Sant Antoni, on es dóna cita una espectacular fira artesanal i comercial, acompanyada d'un ampli ventall d'actes culturals, com ara: exposicions de tota mena, conferències, recitals, concerts, cercaviles, la típica dansa de Palau, la posada en marxa del Museu Viu de l'Oli i tot això amb l'exclusiva finalitat de transmetre les arrels, els costums i les tradicions d'un poble.\nEs celebra la setmana anterior a l'inici de la Quaresma. El carnaval de Muro es viu de manera intensa ja que és sinònim de gresca i diversió. Aquesta festa ha adquirit una gran popularitat en el municipi i en els seus voltants, sent ja un dels més importants de la província d'Alacant. El poble de Muro es transforma amb el carnaval que envolta de màgia tant a participants com al nombrós públic que acudeix des de diferents punts de la Comunitat fent que la desfilada sigui una explosió de festa, alegria i color.\nEs celebra a mitjans d'octubre. Els assistents tenen l'oportunitat de conèixer el paisatge minifundista mediterrani i vitivinícola de la mà dels cellers de la zona, en el que s'anomena la ruta de les microvinyes. Una altra proposta és la ruta gastronòmica, en què participen les carnisseries més destacades de la ciutat. Els participants poden comprovar com feien les generacions anteriors els embotits, les conserves i els dolços típics de la zona. La ruta es completa amb un sopar opcional en els restaurants més populars de la localitat. La tercera ruta és la de l'oli, només l'últim dia, i consisteix en una visita guiada pel Museu Viu de l'Oli i una almàssera per comprovar les diferents formes de produir oli. Durant els tres dies, els restaurants participants ofereixen menús a preus especials, així com els hostals i hotels.


Savalls: de maig 2012\nAra que ja han passat uns pocs dies i donat que el bombardeig de males notícies ha posat en un tercer pla la final de copa a Madrid, potser es el moment de ser seriosos i analitzar l’actitud de l’estat espanyol –que encara paguem els catalans, val a dir-ho- envers la manifestació de Falange pels carrers de la capital.\nCom bé sabeu, a mi si hi ha una cosa que m’emprenya de la nostra situació nacional, en termes personals, es que haig d’esmerçar contínuament temps i ganes a donar explicacions, a justificar-me. El fet de tenir una feina de caire internacional i que sigui l’últim responsable del comportament comercial de productes japonesos, americans o europeus al mercat espanyol provoca situacions esperpèntiques on haig d’explicar que ni m’agraden els toros, ni faig la migdiada ni mai no he votat aquesta colla de partits i polítics espanyols que guanyen les eleccions.\nPer sort, al llarg dels anys, he anat convencent poc a poc molts dels meus col·legues de professió, els tinc ben ensinistrats. Dins del rànking de retrets a l’espanyolitat del meu D.N.I. i les argumentacions sobre el fet diferencial hi ha un cas que m’ha ajudat a constatar que la cosa no funciona: la defensa Constitució en mà de l’espanyolitat de Endesa i la lluita del centralisme de dretes i d’esquerres per evitar que una empresa privada catalana en comprés una d’espanyola per evitar un control català de un servei estratègic estatal. Aquest atemptat polític al lliure mercat va fer caure de la figuera als amics americans o brasilers.\nHaig de dir, però, que em calia algun argument de pes per tal de desmentir el miracle democràtic espanyol, aquesta transició que entre tots em fet veure que ens homologava amb els països democràtics del nostre entorn. El ridícul del Rei d’Espanya a Botswana es cert que fa gràcia i posa moltes coses en entredit, però d’escàndols amb caps d’estat tots n’han patit i al final no passa mai res. El cas de tenir un partit feixista com Falange legalitzat i encara capaç d’organitzar legalment manifestacions com la del passat divendres incitant a la violència contra un poble si que es un argument prou fort com perquè alemanys, britànics o italians al·lucinin cogombres a la vinagreta.\nLa democràcia espanyola, tot i dotada de una llei de partits que permet carregar-se qualsevol organització a cop de sentència de l’Audiència Nacional, permet que un patit racista i violent cridi a acabar amb l’existència de bascos i catalans. La justícia espanyola empara el dret de manifestació de l’ou de la serp de l’odi que va justificar ideològicament el feixisme i la dictadura franquista, perquè la sacrosanta transició no va permetre construir un règim democràtic de debò, sense motxilles vergonyoses a la gepa, i els hereus de Jose Antonio poden dir el que vulguin al carrer, acompanyats d’aquell somriure còmplice i covard del nacionalisme espanyol que pensa “al menos estos chavales sí que teng cuyong”.