Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació | Enric I. Canela | catedràtic de Bioquímica i Biologia Molecular, Director de l'Escola de doctorat i / vicerector de política científica de la ub | Gran angular | L'Econòmic\nLes diferències entre Escòcia i Catalunya en educació Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació + Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació E-mail\ncatedràtic de Bioquímica i Biologia Molecular, Director de l'Escola de doctorat i / vicerector de política científica de la ub - 14 desembre 2013 2.00 h\nLes diferències entre Escòcia i Catalunya en educació\nPanoràmica de la Universitat d'Edimburg. ARXIU.\nLes diferències entre Escòcia i Catalunya en educació Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació Les diferències entre Escòcia i Catalunya en educació E-mail\nTot i que Catalunya és atractiva per fer-hi estudis superiors, només atraurem estudiants per la qualitat de les nostres universitats i per l'atractiu i la geografia de Barcelona. Si comparem les universitats de Catalunya i Escòcia, haurem de recordar que la Universitat d'Edimburg està entre les 50 millors del món. D'altra banda, a Escòcia es viu en anglès. Catalunya no atraurà tots aquells candidats que es mouen per estudiar en anglès\nEnric I. Canela - catedràtic de Bioquímica i Biologia Molecular, Director de l'Escola de doctorat i / vicerector de política científica de la ub\nDarrerament estem establint comparacions entre Catalunya i altres països. Per dimensió, situació política i població ho fem més amb Escòcia i Israel. Israel té uns 8 milions d'habitants, Catalunya uns 7,5 milions, i Escòcia 5,3 milions. En superfície, Escòcia, Catalunya i Israel tenen 78.387, 32.114 i 22.145 quilòmetres quadrats, respectivament. També perquè Catalunya està en una situació política que voldríem que fos similar a la d'Escòcia. Allà, amb l'acord del govern del Regne Unit, el govern preguntarà a la seva població si vol ser un estat independent. El proper dia 18 de setembre de 2014 els escocesos votaran per decidir si volen que Escòcia segueixi formant part del Regne Unit o bé es converteixi en un estat independent.\nEl govern escocès, com a part de la campanya a favor de la independència, ha elaborat un document, una mena de llibre blanc, que titula Scotland's future: a guide to an independent Scotland, amb el que pretén il·lustrar com creu que de millor serà la vida dels escocesos si trien la independència. També el govern del Regne Unit, per mostrar als escocesos com els afavoreix continuar al Regne Unit, està elaborant un seguit de documents: Scotland analysys collection. Fins ara n'ha fet vuit, el darrer dels quals és Scotland analysis: science and research.\nÉs realment envejable veure com el govern del país, l'escocès, adopta una posició inequívoca en favor de la independència, sense eufemismes sobre el dret a decidir, i intenta explicar els beneficis que ells creuen que els reportarà ser independents. Alhora, el govern de l'estat, de forma civilitzada i acceptant la democràcia, defensa documentalment els beneficis de la integritat. Demostra també la maduresa d'aquells pobles que entre els arguments hi figurin la universitat i la recerca.\nUn dels capítols del document del govern escocès es titula Education, skills amb employement, en el qual s'explicita quina política li agradaria aplicar al govern si arribessin a assolir la independència. Destaco dues coses de l'àmbit de la recerca i la universitat:\n-L'accés a l'educació superior es basarà en la capacitat, no en la riquesa, aquest govern mantindrà la matrícula gratuïta per als estudiants escocesos i seguirà proporcionant el suport adequat als costos de manutenció.\n-El govern proporcionarà els nivells d'inversió pública en la recerca universitària que permetran als investigadors i les universitats seguir sent competitius en l'àmbit internacional.\nEn el document és destaca que Escòcia és el país del món que té més universitats entre les 200 millors, segons el rànquing Times per habitant. Destaca que l'actual govern ha tornat a fer gratuïta la universitat per als estudiants domiciliats a Escòcia. Escòcia és un país que té una universitat atractiva per als estudiants d'altres països de fora de la UE, n'hi ha uns 25.000 entre graus i postgraus, i recapta més de 400 milions d'euros. També diuen, donant alguns detalls, que la recerca a Escòcia és excel·lent i que és el tercer país en citacions per investigador, darrere de Suïssa i Holanda.\nÉs d'interès assenyalar que a Catalunya entren uns 58.000 estudiants a primer curs, mentre que a les universitats escoceses n'entren uns 28.000. Catalunya té 13 universitats i Escòcia 19, i 26 col·legis. No comparo el nombre global d'estudiants perquè el sistema escocès és eficaç, no hi ha repeticions, mentre que el català no ho és.\nMalgrat que vulguem comparar Catalunya i Escòcia, no és gens fàcil. Hi ha coses que poden ara fer els escocesos i no els catalans. Escòcia té totes les competències en educació superior i Catalunya, no, està supeditada a la voluntat del govern espanyol. La llengua d'ús a Escòcia és l'anglès i a Catalunya, no. Escòcia té una agència externa de finançament de l'educació superior externa al govern (Scottish Further and Higher Education Funding Council) i Catalunya, no. La primera cosa canviarà amb la independència de Catalunya, la segona, evidentment, no. L'agència externa potser la tindrem; de fet, amb les competències actuals la podríem tenir.\nEL PAPER DE LA UNIVERSITAT.\nTot i que Catalunya és atractiva per fer estudis superiors, només atraurem estudiants per la qualitat de les nostres universitats i per l'atractiu i la geografia de Barcelona. Si comparem les universitats, haurem de recordar que la Universitat d'Edimburg està entre les 50 millors del món. D'altra banda, a Escòcia es viu en anglès. Catalunya no atraurà tots aquells candidats que es mouen per estudiar en anglès. Podrem competir perfectament per qualitat i estem obligats a fer-ho, però hem de vigilar tots els altres indicadors que fan prendre una o altra decisió a qui vol estudiar fora del seu país, entre aquestes, el preu.\nEns convé instaurar la gratuïtat dels crèdits matriculats per primera vegada per als estudiants de Catalunya, un nou model i una agència independent de finançament de les universitats. Tot assumible econòmicament, encara que no el 2014.\nEl SCF escocès\nEl Scottish Further and Higher Education Funding Council (SCF) és l'organisme estratègic nacional responsable del finançament de l'ensenyament superior i de la provisió docent, la recerca, i altres activitats a les institucions d'ensenyament superior. Es coneix com “the Scottish Funding Council”.\nL'econòmic 14-12-2013, Pàgina 31


Segons les estimacions de les Nacions Unides, la població mundial va arribar a 5.300 milions l'any 1990 i augmenta cada any més de 90 milions de persones. L'índex de creixement actual (dades del 2002) anual està en 1,7%. L'any 1970 es va arribar al màxim, situat en 2,0%. No s'espera que l'increment anual absolut comenci a baixar fins ben entrat el segle XXI. La població mundial estimada per l'Oficina del Cens dels Estats Units és de 7.400 milions d'habitants (agost del 2016).\nÀsia, el continent on viuen dos terços de la població mundial, hauria acollit l'ésser humà número 7.000 milions el dia 31/10/2011. L’ONU va triar com a nadó símbol Danica Camacho, a Filipines, un dels països més pobre del planeta i el dotzè país més poblat del planeta, amb 94,9 milions d’habitants, dels quals el 54% tenen menys de 25 anys. En només 12 anys la Terra ha passat de 6.000 milions d’habitants (el 1999) a 7.000, el creixement demogràfic més vertiginós de la història. Cada any neixen 83 milions de persones. A l'Índia, cada minut hi ha 51 naixements. L'Àfrica subsahariana, amb 883 milions, és on més ha crescut la població les darreres dècades. Des de 1980, el major creixement de població s’ha concentrat als països més pobres, la qual cosa dificulta l’eradicació de la pobresa.\nPerò aquest creixement de la població és desigual per zones, ja que Europa i Amèrica del nord viuen un cert estancament demogràfic. Segons l’ONU, l’estimació per a Espanya és de 46,2 milions d’habitants per a l'any 2012. D’aquí al 2050, aquesta xifra només augmentarà fins a 49,1 milions. El país creix al ritme del continent: en els últims 30 anys, Europa ha passat de 693 a 740 milions d’habitants.\n1 Població per continent\nPoblació per continent\nPaís més poblat\nÀsia 86,88 43.810.000 4.677.291.000 (1.392.240.000) Tokio (40.810.000)\nÀfrica 32,70 30.370.000 1.110.020.000 (191.205.000) El Caire (29.251.000)\nEuropa 70,00 10.180.000 801.000.000 (112.000.000 Europa) Moscú (18.940.000)\nAmèrica 23,50 42.330.000 1.094.215.000 (330.028.000) Ciutat de Mèxic (27.950.000)\nOceania 4,25 9.008.500 40.201.000 (27.240.000) Sidney (6.550.000)\n(no permanent, varía) N/A N/A\nL’any primer de l’era cristiana, la població mundial era només de 200 milions de persones.La població hauria passat de 250 milions de persones al doble des del segle IX al XVI. S'estima que la població va anar augmentant suaument, des de 125 milions de persones al voltant dels 250 milions, des de l'any 500 aC el 1000. Al segle XVII i part del XVIII la població mundial estimada era d'uns 600-700 milions de persones. Aquella xifra va créixer de forma molt lenta al llarg dels segles, fins a arribar a la fita de 1.000 milions el 1804.Vers l'any 1900 s'estimen uns 1.500 milions. Cap a la primera meitat del segle XX hi havia uns 2.000 milions de persones al món. En els passats 200 anys, no obstant això, l’increment de població en el planeta ha sigut vertiginós, segons reflecteixen les xifres de l’ONU. Entre el 1930 i el 2011, van nàixer 5.000 milions d'éssers humans. L’ONU atribueix aqueix creixement als avanços científics i a la generalització de l’accés a la medicina. Avui és més viu que mai.\nL’esperança de vida se situa en 70 anys (68 per a homes, 72 per a dones). Encara que pot no sorprendre a l'Occident, és un avanç insòlit. El 1900 era de 31 anys. A mitjan del segle XX va créixer tímidament fins a 48 anys.Els països desenvolupats tenen les poblacions més longeves. El Japó, amb una esperança de vida de 83 anys, la major del planeta. Li segueixen els països d’Europa occidental i del sud amb 80,5 anys. Entre ells, destaca Espanya, amb 82 anys d’esperança de vida, al mateix nivell de França i Suïssa. A Catalunya, l'esperança de vida se situa en 85,2 anys per a les dones i en 79,3 per als homes. Als EUA, és de 78 anys. Nacions arrasades per guerres civils i invasions estrangeres cauen, però, dramàticament en les classificacions. De les 7 nacions on l’esperança de vida és menor de 50 anys, 6 són africanes. Però és l'Afganistan qui té la pitjor del planeta (44 anys), després de tres dècades de conflictes. A l’Àfrica subsahariana, va de 55 anys a 53.\n↑ «World Population Clock». [Consulta: 5 febrer 2018].\n↑ Abellán, Antonio [et al]. La población del mundo. Madrid: Editorial Síntesis, 1991. ISBN 84-7738-112-7.\n↑ Guia ambiental de la UPC, a cura d'Ivan Capdevila i Antonio Torres. Edicions de la Universitat Politècnica de Catalunya, Capellades, 1998. ISBN 84-8301-278-2\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Població mundial\nXarxa d'informació sobre la població de Nacions Unides (en anglès)\nAixò és un esborrany sobre geografia. (citant les fonts)


