El plàncton és una 'esponja' de carboni\nEs va publicar el dimecres, 20 març 2013\nLa necessitat ha portat als investigadors a revisar els paradigmes establerts. I un que fins ara no s'havia tocat era l'anomenada relació de Redfield, que des dels anys trenta del segle passat havia fixat la proporció de carboni, nitrogen i fòsfor del plàncton. Doncs resulta que aquesta regla estava infravalorada, segons publiquen investigadors de la Universitat de Califòrnia a Irvine a Nature Geoscience.\nÉs una dada important. Aquests tres nutrients són clau per al desenvolupament de la vida, però també és un indicador de la capacitat dels organismes marins per donar un cop de mà a l'ésser humà en la seva lluita, per exemple, contra els gasos d'efecte hivernacle. I és que la proporció de carboni que és absorbit pel plàncton és el doble del que l'oceanògraf nord-americà havia predit.\nEspanya supera el seu sostre d'emissions contaminants\nEs va publicar el dimarts, 19 març 2013\nL'any 2010 era l'establert per la directiva europea de sostres nacionals d'emissió per complir uns límits fixats de quatre contaminants molt nocius que provoquen, entre altres coses, problemes de salut pública (afeccions respiratòries, per exemple) i mediambientals, com l'acidificació del sòl i danys a la vegetació. Els Estats membres no podien sobrepassar uns màxims de diòxid de sofre, compostos orgànics volàtils (COV), amoníac i òxids de nitrogen.\nAquests últims, que procedeixen en gran mesura del trànsit, són els que generen més incompliments. Set països van excedir el seu sostre el 2011. Entre ells, Espanya, que a més va empitjorar la seva situació respecte a 2010, segons dades de l'Agència Europea del Medi Ambient (AEMA) fetes públiques avui.\nNo calleu les vostres paraules\nEs va publicar el dilluns, 18 març 2013\nArticle d'Ángel Juárez Almendros, President de la Red Internacional de Escritores por la Tierra i de Mare Terra Fundació Mediterrània.\nEls gurus dels números es van atrevir a aventurar la crisi econòmica però mai van endevinar l'altra crisi, que ens persegueix i és pitjor encara que la primera, que ens porta a la deriva moralment: la crisi de valors.\nAquesta no arriba sola. Amb el canvi de cicle que s'està produint en tota la societat i que ha recol·locat a les persones en les seves classes socials, engrandint l’esquerda entre la classe baixa i l'alta per esmicolar a la mitjana, veiem escenes mai pensades fa tan sols quatre o cinc anys.\nExcursió a Capafons\nEl passat dissabte dia 16 de març es va dur a terme la primera de les excursions programades per Mare Terra Fundació Mediterrània i que era el colofó final del Curs Científic celebrat durant tota la setmana. En aquesta ocasió varem visitar dos punts d'alt valor natural de la conca del riu Brugent, l'afluent més important del Francolí. L'excursió pretenia donar a conèixer un dels espais que el riu ha construït en un entorn natural no degradat.\nL'excursió va ser un itinerari entre el poble de Capafons, la Font de la Llúdriga (naixement del Brugent) i la Cova de la Gralla. Al llarg de l'itinerari vam anar descobrint els valors naturals més importants i que li donen un caràcter especial a aquesta part del riu, com és la naturalesa de l'aigua i la vida que podem trobar-hi.\nEs clausura amb èxit el XXI Curs Científic de Mare Terra Fundació Mediterrània\nEs va publicar el divendres, 15 març 2013\nEl XXI Curs Científic de Mare Terra Fundació Mediterrània, que un any més s’ha celebrat a les instal·lacions de l’Autoritat Portuària, s’ha clos aquest divendres amb el lliurament dels diplomes al més de mig centenar d’alumnes assistents.\nEnguany el curs ha centrat les seves ponències en el riu Francolí i durant tres dies han intervingut una desena de conferenciants per analitzar aquest element des del punt de vista d’aprofitament turístic, com a valor patrimonial i també el seu vincle amb la presencia de la industria i la seva relació amb el canvi climàtic.\nPàgina 285 de 357


Entrevista a Vicenç Viaplana: “Ja no tenim la certesa del que estem veient” | Barcelona Metròpolis | Ajuntament de Barcelona\n“Ja no tenim la certesa del que estem veient”\nAnna Ballbona és periodista i escriptora.\n© Mariona Gil\nMai s’havia exposat tanta obra al mateix temps de l’artista Vicenç Viaplana (Granollers, 1955). Ànima veritablement lliure, defensor i investigador de la pintura, aquesta primavera ha permès una inusitada ruta Viaplana pel país: de la retrospectiva als Espais Volart de la Fundació Vila Casas de Barcelona, a l’impressionant i magnètic quadre de grans dimensions exhibit al Museu de Granollers; de l’exposició al Centre Cultural La Mercè de Girona, a la de la Galeria Marc Domènech de Barcelona. Aquest viatge permet una visió privilegiada del periple vital i artístic de Viaplana, sempre burxat per la inquietud i per l’afany de traspassar fronteres i explorar límits: de bracet amb ell caminem pel territori d’allò menys obvi i més amagat, i hi descobrim lucidesa i vibració.\nAmb més de 40 anys de trajectòria artística a l’esquena, Viaplana ha exposat a les galeries més importants del país: Ciento, G, Metrònom, Bruno Facchetti Gallery, Fernando Alcolea, Antoni de Barnola, Carles Taché... I, en canvi, no ha estat gens cobejat pels museus o les institucions públiques. Enormement influït per lectures del somni i de la psicoanàlisi, la seva pintura sembla esquitxada per la societat líquida proclamada per Zygmunt Bauman i pels contrastos entre l’aparador urbà i el rerepaís i l’esclat natural. La perseverança i la resistència expliquen un camí artístic que s’ha afermat en la pintura, però que també ha fet lloc a temptejos conceptuals, a l’inici, i a col·laboracions amb Carles Hac Mor, amb videoart, el llibre Fracassart i una biografia inventada de Jordi Benito.\nEn alguna banda has dit que pensaves que mai tindries una exposició amb tanta obra com la dels Espais Volart, Els llocs de la pintura. I després hi ha el complement de les altres exposicions, amb el colofó especial de la Galeria Marc Domènech, Visions i cadències. Com ho has viscut, tot plegat?\nAquesta exposició a la Marc Domènech és la més estranya perquè he fet una cosa que no s’acostuma a fer, almenys en vida. Vaig trobar una carpeta de dibuixos i pintures de quan no tenia ni vint anys, de l’any 1974, que mai s’havien exposat. Li vaig dir al Marc: “Què et semblaria si els ensenyem i al costat hi posem coses d’ara?”. O sigui, fer un salt en el temps de 40 anys, des d’un artista que comença, que pràcticament acaba de sortir de l’adolescència, fins a coses ja molt més acabades. Era un risc brutal.\nTot són dibuixos dels setanta?\nDel 1974 al 1976. Hi ha unes pintures que són més psicodèliques. Una part de l’art català ha quedat una mica submergida, com és una psicodèlia que en aquells anys es feia molt. De seguida l’informalisme s’ho va emportar tot. En aquell temps hi havia molta gent que dibuixava d’aquesta manera, una mica herència de Joan Ponç i per influència també de la psicodèlia del moment.\nA què ho atribueixes, que aquesta psicodèlia quedés soterrada?\n“Encara que no ho sembli, el món de l’art és molt jeràrquic.”