soles4souls: com un element es converteix en una oportunitat - Thirdlove blog - Tendència\nPer a alguns de nosaltres, vestir-nos cada dia és una cosa que donem per fet. I si no poguéssim fer-ho? Què passa si realment no teníeu res a portar, fins al punt que no us permetessin la feina o l’escola.\nVestir-se de les oportunitats que desitgi i que necessita és un pas crucial en la configuració de l'èxit, un privilegi que no es concedeix àmpliament a tothom. Soles4Souls treballa perquè tothom tingui l'oportunitat de tenir èxit, utilitzant les donacions d'una manera que doni a la gent l'opció d'un futur d'èxit sostenible.\nLudmila va néixer a Nezavertailovka en una família empobrida i va començar a beure a una edat primerenca. Als 16 anys, es va quedar embarassada i, sense cap tipus de suport, estava enfrontada a tota una vida de pobresa. Amb l’ajut de Soles4Souls, Ludmila va poder rebre atenció i educació bàsica en un centre de rehabilitació social i va trobar una feina per donar suport al seu nou inici amb el seu fill.\nUn nombre insondable de persones a tot el món viuen en la pobresa i, pitjor encara, no tenen l'oportunitat de sortir-ne. Només als EUA, 16,8 milions de persones viuen per sota del llindar de pobresa. Soles4Souls va reconèixer aquest problema i es va dedicar a oferir una solució convertint les donacions de roba en oportunitat.\nEn primer lloc, donen a la gent la roba bàsica que necessiten per qualificar per als llocs de treball i l'educació que necessiten. En segon lloc, Soles4Souls ofereix una oportunitat de microempresa on els destinataris poden revendre aquestes donacions de roba per iniciar el seu propi negoci. Soles4Souls, una oportunitat laboral que empodera, obre el camí a aquestes persones per crear-se una vida millor.\nThirdLove està orgullós de treballar amb Soles4Souls per ajudar les persones a fer canvis de vida poderosos. Si els nostres sostenidors no us han estat l’adequat, ens complau saber que poden ser un suport important per a una altra persona.\nPer obtenir més informació sobre com les vostres donacions poden anar més enllà, visiteu Soles4Souls i segueix-los a Instagram @ soles4souls per veure com us podeu implicar a través de roba o donacions monetàries, o fins i tot mitjançant oportunitats de voluntariat internacional.


Jofre Bardagí - Música Global Discogràfica\nHome Artistes CAT Jofre Bardagí\nDesprés de viure tota la seva infància rodejat de música, Jofre Bardagí, va començar la seva carrera artística formant part del grup Glaucs, format l’ any 1994.\nGlaucs, considerat ja, un grup de culte dins el panorama del rock cantat en català, va editar un total de cinc discs (tres d ‘estudi i dos en directe) durant els deu anys que gairebé va durar la formació.\nUn cop dissolt Glaucs, Jofre Bardagí ha seguit, com sempre, vinculat al món de la música. L’any 2004 va formar amb exmembres de Glaucs, el grup Nut, amb els qui, de moment ha editat un sol disc “14 melodias bailables y una que no”, i amb qui espera poder editar el segon abans de finals del 2006. Nut, és un projecte encarat al mercat de Pop/Rock cantant en castellà.\nApart de fer i desfer els diferents grups, durant aquests darrers anys, Jofre Bardagí també s’ ha anat guanyant un espai i un respecte entre els cantants, compositors i productors d’ aquest país, treballant al costat de gent com Beth, Josep Thió (Sopa de Cabra), Sabina o Serrat… per citar-ne els més importants. També va composar l’ himne dels Special Olympics l’ any 2003, o la cançó “Jugarem a estimar-nos” que va representar a Andorra, i va portar el català per primer cop a Eurovisió… Entre altres coses, també ha composat per teatre diferents cançons per a Tricicle, i recentment ha composat i produït el tema “Aquelles nits de Nadal”, cançó col·lectiva que ha servit per promocionar l’ exitós disc “Altres cançons de Nadal 3”.\nÉs ara, després de 12 anys de carrera dins el món de la música, que Jofre Bardagí, de 27 anys, s’ ha decidit a escriure i editar el seu primer disc en solitari. Un disc nascut de la llibertat que dona la soledat dins una habitació i l’ enfrontament cara a cara amb els pensaments més íntims… Un disc amb lletres que parlen i expliquen veritats i històries d’ algú que creix, no només com a artista, sinó també com a persona. Jofre Bardagí despulla i allibera els seus pensaments per plasmar-los en aquest disc, tan sincer i clar com el seu títol: “Jo faig cançons”.\nDurant el mes de febrer, i després de passar pels Estudis Tívoli del Vendrell, on es gravaran les bateries, Jofre Bardagí es tancarà a casa seva per enregistrar les 15 cançons que en principi, formaran part d’ aquest disc. Serà durant el mes de març, quan s’acabi la pre-producció del DVD que s’ha estat, i s’està enregistrant aquests mesos, on s’inclouran diversos documentals i un concert en directe.\nTot i que el disc encara no està gravat, i els noms podrien variar, l’ intenció de Jofre Bardagí es comptar amb la col·laboració d’ un gran nombre d’amics músics, com ara: els membres de Nut Àlexandre Rexach i Miquel Sospedra i tots els antics membres de Glaucs. També altres músics amics com Jimmy Piñol i Jesús Rovira (Lax’n’Busto) Àxel Pi i Marc Ros (Sidonie) Joaquim Xicoira, Jeroni Castellà, Marçal Cruz, etc, etc…\nAixí doncs, si tot surt com està previst, el disc veuria la llum cap a finals de setembre d’aquest 2006.\nFins aleshores, només ens caldrà esperar per veure amb que ens sorprèn aquest cop Jofre Bardagí.


El Marroc (en àrab المغرب, al-Maḡrib, i en amazic Amarruk / Murakuc), oficialment el Regne del Marroc, és un estat del nord d'Àfrica. Limita amb l'oceà Atlàntic a l'oest, amb l'Estret de Gibraltar, la Mar Mediterrània i les ciutats autònomes espanyoles de Ceuta i Melilla al nord, amb Algèria a l'est i amb el Sàhara Occidental i Mauritània al sud. El Marroc és l'únic país africà que no pertany a la Unió Africana. Tanmateix, és membre de la Lliga Àrab, de la Unió del Magrib Àrab, de la Francofonia, de l'Organització de la Conferència Islàmica, del Diàleg Mediterrani, i del Grup dels 77.\n* Meknès-Tafilalet * Regió Oriental * Oued Ed-Dahab-Lagouira* * Rabat-Salé-Zemmour-Zaer * Souss-Massa-Draâ * Tadla-Azilal * Tànger-Tetuan * Taza-Al Hoceima-Taounate\n* Chaouia-Ouardigha * Doukkala-Abda * Fès-Boulemane * Gharb-Chrarda-Béni Hssen * Gran Casablanca * Guelmim-Es Semara * Laâyoune-Boujdour-Sakia El Hamra* * Marràqueix-Tensift-El-Haouz\nÀrab i amazic\nMorocco and Western Sahara .svg\nEl Marroc (en àrab المغرب, al-Maḡrib, i en amazic Amarruk / Murakuc), oficialment el Regne del Marroc, és un estat del nord d'Àfrica. Limita amb l'oceà Atlàntic a l'oest, amb l'Estret de Gibraltar, la Mar Mediterrània i les ciutats autònomes espanyoles de Ceuta i Melilla al nord, amb Algèria a l'est i amb el Sàhara Occidental i Mauritània al sud. El Marroc és l'únic país africà que no pertany a la Unió Africana. Tanmateix, és membre de la Lliga Àrab, de la Unió del Magrib Àrab, de la Francofonia, de l'Organització de la Conferència Islàmica, del Diàleg Mediterrani, i del Grup dels 77. (ca)


Xavi Hernández, ambaixador de l’Obra Social “la Caixa”\nEl futbolista Xavi Hernández serà el nou Ambaixador dels programes impulsats per l’Obra Social “la Caixa”. L’objectiu és sumar esforços per millorar la qualitat de vida de les persones més vulnerables.\nL’aliança entre l’Obra Social “la Caixa” i Xavi és resultat de la identificació, tant per part de l’entitat com del futbolista, amb els valors del compromís, el treball i el servei, uns valors que els han convertit en referents socials de primera fila.\nIsidre Fainé, president de “la Caixa” i de la Fundació “la Caixa”; Jaume Giró, director executiu de “la Caixa” i director general adjunt de la Fundació “la Caixa”, i Xavi Hernández, jugador i capità del FC Barcelona i de la selecció espanyola de futbol, han anunciat l’acord.\nDe resultes d’aquest acord, Xavi exercirà de manera desinteressada com a ambaixador i serà la imatge de les iniciatives de l’Obra Social “la Caixa”. La superació de la pobresa a tot l’Estat, el foment de l’ocupació entre els col·lectius amb risc d’exclusió, la promoció d’un envelliment actiu i saludable per a la gent gran i la lluita contra la mortalitat infantil en els països en desenvolupament són alguns dels objectius en què es concretarà la col·laboració.\ncol·laboracions / Isidre Fainé / Jaume Giró / Obra Social "la Caixa" / Xavi Hernández


Les divergències de Convergència\nPàgina principal >> Cartes al director >> Les divergències de Convergència\nFa uns dies del final de la campanya, i CiU comença a mostrar les seves divergències internes. El líder de Unió, Duran i Lleida, afirma que José Bono "podria ser un bon President del Congrés" i opta per l'abstenció per facilitar l'elecció de Bono. Per contra, David Madí, ha insistit en "la impossibilitat" que CiU doni el vot afirmatiu a José Bono com a president del Congrés. Les raons són clares: " la seva agressivitat cap a Catalunya, la seva caspositat i el seu espanyolisme".\nTot dues posicions semblen el mateix, a la pràctica són completament divergents i mostren una vegada més la solitud del Duran i el doble discurs de la coalició CiU, un discurs a Madrid, un altre a Catalunya.\nAntonio Soler López\nOh gran Antonio Soler, el politòleg aquell... Tant que llegeixes l'Avui... hauràs vist que el sr. Duran votará NO a José Bono. Així has vist que no passa res si dins d'un partit hi ha dos postures: o es que no us passa a vosaltres al PSC-PSOE?? Però tot s'arregla dialogant. I ara CiU ha consensuat votar NO.\nen hugochavez a les 22:53 del dia 07/04/2008 ha replicat...\nque duro es perder.......\nOh gran Antonio Soler, el politòleg aquell... OBRE EL TEU BLOG ALS POBRES CIUTADANS....TORQUEMADA DE BARRIADA !!!!