Entrevista a Soledad Velasco: terapeuta Gestalt - Pànxing\nAvui en dia ens és relativament fàcil detectar quan el nostre cos, des del punt de vista físic, no acaba de funcionar com hauria de fer-ho. Quan es tracta de l’apartat psicològic, a vegades, ens costa més de detectar i reconèixer que alguna cosa no rutlla i encara més ens costa demanar ajuda per solucionar aquestes problemàtiques, malgrat ser tan importants com qualsevol altra. En aquest punt és imprescindible la tasca que duen a terme els professionals com la Soledad Velasco, terapeuta Gestalt i amb més de trenta anys d’experiència en el món de la salut. Així doncs, hem parlat amb ella per conèixer aquesta teràpia una mica millor i per descobrir com ens pot ajudar.\nEn què consisteix la teràpia Gestalt?\nA parer meu trobo que és una teràpia molt completa. És una disciplina que s’encarrega d’observar la ment i el comportament de l’ésser humà com un tot, no només una part. Es tracta d’un corrent humanista de la psicologia que se centra en la percepció humana. El que fem és acompanyar a la persona, i a més a més d’ajudar al pacient a superar els seus problemes, també l’ajudem a fer un creixement personal i a alliberar-se de bloquejos o assumptes que han deixat sense tancar o mal tancats i que per culpa d’això se sent trist o amb ansietats. El que intentem sempre és projectar un creixement personal beneficiós per al pacient.\nEn què es diferencia d’altres teràpies existents?\nEn la teràpia Gestalt es tracta sobretot de tancar problemes que han quedat per resoldre, com poden ser assumptes de la infància, problemes del passat, ruptures, separacions, dols, i que d’aquesta manera els pacients es puguin sobreposar a aquests problemes i seguir endavant.\nSoledad Velasco, terapeuta Gestalt\nCom detectem que podem necessitar ajuda en el pla psicològic?\nQuan no et trobes bé amb tu mateix és un bon moment per plantejar-te que potser necessites ajuda. Evidentment, ho detectem més fàcilment quan el problema es trasllada al pla físic, com poden ser episodis d’ansietat, una tristesa persistent o problemes de conducta i comportament. Hi ha mil raons per buscar l’ajuda d’un terapeuta. I no cal que siguin símptomes tan acusats. També és sa acudir a un professional per motivar i millorar el creixement personal.\nQuins beneficis ens aporta la teràpia Gestalt?\nUn dels beneficis principals és el creixement de l’autoestima. Moltes vegades, la majoria de persones que venen a la consulta tenen un seguit de problemes a causa de la falta d’aquesta. Així doncs, gràcies a la teràpia aconseguim que aquesta percepció d’un mateix millori i així poder afrontar amb més força els problemes que en deriven.\nCom és, a grans trets, un procés de teràpia?\nQuan començo una teràpia amb una pacient jo sempre li explico que ens hem de conèixer, que ens hem d’entendre bé les dues, jo he d’estar bé amb ella i ella ha d’estar bé amb mi. Al començament fem teràpia amb una freqüència setmanal i quan veig que la persona està millor i la pacient també té la sensació de millora, revisem aquesta freqüència. Cada mes revisem la situació i depenent de la resposta de la pacient adeqüem el nombre de sessions o la seva durada. En tot moment hi ha un seguiment de l’evolució de la pacient i un estudi personalitzat de cada cas, que és únic.\nAlgunes persones tenen certa reticència a acudir a teràpia. A què creus que es deu?\nAvui dia, la salut mental no està tan reconeguda com hauria d’estar. La gent, a vegades, pensa que visitar un terapeuta significa automàticament estar boig, i això no és així, no té res a veure. El que necessitem sovint és, simplement, millorar el nostre equilibri emocional i prendre consciència de les nostres emocions i el que aquestes ens generen.\nCom ens ha afectat la pandèmia a la nostra salut mental?\nLa Covid ha sigut un gran detonant pel que fa a la demanda de teràpia i ajuda psicològica. La por al desconegut, molts dols que no s’han pogut superar per culpa de les mesures de seguretat sanitària i moltes altres situacions, han fet molt de mal. També hi ha gent que s’ha trobat molt sola. Qui ha patit la malaltia ha passat per problemes físics, però moltíssima gent, sense haver tingut la Covid, ha patit des del punt de vista psicològic.\nFont: Oriol Bombardó\nSi t’ha agradat llegir l’Entrevista a Soledad Velasco: terapeuta Gestalt, també et pot interessar Eva Asensio, una apassionada de l’agricultura ecològica.


Hiking & Kayaking al congost de Mont-rebei – AmaroqExplorers\nEntre Aragó i Catalunya, el congost de Mont-rebei talla de nord a sud la serra de Montsec, primera gran formació dels Prepirineu català. La reserva protegeix gairebé 600 hectàrees a la riba catalana: el mateix congost i les ribes del riu (on viu la llúdriga), els penya-segats (llar de grans rapinyaires) i part del vessant obaga de Montsec d’Ares (cobert de roures) .\nVine a gaudir d’una experiència que despertarà els teus sentits! Creua amb nosaltres la Serra de Montsec, allà on el riu Noguera Ribagorçana ha creat un immens tall vertical, el congost de Mont-rebei, un paisatge espectacular que recorrerem tant per a l’aigua com per terra, a través del seu congost. Et deixarà empremta. Deixa que t’expliquem els secrets.\nA més dormirem en haimes sense renunciar a la comoditat d’una bona habitació d’hotel. Degustarem els millors productes locals i gaudirem d’un bon vi DO Costers de Segre mentre compartim una agradable conversa a la vora de foc.\nPoder contemplar el cel estrellat, declarat Cel Starlight sota la protecció de la UNESCO, és tot un privilegi d’aquesta zona. Els teus sentits tintinearán com les estrelles, fins que el teu esperit torni a omplir-se de allò que probablement havies perdut.\nVine a reconnectar amb la natura.\nLes activitats tenen moltes possibilitats i poden adaptar-se perfectament a diferents tipus de grups. Activitats d’un to més esportiu, de interpretatación de el paisatge, familiar …\nVegetació i Fauna:\nLes parets i roquissars de l’estret congost són alguns dels ambients més singulars de l’espai, on creixen plantes curioses com l’orella d’ós i la corona de rei, i nien rapinyaires com el trencalòs, l’àguila daurada o el voltor comú. A més dels penya-segats i del riu, on de vegades es veuen llúdrigues, i gairebé sempre s’observen peixos com la carpa trobem diversos ambients segons l’orientació dels vessants.\nA les obagues hi ha densos rouredes, i la vegetació mediterrània domina les solanes amb alzinars, boixedes i males herbes. La cresta de l’Montsec, seca i fortament batuda pel vent, es cobreix de prats secs i matolls. La gran biodiversitat de el lloc es completa amb els ambients cavernícoles de coves i avencs, refugi de ratpenats i altres animals de l’medi subterrani.\nPunt de Sortida / Arribada: Corçà (La Noguera)\nTransfers del embarcador a les haimes\nActivitats d’acord amb el programa\nAperitiu de benvinguda)\nAllotjament a les haimes en règim de mitja pensió (Sopar degustació i esmorzar)\nCaiacs i equip (casc, armilla, paddle i bossa estanca)\nGuia d’ Amaroq Explorers\nAssegurança d’ accidents i RC\nServeis no anomenats a la llista d’ inclosos\nUn paisatge espectacular que quedarà gravat en la teva retina per sempre.\nL’experiència de dormir en una haima amb tots els detalls d’una habitació de luxe.\nDegustar els millors productes locals.\nGaudir d’un cel nocturn Starlight amb l’aval de la Unesco.\nConèixer i gaudir del territori produint un baix impacte ambiental i contribuint a el desenvolupament local, consumint productes de proximitat.\nEls horaris poden ajustar-se en funció de les necessitats dels clients i la meteorologia.\n18:30 h Arribada a Corçà.\n– Deixarem els vehicles a la zona d’estacionament, a l’entrada de la vila.\n– Recollida d’equipatges i trasllat a la zona de campament.\n– Desplaçament a la zona de les haimes a peu.\n19:00 h Benvinguda a l’campament\n– Breafing sobre el desenvolupament de l’activitat i funcionament de l’campament\n09:00 h Sortida des del campament cap al Congost de Mont-rebei. Un recorregut d’unes 4h 30 ‘- 5h. Hi ha la possibilitat d’apropar el grup en vehicle fins al pàrquing de l’Ermita de la Pertusa, on es pot començar la ruta, escurçant l’itinerari uns 40 minuts.\nDurant la ruta, creuarem l’espectacular congost de Mont-rebei, un escenari que ens deixarà empremta. Amb sort podrem observar el voltor o el trencalòs, volant entre la parets de l’Montsec.\nEl recorregut a peu és d’uns 11 km i 600 m de desnivell positiu.\n13:30 Arribada a la Masieta.\n– Dinar de pícnic\n14:30 Recollim els caiacs, classe ràpida de paleig i emprenem el camí de tornada, aquest cop navegant el congost, obtenint així unes vistes noves d’aquest bell paisatge.\nEl recorregut pel riu és d’uns 6 kms en total. Amb la possibilitat de fer a peu el tram de les famoses escales de Montfalcó, a la paret aragonesa de la serra. (Montsec d’Estall).\nEls caiacs estaran esperant-nos novament a la fi del segon tram d’escales.\n18.00 h Arribada a l’embarcador de Corçà\nHi ha la possibilitat de fer una nit extra a les haimes oa l’alberg d’Àger. (Consulteu-)\nTARIFA DE PREUS. Preus per persona


Tot recordant Mary Santpere\nInici Temes Actualitat Tot recordant Mary Santpere\nEl dijous 30 de maig, SÀPIENS i Cementiris de Barcelona us conviden a una xerrada sobre la 'Reina del Paral·lel' que anirà a càrrec de la seva filla, Maria Rosa Pigrau Santpere\nCartell anunciant una actuació de Mary Santpere amb la companyia de Joaquín Gasa\nMary Santpere va ser una dona atípica per al seu temps. La que acabaria sent coneguda amb el més que merescut títol de "Reina del Paral·lel" va ser una precursora de les 'show woman', una actriu, pallassa, locutora i monologuista que amb el seu físic rotund i inconfusible va provocar rialles arreu. Nascuda l'1 de setembre del 1913, Santpere va arribar al món en un entorn artístic: el seu pare, Josep Santpere, era un actor del Paral·lel, i la seva mare era l'actriu Rosa Hernáez. El seu gran debut va ser al cinema, el 1938, amb la pel·lícula 'Paquete, el fotógrafo público número uno'. Santpere no es va desvincular del cinema, però va estar sempre més vinculada al teatre, on sempre va interpretar papers còmics.\nTambé va ser actriu de revista i de circ, a inicis de la dècada dels 70; va actuar al programa de Radio Barcelona 'La hora de Mary Santpere', i va col·laborar amb Televisió Espanyola. El 1940 es va casar amb l'industrial Francisco Pigrau, amb qui va tenir dos fills. Un d'ells, Maria Rosa Pigrau Santpere, serà precisament qui farà la conferència 'Recordant Mary Santpere'.\nLa xerrada està organitzada conjuntament entre SÀPIENS i Cementiris de Barcelona, és gratuïta i serà presentada per la directora del SÀPIENS, Clàudia Pujol. L'acte tindrà lloc el proper dijous 30 de maig, a les 19 h, al Museu d'Història de Catalunya (plaça de Pau Vila, 3. Barcelona). Per assistir-hi, cal confirmar assistència al 93 484 19 20. Tot i que no cal presentar-la, podeu descarregar-vos aquí la invitació.


Massatge descongestiu de cames\nOblida't de la pesadesa de cames amb aquest massatge descongestiu amb aplicació d'una crema circulatòria natural a base d'olis essencials al centre Estetidiet de Mataró, per només 28€ ;)\nEl massatge descongestiu és alhora estimulant, descongestiu i drenant, ideal per aquelles persones que senten les cames pesades. Augmenta el reg sanguini i limfàtic facilitant la reabsorció d'edemes deguts a trastorns circulatoris.\nEstà aconsellat per relaxar les cames, estiguin o no inflades, i disminuir els dolors derivats de treballs intensos com ara fer molt d'exercici, estar dret o assegut moltes hores o caminar per períodes perllongats.\nQuan es realitza aquest massatge s'aconsegueix alleujar les cames, relaxar-les i aportar-lis una sensació de frescor que augmenta l'energia muscular.\nEs realitza amb una crema natural formulada a base d'olis essencials, que ajuden a l'estimulació del reg sanguini, la disminució de la inflamació i el dolor, i la relaxació.\nEfectes del massatge descongestiu:\nAporta una gran sensació de descans\nRedueix el dolor\nVarius molt pronunciades\nLesions que afectin la zona a tractar