\nAixò és interessant. Sempre he defensat que en la lectura que s’ha fet de l’art català contemporani hi ha molta jerarquització ideològica. Hi ha hagut grans corrents de pensament més o menys imposats per criteris oficials que han amagat o han enfosquit altres corrents tant o més potents que havien coexistit. Per exemple, tota la part de l’informalisme, que neix amb Tàpies, crea un corrent majoritari que escombra gran part d’aquesta psicodèlia. O també moviments d’art cinètic molt interessants. Encara que no ho sembli, el món de l’art és molt jeràrquic. Ens sembla que és un món que té una opinió lliure, però passa pel filtre d’una certa intel·lectualitat dominant. I aquesta és la que finalment fa transcendir unes coses i en fa oblidar unes altres, fins al punt que molts artistes queden de banda. I s’acaben les carreres, literalment. Un altre corrent bastant dominant és el neoconceptual. Hi ha un neoconceptualisme molt diferent del que hi havia hagut al principi, que era més polític i més d’agitació social.\nPer la teva trajectòria i per tot el que condensa l’antològica fa l’efecte que has estat molt conscient d’aquest panorama i has decidit anar al marge dels corrents peti qui peti.\nDavant d’aquesta situació, hi ha un punt en què simplement per tirar endavant dissenyes una estratègia que en el meu cas va passar per l’aïllament. Abandono aquest sucursalisme dominant que m’hagués portat a fer coses que no m’interessava fer de cap manera. Pagues un preu bastant dur, que suposa una certa resistència, però amb la qual et mantens ferm amb el que creus. Insistència i, el que deia Miró, persistència.\n“Només analitzant la procedència de classe de la gent que ha arribat i de la que no, ja hi ha un tall esgarrifós.”\nPer a un jove artista situat en la perspectiva d’aquells anys setanta és molt frustrant. Ve de poble, d’un Granollers on tot era molt naïf. L’art era collonut i tots érem una colla de companys i ens ho passàvem bé. I aleshores ve el xoc amb les galeries de Barcelona. Et trobes amb unes barreres invisibles però que hi són, com ara el llenguatge. Nosaltres parlàvem d’una manera determinada, més de poble. La gent que controla en aquell moment les galeries de Barcelona pertany a una certa classe social que parla d’una altra manera. Són petits detalls, però hi són. Companys meus molt tímids, quan s’enfronten a això, reculen. Diuen: “Aquesta gent no m’entendrà mai!”. Entres en un món que penses que et donarà una llibertat i t’obrirà uns horitzons i et trobes que no és ben bé així. És un filtre que ha fet que moltes generacions d’artistes hagin fracassat d’entrada. Només analitzant la procedència de classe de la gent que ha arribat i de la que no, ja hi ha un tall esgarrifós.\nSi va existir mai l’ascensor social, diria que ara està absolutament esgavellat. No és fer-se ric sinó tenir oportunitats de transitar per nous mons, diferents del teu d’on venies.\nJo això ho vaig veure bastant clar la primera vegada que vaig anar a Nova York. Devia ser el 1983 o 1984. Portava una trajectòria de deu anys, però em vaig adonar que allà tu anaves a una galeria i encara que no et coneguessin de res, hi deixaves el teu dossier i el responsable de la galeria es dedicava tot un dia a mirar el que els havia arribat. No importava de qui fos. Ni d’on venia ni de res. Això era insòlit aquí. O venies amb unes certes referències o les jerarquies eren molt fortes.\nQuan esmentaves els anys setanta pensava en les mogudes d’art conceptual que vau fer a Granollers, amb Jordi Benito i companyia. És el que Alexandre Cirici va batejar com el Meridià Granollers, oi? Això també forma part de les coses que s’han bandejat perquè han passat al marge del centre?\nEn aquells anys, Barcelona no era l’epicentre del que passava al món conceptual. Estava repartit. Hi havia Granollers, Banyoles, Reus... És una història que s’ha explicat molt poc. En tot el que es va fer en aquells anys a Granollers tampoc vam tenir cap tipus d’aparador ni transcendència, perquè les coses passaven a Barcelona. També hi havia menys possibilitats de difondre-ho. El centralisme de Barcelona ho ha anat xuclant tot, encara avui. I les institucions que estan a la perifèria o fora de Barcelona tampoc han tingut la dignitat per defensar-ho i impulsar-ho, no ja pensant en Barcelona sinó en Londres o Nova York.\nL’exposició als Espais Volart s’engegava amb el teu retorn a la pintura a mitjan dels vuitanta, amb paisatges urbans. És una pintura bastant furibunda, visceral. Com va aquest procés i per què aquestes estampes suburbials, de ciutats cremades?\nT’explico les circumstàncies personals. De vegades s’entenen les coses amb altres claus. Jo en aquell moment estava treballant de dissenyador a Barcelona. I pujava i baixava de Barcelona a Granollers amb tren cada dia. Tot el trajecte estava infestat d’aquestes terres de ningú, d’aquest espai que havia estat agrari, que s’anava deteriorant i convertint en polígons que abocaven merda als rius. S’anaven convertint en espais trinxats per carreteres, autopistes, obres... Això en un temps, els vuitanta, en què vivíem el glamour del disseny, els grans canvis d’imatge. De dia ens reuníem per fer neteges d’imatge a cop de disseny. I quan tornaves cap a casa, veies que aquest progrés l’estàvem pagant d’alguna manera i molt car. Ens estàvem malbaratant tot el patrimoni natural que teníem. I d’això no se’n parlava. I jo no m’ho podia treure del cap. Anava a l’estudi a la nit, perquè treballava tot el dia i no tenia més remei, tota la meva carrera ha estat autosubvencionada, i totes aquestes imatges em sortien espontàniament. Aquells paisatges em sortien d’una manera visceral, em pintava les mans, passejava per sobre els quadres i cremava les ciutats que veia.\nCom ha estat la teva relació amb Barcelona i amb la ciutat en general?\n“La famosa ‘movida madrilenya’ en realitat neix a Barcelona.”\nD’amor i odi. És com veure-li les dues Barcelones. En aquells anys Barcelona era una ciutat molt creativa i sobretot de nit, als bars de moda. Estem parlant de finals dels setanta fins a entrar als vuitanta. Hi veies una efervescència molt interdisciplinària. Artistes, dissenyadors, arquitectes... Era potent. Acabaves trinxat, perquè ens estàvem fins a les mil i l’endemà costava llevar-se, als que treballàvem, és clar... La famosa “movida madrilenya” en realitat neix a Barcelona. Sí, perquè abans d’aquest moviment, tota la gent, inclús de Madrid, venia a Barcelona. Era l’avantguarda de tot el que s’estava fent a l’Estat, coneguda pels quatre que ho vam viure. També va ser un underground molt underground. El pujolisme s’hi va girar d’esquenes. Només va fomentar la cultura tradicional, el tradicionalisme. I aquesta modernitat tan potent es va bandejar. Això va crear una certa aversió cap als moviments catalanistes.\nEn aquests moments que descrius es pot pensar que es perd una oportunitat més per aproximar el món de l’art...