i Francesco Petrarca | enciclopèdia.cat\nL'obra de Petrarca als Països Catalans\nArezzo, 20 de juliol de 1304 — Arquà Petrarca, Vèneto, 19 de juliol de 1374\nLa seva vida (ben coneguda gràcies a les seves mateixes obres) fou llarga, moguda i complexa; amb un amor, Laura (sincer?), i moltes relacions amoroses. És possible de sintetitzar-la en quatre períodes: joventut i estudis (1304-27); inquietud: vida mundana, ordes menors, viatges per Europa, alpinisme (1327-37), residència a Valclusa (vora Avinyó), lloc de soledat i estudi, però alhora d’ambicions (1341, coronació poètica a Roma), i viatges a Itàlia amb l’amistat personal amb Boccaccio (1337-53); ja a Itàlia (1353-74), successivament a Milà amb els Visconti (1353-61), a Venècia (1362-68) i a Pàdua amb els Carrara, fins a la mort, a la caseta que tenia a Arquà. L’amor per Laura (coneguda el 6 d’abril de 1327) no fou important per a la seva vida, però sí essencial per a la seva poesia. En la personalitat de Petrarca cal distingir el que fou i el que volgué ésser. Ànima complexa i molt inquieta (voluntat feble, afany de novetats, descontentament d’ell mateix), amb conviccions menys sòlides que no pas les de Dant, la seva riquíssima vida sentimental és marcada per un fort egocentrisme, que ha fet d’ell el primer poeta egocèntric del món modern. Volgué tenir un ideal (sobreposar-se a les passions mundanes) i tingué gran cura de la seva fama (preocupació constant per les seves obres i pel llegat a la posteritat). Això i el menyspreu per la gent vulgar el portà a acostar-se als autors antics —els veia com a companys ideals de vida—, a imitar-los i a obtenir la (potser demanada) coronació poètica. Fou alhora humanista (descobrí manuscrits de Ciceró i en posseí). La seva cultura era vasta i refinada, però no pas sistemàtica, més literària que filosòfica, amb gran coneixement i amor dels clàssics. Políticament creia que l’Imperi era aliè als interessos de la Itàlia del seu temps (època de signorie) i desitjava la unitat nacional, segons el model de la Roma republicana (actitud llibresca i pràctica: poesies polítiques, adhesió a Cola di Rienzo, etc. ). Quant a la posició religiosofilosòfica, no tenia interès per la teologia, sinó per la moral (pau, felicitat), seguint sant Agustí; era atret per Plató, adequat a la veritat cristiana, i enemic de l’escolàstica. Condemnava la corrupció i decadència de l’Església i volia tornar a la simplicitat evangèlica; propugnava el retorn del papa a Roma. Les seves obres —difícils de datar, atesa la constant revisió que en feia— han d’ésser classificades en dos grups, per llur diversitat lingüística i intencional, tot i que cronològicament foren coetànies: obres en llatí i obres en vulgar. Les obres llatines responen a la seva posició humanística, amb adhesió sentimental més que doctrinal: foren les que li procuraren èxit i ell creia que li donarien fama en el futur (sobretot l'Africa), i així fou un quant temps. Obres en vers: Africa, poema en hexàmetres (primera redacció 1338-42, inacabat), cant èpic (seguint el model de Tit Livi) de les glòries romanes en la persona d’Escipió, que salva la pàtria durant la segona guerra púnica; Bucolicum carmen, 12 èglogues (escrites en 1346-48, retocades fins el 1364), de temàtica variada sota ficció pastoral; Epistolae metricae, en 66 hexàmetres (1331-55), amb temes variats, sovint autobiogràfics; 7 Psalmi poenitentiales, religiosos (abans del 1347). Les obres en prosa comprenen diversos gèneres. Té obres històriques: De viris illustribus (començada el 1338, no acabada), biografies de romans des de Ròmul fins a Cèsar; Rerum memorandarum libri (1343-45), compilació d’episodis històrics agrupats per virtuts morals; Itinerarium syriacum (1358), pretesa guia de Terra Santa. Altres obres són polèmiques: De suis ipsius et multorum ignorantia (1367), defensa d’Aristòtil contra averroistes venecians; Invectivarum contra medicum quendam libri IV (1351-55), defensa de la poesia contra la ciència i les arts “mecàniques”; i altres invectives. D’altres eticofilosòfiques: De vita solitaria (1346 i 1356), exaltació del valor de la solitud per a la vida contemplativa; De otio religioso (1347 i 1357), enaltiment de la vida monàstica; De remediis utriusque fortunae (1354-66), vademècum de vida diària, en forma de 253 dialoguets per a fortificar-se contra fortuna pròspera i adversa, molt llegit fins al s. XVIII, sovint en la traducció italiana (1427); Secretum (1342-43; redacció definitiva 1353-58), examen de consciència, fonamental per a conèixer la personalitat de Petrarca: són tres diàlegs entre Petrarca i sant Agustí en presència de la Veritat sobre el mal, els set pecats capitals en Petrarca, i les seves dues passions (Laura i amor de glòria): reconeix que les té, però es declara incapaç de renunciar-hi. El seu epistolari és molt abundós, tot i ésser cartes dirigides a parents i amics (per exemple Boccaccio), personatges coetanis (reis, papes, duxs, Cola di Rienzo, etc. ) i de l’antiguitat (Sèneca, Ciceró, Virgili, Horaci, etc. ), són escrites literàriament de cara al públic. Ell mateix les distribuí i ordenà, retocant-les constantment, en: Familiares (fins el 1361, 24 llibres), Seniles (des del 1361, 17 llibres: entre elles una a Boccaccio amb la traducció llatina del darrer conte del Decameró, el de Walter i Griselda, que fou traduït per Bernat Metge), Sine nomine (1342-58), 19 cartes contra la cúria d’Avinyó, i Posteritati (abans del 1367?), breu autobiografia fins el 1351, que havia d’ésser la darrera de les Seniles; a més, Variae, recollides després de la seva mort. La poesia en vulgar toscà de Petrarca comprèn el Canzoniere i el poema dels Trionfi. Les poesies que anava escrivint, i que anomenava nugae o nugellae, foren reunides intencionalment per ell mateix (Rerum vulgarium fragmenta) per formar cançoner; en resten dos manuscrits autògrafs. Hom en coneix quatre redaccions successivament augmentades, des del 1337 fins poc abans de morir, la darrera autògrafa amb 366 composicions, segons una ordenació (bàsicament cronològica) establerta per ell —la separació en dues parts (In vita/In morte di madonna Laura) és dels primers editors—. Mètricament hi ha: 317 sonets, 29 cançons (poques, però suficients perquè la cançó antiga fos anomenada cançó petrarquesca), 9 sextines, 7 balades i 4 madrigals. Temàticament cal distingir poesies polítiques (cançons Spirto gentil i Italia mia), polèmiques (sonets contra la cúria d’Avinyó), epistolars (als amics) i religioses (pregàries i cançó Vergine bella); predominen, però, extraordinàriament les poesies líriques, amb dos temes cabdals: amor per Laura (amb tota mena de variacions) i fugacitat de la vida terrenal i caducitat de la bellesa (no hi ha paisatge). No és una història d’amor, sinó una història íntima: pocs fets insignificants (“una història feta de no res”, ha dit un crític) dels quals és protagonista no pas Laura, sinó Petrarca. Es tracta d’una lírica psicològica (no pas sentiment, sinó reflex del sentiment), que suggereix més que no diu, basada en la imatge, que, segons Petrarca, és a la poesia el que el color és a la pintura. La llengua és molt simple —això en féu model lingüístic—, el registre lèxic és limitat, però amb una gran càrrega semàntica. Quant als Trionfi (obra tardana, començada el 1352 i mai no acabada), és un poema al·legòric en tercets encadenats, format per 6 triomfs successius (Amor, Castedat, Mort, Fama, Temps, Eternitat), intent palès d’imitació de la Divina Comèdia, fallit tot i que hi ha alguns passatges notables (l’aparició de Laura, per exemple). Les dues grans conquestes de Petrarca, originalitat psicològica i originalitat estilística, foren la base del petrarquisme.\nUna de les vies de penetració a Catalunya de les obres llatines de Petrarca tingué molt possiblement com a lloc d’origen la cort pontifícia d’Avinyó, on l’humanista italià havia viscut molts anys: el 1337 el prior de Panissars, Guillem de Colldecanes, copiava en aquella ciutat, on cursava estudis de dret canònic, el tractat De vita solitaria de Petrarca. Aquest fou conegut ben aviat en els cercles cancellerescs on s’agrupaven els homes més aptes per a captar l’esperit del nou humanista. El 1386, l’escrivà reial Pere Despont contestava, en llatí retòric, al seu mestre Lluís Carbonell, secretari del bisbe de Girona, Berenguer d’Anglesola, donant-li la informació que aquell demanava sobre la personalitat de Petrarca, tot fent-ne un elogi, el primer fet en llatí a Catalunya: ''fuit digne laureatur poeta et maxime habetur reputatione', li deia, i de la seva obra esmentava precisament el De vita solitaria i les cartes llatines escrites per Petrarca des del 1359 fins a la seva mort, conegudes sota el nom de Rerum senilium. Despont havia estat a Nàpols i potser conegué allí l’obra de Petrarca, i sembla probable que fos també ell qui la donés a conèixer a un altre funcionari de la cancelleria, l’aleshores també escrivà reial Bernat Metge. A Bernat Metge es deu la primera traducció catalana d’una obra de Petrarca, la seva versió llatina de la seva novel·la del Decamerone de Boccaccio titulada Griseldis i inclosa en el Rerum senilium. En la dedicatòria, Bernat Metge confessava la seva admiració pel “poeta laureat, en les obres del qual jo he singular afecció” i afegia que viuria “perpètuament en lo món per fama e per los insignes llibres que ha fets a nostra instrucció”. Però fou en les seves obres originals que Bernat Metge penetrà més a fons en l’esperit humanista: cap al 1395 escriví una Apologia, de la qual només es conserva un curt fragment, inspirada en el Secretum de Petrarca, que possiblement conegué en un viatge seu fet a Avinyó. Era la primera temptativa d’escriure en vulgar diàleg filosòfic a l’estil de Plató i de Ciceró i que, en llengua llatina, havia reprès Petrarca. Els últims anys de segle, Bernat Metge escriví la seva obra més important, Lo somni, en la qual al costat de Boccaccio, de Ciceró i d’Ovidi hi traslluïa clarament la influència de Petrarca. Degué ésser també en aquest ambient cancelleresc de fervor humanista que el dominicà Antoni Canals degué iniciar-se en el coneixement de Petrarca, del qual incorporà una part del tractat Africa en la seva obra Scipió e Aníbal. La lectura del tractat De remediis utriusque fortunae degué ésser molt divulgada i hom conserva un florilegi tret d’aquesta obra (Flors de Petrarca de Remeis de cascuna Fortuna, editat el 1936). La carta de Niccolò Acciaiuoli fou traduïda també al català (Lletra de reials costums, editada el 1907) i inclosa en el Tirant lo Blanc. De les obres italianes de Petrarca, la que més testimonis deixà són els Trionfi, especialment durant la segona meitat del s. XV; Francesc Alegre recordarà Petrarca en el Somni recitant lo procés d’una qüestió enamorada; es conserva un manuscrit del text italià amb la versió catalana dels comentaris de Bernardo Ilicino. La influència petrarquista en la poesia catalana és molt limitada abans del s. XV; és imperceptible en poetes com Gilabert de Pròixida, Andreu Febrer, Jordi de Sant Jordi, Ausiàs Marc, tan en contacte amb Itàlia; més clarament es manifesta en la fugaç activitat literària de Pere de Queralt i de Melcior de Gualbes (del primer quart del s. XV) i en Joan Rocafort i, sobretot, en Pere Torroella (ja a mitjan segle). Al s. XVI, els poetes catalans, d’Hug de Montcada a Pere Serafí, tenen en Petrarca —com en Ausiàs Marc— el seu model preferit, i fou un català, Joan Boscà, l’introductor del petrarquisme en la poesia castellana. Modernament, Osvald Cardona traduí els Sonets, Cançons i Madrigals (1955) i l'any 2016 es publicà en versió bilingüe de Miquel Desclot la traducció íntegra del Cançoner.\nFrancesco PetrarcaGran enciclopèdia de la música


Repensar la vostra cadena de subministrament i la seva logística per crear un valor màxim al cost total mínim\nRobert Martichenko i Kevin von Gravi\nGuanyador de el Premi Shingo d'Investigació i Publicació Professional\nBUILDING A LEAN FULFILLMENT STREAM canviarà la seva forma de pensar sobre la seva cadena de subministrament i xarxes logístiques. Encara millor: li brinda una forma d'actuar utilitzant principis Lean per transformar i millorar contínuament aquests dos fluxos clau. Aquest llibre de treball demostra com la logística eficient augmenta el valor a el temps que redueix els costos.\nEn aquest manual pioner, els veterans de Lean Logistics Robert Martichenko i Kevin von Gravi expliquen pas a pas un procés integral d'implementació de la vida real per optimitzar tot el flux, des de les matèries primeres fins als clients, incloent informació pràctica sobre dos conceptes crítics: calcular el cost total i col·laboració en totes les funcions i empreses al llarg de l'flux.\nLa seva empresa, com la majoria, probablement calcula els costos en diferents punts dins dels departaments, com el preu per peça pagat pel departament de compres a un proveïdor. Poques empreses calculen el cost total associat amb cada funció principal en tot el model de la cadena de subministrament. Calcular el cost total, que la majoria dels executius troba sorprenentment gran, li permet mesurar l'impacte dels seus esforços de millora en el rendiment operatiu i l'ingrés general.\nMartichenko i von Gravi també li brinden orientació i eines per a la col·laboració. Utilitzant l'empresa d'exemple ABE Corp com a model, els autors il·lustren com el procés de transformació Lean és beneficiós per a totes les empreses al llarg de la cadena de subministrament. I una anàlisi adjunt il·lustra els beneficis financers i li mostra com aplicar les mètriques.\nLa narrativa, recolzada per 41 gràfics i il·lustracions, inclosos mapes de flux de valor, li mostra:\nCom aplicar els vuit principis rectors per implementar el compliment Lean, fins i tot quan no es coneixen totes les dades i variables.\nEls set tipus principals de malbarataments en logística i cadenes de subministrament.\nCom un consell de representants de departaments interns, clients, proveïdors i proveïdors de transport brinda orientació i suport crítics.\nEls "vuit drets" per avaluar l'execució perfecta de l'ordre.\nQuines mesures Lean usar, com per què la mitjana de dies disponibles en l'inventari és una millor mesura que els torns d'inventari.\nCom identificar i eliminar el malbaratament en l'enviament, recepció i maneig de pati.\nAprendre a utilitzar els principis de gestió eficient per convertir les cadenes de subministrament i les xarxes de logística en fluxos de compliment fluids i ràpids.