\nEn el pamflet que Falange distribuïa durant la seva processó d’insults xenòfobs, s’hi podia llegir:\n“Catalán, que injuriaste la bandera que yo he jurado defender; morirás como una fiera por traïdor a mi fe. Catalán, judío y renegado: pagarás los daños que has causado. ¡Arriba escuadras a vencer, que en España empieza a amanecer!”\nNo puc més que donar les gràcies a Falange, primer de tot per fer-me jueu, a mi, a un gentil admirador de Golda Meier, Moshe Dayan i, sobretot, Simon Wiesenthal; i per donar-me un text que puc ensenyar als meus amics europeus com argument inqüestionable que els catalans hem de fotre el camp d’Espanya i que ells ens han de donar suport.\nLa segona part de la història ja es més fotuda. No només aquesta patuleia de relíquies ideològiques dels anys trenta poden fer el que els hi surti dels nassos pal carrer. El govern dels catalans no ha fet cap acció legal per tal de portar-los a l’Audiència Nacional a fi i efecte que siguin esborrats de la llista de partits amb dret d’existir. El President Pujol ho hagués deixat passar? A aquestes alçades de la festa tinc els meus dubtes. Tenim un Parlament i tenim un Govern que tot i que amb pinces representa la sobirania catalana, com poden permetre aquest insult a la totalitat dels ciutadans de Catalunya i no fer res?\nCiU va donar suport –quina vergonya!- a aquesta llei de partits del 2002 que va permetre a PP i PSOE fer-se amb la lendekaritza al Pais Basc, al perseguir les propostes electorals que intentava bastir l’esquerra abertzale, pel fet que aquesta no condemnava el terrorisme. Ni entro ni surto d’aquest tema, ara no toca, però si existeix una llei de partits que ens permetria fotre un cop de puny de dignitat nacional a la taula, per quins set sous els nostres representants polítics amaguen l’ou i callen com gallines? El seu silenci es insultant. Jo vaig apuntant-m’ho tot això, perquè les legitimitats democràtiques no es regalen així com així, i si el meu govern no es capaç de defensar-nos i de preservar la nostra dignitat, potser que en el futur considerarem que cometen un delicte de lesa pàtria... el que jo us digui amics i amigues... no tindrem prou tribunals per a tant col·laboracionista.\nPublicado por Savalls en 10:08 8 comentaris:\nEs diu Gene Sharp, i el seu llibre From dictatorship to democracy. Es un tractat sobre com assolir la democràcia mitjançant la no-violència i derrocar dictadures. Jo us haig de confessar que ni el coneixia, ni trobava que podés ser d’interès pel moviment d’alliberament nacional català. Creia, erròniament, que en el millor dels casos seria un manual de resistència hippy, i en el pitjor un pamflet per a grups de pollosos antisistema. L’he llegit i ni una cosa ni un altre, es tracta de un text imprescindible per a qualsevol moviment popular que pretengui canviar la realitat sense fer us de la força. Per organitzar la gent que tingui la determinació i la convicció necessàries per acabar amb un sistema injust. El llibre no només es vàlid contra dictadures formals, sinó també contra sistemes representatius dissenyats en contra dels interessos de la població, com la ocupació colonial que pateix Catalunya.\nAquesta última afirmació, que som una colònia espanyola, es cert que la comparteix cada cop més gent a casa nostra. Però es la primera línia de batalla que hem de guanyar: convèncer als catalans que encara romanen emmirallats per la democràcia espanyola, la Copa del Rei, el pacte fiscal i La Vanguardia, que viuen en un sistema polític que:\n-Menysprea la llengua del país, divideix política i deliberadament la unitat de la llengua, i en comptes de protegir la diversitat fomenta la uniformització del que ells anomenen “lengua común”\n-Suporten una pressió fiscal escandinava (57% de les més altes del món) que es tradueix en serveis socials (25% del PIB) cada cop més minsos i per molt sota de la mitjana de la zona Euro\n-Col·laboren solidàriament en la millora de les condicions de vida d’altres àrees de l’estat però no tenen cap mena de control sobre l’ús que se’n fa dels recursos aportats\n-Té una Constitució que consagra la unitat del territori per sobre de la voluntat dels pobles que hi viuen, fins i tot legitimant la força de les armes\n-El pes electoral de Catalunya mai serà prou per forçar cap mena de canvi constitucional en la direcció d’un major autogovern\nEs evident que encara ens cal fer molta pedagogia a Catalunya. Crec que som majoria, però no veig que existeixi encara un tou de gent prou ampli que s’ho cregui això de la independència. Aquesta es la primera de les tasques que hem d’abordar d’entrada, es clar. Però de la lectura de Sharp es desprèn que de la pròpia identificació dels frens i els enemics, d’aquells que col·laboren en la perpetuació del règim, de denunciar-los i d’anar per ells, se’n deriva sempre una bola de neu de persones disposades a lluitar pel canvi. Per això es tant important la insubmissió del #novullpagar, i l’enemic ho sap i per això ho tapa.