Diari MEF, MEF a diari: de juny 2007\nHavent esmorzat muntarem la piscina inflable per la pubilla. Ja tenim l'aneguet que fa cuac, cuac quan està en contacte amb l'aigua. També tenim una galleda, una forca i una pala... em temo que ens falta la sorra.\nHavent dinat tenim sessió de Lost, ens falten dos capítols per acabar la tercera. Els amics ens amenacen en explicar-nos el final.\nHavent sopat anirem a concert d'Antònia Font a Vic.\n"Un home destapa i olora una crema after-sun,\ndragons i helicòpters desfilen un cel taciturn,\nradien calentes freqüències solars,\nsomien en fosforescències milers d'habitants."\nSignat per JRoca_Font a dissabte, de juny 30, 2007 0 aportacions\nTemes Al3, la pubilla, personal transferible\nJa ho sé, ja m'ho conec, m'ho has retret mil vegades. Sí, per Nadal també, sí, i per setmana santa. Ho vols? tens el COU? tens més de 25 anys? matricula't, estudia 3 anyets, troba feina i ho tindràs. Ara, si ho fas no ho facis només per les vacances t'estaràs enganyant i pringaràs fort, molt fort.\nSignat per JRoca_Font a divendres, de juny 29, 2007 9 aportacions\nNou decret del govern espanyol: Els alumnes de primària hauran de llegir mitja hora diària obligatòriament.\nTornem-hi: nova llei sense cap ni peus.\nA veure, la llei respon a una realitat que és que els alumnes cada dia llegeixen menys i a sobre hi ha el greu problema de la comprensió lectora. En el fons la llei pot ser lògica i positiva, a la pràctica ens podem trobar que l'obligatorietat de llegir cada dia durant mitja hora provoqui l'efecte contrari al que es busca, és a dir, que els nens avorreixin la lectura o que ho vegin com a una imposició. A més, com que les escoles són diferents segons el context sòcio-econòmic, cultural o lingüístic on es troben, els alumnes també són diferents i aquesta llei pot ser positiva en un determinat centre però inútil en un altre.\nQui coneix millor que ningú les necessitats de les escoles? els propis centres.\nSolució: donem autonomia als centres sobre la idoneïtat o no d'aplicar determinades lleis.\nCom? a partir dels resultats de les competències bàsiques que passen tots els centres podem arribar a conclusions entre d'altres coses sobre el nivell de lectura. Que en un centre d'Igualada fa falta reforçar la lectura? doncs es reforça de la manera que el centre cregui oportuna; que en un centre de Taradell es considera que la prioritat és reforçar el càlcul mental en comptes de la lectura? doncs es reforça el càlcul mental.\nEm sembla que no dic cap bajanada, a la meva escola ho fem així.\nPer cert, si a la meva escola s'hagués d'aplicar la llei de la lectura el passadís estaria sempre ocupat, no tenim biblioteca, tenim quatre prestatges plens de llibres al passadís, ah, l'escola es va construir l'any 2004, vergonyós!\nSignat per JRoca_Font a dimecres, de juny 27, 2007 1 aportacions\nEl company merrameu del bloc P'eternitat és el director de Xarop Clown, un equip de pallassos d'hospital. Des d'aquest bloc vull fer-ne publicitat perquè aquestes iniciatives són més que necessàries i plenes de tendresa. Visiteu el bànner per més informació i feu-vos-en socis si ho creieu oportú.\nUna abraçada per Xarop Clown i per tota la gent que fa del riure un recurs terapèutic de primer ordre.\nSignat per JRoca_Font a dimarts, de juny 26, 2007 1 aportacions\nTemes Al3, Catalunya s.XXI, Faràndula, Recomanacions\nUna altra escola, un altre poble, una altra comarca i amb una altra gent\nSurto una hora i mitja més tard del que em pertoca. El volant crema, Los Planetas sonen després de girar la clau.\nUna alumne em veu quan passo amb el cotxe i em fa adéu il·lusionada, el gelat que porta a la mà no cau de miracle, aquesta vegada la gravetat no li ha jugat una mala passada, sota el colze porta una crosta que diu que la setmana passada no va tenir tanta sort.\nPasso pel costat de la terrassa del bar on hem anat a fer el cafè. El mateix personatge que ens ha comentat entre moltes gotes juntes de licor de Badalona que era "del pueblo de las tres mentiras" està enredant a una altra víctima. Recordo la conversa pràcticament unidireccional d'abans: "No es villa, no es nueva y no es reina.. nunca ha sido villa, nunca ha sido nueva y nunca ha sido reina". Jo li he dit, ¿cómo que nunca ha sido nueva? M'ha mirat i ha fet un glop. Un home que seia al costat ha somrigut, tot seguit li he dit: em sembla que demà porto la gravadora, aquest home és una mina.\nSurto del poble. Hi ha un cartell que posa Sta. Eugènia amb accent tancat i pocs metres més endavant un cartell semblant amb accent obert.\nA la corba de la gasolinera la meuca de cada dia busca l'ombra, a aquesta hora toca el sol i els seus clients no estan per suar més.\nSet o vuit minuts després veig la fisonomia del meu poble (foto), els tonencs ho tenim això, quan veiem el castell ja ens veiem a casa. A l'esquerra els camps estan canviant i les bales de palla comencen a poblar-los, els pagesos han aprofitat el dia d'avui que dintre de tot és prou fresquet.\nPorto quatre anys amb el mateix recorregut i falten només tres dies perquè em converteixi amb l'enveja dels treballadors estivals fins el 3 de setembre.\nA una altra escola, a un altre poble, a una altra comarca i amb una altra gent.\nSignat per JRoca_Font a dimarts, de juny 26, 2007 3 aportacions\nJa hi tornem a ser amb més polèmiques!\nAra surten els bisbes i diuen que l'escola no ha d'adoctrinar i durant el franquisme tancaven la boqueta quan s'adoctrinava amb el braç enlaire i la cara al sol. Què? una altra mani? vinga va, que fa temps que no n'hi ha cap...\nEl meu punt de vista és que aquesta nova assignatura és la constatació del fracàs i de la impossibilitat de moltes famílies d'educar en valors els seus fills. Per mi no cal una assignatura que es basi en eixos transversals que qualsevol educador responsable hauria de tenir en compte en les matèries que faci. No m'imagino un mestre que no intervingui quan sent un comentari homòfob, racista o de menyspreu cap a una comunitat per posar uns exemples.\nEn assignatures com educació física molt sovint ens trobem amb comentaris que "conviden" a aturar la sessió per parlar de valors. Els alumnes s'enfaden i diuen que a l'hora d'educació física no hem de parar per parlar de coses que no venen al cas, els contesto que l'educació física per davant de tot és educació i per tant les conductes inadequades no són permeses, suposo i espero que la resta de mestres actuï de la mateixa manera, no és tan difícil.\nAquí també es parla d'aquest tema.\nL'USTEC·STEs en diu això.\nLa setmana passada apareixia un article de Carles Jardí Pinyol al Punt Digital de Vilaweb sobre educació física. Us poso l'enllaç perquè el llegiu. Entenc però, que la gent que no sigui mestra d'educació física potser no el vulgui llegir sencer i per això us copio una part interessant que ens ajuda a entendre el que és (o hauria de ser) l'educació física avui en dia.\nLa nova llei que regula l'ensenyament i que començarà a aplicar-se amb vista al proper curs escolar, marca unes línies d'actuació pròpies de l'àrea d'educació física que passen pel desenvolupament personal de l'alumne com a efecte directe de l'activitat física, tot assumint actituds i valors adequats a la gestió del cos i la conducta motriu. I passant per aquelles competències bàsiques, basades en la utilització del cos com a element de relació i interacció amb el món; en el coneixement, la pràctica i la valoració de l'activitat física per preservar la salut; la competència social i ciutadana, ja que ajuda a aprendre a conviure, acceptar les regles per al funcionament col·lectiu, la participació i el respecte envers les diferències i conèixer les possibilitats i limitacions pròpies i alienes; el coneixement d'un mateix i de les pròpies possibilitats i mancances, l'autosuperació, la perseverança i l'actitud positiva, i l'organització individual i col·lectiva contribueixen a la competència i l'autonomia i iniciativa personals.\nAmb tot això crec que seria convenient que la gent deixés de banda aquella imatge del mestre d'educació física que dóna una pilota als nens per fer futbol i una a les nenes per fer bàsquet mentre mira el rellotge esperant que soni el timbre. El MEF és un educador i com a tal ha de transmetre valors en aquest cas enfocats a bons hàbits corporals però no al rendiment físic com es pensa la gent des de fora.\nSignat per JRoca_Font a dilluns, de juny 25, 2007 0 aportacions\nTemes Catalunya s.XXI, Educació Física, Escola, Recomanacions\nJa tenim blogger.com en català i tots els que utilitzem aquesta eina de blocs hem d'estar contents. Quan s'aconsegueixen coses d'aquest estil hem de reflexionar sobre el fet que una llengua com la nostra necessita gent que lluiti dia a dia per la seva normalització, amb això vull dir que si blogger no hagués rebut recomanacions, queixes i/o suggerències sobre el fet de tenir la traducció en català molt possiblement no haurien mogut ni un dit per una llengua minoritària amb un percentatge elevadíssim dels seus parlants que entén i parla perfectament castellà o francès. Moltes gràcies a tota la gent que ha fet possible això i seguim endavant perquè encara estem lluny de la normalització total.\nErnest Maragall aposta per subtitular en català en lloc de doblar:\nD'entrada ja us dic que sóc un gran defensor del cinema en versió original i que no em miro una pel·lícula que no sigui en català o castellà sense subtítols des de fa molts anys. Per què? perquè quan miro una peli vull veure el treball dels actors i no el dels dobladors i perquè m'interessa aprendre anglès dia a dia per no estancar-me en un nivell de tercer de l'EOI.\nEl tema és, estem preparats per fer el valent pas de veure televisió i cinema a gran escala amb subtítols? és evident que no. Què passaria ara mateix si a TV3 fessin Herois en anglès i subtitulat en català? doncs que baixaria l'audiència de forma escandalosa. Jo amb el TDT m'ho miro en anglès i subtitulat perquè ho tinc en opció però s'ho miraria el meu veí si en comptes d'estar en opció estigués per defecte en anglès? No.\nEl meu veí, que és fan d'Herois, em diria:\n- Neng, treballo dotze hores cada dia i arribo cansat a casa, no estic per llegir subtítols, a més, són molt petits...\nAl meu veí se li'n fot aprendre anglès, el meu veí treballa per pagar l'hipoteca, fumar els seus Winston i anar al càmping cada cap de setmana amb la caravana i la canalla, m'enteneu per on vaig?\nNo tenim cultura de subtítols (perquè no som finlandesos!) i necessitem una televisió pública com TV3 que faci la seva funció social de normalització lingüística i si cau en audiència amb aquesta desigual competència barroera ho tenim clar. Per ara estic content que ho tinguem com a opció, més endavant, quan estiguem preparats tirem-nos-hi de cap!\nSignat per JRoca_Font a dijous, de juny 21, 2007 1 aportacions\nRebo una invitació per anar a una conferència de l'Honorable Conseller d'educació pel dia 27 a la UB, suposo que l'han rebuda tots els mestres, no ho sé. Suposo que el "Tete" ens vol explicar les últimes tendències en educació del país amb més bona fama mundial a nivell educatiu: Finlàndia. No sé si el conseller economista que fa de conseller d'educació sap que Catalunya també va tenir aquesta fama fa uns quants anys, durant els anys anteriors a la gran catàstrofe. Al nostre país teníem el bo i el millor a nivell educatiu i vam ser pioners en molts aspectes.\nAvui en dia Finlàndia té unes condicions que fan que pugui exercir el títol de país educatiu més avançat del món. Aquestes condicions no es donen ni de bon tros a Catalunya. Sentia avui a un Telenotícies que Finlàndia té grans similituds amb el nostre país, ah sí? per què? que jo sàpiga les coses que el Parlament Finlandès decideix no han de tenir el vist-i-plau retallador d'altres parlaments, que jo sàpiga els diners dels impostos dels finlandesos repercuteixen íntegrament en els finlandesos, que jo sàpiga Finlàndia és una república sobirana independent, que jo sàpiga ningú qüestiona que l'idioma oficial és el finès tot i tenir el suec com a cooficial, que jo sàpiga els Nokia tenen el finès com a opció, que jo sàpiga allà hi fot un fred que pela...\nSignat per JRoca_Font a dimecres, de juny 20, 2007 2 aportacions\nFa set anys vaig aprovar les oposicions (a la tercera) i en fa tres que vaig ser tribunal. Tan com a opositor com de tribunal em vaig trobar amb el problema de la falta d'informació. Com a opositor necessitava saber què volien de mi i com a tribunal necessitava saber què avaluar i com puntuar-ho. L'any 2000 vaig aplicar la lògica en l'oposició, vaig establir un conjunt de paràmetres que creia que eren importants per aprovar unes oposicions, em va sortir bé amb molt d'esforç i un factor sort que sempre està lligat en una fase d'oposició.\nCom a tribunal ens van dir que nosaltres mateixos havíem d'establir la forma de puntuació segons el nostre criteri. Vam reunir-nos moltes hores i d'allà en van sortir la nostra forma de puntuació. Els altres tribunals devien tenir també la seva forma d'avaluar, propera o no a la nostra.\nAquest any el Departament d'Educació ha posat els punts sobre les is: ha tret un seguit de criteris de correcció amb un conjunt d'aclariments que facilitaran la feina als opositors i als tribunals. De pas també es podrà dir que aquesta unificació de criteris serà més justa per a tothom.\nAra, això no li treu a ningú fer colzes i passar molts nervis.\nSignat per JRoca_Font a dimarts, de juny 19, 2007 2 aportacions\nEl curs que ve començo una nova etapa a un nou centre. Avui els ho he comunicat als meus alumnes de cicle mitjà. Han plorat gairebé tots, els més valents s'han tapat la cara perquè ningú els pogués dir que ploraven, d'altres han vingut a abraçar-me amb un instint natural. Els he dit que volia treballar a una escola més propera a casa per estar més a prop de la meva filla, no els he convençut. La nouvinguda magrebina que va arribar del Marroc fa dos mesos s'ha posat a plorar desconsoladament tot i no entendre gaire l'idioma, per la reacció dels altres ha entès que alguna cosa dolenta passava, m'aprecia molt, com tots. Suposo que ha pensat que sense mi no tindrà un pilar on recolzar-se quan necessiti ajuda, li he explicat com he pogut que l'any que ve hi haurà un altre mestre que l'ajudarà com jo l'he ajudada a integrar-se, m'ha somrigut entre llàgrimes. Tot això ha passat mentre fèiem l'àlbum. Em temo que demà i demà passat seran dies durs, han sigut quatre cursos intensos.\nA les nou entrant a l'escola, abans que tot això passés, ha vingut un pare a parlar amb mi, m'ha agraït sincerament el que he fet pel seu fill i jo li he dit que aquell gest significava molt per mi, també li he dit que l'absència de suport en molts aspectes és una de les causes principals per les quals vull marxar.\nSignat per JRoca_Font a dilluns, de juny 18, 2007 5 aportacions\nLa canalla del barri no para de tirar petards a tota hora: un totxo destrossat, una ampolla d'aigua esmicolada o una paperera rebentada són les conseqüències dels seus fets. Compren els petards amb els diners de la setmanada a una barraqueta que han instal·lat en un descampat del poble, en pocs segons es fonen els diners de les xuxes i després s'ajunten amb altres companys esperant una mica més de soroll. Ells, aliens a la nova normativa europea que prohibeix la compra i la utilització de petards a menors de 12 anys es preparen per la festa de Sant Joan. Aquesta norma suposo que aixeca polseguera als nostres veïns del País Valencià on hi ha un gran tradició pirotècnica. Estic segur que tots els lectors del bloc n'han fet alguna amb petards, forma part de la festa de Sant Joan que és la més emblemàtica de les terres de llengua catalana.\nDe marrecs amb la colla sortíem amb la bossa plena de petards a donar un volt pel poble i a veure qui la feia més grossa. Tornàvem curts d'efectius i l'endemà era obligatori tornar a fer un volt però aquesta vegada a la recerca de petards sense explotar.\nSuposo que des de la Unió Europea coneixen poc la tradició de determinades zones. No m'imagino nens suecs o finlandesos fent el que fèiem nosaltres de petits però tampoc m'imagino nens catalans o valencians sense tirar petards per Sant Joan. Endavant amb la revetlla, amb seny, però amb petards!\nSignat per JRoca_Font a diumenge, de juny 17, 2007 4 aportacions\nSi aquest dissabte a la nit teniu ganes de passar una estona agradable i més que divertida per només 6 Euros ho teniu fàcil: torna l'espectacle "El llop" de la Guarderia Teatre. Serà aquest dissabte dia 16 a les 10 de la nit a la sala la Canal de Tona, just al costat de la carretera principal que travessa el poble, amb aparcament ampli i gratuït al costat i amb restaurants a tocar, ah, i el beure el posa La Guarderia Teatre durant l'espectacle.\nEn què consisteix el Llop? encara no hi has jugat? pensa que qui hi juga repeteix. És un espectacle-joc on el públic hi té molt a dir. Dalt de l'escenari hi ha 14 personatges i 4 d'ells són llops. El públic, que es reparteix per taules amb una pissarra, ha de descobrir els llops assassins a partir de preguntes, diàlegs, discussions, mirades, etc... Una vegada creguin que han descobert un llop votaran el personatge en qüestió amb la pissarra, el personatge amb més vots serà executat. Al final només quedaran habitants innocents o ... llops!\nVeniu amb la colla, família, amb la parella o sols, d'amics en fareu ràpid. Espectacle recomanat per a majors de 16 anys.\nAquest dissabte estrenem una nova versió amb un nou vídeo d'entrada i algunes novetats.\nSi teniu qualsevol dubte pregunteu-m'ho.\n* A la foto veiem el conegut saxofonista Pep Poblet, el corredor de rallies Dani Solà, l'actor Ramon Godino i el músic Princesa Rosa entre d'altres que van participar a l'edició benèfica del Llop per la Marató de TV3.\nSignat per JRoca_Font a dijous, de juny 14, 2007 0 aportacions\nTemes Faràndula, personal transferible, Recomanacions, Tona\nAvui reunió d'avaluació fins a un quart de quatre. Repassem alumne per alumne i prenem decisions consensuades.\nDe vegades, en casos molt concrets, és millor suspendre (NM) com a toc d'atenció perquè el sol fet de posar un PA fa que hi hagi pares que es pensen que tot va perfecte. Portem una pila d'anys amb aquest sistema i no veig que hagi funcionat pel que fa a la informació precisa del procés avaluatiu.\nSignat per JRoca_Font a dimarts, de juny 12, 2007 9 aportacions\nPasta gansa, us en recordeu? El millor programa pel que fa a guions que s'ha fet mai a la ràdio en català. Milers de joves de principis dels noranta n'érem fans i l'escoltàvem a diari, es va convertir en un programa mític de la ràdio i en un referent de l'humor català de la mà dels genials Orteu, Perelló i Salvadó entre d'altres. I del presentador què me'n dieu? Mikimoto en estat pur.\nBé, doncs resulta que jo vaig participar dues vegades al Pasta Gansa: el maig del 95 i el setembre del 96. En la primera participació vaig caure en una pregunta trampa i no vaig passar a la final. En la segona participació vaig arribar a la final i em va anar pel pèls de guanyar 70.000 pessetes que m'haurien anat molt bé. Tenia 21 anys, acabava d'acabar la carrera i les meves perspectives de feina eren força nul·les per fer de mestre, havia repartit una trentena de currículums i ningú s'havia dignat ni a contestar. Aquell juliol i agost els havia dedicat íntegrament a fer de peó de jardiner per 63.000 ptes. al mes (378 €), el que aleshores era el sou mínim.\nUs he preparat en podcast el fragment final del programa que podia haver canviat el meu prestigi entre els amics per haver guanyat el Pasta Gansa. Va anar pels pèls, dubto que cap altre concursant en tota la història del programa perdés per tan poc.\nSignat per JRoca_Font a diumenge, de juny 10, 2007 5 aportacions\nCada dia a quarts de vuit de dilluns a divendres em llevo amb la ràdio. Feia anys que sempre escoltava en Bassas però ara fa un parell d'anys que em vaig passar a en Xavi Bosch, a partir de les vuit. Amb el futbol va passar igual, de Puyal a Pou, ja que els mercenaris no responen almenys ens ho passarem bé. Tot i això quan a una de les dues emissores fan els odiosos anuncis (que dolents arriben a ser alguns) faig zàpping cap a l'altra i quan passo amb el cotxe vorejant el Congost camí de la feina escolto l'APM.\nDel duel matinal entre Bassas i Bosch per mi guanya el de Rac1 però sovint llegeixo el que escriu en Bassas, estem d'acord en moltes coses, com en aquesta: "El futur de la llengua depèn dels seus parlants, i el català només ens té a nosaltres."\nSignat per JRoca_Font a diumenge, de juny 10, 2007 0 aportacions\nSignat per JRoca_Font a divendres, de juny 08, 2007 2 aportacions\nEl govern deixarà a les escoles la decisió d'aplicar o no la tercera hora de castellà. Aquesta vegada el govern ha actuat amb seny en un tema delicat com és l'aplicació de la tercera hora de la llengua més parlada a Catalunya amb una diferència abismal amb la llengua originària del país.\nLa lògica és que si a una escola posem pel cas de la Garrotxa es detecta que els alumnes van fluixos de castellà es faci una hora més de reforç en aquesta llengua. Ara, coneixent la realitat lingüística de Catalunya no cal ser sociolingüista per veure com la llengua que necessita més reforç a gran part del territori és la catalana. La decisió de deixar pels centres l'aplicació de la tercera hora crec que és la més encertada.\nNo he trobat (ni buscat) informació en depèn de quins mitjans... ja m'enteneu.\nEn aquest bloc aquest tema havia sortit unes quantes vegades: El decret de la llengua; Classes en anglès pel curs que ve?; Esborrany per esborrar; Les comissions de treball del Departament d'Educació; No és això companys, no és això.\nSignat per JRoca_Font a dijous, de juny 07, 2007 0 aportacions\nTemes Cançó protesta, Catalunya s.XXI, Escola, personal transferible\nEscoltava el Minoria Absoluta com faig cada dia a l'hora de dinar. Avui el convidat era el conseller Maragall. Aquest economista que ara exerceix de primer responsable en educació de la Generalitat ha acabat l'entrevista dient que el seu personatge del Polònia no li agrada. Li han preguntat quines coses no li agradaven del Tete i ha dit que tot. Ha demanat no sortir més i aquí en Toni ha estat àgil: li ha dit que mentre sigui conseller ja es pot anar preparant...\nSignat per JRoca_Font a dimecres, de juny 06, 2007 1 aportacions\nArribo a casa i novament tinc la bústia d'entrada (del pc) plena d'spam. Ara els ha agafat pel llibre de visites d'"Educació física, no gimnàstica!", em tenen fart. Aquesta setmana porto eliminats més de 30 missatges que venen Viagra, allargaments d'extremitats inferiors del mig, pastilles de tot tipus i no sé pas què més. Són uns pesats! A les bústies (físiques) hi pots plantar un adhesiu que digui "Publicitat, no gràcies" i en principi et fan cas. Què hem de fer amb les bústies virtuals? intento enganxar un adhesiu i no me'n surto!\nSignat per JRoca_Font a dimarts, de juny 05, 2007 2 aportacions\nTemes Al3, Webmestre\nSomriure, fer adéu, picar de mans, caminar...\nla vida és un aprenentatge constant.\nSempre havia criticat els blocs que parlaven amb termes de "la vida és...".\nI avui ho he fet jo.\nAnthony and the Johnsons: Man is the baby\nSignat per JRoca_Font a dilluns, de juny 04, 2007 4 aportacions\n- Lots arreglats en una nit: 7 (el 85%). Anterior rècord 5 a les colònies'03.\n- Frase: “No enfoqueu als ulls si us plau”: 23. Cal remarcar que les darreres 12 vegades ja no hi anava un si us plau darrera. Anterior rècord 22 a les colònies'05.\nEl balanç és molt positiu perquè no s'han superat els rècords de rondes nocturnes de vigilància, lots confiscats, mitjons perduts, inscripcions llegides sota les lliteres, gots vessats i genolls pelats.\nSignat per JRoca_Font a dissabte, de juny 02, 2007 4 aportacions\nTemes Escola, Ficció?, personal transferible\nSignat per JRoca_Font a divendres, de juny 01, 2007 2 aportacions