La reina Belluga, un personatge transgressor que data de 1633 | betevé Web\nAmb aquesta salutació, es presenta la reina Belluga, una figura recuperada del Carnaval barceloní del segle XVII. És de fet més antiga que el rei Carnestoltes, a qui ara agafa el relleu. La primera aparició documentada és de 1633, quan els reis Belluga van fer una sàtira de la monarquia, fent una falsa desfilada reial, davant les màximes autoritats de l'època.\nALBERT GARCÍA ESPUCHE, historiador\n"Estaven pensats per fer riure i deien bàsicament animalades i ximpleries, tenien una càrrega política molt considerable."\nI d'on ve el nom de reina Belluga? D'un dels seus trets característics, els molinets del barret, que no s'aturen mai. Un personatge boig i transgressor que defineix molt bé com era llavors el Carnaval. Una festa de disbauxa que atreia gent de tot el món, així ho explicava un viatger turc de l'època.\n"Quan va tornar a Turquia el sultà li va preguntar, què és el que més t'ha sorprès? El Carnaval de Barcelona, perquè durant dies la gent sembla que estava completament boja."\nAquesta diversió era possible sobretot gràcies a les disfresses, la música i el ball que envaïen els carrers de Barcelona i que tornaran a fer-ho a partir del 4 de febrer.\ndimecres 27 de gener, 2016 , 21.46\nAquest any serà la reina Belluga qui doni la benvinguda al Carnaval de la ciutat, agafant el relleu del rei Carnestoltes. Així, es recupera una figura del segle XVII, quan es va convertir en una icona de la irreverència i la sàtira de la monarquia.\nLa primera aparició del rei i la reina Belluga data del Carnaval de 1633. Llavors va participar en una falsa desfilada burlesca per la Rambla, tot just davant les màximes autoritats de l’època. Segons l’historiador Albert García Espuche, aquesta figura encarna el vessant més transgressor i amb contingut polític del Carnaval "amb una forta crítica de la monarquia i els seus costums".\nLa reina Belluga és un personatge boig i transgressor que encarna com es vivia llavors el Carnaval. Una festa de disbauxa que atreia a Barcelona gent de tot el món, especialment al segle XVII. García Espuche destaca la crònica d'un viatger turc que, en tornar al seu país, va relatar al sultà que el Carnaval de Barcelona era el que més li havia cridat l'atenció del seu viatge pel continent perquè "durant uns dies la bogeria regnava a la ciutat i després, el dimecres de Cendra tot tornava a la normalitat".\nUna bogeria que il·lustren també els molinets que duu al cap la reina Belluga. Són el seu tret identificatiu i d’aquí ve el seu nom perquè mai no paren de bellugar-se. De fet, als seguidors de la reina Belluga se'ls coneixia com a Belluguets.


Rubí commemora el Dia Mundial del Medi Ambient amb diverses activitats que promouen l'intercanvi d'objectes - Societat - Rubí TV\nLa ciutadania podrà participar als mercats de 2a mà i a la 9a Fira del Trasto\nEl pròxim 5 de juny se celebra el Dia Mundial del Medi Ambient. I a la ciutat s'organitzen diverses activitats per tenir-ne cura. És el cas de diversos mercats d'intercanvi i de segona mà, que permeten estalviar recursos naturals i allargar la vida als productes prevenint residus que poden malmetre el medi ambient.\nEn el marc del projecte Fem barri, s'han organitzat dos mercats veïnals de segona mà a Ca n'Oriol ─un celebrat aquest dissabte a la plaça d'Aragó─ i a Les Torres ─el proper 9 de juny, de 10 a 14h, a la plaça de la Constitució─. El veïnat major de 18 anys hi exposa diversos productes i material reciclat amb l'objectiu de fomentar la cultura del reciclatge. 'Es tracta d'una molt bona iniciativa', ha explicat el regidor de Medi Ambient. Segons Moisés Rodríguez, 'els objectes que un té emmagatzemats a casa, als quals dona poc o cap ús, poden fer molt de servei a una altra persona. Amb aquest tipus de propostes, donem una nova oportunitat a aquests elements, evitant que es converteixin en residus'.\nAquesta no és l'única proposta que s'ha organitzat en el marc del Dia Mundial del Medi Ambient. El dissabte 2 de juny, Rubí acollirà la 9a edició de la Fira del Trasto, inclosa a la programació de la 16a Fira d'Art de Primavera de Sant Galderic. L'activitat, organitzada per l'Associació Sant Galderic amb la col·laboració de l'Ajuntament, és una bona oportunitat per adquirir objectes de segona mà i de col·leccionista a molt bon preu. Les persones interessades a participar-hi han d'omplir la butlleta d'inscripció i lliurar-la a l'estudi del Rafael Font (c. Sant Ignasi, 2). La fira tindrà lloc a la plaça del Doctor Guardiet de 17 a 21h.\nPer últim, cal recordar que a Rubí es poden intercanviar objectes durant tot l'any a través de la Trocalleria. Es tracta d'un servei itinerant on la ciutadania pot trobar oportunitats a canvi d'allò que ja no necessita i que encara es troba en bon estat. El primer dissabte de mes, el servei està ubicat a la plaça del Dr. Pearson; el segon dissabte, a la plaça del Mercat; el tercer dissabte, a la rambla del Ferrocarril; i el quart dissabte de mes, a la plaça de Catalunya.\nEtiquetes: residus, medi ambient, mercats de segona mà


El Dia » Blog Archive » José Montilla: “Desgraciadament, el senyor Mas no és ni el recanvi de Pujol, cada vegada és més radical en el llenguatge i els objectius”\nJosé Montilla: “Desgraciadament, el senyor Mas no és ni el recanvi de Pujol, cada vegada és més radical en el llenguatge i els objectius”\neldia - 30/08/2010\nEl president de la generalitat, José Montilla ha criticat durant una entrevista al programa El Dia de COMRàdio “l’ambigüitat” d’Artur Mas i de Convergència i Unió respecte la independència de Catalunya. “Desgraciadament el senyor Mas no és ni el recanvi de Jordi Pujol al capdavant de Convergència i Unió”. Segons el cap de l’executiu català, el projecte amb el què Artur Mas es presenta a les eleccions “s’assembla molt poc al que va significar CiU i a l’espai central que va ocupar. Per la seva radicalitat, per la seva poca precisió dels seus missatges, per la seva ambigüitat”. “Cada vegada són més radicals en el llenguatge, respecte els objectius no sabem exactament que vol CiU: si aposta per la independència, si aposta per fer un referèndum…”, ha reblat.\nPrecisament Montilla NO ha volgut desvetllar cap pista sobre quan convocarà les eleccions. S’especula que ho anunciarà aquesta mateixa setmana però el president insisteix que seguirà el protocol estipulat. “Es tracta de facilitar que la gent pugui anar a votar. Jo l’únic compromís, com ja he dit, és que les eleccions coincideixin amb la visita del Papa”, diu Montilla. El president assegura que té en compte totes les variables de calendari i ha reconegut que el Barça-Madrid del cap de setmana del 27 i 28 de novembre “no és incompatible” amb la convocatòria d’eleccions.


Agrupació Astronòmica Sabadell – Debutants » Qui som\nEl grup de Debutants de l’Agrupació Astronòmica de Sabadell es va formar l’octubre de 2007 per iniciativa de tres de nosaltres que, després d’haver coincidit en alguns cursos bàsics, ens trobàvem indecisos quan volíem avançar en els nostres coneixements i vàrem decidir trobar-nos periòdicament per posar en comú dubtes i descobertes, en definitiva, compartir el nostre camí astronòmic. Actualment, després d’uns quants anys, ha evolucionat força.\nContinua essent, sobretot, un grup d’acollida per a nous socis amb poca experiència en el camp de l’astronomia i amb interès per compartir, fer propostes, suggeriments, demandes…\nÉs un grup obert en el que pot participar qualsevol aficionat “novell” i on cadascú va definint les seves preferències a partir de la seva experiència i de l’experiència compartida.\nUn gran avantatge d’aquest grup és que tot i mantenir el nom de “debutants”, amb el pas dels anys alguns dels companys ja comencen a ser bons amateurs i no per això deixen de participar-hi, amb la qual cosa tots plegats ens beneficiem amb escreix de les seves aportacions. El grup permet, en la mida que cadascú ho vulgui, fer el “salt” a activitats específiques, per exemple, hem format un petit grup d’astrofotografia i alguns companys participen en grups amateurs de recerca de l’Agrupació com ara l’estudi d’estrelles variables.\nEntre nosaltres, obert als socis interessats, i a partir dels diferents àmbits de coneixement de cadascú, podem dedicar alguna trobada a que un de nosaltres expliqui als altres algun tema del seu coneixement com pot ser l’ús bàsic d’un programa informàtic, nocions bàsiques de física, la seva experiència en el processament d’imatges…\nParticipem també activament com a col·laboradors en activitats organitzades per l’Agrupació: jornades de portes obertes, visites a l’Agrupació, sessions públiques…\nEn definitiva, és un grup ric i dinàmic on cadascú participa en la mida dels seus interessos i possibilitats enriquint-se i enriquint els altres.\nEl grup ha anat creixent, arribant a comptabilitzar més de 50 membres. En les activitats habituals hi participen entre 15 i 20 socis, i d’altres reben informació per correu electrònic i hi participen només puntualment.