\nCal que llegim Sharp amb la ment oberta i entenent que les dictadures, que els opressors poden prendre formes diverses. Només llegint en el llibre com funciona el poder hom hi descobreix que el dictador tenia raó i que ho havia deixat “todo atado y bien atado”, no hi ha cap dubte. Quan diem que vivim en una democràcia de fireta es perquè les revolucions des de d’alt ja ho tenen això d’aquesta xacra lampedusiana del que tot canviï perquè res no canviï. D’aquí el cabreig que porten els iaioindepes de convergència amb en Pujol al davant, d’aquí els vergonyants silencis de la intel·lectualitat d’esquerres de can fanga envers la catàstrofe del model federal, i d’aquí que cada cop més gent desperti del somni a cop de crisi econòmica, atur i retallades.\nResulta si més no curiós que llegint From dictatorship to democracy la manera de fer caure el poder per a instaurar un de nou i democràtic sembli tant senzilla. Moltes de les 198 propostes de resistència que fa el senyor Sharp ja les hem endegat de manera natural: les consultes, els ajuntaments per la independència, la manifestació del 10-J, i les xiulades al rei, l’himne i la bandera espanyola. Ens calen encara, però, establir seriosament moltes de les propostes que descobrim un cop acabada la seva lectura. Us deixo dos conceptes, per fer-vos un tast del contingut, que hem de tenir clars:\n1.-Hem de fugir de la temptació de l’ús de la violència. Es un idioma, un combat, en el qual l’enemic té totes les de guanyar perquè es el seu, perquè té més recursos i perquè es el que està desitjant que fem. Es per això que s’infiltra en les organitzacions dels més joves, siguin independentistes o siguin indignats. Per establir el llenguatge en el que “discutirem” amb ell el triomf o no del canvi. Malfieu-vos de qui proposa accions directes, treballen per l’enemic conscient o inconscientment.\nLa via que proposa Gene Sharp es extremadament violenta en sí mateixa, però defuig l’enfrontament al carrer. La manera de sumar gent nova a la bola de neu de la llibertat passa per cedir el llenguatge de l’ús de la força al poder. I això no en té res de covardia, es el cim de la valentia ciutadana. I el que es millor: funciona.\n2.-El poder cau perquè el moviment ataca els pilars sobre els quals es sosté. El que hem de fer es anar pels grups, les associacions, els mitjans, les estructures que donen cobertura financera i ideològica als qui manen. Els qui donen suport al règim actual de les coses han de ser els objectius de la nostra insubmissió. Tots sabem quines persones son i quines son les seves organitzacions i empreses, i no parlo d’Espanya ni de Madrid, l’enemic es aquí a casa nostra i tots els coneixem. Per aquests es pels que hem de començar, i tot el sistema caurà com un castell de cartes.\nNo vull fer més spoiler de la lectura de From dictatorship to democracy, el llibre es a la vostra disposició a la xarxa. A cop d’aquest click que sempre tant critico. Curiosament no he sabut trobar la traducció al català! De fet... he preguntat aquest mateix matí als seus editors americans -la Albert Einstein Institution- si no hi ha versió traduïda a la llengua d’en Miki Moto. Si em confirmen aquesta mancança habitual... potser que ens hi posem a fer-la.\nPublicado por Savalls en 12:58 13 comentaris:\nPublicado por Savalls en 12:23 3 comentaris:\nQuè més ens han de fer? Fins on deixarem que ens robin la cartera, el futur, les vides? Jo ja sé que els qui llegiu aquest bloc esteu més que convençuts de que la cosa no va bé, que sembla que va a pitjor i que alguna cosa hauríem de fer, però tinc la sensació que fora del nucli de persones que ja estem en estat d’alerta, la població en general viu en un estat de catatonia depressiva sense remei. Els catalans, un a un i una a una ja ho veuen que el món s’acaba, ja han arribat a la conclusió que manquen solucions i que la cosa està cada dia més fotuda, però han perdut l’esperança en que el final del túnel dels desastres nacional i econòmic tingui sortida.\nHi ha una mena de fatalisme que bloqueja les voluntats de la ciutadania. Ningú ja no es creu res, ni que siguem capaços d’assolir la independència, ni que podem sortir-nos de la dictadura dels mercats, existeix un escepticisme transversal que fa que la gent actuem quasi com robots, repetint rutines com si el món no s’estigués enfonsant al voltant nostre. I tot això adobat per la por i una mena de silenci covard i protector que molta gent tria com la solució ideal per a oblidar la mort de la vida que ens pensàvem que teníem.