Qui equipara Cuba amb les democràcies liberals occidentals està afirmant que les eleccions lliures i imparcials no són rellevants\nQue cap país té un sistema homologable a una democràcia com l’entesa pels grecs, o com l’ideal liberal, ho comparteixen politòlegs de referència. Per això un dels més reconeguts, Robert Dahl, va encunyar el terme poliarquia. Considerava la democràcia un sistema ideal inabastable, per això els sistemes polítics que considerem com a tals són en realitat poliarquies, que s’assemblen més o menys a aquest ideal. En aquesta línia, índexs com el de Polity IV classifiquen els règims polítics amb una puntuació gradual, no dicotòmica democràcia/dictadura, de -10, autocràcia completa, a 10, democràcia completa.\nAra bé, sí que hi ha consens al voltant de dues condicions necessàries (encara que no suficients, se n’han de donar també d’altres) perquè un règim pugui considerar-se una poliarquia: el debat públic i la capacitat de representació, dues dimensions que, entre d’altres, es reuneixen en el dret de votar en eleccions lliures i imparcials. No hi ha cap politòleg que no consideri aquestes dimensions necessàries per a la democràcia (o la poliarquia, en termes de Dahl).\nAixò no vol dir que els règims polítics siguin democràcies plenes pel fet de permetre votar en eleccions lliures i imparcials, però sí que vol dir que un règim no és una poliarquia si no permet votar. Aquesta és la pedra angular del debat.\nEl règim polític és rellevant en el benestar social\nEls que volen equiparar una cosa amb l’altra, basant-se en resultats, realment estan afirmant que poder votar no és rellavant si no s’assoleixen aquests resultats, però ningú no s’atreveix a plantejar-ho obertament en aquests termes. És més políticament correcte intentar igualar totes les democràcies (o poliarquies, en termes de Dahl) a la baixa, apel·lant als resultats, per no reconèixer que Cuba no ho és. De fet, la seva constitució, al seu article 53, supedita la “llibertat de paraula i de premsa” “als objectius de la república socialista”, i al seu article 63, situa “la traició a la pàtria” com “el més greu dels crims”, i que “qui la cometi, està subjecte a les més severes sancions”.\nCal no oblidar la Comissió Cubana de Drets Humans i Reconciliació Nacional (CCDHRN) va documentar més de 8.600 detencions per motius polítics de l’oposició al govern i activistes durant l’any 2015-2016, segons Amnistia Internacional.\nDe fet, el debat sobre si un règim polític té realment importància per una societat o si és indiferent perquè sempre hi haurà un poder opressor del tipus que sigui, tampoc no és nou. Els italians Mosca i Croce (citats per Dahl a La Poliarquía. Participación y oposición), ja ho feien amb el règim parlamentari italià anterior al feixisme de Mussolini. Però està demostrat que, en el pitjor dels casos, la major part dels indicadors de benestar econòmic i social els lideren les enteses com a democràcies liberals occidentals, partint pel coeficient de GINI, que mesura la distribució de la riquesa, i que una societat que es defineix com a socialista hauria d’aspirar a liderar.\nEn canvi no hi ha cap estudi de cap institució que aporti proves de la correlació entre revolucions i posteriors dictadures populars posterior desenvolupament econòmic i el benestar social, especialment de les classes més desafavorides, i que per tant la manca de llibertats sigui un mal necessari o mal menor. Ni tan sols el règim cubà. Przeworski, Alvarez, Cheibub i Limongi ho van tractar al seu manual Democracy and development, així com Carles Boix, a Democracy and Redistribution.\nAlguns indicadors del desenvolupament a Cuba\nCuba fa anys que no aporta dades que permetin calcular el seu coeficient de GINI ni altres variables relacionades amb la pobresa, però segons estimacions de 2008 recollides per Reuters, aquest índex en aquest podria haver passat de ser un dels més positius del món a estar per sota de Taiwan, Etiòpia, Burundi, Níger o Sudan (estimacions d’aquests països disponibles al World Bank Group i a Wikipedia). Altres estimacions són encara més pessimistes:\nEl mapa de la igualtat en ingrés que mostra Wikipèdia és aquest. Segons les informacions esmentades de Reuters, Cuba es podria trobar del color d’Espanya, Portugal, Itàlia o Regne Unit:\nPer bé que és cert que Cuba ha assolit fites importants en termes d’educació, salut, distribució de la riquesa, investigació científica i desenvolupament humà, també són presents als rànquings països com Qatar, Kuwait, Geòrgia o Timor Oriental, països democràtics llatinoamericans com ara Uruguai, Brasil i Costa Rica i les democràcies liberals occidentals com Noruega, Suècia, Alemanya, França o Estats Units també hi són presents.\nCuba té una taxa d’alfabetització homologable a les democràcies occidentals, al mateix temps que a Geòrgia, Kazakhstan, Turkmenistan i Mongòlia (dades de l’ONU). És primera al món en percentatge del PIB invertit en educació (el 2010, segons l’OCDE), seguida per règims tan dispars com Timor Oriental, Illes Salomó, Namíbia o Dinamarca, i segona en despesa educativa en PIB per càpita per alumne, per sota de Sèrbia i seguida per Moldàvia (amb una renda per càpita de la tercera part de Cuba), Xipre i Eslovènia (dades de 2010, de l’UNESCO). També ocupa molt bona posició en taxa d’escolarització primària i secundària, i en nombre d’alumnes per professor a primària, per bé que l’avancen règims tan diferents com Kuwait i Noruega. No té tan bones taxes en percentatge d’habitants amb educació superior, un 9,5% el 2012 (últim any de què es tenen dades, de l’UNESCO, al 2012), mentre que la majoria de països de l’Amèrica Llatina la superen, com ara la República Dominicana, l’Equador, Mèxic, Brasil i l’Uruguai, a banda de dictadures com Kuwait i Tailàndia.\nCuba és 13a al món en percentatge del PIB invertit en salut (11,1%), rànquing que encapçalen la seva antítesi, els Estats Units, amb un 17,1% de despesa (dades de l’OMS de 2014). És la segona al món en nombre de metges per cada 1.000 habitants, superada per un règim considerat una dictadura en qualsevol país del món: Qatar. Ara bé, en PIB invertit en salut per càpita, està 68a al món (dades de l’OMS de 2014), per sota de països amb menys PIB com Costa Rica (una democràcia consolidada) i Veneçuela, i en la mitjana de la regió d’Amèrica Llatina i el Carib.\nPel que fa a la malnutrició infantil, només existeixen dades de l’any 2000 (UNICEF), en què només es van enquestar 60 països, entre els quals només n’hi ha un d’europeu, Bòsnia, i no hi són ni els Estats Units ni Austràlia ni Nova Zelanda, i tot i això per davant de Cuba van estar Colòmbia, Perú i la República Dominicana (amb menor PIB i renda per càpita) en menor percentatge de nens amb emaciació (un 2%). Si tenim en compte les últimes dades existents de cada país, Cuba es trobaria en percentatge de nens amb retard en el creixement (amb un 7%) per sota de Xile, Jamaica i Costa Rica, a més d’Austràlia, Estats Units, Alemanya o Canadà, però per sobre de Veneçuela (13,4% el 2009), Argentina (8,2% el 2005), Perú (14,6% el 2014), Colòmbia (12,7% el 2010), Mèxic (13,6% el 2012) i altres.\nPel que fa a les taxes de persones que dormen al carrer, Cuba tampoc no n’aporta dades, però nombroses organitzacions denuncien que hi ha milers de sense sostre, que durant la visita del Papa Francesc es van empresonar per no donar mala imatge.\nEn canvi, Cuba ocupa el lloc 22 del món en despesa militar, un 3,51% del seu PIB (2013, Stockholm International Peace Research Institute), just per sota dels Estats Units, que està al lloc 19 amb un 3,84%, només superats tots dos països per règims del Golf, Rússia i Marroc. La Xina, per exemple, està molt per sota, amb un 1,87%, i Espanya, amb un 1,26%.\nEl valor instrumental i universal de la democràcia\nTot i que no es puguin extreure teories universals d’aquesta enumeració, si investiguem una mica comprovarem que, malgrat que els països occidentals tenen dèficits que fan que no siguin equiparables a una democràcia sinó a una poliarquia, aquests segueixen encapçalant els indicadors de benestar que al cap i a la fi són objectiu dels que entenen la democràcia com un valor instrumental. No podem saber si Cuba ha assolit les fites que ha assolit gràcies al seu règim o malgrat el seu règim, en un país que té gran potencial, com ara turístic i recursos naturals com el cobalt, níquel, el ferro, el crom, el coure, la sal, la fusta, el silici, el petroli i la terra cultivable.\nA més, la democràcia (o la seva versió imperfecta, la poliarquia), no només és entesa com un valor instrumental, sinó universal. El premi Nobel d’Economia bengalí Amartya Sen va argumentar-ho apel·lant a la importància intrínseca que tenen la participació i la llibertat polítiques per a la vida humana, que a mesura que s’han estès en forma de la democràcia (o la poliarquia que coneixem), han anat augmentant els seus defensors i no els seus detractors. Mai hi ha manifestacions a favor de la privació de llibertats sinó al contrari.\nDe fet, si realment importa el benestar de les persones, un cop observat que les democràcies occidentals, per errors palpables que tinguin, aporten els millors indicadors en aquesta matèria, el camí és millorar aquestes democràcies, i no justificar la manca de llibertats apel·lant a resultats que, com a mínim, no s’han demostrat més positius.