La gent els gibbering sobre els dos dispositius; Samsung Galaxy S6 i iPhone 6 (Plus) des que eren descobria. Amb els seus dissenys impressionants i innovadors, opcions de color atractiu, entre altres característiques, aquests terminals estan executant en un concurs mitjançant el qual la gent necessita saber el millor Smartphone de l'any. No obstant això, galàxia S6 vora gairebé es perfila el millor, però com va batre el seu gran rival d'Apple, l'iphone 6 Plus? iPhone que 6 Plus és el vaixell insígnia de la Poma, amb el seu cos més prim i càmeres d'alta definició en comparació amb els seus predecessors. Samsung tant Apple ha pres el mercat per la tempesta i les característiques de mecanismes (galàxia S6 vora i iPhone 6) les pantalles més grans mai.\nAquests aparells disposen de la més avançada de maquinari, programari i especificacions de serveis. No obstant això, Samsung és amb una pantalla corbada doble únic, amb un potencial d'atreure més clients amb l'última tecnologia. Però abans de saltar a conclusions, és millor comparem alguns aspectes destacats per aquests dos auriculars sorprenents, que ens pot fer conclusions imparcials.\nGalàxia S6 vora\nGalàxia S6 vora preu\nLa Samsung Galaxy S6 vora es pot obtenir a transportistes com AT & T, Verizon i Sprint-amb el preu des $299.99, amb un contracte de dos anys. El preu al mòbil T, comença $0 avall i $32.49 al mes durant vint mesos. Samsung Galaxy S6 vora així trobarem a companyies i detallistes, incloent-hi criquet Wireless, estimular mòbil, Amazon, MetroPCS, de Sam Club, Costco, Walmart i objectiu. Aquest Smartphone comença al voltant de $699 obert, segons el detallista o transportista.\nGalàxia S6 vora especificacions (programari)\nSamsung Galaxy S6 vora té el sistema operatiu Android 5.0 piruleta Google. La versió (més tard) inclou Material disseny interfície que fa el sistema més fàcil i més simple de navegar. El Samsung ha netejat cap amunt de la interfície d'usuari de TouchWiz que colors de trets, que estan associats amb diverses aplicacions. Les pàgines de telèfon se subratllen en verd, pàgines de vídeo app se subratllen de color morat i pàgines d'aplicació de contactes es ressalten en color taronja. A més d'això, Samsung ha canviat d'icones als texts, que ofereixen el millor reconeixement a diverses aplicacions. Samsung té partnered amb Blackberry a integrar el programari Knox amb WorkLife i SecuSUITE, amb l'objectiu de millorar la seva seguretat.\nGalàxia S6 vora especificacions (memòria i d'emmagatzematge)\nSamsung Galaxy S6 vora té 3GB de RAM i les opcions inclouen 32 GB, 64 GB i 128 GB de memòria interna. La gran quantitat de RAM ajuda el Smartphone córrer més ràpid. El mecanisme també apareix una llarga memòria interna, ja que no hi ha cap altra vegada extraïble es troben en els models antics. Per tant, els usuaris no poden expandir la capacitat d'emmagatzematge, però que poden obtenir més memòria fora de la caixa. Fora el 32 GB dispositiu galàxia S6 Edge, 23 GB són disponibles per als usuaris, mentre que 9 GB va el sistema operatiu i el programari preinstal·lat.\nGalàxia S6 vora càmera\nSamsung Galaxy S6 vora té un 16-megapíxel càmera, amb estabilització d'imatge òptica, així com una càmera de 5 megapíxels frontal de nou. La càmera del darrere/darrera consta de lent d'obertura de f/1.9 que permet més llum que les lents dels grans models de Samsung Galaxy, i això permet fotos més nítida. La baixa llum tir en temps real HDR característiques i també millora la presa de foto. Segons Samsung, aquesta galàxia S6 vora és capaç de prendre imatges de llum baixes superiors en comparació amb l'iPhone 6 més.\nS6 Vora comentaris\n1. el que m'agrada sobre aquest telèfon és la seva càmera. Qualitat molt alt produeix imatges-By Kumar, Índia.\n2. el mòbil ve amb enorme espai, és càmera android i potent. Durament recomano això - per Ken Mannase, Moçambic.\n3. amb la seva memòria interna de sol, amb comoditat pot posar meus arxius, cançons i fotografies. Què més podria jo demani? - per Hast Inovolov, Alemanya\n4. tal una peça sorprenent! Seva aparició única em mata! -Per Ching Li Yau, Xina.\n5. m'encanta seus trets com gran càmera, sistema operatiu i àmplies memòries interna – per Tonny Harrison, Holanda.\niPhone 6 preu\niPhone 6 es pot trobar a transportistes com AT & T, Verizon i Sprint començant a $299.99, amb un contracte de dos anys. Mentre que en el mòbil de T, comença a $0 avall i 31.34 $ per mes i quatre mesos. IPhone 6 també es poden trobar a través de botigues de Poma, així, a través de la línia. Aquest Smartphone comença al voltant de $749 obert, segons el detallista o el transportista.\niPhone 6 especificacions (programari)\nL'iPhone 6 presenta el sistema operatiu iOS 8 que té trets com; notificacions interactius, teclats de tercera festa, Tacte ID desenvolupament, correu, missatges i actualitzacions a focus entre altres aplicacions.\nEspecificacions d'iPhone 6 (memòria i d'emmagatzematge)\nL'iPhone 6 Plus té un RAM de 1GB, i les opcions d'emmagatzematge intern inclouen 16 GB, 64GB i 128GB. Molts usuaris es queixen de la RAM no s'ha incrementat, però Poma afirma que el dispositiu s'ha optimitzat, pel que no requereix molta RAM. La memòria interna comença a 16GB, amb tres vegades l'espai de més de $100. El sistema operatiu iOS utilitza fins a 3GB de memòria el total, amb 13GB disponible per a usuaris. No obstant això, per aquells que necessiten més memòria, 64GB pot ser una millor opció.\niPhone 6 càmera\nL'iPhone 6 trets una càmera de 8-megapixel posterior, amb estabilització d'imatge òptica, així com 1,2 megapíxel càmera frontal. La càmera és un estàndard un, que inclou una lent d'obertura de f/2.2. L'iPhone 6 Plus de òptica estabilització d'imatge ajuda els usuaris a fer fotos amb la menys entelar, però no d'iPhone 6. Apple també ha inclòs en el seu iPhone 6 trets caducarà càmera lenta i temps més l'app de càmera.\nIPhone 6 comentaris\n1. això és un gran producte! Gran càmera, memòria espaioses i sobretot, sistema operatiu iOS 8-per Kagan, Kenya.\n2. aquest telèfon ve amb una gran memòria interna, fins i tot no cal tenir un d'extern! M'encanta això - per Misericòrdia Cooper, EUA.\n3. iPhone 6 produeix imatges de qualitat altes! Té memòria espaioses. Quin producte! -Els Jenes Kales, Irlanda.\n4. estic enamorat d'iPhone 6! Tot i que és car, que val la pena donar trets únics-ha-By Kayaki Kagawa, Japó.\n5. això és en realitat el telèfon de l'any. Seves característiques sorprenents parlar sobre això-per Johnson Harse, UK.\nCom netejar el seu iPhone pantalla 6\nCom gestionar els contactes d'iPhone fàcilment\n> Recursos > iPhone > comparacions entre galàxia S6 vora i iPhone 6


> L'activitat de l'Associació > Primera valoració de la 37a edició de La Setmana del Llibre en Català\nLa 37a edició de La Setmana ha tancat aquest migdia, i novament es pot repetir que ha estat l’edició amb més participació d’expositors un total de 219 (188 segells editorials, 16 llibreries, 1 distribuïdora i 13 institucions), el que representa un 7,5% més que l’edició de l’any passat; ha estat l’edició que ha aixoplugat més concentració i quantitat de títols diferents editats en català, havent assolit, el seu principal objectiu, donar visibilitat als llibres, revistes i publicacions periòdiques en català; teixir complicitats amb el públic, col·laborar estretament amb les biblioteques públiques, les entitats culturals, les empreses privades i les institucions públiques per avançar en el foment de la lectura en català i, molt important, en la creació de nous lectors, convertint-se, definitivament, en la gran manifestació, el més gran aparador, de la potència de l’empresa editorial en català.\nEn aquesta 37a edició, com ja es va fer en les dues edicions anteriors, i gràcies a la col·laboració amb l’Institut Ramon Llull, 18 editors i agents literaris de 16 països diferents, han pogut veure i viure, l’esplendor i maduresa de la nostra indústria i han mantingut 460 reunions amb editors catalans.\nEnguany, s’han organitzat 270 actes, dels quals 60 s’adreçaven als més menuts, s’han presentat més de 260 novetats editorials, més de 350 autors que escriuen i publiquen en català, han passat per La Setmana i han estat en contacte amb els seus lectors; el convidat especial de La Setmana ha estat David Lagercrantz; 104 biblioteques públiques i 10 biblioteques escolars, d’arreu de Catalunya, han pogut ampliar el seu fons gràcies a patrocinadors institucionals i privats; les escoles han tornat a visitar La Setmana; s’ha atorgat el 23è Premi Trajectòria a Oriol Serrano i Margrit Lömker, de la distribuïdora Les Punxes “pels seus més de 50 anys de tasca enfront de la distribuïdora Les Punxes, modèlica per la seva innovació i compromís empresarial i personal amb el món del llibre, d’on són baula essencial.”. També s’ha atorgat, per primer cop, el Premi Especial La Setmana, que ha premiat a la revista Cavall Fort per la seva tasca ininterrompuda al llarg de 58 anys de treball a favor del foment de la lectura, de la defensa del català i la consciència de país. Enguany La Setmana Compromesa s’ha dedicat a la denúncia de la violència de gènere.\nLes xifres definitives, de facturació i assistència, de la 37a edició de La Setmana es faran públiques el dimecres 18 de setembre.\nEns retrobem en la 38a edició de La Setmana!!\nEl President de La Setmana, Joan Sala, valora com un nou èxit La Setmana d’enguany, que superarà les xifres de visitants i facturació de l’any passat, malgrat els inconvenients climatològics:\nLa Presidenta d’EDITORS.CAT, Montse Ayats, fa una valoració molt positiva de La Setmana:


Castro s´encara amb Pedro Horrach - Diari de Girona\nCastro s´encara amb Pedro Horrach\nEl jutge qüestiona al fiscal que només recorri la interlocutòria d'imputació de la Infanta i no les de la resta d'implicats\nCastro s´encara amb Pedro Horrach b. ramon\nEl jutge instructor del cas Nóos, José Castro.\nPALMA | J.F. MESTRE Abans ho dissimulaven , però ara ja no ho fan. Les relacions professionals (i no personals) entre el jutge Castro i el fiscal Horrach viuen pel seu pitjor moment, sense que es pugui pronosticar quines conseqüències tindrà en la resolució definitiva del cas Nóos. Una discrepància que se centra únicament en la figura de la Infanta i en la participació que va tenir en aquest escàndol que ha afectat directament la més alta institució de l'Estat, la Monarquia.\nFins no fa gaire temps el jutge Castro i el fiscal Horrach anaven de la mà en aquesta complicada investigació, que des del principi es va centrar a desemmascarar les sospitoses activitats que practicava el gendre del Rei, que havia utilitzat la seva posició social per omplir-se les butxaques de diners públics. Però aquesta bona sintonia es va trencar en el moment que el jutge Castro va prendre la decisió personal, en contra del criteri del fiscal, de cridar a declarar la infanta Cristina com a imputada per un delicte tràfic d'influències. El que abans era una discrepància jurídica sobre la interpretació d'uns fets, que després l'Audiència va resoldre, ara sembla que es tracta més aviat d'una qüestió personal, però que deixa molt clar el distanciament actual que mantenen el fiscal i el jutge.\nA Castro no li va agradar el contingut del recurs que va elaborar el fiscal Horrach (sense que ningú l'hagués sol·licitat), en el qual s'avançava a la petició sobre la possible imputació de la duquessa de Palma, ni els adjectius que utilitzava. En el seu escrit, el fiscal afirmava que "la memòria és fràgil" i es referia al fet que el jutge havia canviat d'opinió, quan inicialment s'havia negat a imputar la Infanta davant la petició que havia formulat el sindicat Manos Limpias.\nÉs cert que el jutge Castro no havia tingut l'oportunitat de respondre a les crítiques que li va dedicar Horrach, i ho ha fet ara, amb elegància però amb una contundència que poques vegades es veu en una escrit dictat per un magistrat, sobretot quan va dirigit a un fiscal. Castro, que al mateix temps lloa públicament el rigorós treball que ha fet el fiscal en impulsar aquesta investigació, qüestiona ara que només es preocupi per recórrer la imputació d'una determinada persona quan precisament es tracta de la filla del Rei. I critica que no ho hagués fet amb la resta d'imputats (de moment són 42, segons afirma el jutge), sense importar-li que la providència o la interlocutòria per la qual es fixava la imputació tingués o no una àmplia argumentació jurídica. És a dir, el jutge no arriba a entendre que Horrach no li hagi qüestionat abans una determinada imputació, però sí que ho faci quan va decidir fer-ho amb Cristina de Borbó i Grècia.\nTot i que diàriament en qualsevol jutjat es crida a declarar una persona com a imputada en un document amb poques línies d'explicació jurídica, el jutge Castro era conscient de les conseqüències que tindria la citació de la Infanta. I és per això pel que la interlocutòria d'imputació se surt d'allò habitual i recull un document de més de 200 folis, la meitat d'ells dedicats a la fonamentació jurídica. El propi jutge destaca que mai una citació d'un imputat havia generat "aquesta complexitat processal" i que per això s'ha vist obligat a escriure "poc menys que un tractat de dret processal".\nMai ha tingut problemes el jutge a utilitzar la ironia per respondre a determinats escrits sobretot quan eren recursos plantejats per la defensa. Però no s'havia atrevit fins ara a recórrer a aquesta figura retòrica quan contestava a un escrit del fiscal. Ara sí que ho ha fet, en una interlocutòria que va carregat d'ironia, però sobretot d'una profunda crítica cap a la posició que està adoptant el fiscal, sobretot en els últims episodis de la investigació. Tant "en dret com en diplomàcia les formes són importants", estableix la interlocutòria del jutge.\nSembla que al magistrat li ha dolgut especialment quan el fiscal Horrach va posar en dubte que la resolució judicial que es disposava a acordar sobre la Infanta obeïa a motivacions alienes a la legalitat. Castro considera que en aquesta polèmica "s'estan perdent les formes i això no és desitjable", alhora que recorda que amb aquesta decisió de cridar filla del Rei a declarar no persegueix un protagonisme especial, ja que el seu llindar professional més proper és la jubilació.\nAna Tejeiro i la Infanta\nUna de les polèmiques més discutides en aquesta investigació del cas Nóos és que la justícia no hauria tractat de la mateixa manera Ana María Tejeiro, l'esposa de Diego Torres, que la infanta Cristina. El propi jutge reconeix que és cert que les dues dones han pogut tenir un tracte desigual, però creu que s'ha de repartir la culpa. Novament Castro fa referència a la història d'aquest cas i recorda que va ser el fiscal Horrach qui va demanar l'autorització per escorcollar el domicili de Diego Torres i de la seva dona, i que no va fer després el mateix amb la casa dels ducs de Palma. I que tampoc el fiscal va qüestionar en cap moment que hagi acordat la imputació d'Ana María Tejeiro, que fins i tot va acudir a declarar el mateix dia que ho feia el seu marit. Aquest diferent criteri sobre les dones dels directius de Nóos és on el jutge situa el tracte desigual.\nNo obstant això, no sembla que aquesta crítica hagi de canviar la forma de procedir del fiscal. Horrach esperava que algun retret li dedicaria el jutge, perquè ell havia estat el primer a utilitzar expressions molt dures per evitar la imputació de la Infanta. I de fet, s'ha pres aquestes crítiques amb esportivitat. Encara que reconeix en privat que aquest distanciament professional amb el jutge és un fet evident, no creu que afecti la relació personal i que tampoc tindrà cap repercussió en el futur processal d'aquest cas. Tot i que el jutge insisteixi a cridar a declarar la Infanta com a imputada, el fiscal segueix reiterant que no té cap intenció de presentar una acusació formal contra ella. Horrach està convençut que a hores d'ara una acusació contra la filla del Rei no podria prosperar.\nCamps declararà com a testimoni del cas Nóos l´1 de febrer. Espanya Internacional