\nEl poder sempre actua igual. Busca el punt exacte fins el qual munyir la població sense que la cosa se li en vagi de les mans. Intenta mantenir la gent en un nivell de supervivència física i moral que la mantingui entretinguda dins unes vides sense grans sotracs. Mam, caca i non, com nens petits, com mascotes domèstiques. La gent el que vol es una feina i uns diners que els permeti comprar aquelles coses que els han dit que els farà feliços. Els joves volen gaudir de la vida i imaginar un futur quimèric i diferent, que amb els anys acaba sent normal i gris. Sexe, droga i rock’n roll, per acabar plens de criatures, responsabilitats i pors petitburgeses. I ens anem fent grans, i l’escepticisme va sedimentant-se i fent-se un lloc principal entre les eines que tenim per interpretar el món que ens envolta, i al final ja no creiem en res, ni en la humanitat, ni en la bonesa, ni en ningú, i esperem el trist fet biològic amb la satisfacció, si hem tingut sort, de poder mirar-nos al mirall sense recança.\nEls poderosos han dissenyat un món fictici en el qual les persones tinguem la sensació que anem fent la viu viu, mentre ells van arreplegant les collites del sistema sense por que els trenquin la cara, els tallin les pilotes i clavin el seu cap en una pica, que això ja no s’estila. I sabeu el que es més trist? Que si al final tot peta, al cap de cinc minuts hi haurà un altre grup de gent construint vies de distracció per als mortals comuns mentre que ells es preparen per a prendre el relleu als decapitats de l’antic règim. Bé... això que he dit es ser molt optimista, normalment els que acaben per controlar-ho tot son mateixos que ho feien abans perquè el poble només va fer màrtirs als sues kapos i encarregats –us recomano que llegiu Les bienveillantes-.\nDe gent que vol ser l’amo del seu futur hi ha molta, quan només es coneix la crua realitat des de la protecció de la joventut, des de la immortalitat de la salut indestructible i el plat a taula. Els anys i l’experiència van reduint aquest grup a unes poques persones entestades a fer que les coses canviïn. I aquests líders d’opinió o d’acció no sempre actuen empesos per l’altruisme i la fraternitat, per molt que així fos inicialment, la temptació d’actuar en favor del sistema es proporcional al preu que els que manen estan disposats a pagar per posar-los en nòmina i convertir-los en carcellers del poble.\nQuè més ens faran aguantar? Quants bous més ens passaran per bèsties grosses? Tant innocents? Tant acollonits estem de perdre exactament el què? Soc l’únic que mira les notícies i hi veu com l’amoralitat triomfa davant la impotència i el silenci dels anyells? No queda al món un home just?\nI no us penséssiu pas que una manifestació i una assemblea ens trauran de l’atzucac. Si no abandonem aquest infantilisme del entre tots ho farem tot no arribarem enlloc. I si deixem els carrers als grups violents organitzats i pagats pels qui manen, a sobre els donarem l’excusa perfecte per callar-nos la boca als profetes de pa sucat amb oli com jo mateix. Ho estan desitjant i no els hem de donar arguments sinó estem decidits a guanyar, sinó ens veiem prou forts i organitzats. I no ho estem.\nElls estan units, nosaltres no. Els interessos petitets de partidets, sindicatillos i patronaletes treballen contra nosaltres, tot podrit Les batalletes ideològiques de que si les classes populars i els burgesos, que si la dreta i l’esquerra, que si el socialisme o el liberalisme, que si la moral, que si la religió, que si els meus valors son millors que els teus... Totes aquestes baralles no tenen raó de ser si no es viu en una democràcia neta, amb forts controls de la corrupció, una justícia on la igualtat davant la Llei sigui la norma i no l’excepció, on el vot dels diputats no es subhasti entre els lobbies, amb un finançament dels partits transparent, uns agents socials que no visquin del favor i els diners del sistema... Coses que no son d’altre món, car son comunes als països del nostre entorn, solucions que podríem construir d’arrel, de nou, per posar fre a la immunitat amb la que es mouen entre nosaltres aquells que tiren dels fils dels ninots, de les titelles de representants públics que tenim.\nSi en un entorn de robatori professionalitzat i sistemàtic del nostre futur, els ciutadans no som capaços de superar la por i l’escepticisme i fer front a aquesta presa de pel, perdrem la poca dignitat que ens queda després d’haver permès que hagi passat el que està passant. Parlo amb un dels meus fills, i em diu que els seus amics pijoprogres encara estan més preocupats perquè “no es just” –infantilisme- haver estudiat tant per acabar no trobant feina de megaexecutiu abans dels trenta o del “problema palestí”, que de les pensions dels seus pares que ara els mantenen o de l’espoli fiscal. Parlo amb la meva dona i em diu que torna de un dinar amb nou persones cultural i sociològicament idèntiques a nosaltres que ni es plantegen que la independència sigui cap mena de solució, però no aporten cap altre.