\nEn aquests anys neix una fira internacional d’art a Barcelona, que llavors va ser l’embrió d’ARCO. Estaven de moda les fires d’art i se’n fa una de potent. Però no es valora prou i aquesta iniciativa es canalitza cap a ARCO. I després el galerisme català serà totalment sucursalista. Depèn en bona part de Madrid o bona part de les galeries acaben convertides gairebé en franquícies internacionals. Acaben venent art que els ve de fora. I es perd fins i tot aquella cosa dels setanta de fomentar l’art d’aquí, sembla que no tingui el valor necessari. És dramàtic el que passa en aquells anys. Jo crec que s’ha estudiat poc.\nLa teva trajectòria és molt més privada que pública. Com t’ho expliques?\nArriba un punt que ja no t’ho preguntes. Ara ja, a aquesta edat, tant te fot. Molta gent es pregunta què ha passat amb els museus, les institucions de la ciutat... Potser hauríem d’analitzar qui ha estat al capdavant d’aquests espais durant aquest temps. Alguna responsabilitat haurien de tenir. El que han fet ha tingut una repercussió que ara veiem que és ben atrotinada. Inclús en moments en què els diners hi han sigut. Però el món de l’art no és crític amb ell mateix. Tot queda en una espècie d’abstracció en què ningú hi entén i ningú es vol mullar.\nA la retrospectiva es veia un contrast entre les ciutats apocalíptiques de l’inici i l’esclat vegetal del final. Què ens vols dir amb això?\nM’he adonat que estic fent el mateix. D’aquells paisatges convulsos que tenien l’expressió de paisatges urbans deteriorats, ara aquests quadres amb aparença vegetal el que amaguen són convulsions molt semblants. Per sota de l’aparença vegetal hi ha autèntiques tensions. Per sota de la realitat més mediàtica, del que sempre surt als diaris, dels grans temes, hi ha aquestes coses personals que mai transcendeixen, aquells artistes que han quedat oblidats, el fracàs, el cas del nostre, d’un país sotmès a un estat autoritari. Tota aquesta convulsió que queda per sota dels autoritarismes i les jerarquies no tinc més remei que expressar-la amb els meus mitjans. Submergències [la gran peça del Museu de Granollers] era això: aquesta tensió entre una cosa que pot tenir una bellesa intrínseca però que també pot ser terrible.\nDavant d’aquest quadre acabes fent l’exercici de mirar de reconèixer què hi ha sota de la pintura, les capes d’irrealitat i de realitat. Sembla que entronqui molt bé amb aquest present, amb la sensació d’irrealitat constant, com si habitéssim una distòpia.\nEn molts quadres hi ha referències vegetals que són tretes de reproduccions i de reproduccions de reproduccions d’altres reproduccions. Els diferents estrats o capes de la realitat es van multiplicant. Això és real o m’ho he imaginat? O forma part d’una realitat inventada? Ja no tenim la certesa del que estem dient, del que estem veient. L’hem perduda i això ens intranquil·litza. Però encara que no ho entenguem, no tenim més remei que conviure-hi. Potser som la primera generació a la qual li passa això.\nLa teva pintura té aquesta barreja de fotografia, pintura, cinema... Entremig de límits estètics. És potser la via que tu has trobat per continuar pintant, amb un punt de funàmbul, entre ambigüitats?\nHi va haver un moment que va fer la impressió que la pintura havia perdut el pols contemporani. Ja no estava parlant de les coses que ens passaven. Vaig tenir una gran preocupació. Per això em vaig tancar a l’estudi diversos anys, intentant trobar com ressituar el que a mi m’agradava, que era pintar, i que també interessés els meus contemporanis. El paisatge ja no és el del segle xviii, bucòlic, sinó que és un paisatge digital, cinematogràfic, de reproducció fotogràfica o científica. Pensava que hi havia una manera de passar-ho per la pintura i retornar-ho a la societat de forma adequada. Estem constantment reciclant imatges que provenen d’altres llocs. I la pintura havia quedat una mica marginada d’aquest reciclatge. I si eres pintor ja no estaves en la modernitat, que representaven les performances, les instal·lacions, coses que jo havia fet vint anys enrere.\nAquest final de la pintura que aquí es dictaminava prenia com a base...?\nUna precarietat laboral dels incipients comissaris artístics. Hi va haver com un cop d’estat dintre de l’estatus artístic. Fins als anys setanta o vuitanta és l’artista el que té veu pròpia. Als anys noranta apareix una nova figura que és aquest comissari, que s’apropia de la veu de l’artista, que vesteix el discurs. A partir d’aquí tot l’art està bastit de paraules i de raonaments, la qual cosa és estrambòtica. Hi ha un gran percentatge de l’art que és incomprensible, ens agradi o no, però no passa pels esquemes racionals, passa per altres coses.\nAmb aquest neguit per dir alguna cosa a la gent a través de la pintura, que no hi vegi una matèria amorfa, com s’ha anat fent el teu procés creatiu?\nEl procés ha estat bastant intuïtiu. Fa poc llegia un llibre d’un neuròleg americà. Explicava que amb els somnis passa una cosa molt curiosa, que és que les relacions lògiques es trenquen. Hi ha un procés neuronal que fa que s’estableixin relacions insòlites. Les connexions no passen ni molt menys per lògica, sinó que hi ha una preferència per relacions inesperades, poc previsibles. Quan ho llegia vaig pensar: “Ah, el procés de creació és just això!”. Durant el dia és com si anés emmagatzemant detalls, idees, punts de llum, colors... I ho desés en un departament del cervell que no sé com es diu. És allà guardat i en un moment determinat hi ha un procés que va automàtic, que suposo que deu ser semblant al dels somnis, que va elaborant sense passar per la raó. Quan vaig pintar Submergències no tenia cap maqueta ni sabia què anava a fer. M’hi llanço a pintar i va sortint.\nLa teva última etapa creativa és la sèrie “Sota el Sui”, que pintes a Cànoves, al peu del Montseny, entre el 2013 i el 2020. Amb la pandèmia pel mig, trobes que canviarà la relació amb la natura?\nSí, jo crec que ens hi veurem forçats. Hi ha gent que això ja ho entén. Però també hi ha institucions i empreses, i sobretot el món que treu benefici de tota aquesta explotació, que no hi haurà més remei que forçar-los a entendre-ho. Si no, no hi ha futur. Va començar pels temes més elementals que dèiem de destrossa paisatgística i està començant a ser un cas de supervivència per a la humanitat.\nSabries dir algun moment de la teva trajectòria que sigui “submergit”, que no es veu però que tu saps que allò marca un tomb?\nTu estàs fent una sèrie determinada. I de cop i volta, sense saber per què, t’apareix alguna cosa que és diferent. I la deixes allà perquè et quedes una mica perplex. Això va passar amb la sèrie pintada al Sui. Hi ha un quadre que el començo el 2013 i el dono per acabat el 2016. L’evolució no és una línia recta. És l’espiral que hi ha en alguns quadres meus. M’imagino molt l’evolució amb aquesta forma helicoïdal. Ets aquí i necessites tirar enrere per assegurar una sèrie de coses. Hi ha un impuls inesperat que et porta a una altra òrbita. I així vas creant aquesta trajectòria.\nDe vegades necessitem el camí més llarg per tornar a casa, no? Aquesta evolució potser no es té gaire present quan es parla de creació.