Diafragma (múscul) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Diafragma (anatomia))\nSistema respiratori. Es pot veure el diafragma a la part inferior del tòrax.\nSecció del tòrax a l'alçada del diafragma. Noteu les fenedures per on s'insereixen la vena cava i l'esòfag.\nvena frènica superior\nArtèria diafragmàtica superior\n13295 : multiaxial – jeràrquic\nEl diafragma (del llatí diaphragma, i aquest del grec διάφραγμα: diá, "a través de", "diferència"; phrag, "separació"; -ma) és el múscul que com un envà, separa l'abdomen i el tòrax. Està situat davall dels pulmons i per damunt dels òrgans de l'aparell digestiu. Antigament era anomenat septum transversum. Característic dels mamífers, també el trobem en altres vertebrats com els rèptils.\nEstructura i funció[modifica]\nDibuix anatòmic del tòrax humà on es pot observar el diafragma.\nLa seva estructura en forma de cúpula comprèn una porció muscular perifèrica i una de central aponeuròtica o tendinosa anomenada centre frènic. Té uns orificis o hiatus per on passen l'esòfag, els dos nervis pneumogàstrics, l'aorta, la vena cava inferior i altres vasos i nervis. És el principal múscul inspiratori, ja que en contreure's fa augmentar el volum toràcic. Quan el diafragma es relaxa l'aire és expirat per la mateixa elasticitat dels teixits pulmonars. També intervé en actes reflexos o voluntaris com la defecació, orinar, riure, en el singlot i el vòmit.\nRuptura diafragmàtica per traumatisme\nHi ha altres diafragmes en diferents parts del cos i sempre són envans d'estructura musculomembranosa que separen cavitats naturals:\nDiafragma pelvià. És la part superior del perineu i està constituït pels músculs elevadors de l'anus i els músculs isquiococcigeals. Per sobre d'aquest diafragma muscular hi ha l'aponeurosi pelviana.\nDiafragma pituïtari, a la hipòfisi.\nDiafragma de la boca.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Diafragma_(múscul)&oldid=25001899»\nTracte respiratori inferior\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 set 2020 a les 23:31.


Farmaciola natural adults – Essencia Espai de Benestar – Massatges terapèutics i tractaments facials o corporals amb cosmètica natural vegetal.\nCuidar-nos, d’una manera més natural, ens convida a sintonitzar-nos amb els cicles de la natura, amb els ritmes de les estacions, per aprendre a identificar les plantes aromàtiques i medicinals, conèixer les seves qualitats i propietats, descobrir com utilitzar-les i com elaborar, de manera artesanal, amb les pròpies mans, preparats amb diversos productes naturals.\nLa farmaciola natural ens ofereix la possibilitat de fer servir remeis casolans per enfortir la nostra salut i prevenir malalties. També ens ajuda a fer front a les molèsties i malestars més comuns que se’ns presenten, de tipus digestiu, respiratori, esquelètic i muscular, urogenital, nerviós, dermatològic… Per tal de que aquests tractaments naturals actuïn de manera eficaç convé saber com preparar-los, com conservar-los i, sobretot, com aplicar-los.\nEl nostre cos ens guia, ens indica quines necessitats té en cada moment, ens parla a través dels símptomes, només cal aprendre a escoltar-lo, a satisfer les seves demandes, a prendre consciència corporal, d’una manera global, integradora i holística.\nEls tallers d’aquesta temporada estan dissenyats de tal forma que puguis adquirir coneixements teòrics i pràctics sobre com elaborar la teva pròpia farmaciola natural, personalitzada, ajustada a les teves necessitats. En la nostra aula a l’aire lliure, experimentaràs, de manera viva i dinàmica, com elaborar preparats naturals i com aplicar-los per recuperar la teva salut, revitalitzar-te i sentir benestar.\nEl nostre organisme té una gran capacitat reparadora, és perfectament capaç de defensar-se. Ara bé, nosaltres ens hem d’encarregar d’instaurar, en el nostre dia a dia, hàbits de vida saludables.\nEn aquest taller coneixerem quins tractaments i remeis naturals ens serviran per enfortir el sistema immune i quines plantes aromàtiques i medicinals podem fer servir per tractar les infeccions virals i bacterianes.\nData: Dissabte 7 de novembre de 2020, de 10 a 13 hores.\nCost: 35.’€ (inclou els apunts i els tractaments naturals que es realitzaran)\nTaller: Salut òssia\nDurant la menopausa els ovaris produeixen menys estrogens, sense aquestes hormones els ossos es tornen fràgils i resulta més fàcil que es trenquin.\nIncorporar hàbits saludables i una alimentació remineralitzant són de gran ajut per tenir una bona salut òssia. La manera que la dona es cuida durant la menopausa condicionarà el seu estat i la seva salut a la vellesa, posar-hi consciència i cuidar-se és la millor inversió!\nData: Dissabte 16 de desembre de 2017, de 10.30 a 14.30 hores. Essència. L’Hort de la Sínia. Tamarit (Tarragona).\nTaller: Farmaciola natural per a la menopausa\nEn l’ampli període de la menopausa es donen canvis fisiològics que van des de canvis hormonals fins a una reorganització del cervell. Aquestes modificacions es tradueixen en una sèrie de símptomes, entre ells, menstruacions irregulars, fogots i suors nocturns, insomni, sequedat a la pell o vaginal, disminució de la libido, fluctuacions de l’estat d’ànim, manca de concentració i afectació a la memòria…\nData: Dissabte 18 de novembre de 2017, de 10.30 a 14.30 hores. Essència. L’Hort de la Sínia. Tamarit (Tarragona).\nTaller: La farmaciola aromàtica bàsica\nEls olis essencials tenen nombroses propietats terapèutiques. Ens ajuden a crear ambients relaxats i sans al netejar l’atmòsfera. Ens aporten equilibri a l’organisme, són indicats per tractar molèsties i malestars comuns de tipus infecciós, digestiu, respiratori, osteomuscular, circulatori, dermatològic.\nEn aquest taller compartiré amb vosaltres un espai aromàtic en el que us presentaré una dotzena d’olis essencials imprescindibles per elaborar la vostra farmaciola aromàtica personalitzada.\nData: Dissabte, 11 de marc de 2017, de 10.30 a 14.30 hores.\nCost: 35.’€ (Inclou els apunts i el material).\nXerrada: Com elaborar la teva pròpia farmaciola natural\nDescobrirem les avantatges d’elaborar la nostra pròpia farmaciola natural, a base de productes i preparats naturals adaptats a les nostres necessitats i aprendrem nocions bàsiques de com aplicar-los i conservar-los en bon estat perquè ens resultin eficaços alhora de tractar els malestars i molèsties més comuns.\nData: Dissabte, 26 de setembre de 2015, de 18 a 19 hores.\nCost: Activitat gratuïta. Cal confirmar assistència.\nTaller: Ajudes digestives\nLa digestió és un procés que té gran importància en el nostre organisme. Per poder moure’ns i per un bon funcionament del nostre cos necessitem energia, el combustible per obtenir aquesta energia són els aliments, un cop digerits i absorbits, per això és tant important saber què mengem, com ho mengen, quan ho mengem…\nConèixer aquelles pautes que afavoreixen la nostra digestió, incorporar-les com a hàbits saludables en el dia a dia.\nData: Dissabte, 10 d’octubre de 2015, de 10.30 a 13.30 hores.\nTaller: Ajudes per fer front a l’estrès\nL’estrès és un mecanisme d’adaptació previst per assegurar la nostra supervivència, ens prepara per a fer front a una situació difícil, dona concentració, força, resistència i un alt nivell d’alerta. El problema sorgeix quan l’estrès esdevé un hàbit i dona lloc a problemes de salut físics i psíquics. En aquest taller et mostrarem diferents recursos per gestionar l’estrès i evitar que perjudiqui la salut.\nData: Diumenge, 18 d’octubre de 2015, de 10.30 a 13.30 hores.\nTaller: Com enfortir el sistema immunològic\nEstimular el sistema immunològic mitjançant l’alimentació, la respiració i hàbits de vida saludables fa que potenciem l’energia o força vital del nostre organisme. Et mostrarem com amb l’aplicació de determinats tractaments naturals pots aconseguir enfortir el sistema immunològic, per tal de sentir-te sa, o si més no, de minimitzar els símptomes dels malestars crònics.\nData: Dissabte, 24 d’octubre de 2015, de 10.30 a 13.30 hores.\nTaller: Ajudes per fer front als símptomes dels refredats\nEls canvis de temperatura sobtats, els dies més humits i ventosos o tenir el sistema immunològic no massa fort, fan que enxampem refredats.\nSi agafem l’hàbit de fer tractaments de fons per enfortir el nostre sistema immunològic o estem atents als primers símptomes dels refredats, aconseguirem reduir força les molèsties que ens ocasionen les afeccions a les vies respiratòries.\nEn aquest taller aprendràs a identificar els primers símptomes dels refredats i a aplicar una sèrie de preparats naturals per tal de fer-hi front. D’altra banda, també t’ensenyarem quins remeis casolans poden anar bé per eliminar mucositats i desinfectar els sistema respiratori, el que et permetrà poder respirar millor.\nData: Dissabte, 14 de novembre de 2015, de 10.30 a 13.30 hores.\nCost: Aportació: 25.’€.\nTaller: Ajudes per fer front al dolor muscular i articular\nEl fred de l’hivern es manifesta en el nostre cos en forma de dolors musculars i articulars. En aquest taller et mostrarem com l’aplicació de diferents preparats i tractaments naturals et pot ajudar a alleugerir el dolor.\nData: Dissabte, 21 de novembre de 2015, de 10.30 a 13.30 hores.


CREAIB: 26/08/12 - 2/09/12\nQuè diuen els llibres del CREAib... l'eclipsi de Sol a la Mallorca de 1905\nLa segona entrada que farem serà per veure que conten els llibres del CREAib sobre un fenomen meteorològic: L’Eclipsi total de sol a la Mallorca de 1905.\nUn eclipsi és l'ocultació d'un astre per un altre. En un eclipsi solar, la nostra Lluna tapa la imatge del Sol. Si és total, produeix un dels fenòmens més impressionants de la Naturalesa. L'ombra de la Lluna està dividida en l’ombra i la penombra. Si un observa l'eclipsi des de l’ombra, l'eclipsi que es veu és TOTAL. Si s'observa des de la penombra, l'eclipsi serà PARCIAL.\nEls eclipsis totals de Sol es produeixen, aproximadament, cada any i mig; però la franja de la Terra des la que es pot contemplar cada eclipsi total és diferent; per això, l’observació d’un eclipsi total des d’un lloc determinat pot convertir-se en un esdeveniment singular pels habitants que el presencien des de la seva terra.\nFotografíia de 'L'Eclipsi total de sol a la Mallorca de 1905'\nHi ha moments, en la història de la ciència que són fites impossibles d’oblidar. Un d’aquests moments es donà a Mallorca el 30 d’agost de 1905. Aquell any es produí un fet insòlit: un eclipsi total de Sol. Les Balears eren una de les zones en què la previsió per efectuar observacions, així com diferents mesuraments astronòmics, va suscitar el interès de molts científics. Expedicions científiques de diversos llocs del món es concentraren a Mallorca. El llibre L’Eclipsi total de Sol a la Mallorca de 1905: Els observadors estrangers i els seus treballs, parla de les diferents expedicions que es van apropar a l’Illa per observar el fenomen, hi hagueren 3 expedicions del Regne Unit, una suïssa, una italiana, i cinc observadors alemanys. Aquest llibre recull els treballs d’aquestes expedicions i els presenta en edició facsímil\nAmb motiu dels 100 anys de l’eclipsi, el 2005 es celebren a Palma unes Jornades per recordar que passà aquell migdia del 30 d’agost de 1905 a les illes d’Eivissa i Mallorca. Com a resultat es va editar un llibre que recull totes les ponències: Conferències de les Jornades de Commemoració i Estudi de l’Eclipsi total de Sol a la Mallorca de 1905; la publicació, a més inclou transcripcions d’alguns articles publicats als diaris de l’època: La Última Hora i La Almudaina.\nPodem trobar curiositats com ara el ban que feu el batlle de Palma, i que deia: “Debiendo el miércoles día treinta de este mes tener lugar un eclipse total de Sol, visible en esta ciudad. No en concepto de mandato sino en el de ruego á la ilustración del público, espero que éste en dicha fecha se abstendrá de producir humos ú otras emanaciones que privando de diafanidad á la atmosfera, dificulten los trabajos científicos que deben practicarse” (La Última Hora, Palma de Mallorca – Sábado 26 de Agosto de 1905)\nLa Almudaina del 1 de setembre contava la influència de l'eclipsi total de Sol a les funcions fisiològiques de l'organisme humà, segons i on estiguéssim situats a la illa, es va experimentar amb un individu de 32 anys mesurant la temperatura i les pulsacions, abans, durant i després de l’eclipsi.\nA aquest enllaç podeu consultar una noticia sobre l'eclipse publicada a El Mundo el 2010:\nLa recopilació d’aquests articles és un esforç per recuperar un episodi ben poc conegut en la història científica de les Balears, així que si vols conèixer un poc més la història d’aquell fenomen, apropa’t al CREAib ja que tens totes dues publicacions a la teva disposició.\nL’Eclipsi total de Sol a la Mallorca de 1905: Els observadors estrangers i els seus treballs / Amengual, A., Pons, G.X (eds). – [s.l.]: Govern de les Illes Balears, 2005\nConferències de les Jornades de Commemoració i Estudi de l’Eclipsi total de Sol a la Mallorca de 1905 / Amengual, A., Pons, G.X., March, J. (eds). – Ciutat de Mallorca: Societat d’Història Natural de les Balears, 2005.\nPublicado por CREAib en 18:54\nQuè diuen els llibres del CREAib... l'eclipsi de S...