\nEl 15-M es converteix en un record i els independentistes només son forts al Facebook i a la blocosfera, desactivats pel bombardeig de notícies cada cop més increïbles, per la manifesta incapacitat dels polítics d’oferir solucions i per la constatació final de que les promeses electorals ja no els cal maquillatge per ser traïdes. Ningú es refia de ningú, la teranyina de mentides i distraccions ens empeny a amagar-nos al darrera de un teclat i a fer crides que tothom aplaudeix des la seguretat de l’ordinador personal i l’anonimat d’un pseudònim internauta.\nCal que diguem prou però que no només diguem prou. Cal que fem pedagogia aquí, a Catalunya, i cal que despertem als qui tinguem més a la vora i ajudar-los a sortir d’aquest Matrix de democràcia de la senyoreta Peppis. Cal que ens posem d’acord molts, no podrà ser tots, però molts i que constituïm una alternativa de regeneració política que vulgui manar i canviar tot això. Una opció amb voluntat de capgirar-ho tot sense manies que sigui l’eix de la construcció nacional, de la independència i que lideri la revolució de la gent normal utilitzant els minsos recursos democràtics al nostre abast. Ni puc prendre’m seriosament a partits endeutats fins les celles amb els bancs, i ho estan tots, ni acceptar la dinàmica de la regeneració espanyolista mitjançant la nostàlgia de la tricolor republicana perquè em consta que no hi ha Espanya que sigui bona per Catalunya. La independència es la gran oportunitat per a canviar les coses, i cal que ho expliquem, a tothom.\nEls catalans, les catalanes, hem d’abandonar aquesta infantesa política, aquest silenci vergonyós, hem de redescobrir que mai hem deixat de ser dignes de decidir el nostre futur i les institucions que ens han de governar. Que es això de demanar les coses? De demanar consensos impossibles previs? Ens amenacen amb la fractura? Demostrem unitat. Només cal que ens ho creiem. Som capaços de construir un país nou, en tots els sentits. La independència es la millor palanca per donar-nos un sistema democràtic de debò. Junts, podem, fem-ho.\nPublicado por Savalls en 11:54 1 comentari:\nPublicado por Savalls en 13:09 14 comentaris:\nDuran Lleida té la sort de ser calb. Si, si... no us esvereu. Els calbs que viuen de cara a la foto, que son figures públiques, tenen el do de sobreviure al pas del temps. Adquireixen una edat indeterminada i un aura de saviesa, d’eficàcia i professionalitat, si l’alopècia els va arribar en la plenitud de la seva producció de testosterona. Aquest es el cas d’aquesta paparra de la política nascuda al 1952 a la franja. Ostres tu! Que només té seixanta anys! Que te corda per a estona aquest home! Heus aquí un polític que ho es des que portava calça curta, tinent d’alcalde a l’Ajuntament de Lleida amb vint-i-sis anyets, ha anat acumulant mandats i càrrecs fins a esdevenir una barreja de Giulio Andreotti, Mazzarino i Príncep de la Pau que tot ho veu i tot ho controla. I a sobre, sota aquesta calba que Déu li va donar ben d’hora, ben d’hora, sembla tant etern com Nostro Senyor.\nVal a dir que el seu currículum no enganya –com sí passa amb la seva amiga, na Joana Ortega- La seva vida política va encadenar un ascens meteòric dins un partit, UDC, que a primers dels anys 80 era un cementiri de nobles pròcers de la pàtria, de grans patums que sobrevisqueren el franquisme, de gent que va ser perseguida per la República i pel general. Una UDC de pedra picada, la de Miquel Coll i Alentorn i Joan Baptista Roca –de joventut carlina, val a dir-. Un partit clau en la resistència nacional en les èpoques més fosques del segle XX. Un partit de currículum democràtic impol·lut, amb un Carrasco i Formiguera afusellat per demòcrata i abans perseguit per catòlic per la mateixa República a la qual mostrà total lleialtat.\nUDC a finals dels setanta era un partit d’aquells que tenia molt de vernís de legitimitat, quatre monstres del catalanisme polític de caire històric i cap mena de base electoral. Els meus pares els van votar a la primera legislatura, la constituent, la del 15 de juny del 77. UDC... gent d’ordre catalana, que traçava la seva història a Acció Catalana, i de retruc al sector de la Lliga del morro més fort. Resultat? Home... una clatellada digne de Reagrupament –alguna cosa he heretat dels meus progenitors es veu... devem de ser una mica gafes votant-. Penseu que en aquelles eleccions, d’una manera o altre, també hi va participar la Lliga, el Club Catalònia, els franquistes versió Laureanito López Rodó o UCD versió Manuel Giménez de Parga. En resum, el catalanisme va triar el Pacte Democràtic per Catalunya, Jordi Pujol de Convergència, Ramon Trías de EDC i Josep Verde Aldea del PSC(R). L’endemà de la fira... la burgesia de tota la vida de Barcelona i els senyors del rerepaís es preguntaven que faria en Ton Canyelles, el gran derrotat, el company de joventut del Jordi Pujol de la clandestinitat i cunyat de Miquel Roca.