\nQuan llegeixes la història de l’art o història de biografies d’algun pintor, no veus aquest punt. Que aquí s’equivoca, que ha de tornar enrere, que ha d’estar uns anys que no li surt i després torna endavant. Suposo que, com que ens inquieta i ens crea una certa incertesa i volem veure les coses més clares, li traiem tota aquesta part, que crec que és molt rica. El fracàs forma part de tot el procés.\nQuan fem la translació a la vida, a vegades les trajectòries personals s’expliquen com que ara has començat a córrer, has fet una carrera de deu quilòmetres, després una mitja marató... I no és així. Per molts motius —pandèmia, crisis econòmiques i socials...—, potser estem en un moment de fer marrada que tampoc s’està llegint?\nTampoc. Jo crec que el més interessant queda al marge. I també es falseja una mica la realitat, perquè a la gent que comença, a escriure o a pintar, se li dibuixa un panorama que és una fantasia. No és així en absolut.\nLa teva manera de pintar em fa pensar que també vas a la contra d’un pensament molt establert, que és el de compartimentar. I en certa manera, has estat difícilment etiquetable. Caldria no parlar tant de gèneres, estils i línies, i que si surts de la línia ja no es pot entendre?\n“Un ha de fer el que lliurement li doni la gana.”\nJo he fugit sempre de mi mateix. Potser això ho explicaria una mica. Tinc la impressió que he fugit de la meva identitat, de la identitat com a artista. Aquest negar-te a tu mateix. Quan tens una cosa consolidada, anar a la contrària. Sentir aquesta atracció inevitable per dir: “I ara què passa si faig absolutament al revés del que he fet”. Aquesta gamberrada d’estripem-ho i comencem de nou. Això m’ha motivat. Més que trajectòries personals, de consolidació professional dins d’una marca artística, m’ha divertit més l’exercici contrari, de dissoldre’m, de perdre’m, de no existir, de fer una cosa i llavors fer-ne una altra. Quan pintava aquests edificis en ciutats, cap a finals dels vuitanta, era un moment de cert boom de l’art, que va durar tres o quatre anys, en què realment es venien els quadres. La gent me’n va demanar més, però vaig deixar-los de fer. Perquè jo ja no soc aquest, soc un altre, i m’atrauen altres coses i no t’enredaré. I vaig fer una cosa absolutament diferent. La gent no entenia res. Una d’aquestes crítiques o comissàries em va dir: “No sé on etiquetar-te”. Un ha de fer el que lliurement li doni la gana. Si vaig fer l’aposta per pintar era per sentir-me lliure. Jo preferia pagar aquest preu i treballar com un burro en altres coses per pagar-me les teles i les pintures. Això desconcertava. Ara, amb l’exposició dels Espais Volart, alguna d’aquesta gent que s’havia perdut pot haver retrobat el fil.\nCom et sembla que es relaciona ara la gent amb l’art? T’ha sobtat veure algú que queda sorprès per allò que veu, sense necessitat de mediació argumental?\nEls anys a galeries m’adonava que aquest vincle amb la gent s’havia trencat. La gent ja no visitava galeries, li semblava un entorn gairebé hostil o que era d’un àmbit religiós, on havia d’entrar de puntetes. Hi va haver un punt que vaig voler fer una obra que no necessités intermediaris, cap paraula afegida al que estava veient. Que pogués aplegar aquesta reacció espontània, lliure, de qualsevol persona, de qualsevol cultura i educació... Que fos un quedar-te frapat per allò que veus. I després ja vindria el que s’hi interessés més. I em fa l’efecte que ho he aconseguit. Quan amb l’obra Submergències hi ha hagut nanos que en veure-la han exclamat un “oh!”... O amb gent que no els feies habituals de galeries però que notaves que hi havia hagut una transcendència amb el que feies, transcendir en el sentit de traspàs d’emocions.\nEl confinament el passes preparant l’antològica. Això devia ser molt curiós, perquè el món estava aturat, però tu estaves en un moviment molt bèstia.\nL’any més estrany ha estat el de més agitació, com mai l’he tingut en tota la meva vida. És una paradoxa. Els dies que estàvem més confinats tenia en ment que estava preparant tota la infraestructura i la logística d’aquesta gran exposició, amb la incertesa de què passaria. S’hi ha sumat aquest punt d’irrealitat. Tancat però pensant que estaràs més exposat que mai.\nFa de molt mal dir, però aquesta experiència mundial es traslladarà a l’art d’alguna manera?\nEl calat del que ha passat és profund. De mica en mica anirem veient canvis. Això passa de vegades amb els quadres. Fas una gran embranzida, pintes allò més gros en un temps relativament breu, però passes mesos fent els petits detalls i aquests capgiren tota la història. La política acabarà fent una sotragada important. Hi ha coses que no s’aguanten. Hi ha una crisi profunda dels grans estats, que s’han vist com obsolets, que no tenen resposta ràpida als problemes de la gent.


El núvol d’Andorra Telecom també emmagatzema l’arxiu d’RTVA | Iniciativa Actua - Invest in Andorra\nEls directors generals d’Andorra Telecom, Jordi Nadal, i de Ràdio i Televisió d’Andorra (RTVASA), Xavi Mujal, han ofert aquest dimarts 31 de gener una roda de premsa conjunta per presentar la nova plataforma d’emmagatzematge de continguts de l’ens de ràdio i televisió pública. El núvol nacional desenvolupat per Andorra Telecom, que es comercialitza sota el nom de SomCloud, s’ha convertit en el repositori de l’arxiu d’imatges i àudio de la parapública.\nLa posada en marxa de Som Cloud s’emmarca dins del pla estratègic i enllaça amb la política de responsabilitat pública d’Andorra Telecom. El sistema d’emmagatzematge al núvol a Andorra s’ha desenvolupat per donar suport al teixit productiu i, de forma més específica, per afavorir el sector de la innovació i de les noves tecnologies. Alhora també és un dels principals projectes de la línia de diversificació d’Andorra Telecom per generar noves fonts d’ingressos, més enllà del negoci tradicional, i per internacionalitzar l’activitat.\nL’aposta per SomCloud d’RTVASA s’inscriu en el pla global de renovació tecnològica que ha iniciat l’organisme. Mujal ha destacat en la seva intervenció “la sinèrgia que s’ha generat amb Andorra Telecom” que ha permès “RTVA descobrir la possibilitat de millorar el rendiment i l’eficàcia de la seva feina en no haver de responsabilitzar-se del manteniment i custòdia del material audiovisual que genera”. Nadal ha remarcat que des del punt de vista del volum la televisió pública és, amb tota seguretat, una de les empreses del país amb una major necessitat d’emmagatzematge i s’ha mostrat orgullós de poder custodiar un arxiu de gran riquesa, que “forma part del nostre patrimoni i que recull tots els esdeveniments històrics i fets més quotidians de la nostra història recent”.\nSomCloud es caracteritza per la flexibilitat i per la possibilitat de dissenyar per als clients una solució a mida. La solució aportada des d’Andorra Telecom permet l’accés real a la informació amb una doble via d’accés i una gran capacitat d’emmagatzematge, dimensionada per un volum acumulat d’arxius amb un pes de 300 Terabytes.\nNadal ha afirmat que aquesta solució, contràriament a d’altres proveïdors de serveis ubicats a l’estranger, permet dissenyar una solució a mida del client final, com s’ha fet amb la televisió pública, i garantir que les dades es troben en territori andorrà.