pensions Barcelona 2 Estrelles | GHB\nInici » Categories Hotels » Pension 2*\nPensions de dues estrelles de Barcelona Les pensions de Barcelona són una forma d'allotjament molt típica del centre històric de la ciutat. El tracte amb els hostes és molt directe i familiar i ofereixen preus molt econòmics. L’ubicació de la majoria de les pensions de dos estrelles de Barcelona és privilegiada en estar a pocs minuts a peu de la Sagrada Família, la Catedral o Les Rambles. A Barcelona es poden trobar pensions antigues amb molt d’encant i pensions noves de disseny molt atractiu i funcional.\nPensions 2 estrelles Barcelona\nHostal Sofía 1


DENIP 2021 | Escola Pia Terrassa\nPublicat a 08/02/2021 08/02/2021 per Redacció\nCada any el 30 de gener es celebra el DENIP, Dia Escolar de la No Violència i la Pau. El passat divendres 29 de gener, grans i petits vam dedicar la jornada a reflexionar sobre la Pau i, especialment en aquesta ocasió, en la importància de la salut com a ingredient indispensable per aconseguir-la.\n“La Salut, una eina per la Pau” va ser la frase que entre tots vam escriure amb lletres dibuixades sobre caixes de cartró. Unes caixes dissenyades i dibuixades per cada classe amb molta imaginació i art!\nL’acte es va repetir a tots els edificis i etapes de l’Escola, des d’Infantil i fins a Secundària!\nAquí us deixem un vídeo amb el resum de la Jornada!\nAquesta entrada va ser publicada a General i etiquetada Acció tutorial i pastoral, DENIP, Salut.\nEns preparem per l’exposició del PdR!\nCom podem entendre l’art?


Agafar el bou per les banyes | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\nAquest 25 d’abril toca manifestació. Com cada any. Enguany, però, la mobilització serà el mateix dissabte dia 25, però el 25, com tocava. I ho serà gràcies a l’acció de l’esquerra independentista, darrere la campanya dels 300 anys d’ocupació, 300 anys de resistència. Abans que passe la mobilització i al marge del seu èxit final, pensem que sí que podem fer algunes puntualitzacions prèvies respecte a la idoneïtat en la forma de la seua convocatòria i contingut.\nJa hem ressaltat la importància d’haver fet la convocatòria el mateix dia 25 d’abril i no dues setmanes més tard, com ha fet Acció Cultural, el seu organitzador tradicional. D’aquesta manera, i avançant-se a les gestions de l’entitat que presideix Eliseu Climent, s’ha trencat amb una vella tradició que feia que res es mogués, respecte a l’efemèride de la derrota d’Almansa, abans de l’anunci oficial, o oficiós, de les dates marcades per l’ens cívic cultural. En anys anteriors, i aquest no seria una excepció, totes les persones desitjoses de recordar pels carrers de València les conseqüències de la desfeta, quedàvem a mercè de la pasqua, del pont de maig, de l’inici d’un període electoral o inclús d’alguna mena de caprici personal. Perquè una cosa és traslladar la manifestació al dissabte més pròxim, un fet que també és normal si tenim en compte que el 25 d’abril tampoc no és festiu, i una altra moure la data fins a catorze dies més tard; aquest any, com ja hem dit, serà diferent. No hi havia excusa per no fer-ho. Una decisió encertada, que ha marcat un bon precedent i que en línies generals també ha estat ben valorada per moltes entitats i inclús bona part dels partits i organitzacions polítiques de tot el país.\nTambé hem de recordar que aquesta no ha estat la primera vegada que l’esquerra independentista agafa el bou per les banyes i anuncia, i du endavant, la defensa d’una data històrica. Molts recorden com fa alguns anys, no molts, una de les organitzacions de l’esquerra independentista i que ara també comparteix responsabilitat al darrere de la campanya, no va permetre que l’extrema dreta furtés la manifestació vespertina del 9 d’Octubre. Davant la possibilitat, per primera vegada, que l’independentisme no tingués presència al carrer en una diada tant significativa va fer una convocatòria alternativa. Aquella mobilització, que acabà sota les Torres de Quart, segurament va ser més multitudinària en propostes polítiques i en idees que en assistència. D’accions valentes com aquella, és que ara podem recollir alguns fruits.\nUna altra de les peculiaritats d’aquest 25 d’Abril, i que mereix algun comentari ha estat la forma que ha pres la seua convocatòria. Els més espavilats ja saben que al darrere de la campanya dels 300 anys hi ha algunes de les organitzacions del moviment independentista: Endavant, Maulets, Cajei, Alerta Solidària i el Sepc, i a les quals en aquest cas concret s’ha afegit la Cos. Aleshores, perquè no convocar amb els seus noms? La resposta pot ser molt senzilla: l’exercici de la responsabilitat. La constatació que al darrere d’aquest 25 d’Abril el que hi ha és un moviment que té intenció de treballar plegat i amb la base de la mobilització al carrer, per mirar de fer les coses be i d’esforçar-se perquè la seua aposta i proposta política arribe al màxim de gent. I això és el que representa, justament, la campanya dels 300 anys. El que diguem, tornar a afrontar bé els problemes i posar totes les cartes sobre la taula, que ací ningú vol enganyar ningú.\nI aquest 25 d’abril ens veiem a València.\nCategoria: Editorial Visualitzacions: 1459\n“La Caixa de tots”\nEls antiavalots de la Guàrdia Urbana impedeixen l'activitat de Sant Jordi de l'AJLC


Des de Girona per l´Autodeterminació! | Candidatura d'Unitat Popular\nDes de Girona per l´Autodeterminació!\nPartint del debat obert sobre el dret a l'autodeterminació que s'ha precipitat en els darrers dies, des de la Candidatura d'Unitat Popular de Girona valorem que cal que des dels Ajuntaments del país, com a administracions més properes als ciutadans i ciutadanes, agafem el paper que ens pertoca i fem les nostres aportacions en aquest debat cabdal per al futur del nostre país.\nEntenent que aquest plantejament, tot i que s'ha efectuat de manera poc seriosa, és la via correcta per definir sobiranament el nostre futur com a poble.\nCompartint que el poble català ha de poder pronunciar-se lliurement, sense ingerències de cap mena sobre aquesta qüestió, en línia amb la resolució 98/III del Parlament de Catalunya, sobre el dret d'autodeterminació de la nació catalana aprovada el 12 de desembre de 1989, o bé la resolució aprovada l'1 d'octubre de 1998.\nConscients que són molts els ajuntaments del país que , en diverses ocasions, s'han pronunciat favorablement al dret que tenim els ciutadans i ciutadanes dels Països Catalans a exercir el dret a l'autodeterminació.\nDavant de les ingerències que estem patint per part del govern espanyol i del Tribunal Constitucional amb l'afer de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya.\nDes de la Candidatura d'Unitat Popular proposem:\nConsensuar una moció amb tots els grups municipals presents a l'Ajuntament de Girona, on s'insti el Govern de la Generalitat a celebrar un referèndum per l'autodeterminació.\nLa CUP es posarà en contacte els propers dies amb els portaveus de tots els grups municipals per tal de celebrar una reunió i elaborar una moció conjunta amb la voluntat que sigui debatuda i aprovada per unanimitat en el darrer ple d'aquesta legislatura.\nDes de la CUP mirarem d'impulsar iniciatives similars a d'altres municipis i animem a la resta de partits polítics que així ho facin també.\nGirona, abril de 2007


Villa Roza Trogir Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRimski put 1a, Trogir Casc Antic, Trogir, Croàcia, 21220 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Villa Roza\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Trogir, no busqui més enllà de Villa Roza. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Porta Nord, Museu de la Ciutat, Catedral de Sant Lovro a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nEl Villa Roza, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport.\nL'ambient de Villa Roza es reflexa en cada habitació. aire condicionat, balcó/terrassa, escriptori, habitacions interconnectades disponibles, TV satèl•lit/cable són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com piscina exterior. Villa Roza és una elecció inteligents per a viatgers a Trogir, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nPlease provide your flight details and the number of guests if you want to make use of the Airport Transfer. This can be noted in the Comments Box during booking or by contacting the hotel using the contact details found on the booking confirmation.


Penya Barcelonista de Lisboa: PARAULA DE QUECA. O un altre manera d'escriure una crònica\nPARAULA DE QUECA. O un altre manera d'escriure una crònica\nAquest any ha estat per a mi un any sabàtic. Vaig deixar Barcelona per tornar a La Pobla amb lo padrí. Lo Carles ja no ens necessitava tant.\nHem viscut com tots vosaltres aquesta temporada, Lliga, Copa i Champions lluny del soroll de la gran ciutat, amb les meves germanes les ovelles de lo Pallars.\nCrec que millor per nosaltres que no sabem llegir ni sentim la ràdio ni mirem la tele. Em fa molta gràcia quan lo padrí parla de la “Central lechera”, jo conec la Central lletera de lo Pallars” i no entenia perquè es posava de tan mala llet. Desprès li agafava un patatús quan parlava de la “Caverna mediàtica” i jo, pobre animal, tampoc entenia res.\nVaig preguntar a algunes companyes per veure si sabíem alguna cosa però tampoc. Fins que vaig anar a parlar amb lo Pau, lo fill de lo tiet Josep que és un fadrí de vint i pocs any i que sap de tot per això li diuen lo “Pau punt 2”. Que jo no sabia que volia dir això fins que vaig anar a parlar amb ell.\nDoncs resulta que això vol dir que lo “Pau punt 2” està tot lo dia connectat amb una cosa que li diuen Internet i que se n’entera de tot abans dels altres.\nAmb la meva cosina la Pepa de can Patolla, ens vam anar a veure lo Pau que viu 3 masies més amunt que la dels Puyol i efectivament ens el vam trobar assegut davant de la seva Internet.\nLi vam demanar que ens expliqués que volia dir tot això de la “Central lechera” i la “Caverna mediàtica”. Lo Pau ens ho va anar explicant i a mesura que ho feia a mi em sortia foc pels queixals. Al final li vaig dir: “Kollons Pau que en sou de burrus els homes que necessiteu un paratu per saber el que nosaltres els animals sabem des de anys i panys: del Centre no ens vindrà mai res de bo. Tot està contaminat a Madrid i la gent no acceptarà mai que el Barça i Catalunya siguem més que ells.\nDe que us estranyeu? També us sorprèn lo puto Mourinho que no vau tenir prou amb lo puto Figo?? Que esperàveu? Aquest noiet que va arribar a Barcelona de la maneta de l’avi Robson era un mitja merda i ara és una gran merda. Si multipliqueu merda per merda donarà sempre merda al quadrat. I ja sabeu la merda embruta però té l’avantatge que fa pudor i la olores abans de veure-la. O sigui no ens hem d’acostar.\nHem de fer com lo Pep a fer tota aquesta temporada, centrar-nos amb el futbol i prou”.\nUs escric acabat d’arribar de Wembley on vaig acompanyar lo padrí perquè lo Puyi ens ho va demanar. Ja havíem estat a Paris i a Roma i deia que li portàvem sort. Doncs que no se’n parli més i cap a Wembley.\nRenoi feia fred però com que encara no m’han xollat portava l’abric d’hivern i m’ho he passat d’allò més bé al Hyde Park. Tot tan verd feia goig. L’ambient formidable i els anglesos que ens miràvem amb bons ulls. Això prometia.\nÉs quan viatges a l’estranger que te’n adones perquè el Barça és més que un Club. Som els ambaixadors de Catalunya al món. Hyde Park, Trafalgar Square tot Londres era blaugrana i la senyera es passejava amb orgull junt a la bandera del Barça. Els anglesos tan flegmàtics ells, somreien tímidament però els hi agradava que aquell dia tan gris estigues il•luminat per aquell exercit pacífic vingut del sud.\nMai millor dit, venim del nord, venim del sud, de terra endins, de mar enllà, som la gent blaugrana i apa tots al metro i cap a l’estadi de Wembley.\nDel partit no us diré res, ja ho sabeu tot. S’han escrit rius de tinta sobre el joc excels dels nostres menuts, dels Xavi, Iniesta, Pedro, Villa i Messi però lo padrí i una servidora estàvem esperant el xiulet de l’àrbitre perquè sabíem que la gesta més forta, el moment més sublim encara no s’havia vist i així va ser com el nostre estimat Carles, lo Puyi, lo fill de lo Josep de la Pobla de Segur anava a protagonitzar el fet més meravellós que un esportista pot tenir: anava a cedir el seu braçalet de Capità al seu company Abidal perquè fos ell que recollís i alcés la Copa de la Champions que entre tots havien conquerit.\nAquesta fou una decisió personal de lo Carles, no la va consultar ni amb lo Pep ni amb ningú. Li va comunicar en aquell moment a l’altre capità en Xavi i dit i fet li va cedir el braçalet al company, a l’amic que feia només dos mesos havia estat operat d’un tumor al fetge. FETS NO, PARAULES!!!\nSi senyor, lo meu noi de la Pobla, lo Carles que he vist néixer i créixer a lo Pallars va demostrar el que significa per un català l’amistat. I l’Abidal no ho oblidarà mai. Sap que és català qui, a més de néixer i viure a Catalunya, vol ser català i esteu segur amics i companys de la Penya Barcelonista de Lisboa, lo Abidal ara ja és un dels nostres. Perquè ho volem i perquè ell ho vol. No fa falta dir res més.\nGracies Carles per haver donat al món una lliçó del que en realitat som els catalans.\nposted by PBL at 12:51 p. m.