\nLes males llengües de la Diagonal en amunt, sempre han dit que foren raons familiars les que impulsaren a Canyelles a apropar-se a la UCD victoriosa i a convertir-se en la capa de catalanitat que li calia a Adolfo Suàrez per ser creïble i digne de ser votat a Catalunya. En Ton no podia ser menys que en Miquel, es veu que es deia per les parades del mercat de Galvany. UDC va formar coalició amb CDC, que ja havia incorporat els altres dos partits de Trías i Verde Aldea, i en Ton Canyelles, en Quim Molins, varen anar a parar a la candidatura de Carlos Sentís amb la UCD per les eleccions del 1978. Els quadres d’UDC, els homes de mitjana edat que volien tocar-li la cuixa al poder varen aliar-se amb els fills del falangisme i del tardofranquisme tolerant... i quedaren segons per sota el PSC de Raventós. Ningú no ho recorda hores d’ara. Al 1978, a Catalunya, la UCD obtingué dotze diputats i CiU vuit. El partit espanyol favorit a unes eleccions, si se li donava un toc de legitimitat catalanista, resultava més atractiu per l’electorat que en Pujolet. Aquest fet ha marcat la política catalana fins al dia d’avui.\nOn era CiU ideològicament? La resposta es enlloc i a tot arreu. De la socialdemocràcia escandinava banyada de cristianisme de base de Jordi Pujol, a la democràcia cristiana republicana de Coll i Alentorn. Tot i res. Però era clar que Unió representava el lligam místic amb la legitimitat dels partits clàssics catalans davant la novetat política que suposava la marca convergent. Es en aquest moment on convergents i democratacristians estableixen un pacte de quotes, a llistes i a càrrecs, no fos cas que guanyessin unes eleccions en el futur. I van i les guanyen al 1980.\nAleshores CiU era la suma de dos partits de quadres sense quadres. La UCD s’havia endut el bo i el pitjor dels que volien tocar cadira, i encara no havia detonat internament. Jo hi era a CDC a primers dels 80, era molt tendre i jovenet i anàvem a reformar Espanya i a crear un estat plurinacional –permeteu-me la conyeta-. Els càrrecs de confiança, el gran moment per fer política era llavors. Ho era a CDC, i sobretot a UDC. En plena desesperació per trobar gent per fer llistes i accedir a càrrecs, amb la política interna de repartiment de quotes i amb una militància quasi inexistent, era sabut que militar a Unió segons on era garantia de cadira i sou. Era així al 1981 i ho segueix sent. Tothom ho sap. Encara ara sento a dir que un de cultura ara té càrrec perquè va decidir fer-se d’Unió i no de Convergència... perquè aquells anaven curts de gent a la sectorial. El problema es que ara has de passar pel sedàs d’en Giulio Mazzarino príncep de la Pau, que es en Duran.\nLa realitat que ens ha envoltat trenta anys es aquesta. Una Convergència acomplexada ideològicament, que pensava que si a Pujol li agafés un mal lleig el partit i l’electorat desapareixeria com aquells infants que varen anar a espigolar uns camps de la virteliana llegenda de Sant Nicolau. Un fet adobat també per la por sistèmica de l’entorn pujolià de una aliança d’UDC amb el PP a la navarresa, un catalanisme espanyolista de dretes que li escapçaria potencialment una quarta part dels votants, que sumats al franquisme sociològic del PP a Catalunya convertirien el partit del Molt Honorable en tercera força política al país, com va passar el 1978. No hi ha més que això. Es senzill, i se'n diu segrest de la política catalana.\nEs per això que un partit que ha viscut els més grans escàndols de corrupció i finançament com Unió, en els casos Treball i Turisme; que ha suportat sentències condemnatòries cada cop que ha passat pels jutjats, amb els conseqüents indults posteriors; que es remoreja que a Madrid ven l’esmena subhastant-la entre els lobbies a tant la peça -al menys es el que es diu a la capital de les Espanyes-, ho aguanta tot. Un partit que mereixeria més sort que la d’estar supeditat a la voluntat dels qui es varen moure bé a finals dels 70, com en Duran, i que varen ocupar tot el poder quan el trist fet biològic acabà amb la vida dels patriotes com Coll i Alentorn o Joaquim Xicoy que mai no hagueren permès aquesta festa particular de repartiment de favors i càrrecs en la que han convertit el partit de Carrasco i Formiguera.