Fons Casa de la Moneda de Barcelona (Seca de Barcelona) - Servei de Biblioteques - UAB Barcelona\nLa Casa de la Moneda de Barcelona (1441-1868), més coneguda com la Seca (nom provinent de la paraula àrab sekka, lloc on es fabrica moneda), està ubicada en el número 40 del carrer de Flassaders a Barcelona. Aquesta institució es va instaurar l’any 1441 durant el regnat del rei Alfons V, qui va atorgar-li el dret de fabricar moneda pròpia, la qual cosa era una mostra de la independència econòmica i política que tenia la ciutat en aquella l’època. Entre l’any 1642-1648, en plena Guerra dels Segadors, la fàbrica s’amplià arribant a ocupar tota una illa entre els carrers de Flassaders i Mosques i Cirera.\nAmb el regnat de Felip V i la promulgació dels Decrets de Nova Planta, i amb la implantació del règim absolutista de la monarquia espanyola, va quedar prohibida la producció de moneda pròpia a Catalunya, Aragó i Mallorca (any 1717).\nTot i així, la Casa de la Moneda de Barcelona va continuar activa fins què, amb l’adveniment de la I República, tancà definitivament les seves portes (1868).\n• 51 documents digitalitzats (Libros de cuentas de la Casa de la Moneda de Barcelona) que corresponen a llibres de comptabilitat de la Seca volant de Catalunya, amb títols diferenciats a les cobertes:\nd) Libro para anotar ...\ne) Libro en que se copiaran las certificaciones ...\nf) Dependencia de la Real Casa de Moneda de Cataluña\ng) Receptoria de Cataluña\nh) Balances o estados demostratives de las cuentas de la Casa de Moneda de Cataluña\ni) Platero mayor: su cargo y data\nj) Cargo y data de la moneda de cobre\nk) Cargo y data de los fundidos y ensayadores\n• 53 capses amb documents no digitalitzats i relacionats amb la Casa de la Moneda de Barcelona (1809-1860 aprox.). La gran part de documents són:\na) 30 capses (1809-1823 aprox) justificants d’entrada de metalls (plata, or, coure ..)\nb) 9 capses (en una hi diu 1848) de documents sense classificar\nc) 14 capses (1809-1860 aprox.) de documents únicament amb una data i en procés de revisió.\nDates límits del fons: 1808-1860\nData d’incorporació del fons: 1979\n• Fons en paper: Biblioteca Econòmica Carandell (Biblioteca de Ciències Socials)\n• Pàgina web de la biblioteca


Percepció del caràcter mineral en el vi; influència del preu i de la informació continguda a l’etiqueta | Blog Vila Viniteca\nPublicat 22 de Gener del 2019\nPer Antonio Palacios1y2, David Molina3 y Elvira Zaldivar1\nIntroducció al concepte de la “mineralitat” al vi:\nEl concepte que transmet el terme “mineralitat” en els vins és certament un dels atributs més misteriosos des del punt de vista químic i està freqüentment associat al concepte “terroir”, on l’expressió vinculada al sòl permet justificar l’autenticitat de l’origen del vi.\nEl concepte comença a aparèixer a partir del 1980, quan Robert Parker sorgeix amb força en el poderós mercat americà. Un cop establert el concepte “terroir” en un vi, el terme mineral es va anar associant progressivament a vins blancs secs i dolços especialment, provinents de climes freds. Així doncs, posteriorment i durant l’última dècada, el terme “mineralitat” ha estat destacat amb èxit per part de crítics, enòlegs, sommeliers i distribuïdors del sector vitivinícola.\nAvui dia i d’acord amb l’opinió de molts, no només l’efecte “terroir” afecta l’aparició del terme mineral, sinó que també està relacionat amb factors enològics i tècniques disponibles al servei del sector. Les propietats que defineixen un vi de manera global poden dividir-se en intrínseques i extrínseques. Les primeres estan descrites com aquelles inherents al mateix producte, mentre que les extrínseques són aquelles que poden ser canviades sense modificar la naturalesa del producte i no formen part física d’ell. Els atributs extrínsecs més comuns són la marca, la informació de l’etiqueta i el preu.\nAssenyalem a continuació els termes en l’àmbit d’anàlisis sensorial que es relacionen recurrentment amb l’atribut mineral:\nEstà positivament relacionat amb descriptors com fumat, guix, pedra foguera, petxina marina calcària, pólvora, grafit, picant, salí, reducció, vegetal, alta acidesa, astringent i amarg.\nPer contra, el terme mineral es relaciona negativament amb altres descriptors com fruita fresca, fruita blanca, fruita cítrica o tropical, floral, dolça, fresc a la boca i untuós.\nS’ha associat freqüentment a factors extrínsecs com el preu (normalment elevat), a la regió de producció o la Denominació d’Origen, al clima i a les varietats de raïm.\nPer a conèixer la fortalesa de les característiques principals a l’hora de definir un vi com a mineral, es va realitzar un exercici sensomètric tipus “CATA” (acrònim de Check-All-That-Apply) organitzat en dues fases i que es corresponen amb els següents objectius:\nExplorar l’efecte del disseny i de la informació continguda a l’etiqueta (imatge, varietat de raïm, denominació d’origen, etc.).\nExplorar l’efecte psicològic del preu del vi.\nLa tècnica denominada CATA és una metodologia de gran potencial que ha estat amplament utilitzada en el camp de la indústria alimentària. Empra consumidors o tastadors semientrenats per a la identificació de les característiques que té un producte en concret mitjançant l’elecció d’atributs quantitatius i qualitatius, marcant tot allò aplicable al producte en un formulari dissenyat per tal objectiu. No és necessari avaluar intensitats, fet que simplifica la seva utilització per a persones no especialistes. Els atributs poden ser termes senzills, podent-se tractar de característiques sensorials i/o hedòniques, conceptes i fins i tot qualsevol propietat extrínseca del producte. Posem com a exemple els següents:\nAtributs sensorials (molt dolç, salat, etc.).\nTermes hedònics (bo, desagradable, etc.).\nTermes no sensorials (és de bona qualitat, de la marca X, etc.)\nConceptes (és un producte bo per a…).\nRelatius a ocasions d’ús (producte per consumir en…).\nMitjançant l’anàlisi factorial estadístic adequat s’obté un mapa en el qual es representen els productes i totes les seves característiques associades. Aquesta tècnica permet, per tant, conèixer quines són les característiques que el consumidor associa a un producte determinat, així com les característiques sensorials preferides per part dels consumidors en un imaginari o ben definit el producte ideal que es projecta de manera conjunta.\nD’acord amb la informació exposada prèviament, els assajos CATA presenten dos avantatges potents: és una metodologia intuïtiva fàcil d’utilitzar per part de consumidors, ja que no inclou respostes amb escales requerint menor esforç per part dels jutges, i permet a més combinar l’ús d’atributs de diversa naturalesa.