Diumenge, 16 Novembre 2014 17:53\nEls actes en defensa de la sanitat pública y d’altres drets socials no han parat al Prat des de que van tenir lloc les primeres retallades pressupostàries fa més de tres anys. Amb aquesta marxa, s’assoleix, de nou, un èxit de participació al Prat, i se suma una nova fita a la #rebelionBellvitge, el procés de mobilització protagonitzat pel veïnat i pacients a principis de l’estiu.\nA mig matí, a un escenari de la plaça de la Vila hi ha hagut una actuació musical, i seguidament han fet parlaments representants de l’organització de l’acte. Ramon Montoya, infermer i sindicalista de la junta de personal de l’Hospital de Bellvitge, ha alertat de la situació límit que viu aquest hospital amb el tancament de més de 200 llits en els darrers anys. El seu missatge, però, ha estat optimista, ja que ha explicat que, gràcies a la mobilització de l’últim estiu, s’ha aconseguit que per primera vegada s’obrissin tots els llits que la direcció havia tancat per les vacances. Antonio Moreno, usuari i activista per la salut pública del Prat, ha estat l’encarregat de llegir el manifest.\nA mig matí ha sortit una columna formada per veïns i veïnes, usuaris i usuàries que s’havien assabentat de la convocatòria a l’Hospital o als centres de salut. Però l’assistència bàsicament han estat membres de diverses entitats pratenques i de gairebé tots els partits polítics. No s’han vist sigles de les organitzacions, sinó pancartes en defensa de la sanitat pública. La marxa ha sortit de la ciutat per la Rambla, i ha avançat pel lateral de l’autovia fins arribar a les portes de l’hospital, on s’han ajuntat amb manifestants d’una columna que procedia d’Hospitalet. En total, la protesta ha aplegat un miler de persones de diverses localitats del Baix Llobregat.\nMés en aquesta categoria: « La cara obscura del trànsit de creuers L'ICS cessa el gerent de l'hospital de Bellvitge »


Secundaris - Novela negra - Somnegra\n--> Novel.la català-->Novel.la negra-->SECUNDARIS - NÚRIA CADENES\nSECUNDARIS - NÚRIA CADENES\nEn Somnegra pots comprar online la novel.la negra Secundaris, de Núria Cadenes.\nEDICIÓ: SETEMBRE 2018\nEl Sergi ha matat un vell i campa estranyament tranquil amb una maleta plena de bitllets. La Conxi no ha fet res i està tancada a la presó procurant aprendre un nou llenguatge per no ensorrar-se. Comença la història. Barcelona acaba de celebrar les Olimpíades glorioses i ara hi desfilen les desferres mentre es fa recompte de victòries i derrotes. El revers de la medalla és el Turó de la Peira, un niu de secundaris que fan el que poden per no quedar reduïts als clixés d? una pel·lícula de barri. El ciment criminal del constructor Sanahuja els té atemorits i tothom mira cap a una altra banda. Se suposa que ara, el Sergi, hauria de fer plans.\nPerò abans ha de fer la primera i última bona obra de la seva vida, que té a veure amb la Conxi i amb la seva relativa innocència. Farà això i s? esfumarà, diu ell, que aquesta ciutat ja l?ha vist prou. Ara sí, comença la història.


El portaveu del PP, Vicente Mateo, reclama a l'alcalde que actue “perquè governen a l'ajuntament, la Diputació i el Consell. L'Alcora no mereix aquesta amenaça”\nEl Partit Popular de l'Alcora ha fet una crida a l'alcalde per a garantir a la població la tranquil·litat que mereix enfront de l'amenaça d'una planta de residus Covid-19 en la localitat. El procediment per a la instal·lació d'aquesta activitat en el municipi segueix el seu curs “i els veïns no volen viure un segon Reyval”, ha assenyalat el portaveu del PP a l'Alcora, Vicente Mateo.\nEn aquest sentit, des del PP reclamen a l'alcalde “fets”. El PSOE governa a l'Ajuntament de l'Alcora, el fa en la Diputació Provincial i també en la Generalitat Valenciana. “Són els socialistes els que han d'impedir aquest càstig immerescut i garantir als veïns de l'Alcora que no tornarà a assentar-se en el nostre terme municipal una activitat d'aquestes característiques”.\nI des del PP creiem que les 2.000 signatures recollides fins hui en el municipi són un aval clar contra aquesta planta de residus “que l'Alcora no vol veure instal·lada en la localitat”. “I les paraules se les emporta el vent. Compten els fets”. Per aquest motiu, “exigim que s'habiliten els mecanismes oportuns per a evitar una nova catàstrofe. I el PSOE té a la seua mà totes les eines per a aconseguir-lo”.\nDes del Grup Municipal del Partit Popular exigim a l'alcalde “que informe a la població de l'estat del procediment i siga transparent amb la població que reclama conéixer amb certesa l'amenaça contra la qual lluita la localitat”. Des del PP, “estarem al costat dels veïns, com ho vam estar quan ens enfrontem a Reyval per a finalment aconseguir que se suspenguera la seua activitat. Ara seguirem amb ells, esperem que el PSOE actue per a garantir el veto a aquesta activitat i la tranquil·litat al nostre poble”.


Casa Vacanze Nel Cuore Mistretta Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 13 allotjaments a Mistretta.\nvia Giacomo Matteotti 7, Mistretta, Mistretta, Itàlia, 98073 - Veure al mapa\nAl visitar Mistretta, vosté es sentirà com a casa a Casa Vacanze Nel Cuore, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Casa Vacanze Nel Cuore és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix àrea de TV/saló compartit, cuina compartida.\nL'ambient de Casa Vacanze Nel Cuore es reflexa en cada habitació. escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, habitacions interconnectades disponibles són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Casa Vacanze Nel Cuore és una selecció idònia per a la vostra estada a Mistretta.\nAllotjaments a Mistretta


“L’‘indie’ era música sense vocació popular”\nNando Cruz ha fet el que no acostumen a fer ni els periodistes ni els escriptors: cedir totes les paraules a altres. Així és 'Pequeño circo. Historia oral del indie en España'\n“L’‘indie’ era música sense vocació popular” 300 hores d’entrevistes per retratar una escena RUTH MARIGOT\nNando Cruz (Barcelona, 1968) ha fet el que no acostumen a fer ni els periodistes ni els escriptors: cedir totes les paraules a altres. Així és Pequeño circo. Historia oral del indie en España (Contra), un llibre que construeix el relat de la música indie espanyola dels anys 90 des del record que en tenen dues dècades després els seus protagonistes. Cruz, col·laborador d’ El Periódico i Time Out Barcelona, només es reserva per a la seva veu el pròleg, cinc pàgines en què exposa el propòsit del llibre i llança unes preguntes les respostes de les quals les trobarà el lector llegint el que diuen músics, periodistes, promotors de concerts i impulsors de segells discogràfics.\nLa primera pregunta que planteja Cruz és què explica l’indie del seu entorn. “Molt poca cosa”, diu l’autor, que entre el 1993 i el 2013 va col·laborar a Rockdelux, una de les revistes que va seguir l’evolució d’aquella escena. “Per omissió potser expliquen una època en què tots vivíem bé, o semblava que vivíem bé, per la qual cosa crèiem que no valia la pena parlar de l’entorn social o polític”, afegeix. També es demana quin era el posicionament social de l’ indie. La resposta de Cruz: “Allò de dir «A mi no m’interessa la política», que és un posicionament polític claríssim. Hi havia un desinterès respecte al que passava”. El que passava és que entre el 1988 i el 1998, l’arc temporal del llibre, l’atur espanyol oscil·lava entre el 16% i el 23%, el més alt de la Unió Europea. També van esclatar els casos de corrupció que van acabar amb el govern socialista el 1996 i l’activitat d’ETA continuava sent intensa.\nTanmateix, Cruz distingeix entre el que oferia aquella música i el posicionament individual d’alguns músics. “Per exemple, a l’escena de Gijón hi havia gent que al matí anava a una manifestació per demanar l’alliberament d’un insubmís i a la tarda es posava a cantar en un idioma inventat [que imitava l’anglès] i no feia cap mena de referència als problemes que havia tingut aquell matí a la manifestació. Això no vol dir que no estiguessin polititzats, però consideraven que la música era un espai en què la política no s’havia de tocar de cap manera”, diu.\nÉs a dir, l’estètica es va imposar al contingut polític en comptes d’acompanyar-lo com havia passat amb la Nova Cançó i el rock radical basc. A més, era una estètica que buscava assimilar la de grups anglosaxons com Sonic Youth i The Jesus and Mary Chain, i, per tant, diferent de la del pop espanyol dels 80. En una primera etapa l’opció era bàsicament el mimetisme, com passa en totes les manifestacions culturals construïdes amb codis procedents d’àmbits culturals que no els són propis. La diferència respecte a la Cançó o al rock basc, que també van néixer d’influències culturals externes com la cançó francesa i el punk anglès, és que bona part dels grups indies no van descodificar ni la llengua i van decidir cantar en anglès, tal com feien els grups que escoltaven. O, dit d’una altra manera, van posar bastons a les seves pròpies rodes. En general, diu Cruz, era “música sense vocació popular”. “Els grups tocaven mirant a terra i cantaven en un idioma que el 80% del país no entenia, i la gent percebia clarament que aquella música no estava feta per a ells”, argumenta.\nUn dels grups més populars de l’ indie, Los Planetas, sí que cantava en castellà, però en directe no comunicaven el que cantaven i, com reconeix el mateix líder de la banda, encriptaven el seu missatge fins a fer-lo indesxifrable. I Dover, el grup que va sentenciar l’ indie venent més de 800.000 còpies del disc Devil came to me (1997), va triomfar cantant en anglès, però amb un discurs musical que Nirvana i el grunge havien contribuït a fer popular i que no tenia res a veure amb l’evolució de l’ indie espanyol cap al pop.\nTot i així, aquella escena va néixer des de postulats pròxims a l’autogestió, però més per inexperiència empresarial que per convicció. Per tant, es pregunta Cruz, “¿fins a quin punt l’ indie fomenta o qüestiona les dinàmiques més cruels del capitalisme?” En el llibre hi ha opinions de tota mena. La de l’autor és que “venir d’una família que viu més o menys bé, tenir uns estalvis i decidir muntar un segell discogràfic no et converteix necessàriament en un activista cultural, sinó en un petit empresari, i la diferència és substancial”. “Si, a més, el discurs que desprèn la música no té cap mena d’implicació social o política, pot tenir valor estètic però no té valor polític perquè no qüestiona l’estat de cap manera. No era una escena amb una intenció política, sinó amb una intenció estètica, amb la idea de fer una música més xula que la d’abans”, diu Cruz, que reconeix que això no fa diferent l’ indie d’altres escenes musicals anteriors i posteriors. Quin és, doncs, el tret diferencial? “Que a l’ indie els diners van entrar molt ràpid. A partir del 1993-1994 comencen a entrar grans quantitats de diners sobretot a través de l’editorial Warner Chappell, i l’escena comença a créixer, però no a nivell de públic”, explica. És l’hora dels fitxatges. Segons Cruz, s’esvaeix qualsevol possibilitat de treballar en “iniciatives col·lectives” que al cap i a la fi són les que generen teixit cultural, i tot plegat esdevé un “que triomfi qui pugui”.\nL’ indie va ser una escena descentralitzada, i així ho reflecteix Cruz dedicant capítols al que passava a Granada, Sevilla, Albacete, Gijón, Bilbao, Sant Sebastià, Mallorca... amb Radio 3 com a constructora d’un relat, “el decàleg de com havia de ser l’indie ”, que va prioritzar les bandes “més suaus” en detriment d’una primera fornada basca, grups com Los Clavos i Los Bichos, que eren “més verinosos o perillosos”.\nTambé va haver-hi indie a Barcelona, tot i que l’aportació musical de la capital catalana va ser més aviat discreta. “Era el moment més potent del rock català”, recorda Cruz. En canvi, sí que va ser important el paper de la premsa especialitzada barcelonina i la irrupció de promotors que van acabar organitzant festivals com el Primavera Sound.\nPer tant, quin va ser el llegat de l’ indie? “Com a llegat cultural, poca cosa: vuit o deu discos. L’únic llegat que ha deixat és la nova indústria que s’ha creat, i una premsa musical que ha fet que no hàgim superat els anys 90: vas al Primavera Sound i tot és música dels 90, i les cròniques les fem gent d’aquella època”, assegura Cruz.\n300 hores d’entrevistes per retratar una escena\nNando Cruz no s’hi posa per poc. L’editorial Contra va encarregar-li una història oral, i coral, de l’indie a Espanya. El model era Por favor, mátame: la historia oral del punk, de Legs McNeil i Gillian McCain. Cruz va decidir titular-lo Pequeño circo, com un EP del grup Sr. Chinarro, i construir el relat a partir dels testimonis d’un centenar de protagonistes de l’indie, però sense tirar d’hemeroteca: totes les declaracions són fruit de més de 300 hores d’entrevistes fetes expressament per al llibre, tret d’algunes que havia obtingut durant l’elaboració de La historia del disco que casi acaba con Los Planetas (2011). “Fer un llibre sobre l’indie 20 anys després de la seva època d’esplendor facilita la recollida d’informació. Hi ha gent que no té memòria, però sobretot el que no tenen és pèls a la llengua”, diu Cruz.