\nAquest cap de setmana Josep Maria Vila d’Abadal ha plantat cara a la calba d’en Duran. Gràcies senyor alcalde. El seu avi, en Lluís Vila i d’Abadal, carlí renascut en líder d’Acció Catalana i posteriorment d’Unió deu sentir-se’n orgullós des de d’alt. Jo també ho estic. Recuperant el missatge originari d’Unió, la catalanitat sense vergonya, sobirana i digne ha llençat un missatge de regeneració als sàtrapes de la cadira oficial que controlen Unió. Es una finestra a l’esperança per aquest país. Només em sap greu no haver pogut fer res per ajudar-lo. Ens calen més Vila d’Abadals per tirar a terra aquest castell de cartró pedra de política immobilista i entortolligada amb el poder més fastigós. Una flor no farà estiu... però anem a per ells. Pas a pas. Poc a poc. En Duran el primer. En vindran d’altres. Fins que els fotem fora a tots plegats.\nPublicado por Savalls en 10:58 3 comentaris:\nQuan tot s’enfonsa hi ha un punt de no retorn en les actuacions dels polítics i del seu cercle més proper, segons el qual es nega el desastre i es busquen solucions impossibles, per ingènues i forassenyades. El paradigma més proper, que no l’únic, sobre aquesta mena de situacions va quedar reflectit magistralment per Oliver Hishbiegel a la seva pel·lícula Der Untergang (L’enfonsament), on Bruno Ganz construeix un Hitler només comparable al Napoleó de Rod Steiger de Waterloo, una interpretació que ara ens fa indestriables l’actor del personatge històric.\nLa part més fosca, el que resulta més pertorbador del relat dels últims dies del Reich, es com aquell grapat de poderosos queden alienats de la realitat i no gosen acceptar que no hi ha sortida possible. Hitler encara pretén moure sobre el mapa divisions que no tenen benzina, o que senzillament han deixat d’existir com a força de combat, i ningú no s’atreveix a portar-li la contrària. Entren i surten personatges que ideen solucions peregrines per a salvar la vida del dictador inspirades en el còmic o les novel·les pulp americanes més inversemblants del tipus sortir volant en globus i desaparèixer en un enginy aquàtic amb destí d’un regne submarí, tractant de salvar el que ja no existeix i proposant solucions diplomàtiques que ni russos ni americans acceptarien mai de la vida.\nDic tot això, perquè escoltant als veïns de taula a l’hora de l’esmorzar -que tampoc cal escoltar als tertulians professionals per això- la gent sap el que sabia la població de Berlín setmanes abans del col·lapse: que la guerra estava perduda i que el règim vivia els seus últims dies. Un any abans de la caiguda de Berlín la gent encara anava tirant, malgrat els bombardeigs i la pèrdua de familiars, amics, coneguts o saludats al front. La producció militar alemanya assolia el seu màxim històric i el Reich encara s’estenia dels Pirineus al Vístula, de la vall del Po al Cap Nord. El mariscal Kesselring, destinat a Itàlia, tenia plans per aguantar la línia gòtica el 1945 i el 1946! Si us llegiu les revistes alemanyes de l’estiu del 1944 destil·len una irracionalitat fora de tota mida, les hemeroteques ja el tenen aquest punt de crueltat un cop hom sap el que va passar després. De sobte, l’imperi dels mil anys que havia somniat el caporal austríac se’n anava en orris com una falla per Sant Josep, a tota castanya.\nSi mireu les nostres hemeroteques, si consulteu els programes electorals dels partits al govern de Madrid o de la Plaça Sant Jaume, i els compareu amb la realitat descobrireu unes disfuncions estructurals en les propostes d’acció política totalment fora de la realitat que vivim. No vull entrar en el detall, no cal, però per la població resulta evident que els governants estan aplicant mesures incomprensibles, de difícil justificació, i que semblen reaccions improvisades davant els avenços militars dels exèrcits de la crisi, el col·lapse financer, l’atur i el dèficit públic. Igual que els habitants de Berlín tots tenim ja familiars, amics, coneguts o saludats que han caigut al front del desastre econòmic que tenim al damunt, tancant empreses centenàries, quedant-se sense finançament per tirar endavant la seva petita indústria, caient en les emboscades de la morositat dels clients de tota la vida o ingressant a les files de l’atur als cinquanta anys. Igual que veterans alemanys de la primera guerra mundial cridats a les files de la carnisseria per defensar uns polítics que varem permetre que prenguessin el poder i en fessin un mal ús.\nI què està passant dins el nostre búnker particular a la Plaça Sant Jaume? Que diuen els cercles propers al poder català? Quines solucions proposen? Com solucionar un sistema que s’enfonsa quan ja has pujat la pressió fiscal a límits insostenibles? Com tenir cura de la gent gran, mantenir oberts els hospitals i les escoles quan no pots pagar les nòmines dels funcionaris? Com aguantar l’ofensiva del govern de l’estat que diu pel món que per molt que els catalans mantinguem la paradeta a cop de dèficit fiscal diu que la culpa de tot es del nostre egoista govern autonòmic? Tenen un pla de debò? Mas Colell es com un Kesselring que fa uns números pel 2013 i més enllà, que només s’aguanten en la solitud incontestada de un paper o un power-point impossible de complir?