Cementiri de Castelltallat | Patrimoni Funerari.cat\nCementiri de Castelltallat\nPorta d’entreda al recinte funerari de Sant Miquel de Castelltallat\nEl temple parroquial de Sant Miquel de Castelltallat està situat dalt d’un turó, fet que permet observar un paisatge muntanyós, bell i silenciós, masegat pels incendis que assolaren la Catalunya central els anys 1994 i 1998 i que, avui, ja verdegen. L’església, amb elements d’èpoques molt diverses (romànic, renaixentista, barroc i neoclàssic) està documentada des de l’any 1301. A l’interior hi destaquen el retaule de Sant Miquel i el del Sant Crist, ambdós barrocs, i el del Roser (segle XVII i XIX). Totes tres obres tenen un gran valor artístic.\nPocs metres per sota hi trobem l’edifici de la rectoria, dedicat actualment a usos culturals. Té accés subterrani a l’església a través d’una porta situada a la dreta de l’altar de Sant Miquel.\nDarrera l’església hi trobarem les runes del castell de Montdó (segle X) o Castellrodó (en alguns esscrits també el trobareu amb el nom de Montedono, ja que és la seva denominació en llatí).\nFinalment, al costat mateix hi trobarem l’Observatori Astronòmic, inaugurat l’any 2004, amb l’objectiu de potenciar el turisme a la zona.\nEl cementiri de Castelltallat envolta l’església de Sant Miquel per les parts dreta, posterior i esquerra de l’edifici, per tant, podríem dir que té forma de lletra U. Si accedim al recinte funerari per la reixa que hi ha a la part dreta de la porta del temple, la primera tomba que trobem és la de mossèn Josep M. Riubrogent i Tarrés (nascut a Vic l’any 1924). Fou rector de Sant Miquel i de Sant Mateu del Bages entre els anys 1972 i 1994 i organista de la Seu de Manresa. La seva tomba està formada per una llosa de pedra negra on hi ha gravats, en baix relleu, el perfil del mossen, dades sobre la seva biografia i les notes d’un fragment musical. És l’únic sepulcre monumental del cementiri.\nArribem, aleshores, al cementiri que està format únicament per nínxols agrupats en tres blocs: els dos més antics són de quatre pisos i el més nou (2008), encara sense ningún enterrat, de tres. Segons ens indica l’altar que hi ha al centre, el cementiri podria datar de l’any 1782. Es restaurà l’any 1996.


La final es jugarà a casa | martorellesport.cat - el web esportiu de referència de Martorell\nLa final es jugarà a casa\nEls martorellencs tindran el factor pista a favor i un títol en joc © Svetlana Akimova\nLa final de la trenta-cinquena edició de la Lliga Catalana EBA es jugarà el proper dijous 11 de maig (21 hores) al Pavelló Esportiu Municipal. Així ho ha confirmat la Federació Catalana de Bàsquet (FCF). El primer equip del Club Bàsquet Martorell s’enfrontarà al CB Castelldefels amb un títol en joc.\nEl bitllet per a la final de la Lliga Catalana EBA es va segellar el novembre passat després d’eliminar el CB Mollet (70-79) en les semifinals disputades a Castelldefels. L’equip d’Adrià Alonso va superar el CB Santfeliuenc, el CB Cerdanyola, en la fase de grups, i el Vimbodi-Pardinyes, a quarts de final.\nEl rival dels martorellencs és el CB Castelldefels, amb qui aquesta temporada no ha coincidit a la Lliga EBA. L’equip del Baix Llobregat va superar el Grup Barna en les semifinals i al CB Igualada en l’eliminatòria de quarts.\nLa Lliga Catalana EBA s’ha convertit en una competició on els blaus volen guanyar un títol inèdit. El president del CB Martorell, Miquel Fusalba reconeix que “volem guanyar aquesta competició”. Fusalba destaca, però, que la prioritat era mantenir la plaça a la lliga EBA, “la competició reina”.\nSer els campions de la Lliga Catalana EBA serà, segons Fusalba, una fita molt difícil d’aconseguir. “L’equip està treballant de valent, i farem l’impossible per guanyar aquest títol, volem ser campions”, ha admès. “Seria un exemple d’esforç i sacrifici davant els socis i aficionats al bàsquet de Martorell”, ha reblat Fusalba.\nD’aquesta manera, Mario Fuentes tindrà un segon comiat inesperat al Pavelló Esportiu Municipal en la seva retirada a final de temporada.\nRelated ItemsClub Bàsquet MartorellesportsLliga Catalana EBA\nComiat de somni\nDegustar el premi