\nTreball experimental realitzat:\nL’estudi es va dur a terme a la sala d’anàlisi sensorial de la Universidad de La Rioja (UR) i van participar 25 jutges semientrenats d’edats compreses entre els 20 i 36 anys (56% dones i 44% homes). Els participants van complementar de manera individual el qüestionari que es mostra a la Figura 1. La fitxa conté 44 termes, 16 d’ells relacionats amb la “mineralitat”, 13 considerats com antònims de tal descripció i 15 conceptuals. Els termes van ser ordenats de manera alfabètica per tal de no afavorir cap mena de disposició que promogués associacions d’idees.\nFigura 1. Fitxa tipus CATA, (Check-All-That-Apply).\nInfluència de la informació continguda a l’etiqueta:\nEs van presentar als jutges 8 copes de vi numerades de la 2 a la 9. La mostra número 1 es reserva pel producte Ideal (vi fictici, referència de la “mineralitat” teòrica). Per aquesta mostra no s’omple l’eix de l’escala del terme mineral. A les mostres de la 2 a la 9 es van servir en realitat només els 2 vins abans mencionats, però presentats en cada cas amb etiquetes diferents. L’ordre de presentació va seguir la seqüència: 2, 6, 4, 8, 3, 7, 5 i 9; d’aquesta manera els tastadors mai van tastar el mateix vi de manera consecutiva. El propòsit fou saber si la informació que contenia l’etiqueta orientava o condicionava als panelistes respecte al terme mineral.\nTaula 1. Mostres emprades a CATA (Check-All-That-Apply) sobre la influència de l’etiqueta en l’ús del descriptor “mineralitat”.\nLa Figura 2 mostra els resultats de l’anàlisi factorial. Els dos primers eixos expliquen el 60,44% de la variància total. D’acord amb el mapa, el vi idealment mineral hauria de contenir aroma de punta de llapis, pedra foguera, terrós, a guix, a fruits secs i a pólvora. Així mateix, hauria de mostrar un cert gust salí i tenir una imatge d’exclusivitat, estant lligat a la imatge de roca, pedra i pissarra. D’altra banda, no hauria de contenir aromes de fruita blanca, cítrica ni tropical, així com tampoc notes vegetals.\nEl vi Riesling mineral R15MA presentat amb la seva etiqueta veritable és el producte més proper al vi ideal mineral, gairebé a la mateixa distancia que el mateix vi presentat sota l’etiqueta falsa mineral i sense etiqueta es troben també relativament a prop del producte ideal. El que demostra la qualitat del panell de tastadors empleat, jutjant els vins de manera objectiva i principalment seguint el criteri de les seves propietats sensorials, sense deixar-se influenciar fortament per l’etiqueta que vestia l’ampolla. Al cantó oposat i en els quadrants situats a l’esquerra del planell factorial es localitza el vi no mineral Sauvignon blanc SB15RES presentat amb l’etiqueta autèntica, amb les falses mineral i no mineral sense etiqueta, essent d’allò més llunyà al vi ideal tant quan porta la seva etiqueta de veritat com quan no porta etiqueta.\nFigura 2. Anàlisi CATA respecte a la influència de la informació de l’etiqueta en l’ús del descriptor mineral.\nAmb independència de l’etiqueta mostrada, s’observa que el vi empleat com a representatiu del vi mineral està sempre projectat a la zona més propera al vi idealment mineral, i al contrari, el vi no mineral en tots els casos es projecta en el quadrant més llunyà del producte ideal.\nTambé es va realitzar l’anàlisi tipus “Penalty”, que és un estudi que permet identificar els atributs que hauria de tenir un vi mineral “must have” o també anomenats imprescindibles, els que ajuden o són favorables “nice to have”, els que ni afavoreixen ni molesten per obtenir el perfil mineral i els “must not have” o indesitjables a evitar. És un mecanisme estadístic que segons la intensitat de l’atribut mineral i l’associació per presència o absència dels atributs marcats pels tastadors, permet classificar totes les variables en aquestes categories.\nTaula 2. Efecte dels atributs inclosos a la fitxa CATA en l’estudi tipus ¨Penalty¨ respecte a la influència d’informació de l’etiqueta en l’ús del descriptor mineral.\nDels 44 atributs continguts a la fitxa, els jutges van identificar 10 com imprescindibles, 3 negatius i la resta (31) indiferents per a l’avaluació del producte amb perfil mineral. Els 10 atributs assenyalats com a necessaris es corresponen amb atributs que han estat prèviament identificats com a estretament relacionats amb la “mineralitat”, 6 d’ells corresponen a descriptors relacionats amb l’aroma i/o la retronasal (pedra foguera, pissarra, punta de llapis, roca, terròs i guix), 2 descriptors fan referència al gust (salí i alta acidesa), i per últim, 2 termes fan referència a conceptes abstractes (clima fred i “terroir”).\nDe la mateixa manera, entre els atributs identificats pels tastadors com a negatius a l’hora de classificar un vi com a mineral, es troben a priori 2 descriptors que fan referència a atributs de la fase olfactiva i/o retronasal (fruita blanca, cítrica/tropical) i 1 descriptor corresponent a la fase gustativa (frescor a la boca).\nInfluència del preu de l’ampolla:\nEn una segona acció l’objectiu era l’avaluació del preu i la seva influència en la utilització de l’atribut “mineralitat”. Per avaluar aquest factor, es van presentar als tastadors 6 copes de vi blanc identificades de la B a la G marcats amb preus diferents. La mostra A es corresponia al producte ideal mineral, per al que no es va omplir la part corresponent al grau de “mineralitat”. Les mostres es van servir contenint de nou només dos tipus de vins (R15MA com a mineral i SB15RES com a no mineral).\nTaula 3. Mostres de l’exercici CATA (Check-All-That-Apply) sobre la influència del preu en l’ús del descriptor “mineralitat”.\nDonat que les 6 mostres presentades contenien només dos vins diferents i per evitar que els jutges percebessin tal fet, l’ordre de presentació va seguir la seqüència: B, F, D, E, C i G; d’aquesta manera els tastadors no van tastar el mateix vi de manera consecutiva.\nPer tal de verificar la qualitat dels resultats es va realitzar un anàlisi de correspondències. La Figura 4 mostra com els dos primers eixos expliquen el 69,63% de la variància. D’acord amb el mapa de correspondències, el preu no és un factor extrínsec determinant per si sol per a poder caracteritzar un vi com a mineral, donat que les mostres que contenien el vi Riesling mineral es van projectar molt properes al quadrant amb valors negatius dels components F1 i F2, independentment del preu presentat als tastadors. Al quadrant oposat (regió positiva dels components F1 i F2) es van localitzar les mostres del vi Sauvignon blanc no mineral.