Avet Verd. Alexandra Grebennikova: Repte\nFoto: Susanna Ferran, IMAND.AD\nSempre he trobat que la realitat andorrana és singular, molt particular i força paradoxal. Com a exemple del seu caràcter poc comú, es podria citar el fet que en els tretze anys de la meva residència, he sentit més d’una vegada que Andorra es percep com una illa. Les comparacions amb la vida illenca són freqüents i semblen encertades. Les muntanyes són ones gegants. Els autòctons se senten separats del “continent” per una frontera espiritual que em costa descriure. El món illenc és un món tancat, un món que et convida a estudiar-lo a prop, encerclar-lo amb una volta, emprenent un viatge de descobriment.\nEn Marc Colomines i en Txema Trull fa anys havien donat una volta a Menorca en caiac. El que s’han proposat aquest any és d’una certa manera semblant: es tracta de portar a terme una volta a Andorra en 7 dies. Un equip de 10 riders –esquiadors professionals– buscaran els millors descensos freeride del país durant una setmana, acompanyats en tot moment per un equip de fotògrafs i videògrafs que enregistraran els descensos i la convivència. Tal com llegim a http://www.andorrafreeride.com/ (“Andorra Freeride Week, retransmesa on line dia a dia”), no és una cursa ni una competició. És una aventura, un doble repte –el de l’esquí i el de les noves tecnologies.\nIMAND –l’empresa autora de la idea original– és una empresa jove, versàtil i plena d’idees. Es defineixen com a desenvolupadors de continguts audiovisuals; els serveis fotogràfics que ofereixen inclouen fotografia d’estudi, interiorisme, arquitectura, projectes especials, impressió per a col·leccionisme i postproducció digital. Els coneixem com a autors de diversos projectes publicitaris, com per exemple les imatges de la nova campanya de Crèdit Andorrà, les imatges de la web http://www.ordinostudios.com/, les portades dels catàlegs d’Andorra Turisme de l’any 2010 i, per suposat, en la seva faceta principal del primer banc d’imatges d’Andorra, Pirineus i muntanya, especialitzat en imatges d’alta qualitat, afiliat associat del CEPIC, Coordinadora Europea de Bancs d'Imatges.\nActualment IMAND representa 28 fotògrafs. Els seus fundadors, Susanna Ferran i Marc Colomines, van ser guanyadors del Premi Retorn Innovadors 2007, concedit per l’Oficina d’Innovació Empresarial del Govern d’Andorra dins del marc del “The future of Europe Summit” celebrat a Andorra. Els seus reportatges documentals inclouen, entre d’altres, la cobertura del Summit 2009.\nUn dels meus amics (entranyables amics!, com diria el flamant Antoni Morell), amant de la saviesa i devot del sant Wittgenstein, em repeteix amb freqüència que “el que es pot arribar a dir es pot dir clarament; i d’allò de què no es pot parlar, cal guardar-ne silenci”. A la meva manera poc filosòfica i poc wittgensteiniana sempre em quedo amb la primera part de la frase. Allò que es pot dir s’ha de dir clarament. Totes les coses que no tenen nom se’l mereixen. La bellesa de la natura espera dels humans que en creïn una imatge que li correspon. La creació d’imatges documentals omple la realitat de contingut simbòlic. Podem dir que aquest contingut sempre havia format part de les muntanyes, només estava esperant que els fotògrafs i els documentalistes el trobessin i hi donessin forma.\nEl resultat que IMAND desitjaria obtenir de la setmana Freeride és la creació subsegüent d’un llibre de fotografia, un mig metratge (amb el qual els agradaria participar al Festival de Cinema de Muntanya) i una exposició fotogràfica ambulant (els destins de la qual serien Andorra, Barcelona, Madrid i Londres) dedicada a Andorra redescoberta, vista pels esquiadors i pels fotògrafs documentalistes tal com abans no s’havia vist. L’objectiu és fer-ho cada any.\nDesitgem-los sort. El que he vist fins el dia d’avui dels treballs d’IMAND em fa pressentir el desenvolupament d’un punt de vista original, d’un traçat d’una nova via de creació de continguts documentals sobre la realitat pirinenca. Donem-los suport, seguint la setmana Freeride a través d’internet, flicker, twitter, facebook i vimeo.\nEsperem que els documentalistes aconsegueixin donar una forma innovadora i idònia als continguts audiovisuals de la seva creació, que les seves imatges ens ajudin a entendre el món en què vivim, perquè entendre és estimar. Que ens ensenyin el món transformat en imatges, digitalitzat i fet un símbol. Que ens demostrin el que es pot copsar a través de la barrera d’objectius i pel·lícules. Són joves, són tota una promesa, desitgem-los sort en el camí començat amb empenta i coneixement. El que es pot dir, que ho diguin clarament. I del que no es pot dir, cal guardar-ne silenci.\n(Publicat al Fòrum.ad el 10 d'abril del 2010)\nEnviat per Alexandra Grebennikova a 20:49\nEtiquetes de comentaris: Andorra, Andorra Freeride Week, aventura, els millors descensos, esquí, fotografia, IMAND, Marc Colomines, muntanya, Pirineus, repte, Susanna Ferran, Txema Trull\nDesde la comarca d'Osona, concretament desde la meva població Calldetenes, seguiré donant soport a tot l'equip, riders, fotógrafs, videógrafs, etc... per que arribin fins al final d'aquesta històrica volta, conquerint tots els cims i fent les millors baixades d'aquest meravellós país que és Andorra. Molta sort a tot l'equip, us segueixo dia a dia republicant les vostres noticies pel meu canal del facebook.\nEnric Suñé Ibarra\n12 d’abr. 2010, 21:31:00\nMoltes gràcies, Enric, de part de tots els qui vivim a Andorra i estimem les seves muntanyes.\n12 d’abr. 2010, 21:43:00


SOLDEVILA: Acords del Consell Assessor de Campredó\nPublicat per ERC CAMPREDO a 11:37\ncampredopoble 30 de març de 2009 a les 5:52\nCom sou un grup bastant dinàmic, us proposo una idea, potser ridicula, però que actualment funciona en els grups de masses... fer un grup al facebook de nom: ENTRE CAMPREDÓ I FONT DE QUINTO, NI PARLAR-NE. Avui precisament ha sortit una notícia al TN Comarques... és un bon mitjà de difusió.\nEns veiem a la manifestació!\nERC CAMPREDO 30 de març de 2009 a les 13:41\nbona idea. i diré a un company que se n'encarregui, que jo no uso gaire el facebook, encara que surti el meu nom.\ncampredopoble 30 de març de 2009 a les 15:49\nPues m'alegro que us sembli bé! Encara me'n faré jo un de facebook... igual m'animo! Salutacions!\njosep 31 de març de 2009 a les 11:43\nAixo de millora de carres i camins es lo de sempre...ficar pegots...pot ser seria millor anar fen tramos ben fets i per sempre no??\nERC CAMPREDO 31 de març de 2009 a les 13:32\nAquest tema és molt delicat. Tots opinem que tot s'hauria de quitranar de nou... El problema són els diners, i el govern de la pedania no en té gaires. Hem d'admetre que nosaltres si manéssim tampoc no aconseguiríem tots els diners necessaris per millorar el poble. Sobre aquest tema, ens podem emprenyar i amb raó, però tampoc no hem de fer un discurs demagògic d'una cosa a la qual li podríem donar solució a mitges. Ja et dic que quan veus el pressupost de la pedania, tot canvia. L'altra cosa és pensar per què som pedania quan podríem ser poble. Aquí sí que els del grup d'ERC no som culpables, ja que vàrem fer el màxim per ser municipi, i només una injustícia ens ho privat.\nsalut i gràcies per la teua fidelitat al bloc\ncampredopoble 31 de març de 2009 a les 14:48\nDespreés de llegir el vostre comentari, se'm planteja una pregunta... D'on treu els diners mossen Victor per a montar les festes que monta? Participa la pedania, aportant certs diners? Sé que formant part del Consell, potser teniu més informació sobre el pressupost del "poble"...\nUn gran bloc... almenys aquí em puc expressar lliurement... sense comentaris suprimits\nERC CAMPREDO 31 de març de 2009 a les 21:51\nCrec que la pedania no aporta res a les festes de la parròquia. Mal dit, ha pagat la il·luminació del portal de l'església, que s'inclou al capítol d'inversions. Crec que no ha aportat res quant a subvencions, que és com es diu les donacions a associacions o a la parròquia en aquest sentit.\nMn. Víctor truca diferents portes per finançar les seues activitats.\ngràcies per la teua opinió del bloc i la teua fidelitat.


Detenen dos menors després d’intentar robar una benzinera de Blanes | Ràdio Palafolls\nHome Policial - Judicial Detenen dos menors després d’intentar robar una benzinera de Blanes\nMarc Ferri , novembre 10, 2009\t / 421 0\nLa policia local va detenir dissabte a la nit dos adolescents, de 14 i 15 anys, que van intentar atracar una gasolinera del municipi amb una navalla. Una treballadora va alertar els municipals perquè dos nois l’havien intimidat perquè els hi donés els diners. La dona s’hi havia enfrontat i els joves havien fugit a peu. Al cap de poca estona, uns agents van localitzar dos joves que es corresponien a la descripció facilitada per la treballadora.\nTots dos van ser detinguts i van traslladar-los a les dependències de la policia local. Després de fer totes les gestions, els agents van avisar els tutors legals dels adolescents, perquè se’n fessin càrrec.\nD’altra banda, els Mossos van detenir un jove de 31 anys que vivia al mig del bosc, al Penedès, i que està acusat d’haver comès diversos atracaments violents a poblacions com Barcelona, Terrassa, el Prat de Llobregat, Igualada i Blanes.\nEn tots els casos, el sospitós anava als municipis amb una moto de gran cilindrada que prèviament havia robat i després atracava repartidors de pizzes, comerciants o vianants, amb una pistola o un ganivet. La policia li va seguir la pista i va muntar un dispositiu a la zona boscosa on vivia amagat, a Avinyonet del Penedès. Després d’una persecució amb trets a l’aire, els agents van detenir-lo. El sospitós ja ha ingressat a la presó.\nLa Policia de Blanes es forma sobre el món islàmic