Direkte Boqueria. Molt bona cuina a la Boqueria | Tres(o+) a Taula\nDirekte Boqueria. Molt bona cuina a la Boqueria\nDirekte Boqueria, és un restaurant minúscul, ubicat en un lateral del Mercat, amb plats de gran nivell i molta proximitat de tracte. Consulteu la seva web, per saber quins dies obre els vespres..\nNova trobada de 3(o+)aTaula, aquest cop amb tria de l’Esther i el post a càrrec del Ricard. En aquesta ocasió el Jordi no ens va poder acompanyar.\nDirekte Boqueria és un lloc del que se sent parlar molt darrerament. I totes les cròniques que hem llegit del lloc, són en positiu. La foto que encapçala aquest post, ha estat cedida per l'Albert de Elcoladorchino, doncs nosaltres ens vam oblidar.\nÉs un lloc peculiar, que ves a saber no estigui en el lloc equivocat. El trobem en un lateral de la Boqueria, en un passadís farcit d’altres llocs de menjar per a turistes, de dubtoses garanties, amb terrasses a l’aire lliure i algun cambrer que et convida a quedar-te a dinar. Pels que sabeu una mica de producte Boqueria, quasi en front d’Avinova.\nI en mig de tot aquest «mercat» i mai millor emprada la paraula, et trobes Direkte Boqueria que destaca de l’entorn pel seu aire discret. No tenen terrassa i ocupen un local diminut, amb una barra i capacitat per a 8 persones.\nAlgunes reflexions no gastronòmiques a Direkte Boqueria:\nSegurament això és un ganivet de dos talls. El fet de tenir el (molt bon) cuiner a 3 pams de tu, veient com et configura els plats i fent-ho amb una entranyable proximitat, ajuda a augmentar el grau de satisfacció. I encara més amb comensals desitjosos d’aquesta proximitat, que de fet són la majoria (per no dir tots), dels que escriuen de restaurants.\nPerò com he dit, aquest minimalisme marca el sostre a les possibilitats del lloc. Amb 8 places i obrint només 2 vespres, no és difícil imaginar la rendibilitat de Direkte Boqueria. Potser el tema no importi al molts cronistes, però els tres components #tresomesataula, tenim clar el que és una empresa. I els tres, tenim clar que una empresa, fins i tot els restaurants , han de ser rendibles. O lo suficientment rendibles, per compensar l’esforç dedicat. I donem fe de que darrera l’oferta de Direkte Boqueria, hi ha molt d’esforç.\nQuè vam menjar a Direkte Boqueria:\nOfereixen un parell de menús, però també es poden triar plats del llistat. En el nostre cas, vam escollir el menú curt, també anomenat Menú Direkte.\nAvisem, que al no oferir el menú per escrit i volent evitar nosaltres l’apuntar els components de cada plat, els noms han quedat una mica curts . Com diem sempre, la nostre manera anònima d’anar pels llocs, té aquests «inconvenients».\nVa començar amb uns bols de sopa de trompetes i el platet de bolets i algues que veieu a continuació.\nTot seguit va arribar el caneló mar i muntanya, amb sardina fumada, figues orella i formatge (molt suau de sabor i bona barreja de gustos) i la ostra tunejada amb carabassa. Amb el tema tunejar les ostres, esperem no passi com els gintònics, en que arriba un punt en que «més és menys» i la combinació amb carabassa, no passarà al top d’ostres tunejades.\nDesprés la sardina marinada i l’esqueixada de tonyina amb migas, que estava molt bona. Però no deixa de ser una sardina.\nLa seva interpretació de la coca de recapte. Un dels plats top del menú. I del restaurant.\nI el bacallà al pil pil amb bolets, que si va ser un plat espectacular.\nI pel que fa a la secció postres, un escabetx de maduixots i el pastís de formatge a la brasa amb te verd, que va comportar divisió d'opinions. Mentre l'Esther va qualificar el pastís amb nota alta, jo no vaig apreciar-lo tant. Al ser dos aquest cop, no vam arribar a consens 😀\nTots els plats ben resolts i i també s’ha de dir que la proximitat amb el cuiner, que a més és una persona molt natural i afable, ajuden a que l’experiència sigui força positiva.\nLa carta de vins a Direkte Boqueria, és molt gràfica i didàctica. Tenen pocs vins, però el local dona pel que dona. Vam escollir l’opció vi a copes i aquí en teniu un exemple gràfic.\nRESUM de Direkte Boqueria\nIgual agafa fama com el restaurant més petit de BCN\nLa seva ubicació, pensem que no li juga a favor\nEls plats ben resolts\nAmabilitat elevada. La podem definir sana complicitat\nCal veure com evoluciona\nPuntuació ponderada = 6,5 (d'acord amb els 12 paràmetres que comentem a la pestanya "Els nostres principis")


Corrent Revolucionari de Treballadors i Treballadores (CRT) - Esquerra Diari\nNo a la guerra a Ucraïna: fora les tropes russes i la intervenció imperialista de l’OTAN. Retirada de totes les tropes espanyoles\nL'avanç i l'escalada guerrerista dels EUA i l'OTAN i el reconeixement de Putin de les repúbliques de Donetsk i Lugansk han acabat en una operació militar russa sobre Ucraïna. El govern de Sánchez s'alinea amb l'intervencionisme imperialista de l'OTAN. Unides Podem acata i continua apostant el desenvolupament d'una política exterior pròpia de l'imperialisme europeu separada dels EUA. Ni intervenció imperialista ni ingerència militar russa a Ucraïna. Per una Ucraïna independent, obrera i socialista.\nContra l'OTAN, les seves guerres i tota la ingerència econòmica i política dels EUA i la UE a la regió. El govern bonapartista de Putin i els seus governs amics no són una alternativa per als seus pobles. Per un moviment que detingui l'actual escalada bel·licista i reprengui la lluita contra l'imperialisme estatunidenc, europeu i espanyol. Pel tancament immediat de totes les bases de l'OTAN a l'Estat espanyol.\n11S: prenguem els carrers contra la restauració autonòmica. Que la crisi la paguin els capitalistes!\nLa Diada d’aquest any està signada per l’avanç de la normalització autonómica, la taula de diàleg i dos governs, el català i el “progressista”, que treballen per una sortida en favor de l’IBEX35. La CUP ha de trencar amb el processisme i retirar tot suport al Govern. Cal impulsar una esquerra amb independència de classe de cara als futurs embats per fer efectiu el dret a l'autodeterminació i fer front a la crisi social i econòmica amb un programa anticapitalista.\nEl Ministeri de l'Interior vol fer desaparèixer Izquierda Castellana com a organització política legal. El ministeri, a través de l'Advocacia de l'Estat, ha interposat en l'Audiència Nacional una resolució en la qual s'insta a l'“extinció” d'aquesta organització al·legant que els seus estatuts no s'ajusten als canvis introduïts per la reforma legislativa de control de l'activitat econòmico-financera dels partits polítics.\ndissabte 7 d’agost de 2021\nEls qui migren des del Marroc cap a Ceuta fugen de la misèria generada per l'imperialisme juntament amb el règim marroquí. El govern “progressista” espanyol respon amb un desplegament de l'exèrcit per a deportar massivament a majors i nens.\nLa victòria d'Ayuso aquest 4M és abans de res el fracàs de l'esquerra reformista en el govern al costat del PSOE. Perquè quan la suposada esquerra aplica polítiques de dreta, gana la dreta. Davant un govern “progressista” que accelera el seu rumb cap a la dreta, necessitem enfortir l'organització i la mobilització social. Per a enfrontar a la dreta i l'esquerra del Règim, fa falta deslligar l'autoorganització des de baix i construir una esquerra revolucionària que superi la fallida del neorreformisme.


¿Per què hi ha tants joves que volen estudiar per ser mestre? - Diario de Mallorca\n¿Per què hi ha tants joves que volen estudiar per ser mestre?\nLes causes individuals de les vocacions molt sovint són inescrutables. Ho són menys les col·lectives, aquelles que constitueixen el substrat de les decisions personals. Consider que d´aquestes n´hi ha quatre que expliquen el perquè, en els darrers anys, siguin molts, moltíssims, els joves que volen estudiar de mestre. La primera: és una professió que a casa nostra gaudeix „en contra del que pensen els propis mestres„ d´un molt elevat prestigi social. La segona: els mestres „segur que també en contra del que ells creuen„ perceben un sou considerablement superior al d´altres col·lectius professionals amb estudis semblants. Tercera causa: la carrera de mestre no és „diguem-ho així„ especialment difícil i es pot cursar a molts „en la meva opinió, a massa„ indrets. Quart factor: fins ara, la inserció laboral dels mestres ha estat elevada i les seves condicions laborals són relativament bones. D´aquests quatre factors mostraré algunes de les evidències empíriques que hi ha.\nUn estudi recent que evidencia el prestigi dels mestres es va publicar encara no fa un any i recull l´opinió d´una mostra representativa de la població espanyola d´entre 18 i 75 anys. Presentaren als enquestats un llistat de 100 ocupacions i se´ls demanà que les puntuassin de 0 a 100 segons els prestigi o consideració social que els atorgaven. La puntuació mitjana per al professorat de primària fou de 68,2. Només nou professions obtengueren puntuacions superiors a les d´aquests docents.\nEn altres països també aprecien els seus mestres, però és a Espanya on obtenen una major puntuació. Així ho assenyala un altre estudi també publicat l´any passat. En aquest cas, les dades foren obtengudes mitjançant enquesta a 15.000 persones de 18 i més anys de 10 països europeus. Entre les qüestions plantejades n´hi havia una per mesurar la confiança dels enquestats en tretze grups socials i professionals, entre els quals hi havia els mestres. Doncs bé: els docents, juntament amb els metges i els científics, es situaren a la part més alta del rànquing de confiança, tant a Espanya com en el conjunt dels deu països. Més encara: la confiança dels espanyols en els mestres (7,4 en una escala de 0 a 10) és superior a la del conjunt d´europeus (6,8).\nParlem ara del segon factor: el sou. Ja sé que és relatiu afirmar que el salari d´un professional és alt o baix. Tot depèn de les expectatives i de les comparacions. El fet, però, és que „segons els indicadors que cada any publica l´OCDE„ la retribució inicial dels mestres espanyols del sector públic és més alta que la mitjana de la dels mestres dels països de l´OCDE i de la UE21. També és superior aquesta mitjana si es comparen les retribucions després de quinze anys de carrera o si es té en compte el sou màxim que es pot arribar a cobrar. Més encara: si es comparen els sous dels mestres amb els treballadors d´altres sectors amb nivell educatiu similar (estudis terciaris) s´observa que a Espanya el salari dels mestres de primària és un 23% superior. Quan es relaciona hores de classe que fan els mestres (880 hores els espanyols i 677 els finlandesos ) amb el sou l´indicador baixa... Sigui com sigui, es manté ben a les clares l´escenari d´una professió relativament ben retribuïda. De la qual cosa tots n´hem d´estar orgullosos.\nAssenyalava, com a tercer factor, el fet que els estudis de magisteri no són especialment difícils i que es poden cursar a molts centres. Efectivament, si es considera com indicador de la facilitat o dificultat d´un estudi el fet que s´aprovi o es suspengui molt, sfha de concloure que els graus d´infantil i primària presenten escassa dificultat. Més ben dit: són estudis molt fàcils; en el cas de la UIB són dels més fàcils. En el curs 2011-12 la mitjana de crèdits presentats i no superats per l´alumnat del grau d´educació infantil fou de 1,93 (el més baix de tota la UIB!); en el 2012-13 encara fou inferior: 1,70. Les dades referides al grau de primària són semblats; 3,75 en el curs 2011-12 i 3,69 en el següent. D´altra banda, aquests són dels pocs graus que la UIB ofereix no només en el campus de Palma sinó també a Menorca i a Eivissa. A més, hi ha l´oferta privada d´aquests estudis que presenta a Palma el CESAG i la d´un conjunt d´universitats privades online que en aquests darrers anys han proliferat com els bolets en una tardor plujosa i assolellada. Amb poques paraules: la formació inicial dels mestres no presenta excessives dificultats i hi ha una oferta gairebé a la carta.\nLa fàcil inserció laboral dels mestres és el quart factor que pot explicar l´existència de tantes vocacions pedagògiques. Hi ha dades que mostren que, tres anys després d´haver finalitzat els seus estudis, el percentatge de l´alumnat que es va diplomar a la UIB els anys 2004, 2005 i 2006 fou del 90% en els dos primers anys i del 78% en el tercer. Sembla que en els darrers temps aquesta situació ha pres una direcció ben diferent i que la immensa majoria dels nous titulats no fan de mestre. Així ho assenyala, per exemple, un estudi sobre la inserció professional dels graduats l´any 2013: segons les dades provisionals d´aquest treball, un poc més del 57% dels graduats en primària no tenen feina i la majoria dels qui en tenen és a temps parcial i en altres sectors. Cal veure com evoluciona el mercat de treball en el sector educatiu; més enllà de la propaganda, no sembla que les perspectives siguin per deixar anar coets i és previsible que, en un o altre moment, la baixa inserció afectarà les vocacions. Ara per ara, però, sembla que és el record del bon temps el que té més efecte en la decisió d´iniciar estudis de mestre.\nEl professorat constitueix l´eix fonamental per al bon funcionament de les escoles. És per això que ens convé, i molt, que es mantingui i incrementi el prestigi dels mestres, que se´ls respecti, que percebin un bon sou i que les seves condicions laborals siguin encara millors. Però convindria reorientar la seva formació inicial. Som del parer que una major exigència en els estudis de mestre, una reducció del nombre de places i unes acreditacions dels centres formadors més serioses serien factors decisius per a la millora del sistema escolar. Es tractaria, amb altres paraules, de fer els estudis de mestre tan exigents en l´entrada i en la dinàmica com els de medicina. Ja he dit que no tenc evidències dels efectes que produiria aquest canvi d´orientació. Però sí que en tenc que la immensa majoria de la ciutadania ho aprovaria: el 73% de la població espanyola ha manifestat estar d´acord que l´accés a la carrera de Mestre hauria de ser tan exigent com l´accés a la carrera de Medicina. Hi ha algú disposat a transitar per aquest camí?