\nLa disposició dels vins en quadrants oposats mostra com les característiques organolèptiques van prevaler a l’hora de valorar el caràcter mineral del vi, fet que parla molt bé de la feina feta pels panelistes. D’aquesta manera, l’elevació del preu sobre el mateix vi presentat amb diferents preus no va causar un fort efecte a l’hora de projectar les mostres més properes al vi ideal, com pot apreciar-se en el cas del vi Riesling mineral amb preu baix, localitzat més a prop del producte ideal que el mateix vi amb preu elevat.\nFigura 3. Anàlisi CATA l’estudi de la influència del preu del vi en l’ús del descriptor mineral.\nA l’anàlisi tipus “Penalty” els 8 atributs identificats com a necessaris corresponen de nou en la seva totalitat amb atributs que ja han estat relacionats anteriorment amb la “mineralitat”, però tant en l’àmbit cognitiu com al sensorial, 4 d’ells corresponen a factors qualitatius extrínsecs (clima fred, pissarra, roca/pedra i “terroir”) i 4 a termes sensorials (acidesa alta, pedra foguera, terròs i guix). A més, tots ells coincideixen amb els atributs imprescindibles seleccionats en l’estudi de la influència de la informació de l’etiqueta.\nDe la mateixa manera, els atributs identificats pels tastadors com a negatius a l’hora de classificar un vi com a mineral, s’identifiquen ja a priori com a penalitzadors (aroma floral i fruita blanca). Tots aquests resultats en el seu conjunt semblen indicar que no només els factors extrínsecs influeixen en la descripció d’un vi com a mineral, sinó que les seves propietats sensorials juguen un importantíssim paper ineludible.\nTaula 4. Efecte dels atributs inclosos a la fitxa CATA per a l’estudi tipus “Penalty” de la influència del preu en l’ús del descriptor mineral.\nD’acord amb aquest resultats es pot parlar aleshores de “mineralitat” sensorial aportada de manera significativa per les característiques intrínseques del vi, tot i que també existeix una percepció del terme d’origen psicològic.\nTècniques enològiques per a l’elaboració de vins amb perfil mineral:\nD’acord amb els resultats previs obtinguts a partir de les respostes dels consumidors semientrenats, es podrien definir itineraris enològics que ajudin a adaptar vins ja existents per adquirir un perfil més mineral o elaborar productes nous d’acord amb les demandes definides en l’anàlisi tipus “Penalty” amb els atributs necessaris i els aconsellables per a un vi amb un perfil mineral, i que el màrqueting li crea aquest tipus d’expectativa i que, per tal de no defraudar, ha de ser percebut com a tal en el moment del seu consum.\nJuntament amb la informació prèvia i els algoritmes matemàtics predictius desenvolupats en l’estudi mitjançant la tècnica estadística PLS (Regressió de mínims quadrats múltiples, informació aquí no publicada), es van definir les següents fórmules que indiquen una probabilitat alta de què el vi en qüestió sigui valorat com a mineral en l’àmbit sensorial i viceversa.\nEn col·laboració amb l’empresa italiana Tebaldi, subministradora internacional de tecnologia i de productes enològics, es va realitzar el següent experiment dels quals els objectius i metes a aconseguir eren les següents:\nEmplenar els models matemàtics predictius (PLS) que correlacionen el descriptor mineral amb una composició química determinada, on intervenen també atributs sensorials.\nPosar en coherència els factors extrínsecs (pla de màrqueting, informació continguda a l’etiqueta, reclams publicitaris, comunicació general, preu de venda, etc.) amb l’autèntic perfil mineral del vi.\nDissenyar línies d’enologia concretes que puguin fer aparèixer o augmentar el caràcter mineral del vi.\nLes variables enològiques més importants emprades van ser les següents: premsat de gotims desrapats i sense desrapar; most net (menys de 80 NTUs) i amb addició de most premsat; most net (menys de 80 NTUs) i amb addició de les seves mares en 1-5%; most obtingut a partir de maceració prefermentativa (MPF) sense enzims beta-glicosidasa, amb enzims i sense MPF; most amb i sense correcció del pH; fermentació amb i sense llevats inactius rics en glutatión; fermentació amb nitrogen assimilable al límit davant de most amb addició del 25/50 mg/L; amb utilització de llevats neutres, no reveladora de tiols (sense activitat beta-liasa) i aromàtica; vinificació reductiva i amb la intervenció de l’aire/oxigen; fermentació amb addició i sense tanins proantocianidínics a l’encubat; amb i sense protecció del vi un cop finalitzada la fermentació malolàctica mitjançant la utilització de gasos inerts; fermentació malolàctica de bacteris seleccionats amb i sense presència de les mares llevats i mitjançant la utilització de bacteris no productors de diacetil.\nEn aquest cas es poden observar com les tècniques enològiques emprades en els vins 1, 10, 11, 12 i 13 són les que condueixen cap a un perfil amb altíssimes possibilitats de ser interpretat com a mineral pel que fa als consumidors. Al contrari, els vins 3, 4, 6, 7 i 18 mai haurien d’estar acompanyats per elements minerals en l’àmbit del disseny i del màrqueting (figura 4).\nEn els valors adjudicats matemàticament respecte a la “mineralitat” gustativa (figura 5) es pot observar com les tècniques enològiques emprades en els vins 1, 2, 3 i 9 són les que condueixen cap a un perfil amb altíssimes possibilitats de ser interpretat com a mineral per que fa al consum. Per contra, els vins 6, 7, 8 i 13 mai haurien d’anar acompanyats per elements minerals en l’àmbit del disseny i del màrqueting.\nFigura 4. Algoritme matemàtic PLS aplicat per a obtenir el nivell de perfil mineral aromàtic de les diferents línies d’elaboració de vi.\nMineralitat olfactiva = 3,32 + 0,57 * Vegetal clorofil·la – 0,225 * Oxidació + 0,015 * Àcid isobutíric + 0,003 * Àcid octanoic – 0,025 * β-Feniletanol + 0,004 * Acetat d’isoamil – 0,11 * Acetat d’etil + 0,449 * Decanoat d’etil + 0,081 * Alcohol isoamílic + 0,008 * Bencilmercaptano\nFigura 5. Algoritme matemàtic PLS aplicat per a obtenir el nivell de perfil mineral gustatiu de les diferents línies d’elaboració del vi.\nMineralitat gustativa = 2,29 – 0,89 * pH + 0,21 * Àcid tartàric – 0,004 * Glucosa + Fructosa + 0,014 * Magnesi – 0,001 * Potassi – 0,17 * Dolç (sucre) + 0,15 * Nivell d’acidesa – 0,20 * Alcohol (dolçor) + 0,27 * Cos + 0,44 * Amarg – 0,19 * Equilibri + 0,45 * Succínic\nSi tenim en compte ambdós algoritmes a la vegada, la tecnologia utilitzada en els vins 3 i 13 s’han de descartar, ja que el número 3 proporciona el perfil a la boca, però no ho fa nas i viceversa en el cas del 13.\nEls resultats dels 2 vins (mineral i no mineral) presentats amb diferents etiquetes van mostrar que el vi mineral es projecta independentment de la seva etiqueta a les zones més properes al vi mineral ideal.