\nTinc amics que es mouen en l’àmbit del govern, de les patronals catalanes, dels íntims cercles del búnker, que em diuen que amb una unanimitat només comparable a la que vergonyosament mostren partits i sindicats per tal de defensar Abertis, tota la “gent important” tanca files entorn el pacte fiscal. Igual que el cor de sàtrapes que constituïa el centre de poder del Reich, tots agafats al clau roent de la solució impossible, la sortida que l’enemic mai no acceptarà perquè ens sap derrotats en l’autonomisme. La sociovergència de La Caixa, l’Alemany, PIMEC, Cambres de Comerç, CECOT... tots a una com si foren de Fuenteovejuna: El pacte fiscal ho solucionarà tot, que no estem tant malament, que el descens en els ingressos es culpa dels qui estan apuntats a l’atur i treballen en negre –en serio que s’ho creuen- i que el PP i Espanya firmaran la pau que els proposem, que no es més que recaptar nosaltres els nostres impostos. Quins psicotròpics es prenen tots plegats per estar tant allunyats de la realitat que resulta tant evident pel ciutadà d’infanteria?\nPretendre que Espanya signi el pacte fiscal es com pretendre que els aliats firmessin una pau separada dels soviètics. Senzillament impossible, perquè saben que tenen guanyada la guerra i ja s’han repartit entre ells les nostres deixalles i misèries. Quan hom signa un tractat, un negoci, un acord, les dues parts han de sentir-se guanyadores, vaja... sempre ha estat així oi? Em pot dir algun d’aquests pròcers de la pàtria que carai guanya Madrid amb el pacte fiscal? Que no ens enfadem? Que no els portem a la Societat de Nacions que es la UE com si fos a la senyo? O es que només voleu tornar a enganyar al poble com vareu fer amb l’Estatut? I seguir cobrant peatges, i seguir arrapats a la mamella dient-nos que sou l’única alternativa uns anys més? Dieu que els qui volem la independència estem sonats, que fracturem el país. Que no ho està ja de trencada Catalunya, entre els qui penquem i paguem i els vostres amics de caixes i bancs que us mantenen amb les escorrialles dels quartos que ens foten?\nEl búnker creu que el pacte fiscal es la solució, perquè els qui l’envolten ho pensen així tots, digui el que digui la tossuda realitat. Igual que a Der Untergang ho creuen de debò, i no hi ha pla B. A menys que tinguin un enginy aquàtic prou gran que hi càpiguen tots dins i pugui fugir tot l’establishment plegadet cap un regne submarí on seran feliços els propers mil anys. Si es així aniré a acomiadar-los al port, bon vent i barca nova, encantats d’haver-los conegut i de que per fi hagueu tret les vostres mans irresponsables del timó de la nau, i del futur de Catalunya.\nPublicado por Savalls en 10:58 7 comentaris:\nPublicado por Savalls en 19:39 3 comentaris:\nPublicado por Savalls en 9:03 4 comentaris:


Jornada en Memòria de l’Exili i la Deportació / 2017 / Altres notícies / L'AVENÇ RECOMANA / Inici - L'Avenç\ndivendres, 03 de febrer del 2017\nEl diumenge 5 de febrer de 2017 tindrà lloc la commemoració del Dia Nacional de l’Exili i la Deportació, amb la visita de diferents espais de memòria a La Jonquera, Agullana, La Vajol i Argelers i la inauguració d’una placa commemorativa a la platja d’Argelers. [+]\nAmb aquesta jornada es pretén fer un acte de memòria i reconeixement als exiliats republicans alhora que generar consciència crítica i sensibilitat davant els exilis i els desplaçaments forçosos de població que s’estan produint actualment arreu del món, com ara el drama humanitari que avui viu la Mediterrània, un repte indefugible per al present i futur de la societat.\nEls actes començaran a les 12.15h amb una caminada breu al Coll de Manrella. Es travessarà caminant la frontera entre Catalunya i França en homenatge als que ho van haver de fer fugint de la guerra i els que encara avui han de superar fronteres de manera il·legal pel mateix motiu. L’acte clourà amb una lectura de textos davant del monument dedicat als exiliats i deportats republicans.\nA la tarda es farà un acte a la platja d’Argelers (França), l’indret on van malviure centenars de milers de refugiats espanyols entre els anys 1939 i 1941. L’acte s'iniciarà a les 16.15h i comptarà amb una actuació musical del cantautor i diputat al Parlament de Catalunya, Lluís Llach i de l’actriu Sílvia Bel.\nAquesta jornada està organitzada pel Departament d’Afers Exteriors, Relacions Institucionals i Transparència, el Memorial Democràtic, el Museu Memorial de l’Exili, l’Associació d’Amics del MUME i el Consorci Municipal dels Espais de la Batalla de l’Ebre (COMEBE), i compta amb la col·laboració dels ajuntaments de La Jonquera, Argelers, Agullana i La Vajol. Presidiran els actes el conseller Raül Romeva i l'alcalde d'Argelers.