Magnifica la visibilitat dels teus productes amb expositors publicitaris: banderoles, roll-ups, x-banners o cavallets totalment personalitzables entre varis formats i mides a triar.\nTIPUS D'EXPOSITORS I BANDEROLES PUBLICITÀRIES\nEls roll-ups i els x-banners són expositors portàtils ideals per a esdeveniments i fires, còmodes per transportar i fàcils de muntar i desmuntar. Són dos tipus de suports gràfics que potencien la comunicació per la seva gran visibilitat i s'amortitzen ràpidament per la resistència i la versatilitat. Ambdós tipus d'expositors són aptes per a comunicació tant a interiors com a exteriors. La diferència entre un roll-up i un x-banner és el sistema de muntatge i mode d'ús.\nEls roll-ups són els expositors preferits per a esdeveniments o fires ja que són fàcils de muntar i transportar, i pel mecanisme enrotllable que permet muntar-lo o desmuntar-lo en menys de 60 segons. També són ideals en espais reduïts ja que es poden col·locar a prop d'una paret o qualsevol altre punt de suport. A més, es pot canviar la lona impresa del roll-up reutilitzant així el mateix mecanisme.\nEls x-banners disposen d'estructura més robusta i resistent de fàcil muntatge i transport gràcies als seus components ultra lleugers. Estan especialment indicats per a gràfiques a l'exterior gràcies a l'estabilitat de la seva estructura a la part posterior. En un x-banner, la gràfica s'enganxa a l'estructura mitjançant uns sistemes de subjecció molt senzills, proporcionant la tensió adequada perquè la impressió es pugui visualitzar correctament.\nLes banderoles són expositors altament indicats per captar latenció en exteriors i espais oberts com esdeveniments esportius, exteriors de fires, platges, zones exteriors dhotels, centres comercials o de qualsevol tipus destabliment. Aquest tipus d'expositor és molt cridaner i perfecte per mostrar una marca, publicitat, i sobretot com a reclam sobre una localització. La nostra recomanació és utilitzar banderoles altes per a grans esdeveniments amb espais amplis i més petits en cas d'utilitzar-los en botigues o esdeveniments més petits.\nDISSENYA ONLINE ELS TEUS EXPOSITORS PUBLICITARIS\nDissenya fàcil i ràpid els teus roll-up, x-banners o banderoles amb el nostre servei de disseny gràfic online. Disposem de gran varietat de plantilles per a expositors totalment editables perquè no hagis de començar el disseny des de zero.


Música i tradició s’uneixen a la Festa de la Granja del Morell | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nMúsica i tradició s’uneixen a la Festa de la Granja del Morell\nCom és habitual, el mes de juliol al Morell comença i acaba amb festa, la qual cosa demostra que als morellencs els agrada gaudir d’una agenda plena d’actes ideals per a no avorrir-se.\nA les 22 hores començarà el sopar a la fresca, enguany amb dues opcions. D’una banda, pa amb tomàquet i embotit, i de l’altra, sardines amb pa torrat, tomàquet i all. Els dos menús inclouen també aigua, vi i gelat. Pel que fa als preus, el tiquet de sopar costa 6 euros, la fiança de neteja de la taula és d’un euro, i cal abonar dos euros per les cadires dels nens. A més, a partir de les 23.30 hores, l’orquestra Grup Enigma amenitzarà la nit amb ball. Així mateix, tots dos dies, a partir de les set de la tarda s’obrirà la zona de food trucks. Les inscripcions es poden realitzar, al Centre Cultural del Morell, dilluns 2 de juliol de 9 a 11 hores, dimarts 3 de juliol de 17 a 21 hores, i dimecres 4 de juliol de 9 a 11 hores.\n09/07/2018 Joan Reig amenitza una atapeïda Festa de la Granja


Laura Borràs: «La música ha de tenir molta més presència als mitjans públics» | Enderrock.cat\nLa nova consellera de Cultura demana incrementar el pressupost de cultura i recuperar el cànon audiovisual\nBorràs treballarà braç a braç amb el seu predecessor Lluís Puig\nEls mecanismes de paritat en la cultura seran una prioritat del Govern\nHelena Morén Alegret | 08/06/2018 a les 11:16h\nArxivat a: Enderrock, consellera de Cultura, Laura Borràs\nL'acabada de nomenar consellera de Cultura, Laura Borràs, ha concedit una extensa entrevista a Grup Enderrock –la primera a un mitjà escrit– amb motiu de la publicació de l'Anuari de la Música 2018 el proper juliol, editat conjuntament amb l'associació ARC. A la conversa es parla de la coordinació de l'àrea del cultura en el nou govern i de prioritats en polítiques culturals, del Pla Integral de la Música, del paper dels grups emergents, les dones i la llengua en la música catalana, però també de les aficions musicals de Borràs i de la projecció dels creadors. A EDR avancem un fragment en format digital de l'entrevista, de la qual també apareixerà una versió a la revista Enderrock del mes de juliol.\nCom es coordinarà el nou Departament de Cultura entre Catalunya i Brussel·les?\nLa situació és excepcional. I per a situacions excepcionals, també calen solucions excepcionals. Haurem de mirar de ser imaginatius i innovadors. Tenim dos presidents, i tindrem en aquest cas dos consellers. Ja vaig dir des del primer moment que faríem tàndem amb Brussel·les amb el conseller Lluís Puig. Ho explicava Carles Puigdemont, ells són càrrecs escollits democràticament i legítimament, i van ser destituïts antidemocràticament i antilegítimament.\nQuin serà el paper de Lluís Puig com a conseller de Cultura?\nLluís Puig era el conseller, i l’Estat espanyol no ha permès que es pugui restituir el seu càrrec. De manera que jo agafo aquesta responsabilitat davant la necessitat que tenim de recuperar les institucions, de recuperar una certa 'normalitat', en el nostre cas cultural. La casuística no la puc explicar encara, perquè tot just estem acabant de definir l’equip que marcarà aquesta continuïtat a la Conselleria. Hem estat treballant braç a braç durant cinc anys, vam ser directors generals junts. Durant tres mesos ell va ser el meu conseller. Per tant, estem acostumats a treballar conjuntament i trobarem les fórmules, com ho hem estat fent fins ara, perquè ell se senti part de la Conselleria de Cultura. Vam començar amb una trobada a Brussel·les perquè no volíem inaugurar el mandat sense que abans no es visibilitzés un intercanvi simbòlic de carteres.\nUna de les prioritats serà desplegar el Pla Integral de la Música?\nEls últims anys ja s’ha treballat en aquesta idea, atenent les necessitats dels festivals, donant visibilitat a la música catalana i alhora també apostant per l’exportació. Una idea a desenvolupar és que la cultura i la música han de tenir molta més presència als mitjans públics catalans, i que han de poder entrar amb certa naturalitat a la programació de TV3 i de Catalunya Ràdio. Hem de treballar perquè hi hagi més espais de visibilitat per a la nostra música.\nQuina serà la vinculació del Departament de Cultura amb els mitjans?\nIntentarem que sigui la màxima possible, perquè cal confiar que les produccions catalanes tinguin una major presència als mitjans. Cal impregnar de cultura els mitjans. Des de l’ICEC ja s’hi treballa estretament, i hem trobat maneres molt interessants de fer-ho en àmbits com el de la lectura. Per tant, també aconseguirem trobar més quota de pantalla per a la música.\nEl pressupost del 2018 està prorrogat. Com es pot revertir la caiguda que ha suposat per al sector audiovisual, i també cultural, la pèrdua del cànon del cinema?\nÉs una pèrdua clarament injusta i que ens afecta moltíssim. Com a Govern volem recuperar totes les lleis que van ser suspeses i aquesta d’una manera prioritària, perquè el que representava era d’una riquesa extraordinària. És una llei que beneficiava al sector cultural i és just que aquest import reverteixi en el sector. El que volem, i ja ho ha dit el president de Govern, és incrementar el pressupost de Cultura, que ha estat el que més ha patit en els temps de crisi. Es pot pensar que la cultura és accessòria o supèrflua, però és absolutament estructural i un pilar de l’estat del benestar perquè millora la vida de tothom de moltes maneres. Per tant, intentarem incrementar el pressupost de Cultura i recuperar el cànon per fer créixer amb força la cultura a casa nostra.\nUn dels temes destacats és el paper de les dones en la música. Creus que des de l’administració s’han de fer polítiques de discriminació positiva?\nÉs un tema fonamental, des de la Institució de les Lletres Catalanes ja vaig impulsar polítiques públiques paritàries, com per exemple les comissions d'atorgament d'ajuts. En realitat, si un home no pensa que és en un lloc per quota, per què ho hem de pensar les dones? Si una dona té un càrrec és perquè té alguna cosa a aportar i té la vàlua per poder-hi ser. Per què una dona sempre ha de pensar que és per quota? Si s’estableix com a mecanisme serà la manera de trencar aquesta tendència, perquè quan cuides un ecosistema és més ric i dona més fruits. I així ho farem.\nCom a filòloga segur que t'hi has trobat en altres àmbits. Com cal garantir el valor del català en la música?\nLa gran feina a fer amb el català, en tots els àmbits i també en la música, és que sigui una llengua que serveixi per a tot. Que la gent la reconegui com a pròpia en qualsevol àmbit. Que no calgui pensar que has d’utilitzar una altra llengua per triomfar, perquè això comporta un sentiment de menysteniment de la pròpia llengua. El fet de normalitzar el català fa que no sigui diglòssic i que, per tant, també se'n normalitzi l'ús musical. Les llengües no són grans o petites en funció del nombre de parlants. Rumi –que és un poeta persa del segle XIII– té la mateixa força que Shakespeare, que utilitza una llengua que parlen molts milions de persones. I si llegíssim Puixkin en rus, exactament igual. Cada llengua ofereix una mirada sobre el món, i per això les hem d’estimar totes. Hem d’intentar aprendre com més llengües millor, però no menystenir la nostra, perquè serveix exactament igual que les altres per a les creacions artístiques.\nLa música serà un símbol de la Conselleria de Cultura, tal com va passar amb l'actuació de Jordi Molina en l'acte de presa de possessió dels consellers?\nCol·locar la música en el punt de mira és una manera de donar-li difusió perquè després formi part de l'imaginari col·lectiu. L’altre dia a la cerimònia va sonar el "Ball de l’àliga" de la Patum, i això té un significat que s’ha de conèixer per poder-lo valorar. La formació musical és una manera de mantenir viva la nostra música en el present.\nF. Xavier Rodríguez, 08/06/2018 a les 22:57\nTeniu, quina serà l’estratégia, a llarg plaç, La República Catalana, per realitzar xarxa, veure’s compensada amb serveïs basats en el comerç electrónic, pel ciutadà gratuïts?\nCom absorvir l’inversió en tecnología i estudi de mercat?\nA on s’investigarà o qui es veurà beneficiat de l’evaluació de les necessitats económiques ?


Agramunt rep restaurats els vestits medievals que van ser trobats l’any 1997 | Ràdio Tàrrega\nAgramunt rep restaurats els vestits medievals que van ser trobats l’any 1997\nAmb una Sala de Plens plena de gom a gom, els agramuntins han rebut els vestits medievals que van ser trobats l’any 1997 juntament als esquelets semimomificats al sarcòfag situat a l’arcosoli del campanar de l’església de Santa Maria. Després d’un llarg procés de restauració encarregat per la Generalitat, l’Ajuntament d’Agramunt i el Museu Tèxtil de Terrassa han signat un conveni per tal que les peces puguin ser exposades de forma permanent a la Sala de Plens de l’Ajuntament i podran visitar-se prèvia concertació de visita a l’Oficina de Turisme de la capital de la Ribera del Sió.\nSegons ha explicat Josep Ramon Gallart, cap del servei d’arqueologia del Departament de Cultura a Lleida, es tracta d’una parella de joves, d’entre 20 i 30 anys, probablement morts per la pesta durant el s.XIII o XIV, que podrien pertànyer a la noblesa local, pel lloc preeminent on havien estat restaurats, i que podrien haver contribuït a la construcció de l’església. Gallart també ha apuntat en la seva intervenció que probablement la tomba s’hauria obert durant la guerra carlina ja que l’individu masculí presentava una taca d’òxid que podria correspondre a una espasa. Finalment, també ha destacat l’excepcionalitat del fet d’haver trobat els dos cossos embolcallats en una gruixuda capa de calç.\nPer la seva part, Elisabte Cerdà ha explicat el llarg i delicat procés de restauració a partir d’unes restes tèxtils en avançat estat de deterioració. Després d’un procés d’eliminació de concrecions mitjançant una aspiració controlada, una correcció de les deformacions i un encapsulat entre dos capes de tul per procedir al seu bany d’immersió, s’han pogut recuperar perfectament totes les peces. Concretament, les peces exposades són una gonella, una calça i una lligadura femenines, una còfia masculina i un mantell de grans dimensions.\nL’acte ha comptat amb la presència de Josep Borrell, director dels SSTT de Cultura ha Lleida, que ha destacat els valors patrimonials que té una vila de referència a ponent com Agramunt i la necessitat de posar-les en valor. Per la seva part, l’Alcalde Bernat Solé ha destacat el llarg procés per a fer possible que els vestits fossin exposats a Agramunt. Solé ha recordat la recuperació del patrimoni en que s’està treballant i ha anunciat que durant el proper any s’executarà el projecte de recuperació i habilitació de la Cisterna del Convent, amb un pressupost de 70.000€ i gràcies a un ajut Leader de 56.000€ i una subvenció de la Diputació de Lleida de 10.000€. A l’acte també hi han assistit la directora del Museu Tèxtil, Eulàlia Morral, i la vicepresidenta de la Diputació de Lleida, Rosa Maria Perelló.


Impacte del COVID-19 en les joves de Barcelona » Avalot Sindicat Juvenil\nImpacte del COVID-19 en les joves de Barcelona\nL'Enquesta de Joventut de 2020 estudia l'impacte de la COVID-19 en les joves de Barcelona. En aquest article analitzem els principals resultats.\nDe les joves de 15 a 29 anys que estaven estudiant el febrer del 2020, la crisi del COVID-19 els va afectar al 80,4% en la seva formació educativa.\nEl 37,2% ha baixat el seu rendiment a conseqüència dels canvis pel confinament i les restriccions adoptades.\nUn 34,7% ha baixat el seu interès en els estudis i un 4% els ha hagut de deixar.\nLa taxa d'atur entre les joves ja era negativa abans de la pandèmia, però amb la COVID-19 la taxa d'atur s'intensifica i amplifica la desigualtat de la població jove segons el lloc de naixement.\nSi ens fixem en les diferències per barris de Barcelona, s'observa que al juny les joves dels barris de rendes més baixes tenen una taxa d'atur (19,5%) que triplica la dels barris de rendes més altres (6,3%)\nSituació econòmica de la llar\nA les llars amb joves, el 49,1% ha empitjorat la seva situació econòmica durant els primers mesos de la crisi de la COVID-19.\nEn el cas de les joves emancipades el percentatge dels que han empitjorat la situació econòmica de la llar és del 52,4%, mentre que les no emancipades és del 44,6%.\nEl 36,3% de la població jove ha patit alguna incidència negativa amb relació a l'habitatge fruit de la situació provocada pel COVID-19.\nLa principal incidència ha sigut que 1 de cada 4 joves ha tingut dificultats per pagar l'habitatge, especialment en els barris de rendes més baixes.\nUn 5,7% (aproximadament unes 25.000 joves) declara que a la seva llar no poden fer front a algun lloguer o quota d'hipoteca.\nImpacte en les relacions de parella\nEl percentatge de joves que consideren que la relació de parella ha millorat arran de la situació derivada de la COVID19 és més alt que els que ha empitjorat (26,1% i 12,8% respectivament).\nDestaca que el fet de conviure amb la parella amorteix el possible efecte negatiu de la COVID-19 en la relació: el 6,1% que conviuen en parella han empitjorat la seva relació, mentre que els que no hi conviuen l'han empitjorat el 21%.\nRelació amb la família\nLa percepció majoritària de la població jove és que la relació amb la família s'ha mantingut igual (66,8%).\nPerò si ens fixem en les joves no emancipades la proporció que ha empitjorat la relació amb la família duplica la dels emancipats (8,7% i 3,9% respectivament).\nTot i que la majoria de joves han mantingut els mateixos hàbits saludables (menjar millor, fer exercici, etc.) o els han millorat durant els primers mesos de la crisi de la Covid-19, prop d'una cinquena part han empitjorat els hàbits saludables durant aquesta etapa (19,5%).\nEl 52% de les joves entrevistades declaren que la situació derivada de la COVID-19 i el confinament les ha afectat emocionalment.\nLes dones superen per 10 punts percentuals als homes en aquesta percepció (57% i 42,7% respectivament).\nSi ens fixem per edats, la població que més ha patit psicològicament són les joves d'entre 20 i 24 anys.\nEl 59,6% de les joves creuen que la crisi de la COVID-19 les afectarà de forma negativa o molt negativa.\nAquest percentatge és més alt si ens fixem en les respostes de les joves que estan en situació d'ERTO: un 73,1% creu que la pandèmia afectarà molt negativament al seu futur.\nI també les dones són més negatives que els homes respecte al futur (63,2% i 55,9% respectivament).\nLa situació originada per la Covid-19 està marcant un abans i un després a la situació del mercat laboral.\nL'impacte econòmic i laboral no només incideix en el desenvolupament professional sinó que la seva afectació amb tendència negativa a la vida de la jove és múltiple.\nPer una banda, impedeix l'arribada d'uns ingressos mínims i dignes per moltes joves, fet que provoca que les joves tinguin problemes de pagar els lloguers i es vegin en situacions de pèrdua de l'habitatge.\nPer altra banda, la situació derivada de la crisi de la COVID-19 provoca tot un seguit de problemes que afecten la salut mental i emocional de les joves.\nLes joves més vulnerables davant d'aquesta situació de precarietat del mercat de treball i de retruc a efectes negatius per fer front a l'habitatge són aquelles que viuen amb barris on les rendes són més baixes.\nLa situació és molt alarmant, l'impacte de la COVID-19 pot marcar i marcarà el futur de moltes joves, que estan veient truncats els seus projectes de vida. És més important que mai que les joves ens organitzem per defensar els nostres drets i reclamar polítiques que tinguin en compte les nostres necessitats.\nParticipa amb veu pròpia dins de l'Avalot!


Els jugadors seriosos només connecten la seva PS4 per cable, però si esteu segurs que la vostra experiència en línia no es veurà afectada amb una configuració sense fils, el wifi és una opció convenient. La configuració de Wifi és més propensa a problemes en comparació amb una connexió per cable. Si el vostre wifi de PS4 no funciona per alguna raó i no teniu ni idea de què fer, heu arribat al lloc web adequat. Aquesta guia de resolució de problemes us mostrarà com solucionar qualsevol problema de wifi que tingueu a la consola.\nMotius habituals pels quals el wifi no funciona a PS4\nÉs possible que Wifi deixi de funcionar a la vostra PS4 per diversos motius. En molts casos, els problemes de wifi són temporals i solen desaparèixer per si sols. Això significa que la majoria dels problemes de connexió sense fils són solucionables per un usuari. Tanmateix, en alguns casos, els problemes de wifi poden persistir després de realitzar la solució bàsica de problemes. A continuació es mostren les causes més habituals de problemes de wifi a la PS4.\nError PS4 aleatori.\nEs poden desenvolupar problemes d'arrencada o errors temporals de xarxa a causa de molts factors. Si el vostre wifi de PS4 no funciona, assegureu-vos de reiniciar la consola. Això elimina els errors i actualitza el sistema en general. La vostra PS4 es pot beneficiar d’un reinici de moltes maneres, de manera que és imprescindible en aquesta situació.\nProveu a reiniciar la consola primer al controlador. També podeu mantenir premut el botó d’engegada situat davant de la consola. Com a alternativa, podeu desconnectar la PS4 de la presa de corrent o de la presa de corrent i esperar aproximadament 1 minut abans de tornar-la a engegar.\nProblema de xarxa o enrutador.\nNo tots els problemes de wifi són causats per un error a la consola. Alguns són causats per la xarxa wifi que utilitzeu o pel mòdem o l’encaminador. Igual que la vostra consola, qualsevol dispositiu de xarxa també pot desenvolupar un error.\nInterferència de senyal.\nA diferència d'una connexió per cable, el senyal wifi pot veure's afectat per moltes coses. Si el vostre enrutador està lluny, és possible que la vostra PS4 només tingui una connexió wifi feble, que al seu torn pot afectar el rendiment d'Internet. El wifi també pot patir altres fonts d’interferència del senyal d’altres dispositius sense fils. Les parets gruixudes, el vidre o el metall també poden degradar el senyal wifi.\nPer poder jugar en línia, la vostra consola s’ha de connectar a una cadena de servidors d’una xarxa. Un dels servidors de la cadena és la xarxa PlayStation de Sony. Fins i tot si el vostre wifi a casa funciona bé, però la xarxa PS no, pot semblar que la connexió a Internet no funcioni correctament. Per als no iniciats, la situació pot semblar que la seva connexió wifi sigui la culpable.\nProblema de programari de la consola.\nUn programari obsolet pot desenvolupar errors. Si no actualitzeu la consola, és possible que el seu programari hagi trobat un error de xarxa a causa d'una mala codificació o un programari malmès.\nMal funcionament del maquinari PS4.\nEn alguns casos rars, és possible que la culpa sigui la fallada del maquinari. La vostra PS4 utilitza un xip de ràdio perquè el wifi funcioni. Si aquest xip es fa malbé per qualsevol motiu, és possible que la resta del sistema funcioni, però el wifi pot deixar de funcionar. Altres problemes de maquinari poden afectar la funcionalitat de la xarxa, com ara el wifi.\nResolució de problemes de wifi de PS4\nSi la vostra PS4 no pot connectar-se al wifi, seguiu els passos següents per fer-hi front.\nEs poden solucionar problemes de connexió menors si reinicieu la PS4. Reinicieu la consola fent-ho primer al controlador. Com a alternativa, podeu provar de mantenir premut el botó d’engegada al davant per reiniciar el sistema.\nSi no respon, desconnecteu-lo de la presa de corrent o de la presa de corrent i espereu aproximadament 1 minut abans de tornar-lo a encendre.\nComproveu la connexió wifi mitjançant un altre dispositiu sense fils.\nEs pot connectar un segon dispositiu sense fils al vostre wifi? Si no n’esteu segur, feu servir un telèfon intel·ligent o un portàtil per comprovar-ho. Si el vostre wifi funciona normalment, seguiu els passos següents a continuació.\nSi un segon dispositiu sense fils tampoc no es pot connectar a Internet mitjançant el vostre wifi, haureu de solucionar els problemes de la vostra xarxa wifi.\nEnceneu el router.\nUn dels passos bàsics de resolució de problemes en aquesta situació és assegurar-vos que reinicieu el mòdem i / o l'encaminador. Desconnecteu el mòdem / enrutador de la presa de corrent i espereu 30 segons. Després, torneu a encendre l'encaminador i connecteu la vostra PS4 a la xarxa mitjançant la configuració "Fàcil". Assegureu-vos d’esperar a que l’encaminador es reiniciï completament abans d’intentar la configuració.\nComproveu si hi ha cap problema amb el servidor de PlayStation Network.\nSi teniu problemes per connectar-vos a un servidor de jocs, no podeu jugar multijugador o utilitzar els serveis en línia de PlayStation, assegureu-vos de comprovar l'estat de PSN.\nComproveu si hi ha actualitzacions de programari de PS4.\nAlguns problemes de connexió de xarxa es deuen a programes obsolets. El sistema pot trobar-se amb un error degut si la consola està executant una versió antiga de programari. Podeu cercar manualment si hi ha actualitzacions de programari anant a la pantalla inicial> Configuració> Actualització de programari del sistema .\nInicialitzeu la consola.\nSi cap de les solucions no ha ajudat fins ara, podeu provar de restablir la configuració del programari per defecte per solucionar el problema. Aneu a Configuració> Inicialització> Inicialitza PS4 per fer aquesta solució.\nReparació: obteniu ajuda del Sony Service Center.\nSi la vostra PS4 encara no es pot connectar després d’inicialitzar-la, hi ha d’haver una causa més profunda del problema. Voleu contactar amb Sony per obtenir ajuda si res en aquesta guia no canvia res. És probable que el problema sigui causat per un mal maquinari, de manera que pot ser necessària una reparació.\nSOLUCIÓ : utilitzeu la configuració per cable\nSi teniu problemes per connectar-vos sense fils, podeu continuar utilitzant la consola configurant-la amb un cable Ethernet. Mou la PS4 a prop del router i connecta-la per cable. És possible que hagueu de comprar el cable ethernet si no el teniu a mà.