\nEntre els 10 atributs identificats com a necessaris, 6 d’ells es corresponen amb l’aroma i/o retronasal (pedra de foguera, pissarra, punta de llapis, roca, terròs i guix), 2 fan referència al gust (salí i alta acidesa) i, per últim, 2 termes fan referència a termes abstractes (clima fred i “terroir”). De la mateixa manera, els atributs identificats pels tastadors com a negatius van ser 3 descriptors que fan referència a atributs de la fase olfactiva i/o retronasal (fruita blanca i fruita cítrica/tropical) i 1 descriptor corresponent a la fase gustativa (frescor a la boca o, també podríem dir-li, acidesa equilibrada o ben integrada).\nEls resultats obtinguts van revelar que el preu no és un factor tan determinant per si mateix per poder caracteritzar un vi com a mineral, ja que les mostres que contenien el vi mineral es van projectar independentment del preu presentat als tastadors.\nLes característiques organolèptiques van prevaler a l’hora de valorar els atributs per sobre del preu mostrat a cada ampolla.\nConclusions generals sobre la “mineralitat”:\nNombrosos factors intervenen en la definició d’una percepció olfactiva/gustativa: genètica de l’individu, evolució antropològica, els coneixements i riquesa del vocabulari, habilitat, experiència adquirida, preferències i creences, predisposicions, influències psicològiques, estat físic i anímic, a més d’altres factors externs. Aquesta complexitat adherida al sistema de percepció i interpretació d’estímuls externs captats pels sentits humans fa que la “mineralitat” del vi pugui ser una realitat cognitiva irrefutable. Ara bé, encara se sap poc sobre la seva naturalesa química.\nEl problema se centra aleshores en el resultat de la relació entre la composició química del vi i la seva percepció mineral, i en aquest context es contemplen necessàriament aspectes relacionats amb:\nEl sòl, i més que per la seva composició química (la vinya només pren elements minerals de forma iònica dissolts a l’aigua i, a més, ho fa de manera selectiva), les seves característiques geològiques de textura, profunditat, pendent, estructura i mida dels afegits que la constitueixen (sorrencs, llimosos, rocosos, etc.), capacitat de drenatge i retenció d’aigua i ventilació. D’altra banda, les condicions climàtiques segons les temperatures mitjanes, diferències tèrmiques durant el cicle vegetatiu i la distribució anual de la pluviometria, que determina la disponibilitat d’aigua i el nivell d’estres de la planta, tindran un vincle directe amb la percepció de la “mineralitat” quan es tasti el vi.\nEls tractaments a la vinya (fertilitzants, pesticides, densitat de plantació, tipus de poda, desfullat, conducció, cobertura vegetal, moment de la verema) que afecten la fisiologia i síntesi de compostos orgànics de la vinya com són els àcids, els sucres, proteïnes, polisacàrids, terpens, els norisoprenoids, pirazines i precursors tiòlics. Principalment interessants aquelles tècniques vitícoles que influeixen en el cicle vegetatiu, rendiment i l’estrès de la planta.\nEl raïm i la seva composició química final, considerant també el seu estat de maduresa, que pot variar segons les condicions climàtiques de cada anyada, rendiments i estat de maduresa de la verema. Raïms petits amb desenvolupament vegetatiu baix, raïms més concentrats en extracte (més polisacàrids i proteïnes). D’aquesta manera, la premsada de raïms sense desrapar és vital, així com pujar la fracció de most premsat, evitar la maceració prefermentativa i els enzims reveladors d’aromes varietals, ús del most amb ràtios màlics/tartàrics alts i una relació pH/Acidesa total baixa, per tant, amb relació elevada de SO2L/SO2T i el treball amb mosts macerats en les seves mares per a crear condicions més reductives.\nInfluència de l’enologia, existeixen pràctiques enològiques que mostren una predisposició a enaltir la “mineralitat” del vi, com poden ser la maceració prefermentativa del raïm, la fermentació de mosts més tèrbols, ajustament màxim d’addició de nutrients al que és estrictament necessari, utilització de determinats llevats seleccionats, criança del vi amb potencial redox (Ev) baix, en un estat reductiu del vi, criança prolongada sobre les seves mares, determinades dosis d’SO2, pH baix, criança en roure amb torrat plus o maduració en recipients estancs i inerts, limitació de la realització de la fermentació malolàctica i el seu control prescindint de la presència d’oxigen. Per tant, la “mineralitat” també és una qüestió de celler i d’elaboració vinculada a l’art, coneixement i saber fer del bodeguer.\nLa criança i evolució química del vi durant la seva maduració, tant en bóta com en ampolla, que també té possiblement una forta influència en la “mineralitat” del vi, vinculada a potencials reaccions químiques d’òxid-reducció. Principalment són les condicions reductives durant la criança, facilitades per exemple amb la criança sobre les seves mares o “bajo velo”, la utilització de gasos inerts, l’eliminació de l’oxigen i la utilització de tancaments hermètics amb el tap de rosca un cop embotellat en vi. Pel que fa a la fusta, com més torrada millor.\nDes d’una perspectiva general, es pot afirmar aleshores que la percepció sensorial de la “mineralitat” en el mateix vi no està únicament lligada a un únic factor (“Terroir” o composició mineral del sòl), com es pensava al principi, sinó que es dóna per altres causes.\nLa mineralitat està associada tant a percepcions olfactives (M-cresol, etilfenoles, compostos ensofrats (reduccions), etanotiol, sulfur de dimetil, mercaptoetanol, pH baix i SO2 lliure (30 mg/l), geosmina, els tiols mercapto-4-4-metil-2-2-pentanona, acetat d’isoamil); com a gustatives (àcid succínic, modificacions de pH, diòxid de sofre, metalls (coure i ferro), acidesa total elevada, i és més una qüestió retronasal que d’olfacció directa.\nEls resultats de l’estudi mostren que una part del seu ús pot deure’s a situacions de subjectivitat, predisposició i preferències preestablertes, però existeix una base química bastant complexa que ajuda a la percepció mineral del vi en l’àmbit sensorial, com s’ha vist anteriorment.\nDoctor en Microbiologia per l’Escola Tècnica Superior d’Enyingers Agrònoms (Universidad Politécnica de Madrid) i llicenciat en Biologia per la Universidad de Salamanca, Palacios compta amb el reconeixement professional com a enòleg i treballa actualment com a profesor associat a la Universidad de la Rioja, donant l’assignatura d’Anàlisi sensorial. Aquesta tasca la compagina amb la de gerent dels Laboratorios Excell Ibérica, dedicat a l’analítica fina en el camp de la viticultura i l’enologia. També exerceix com a enòleg a Bodegas Edra de Ayerbe (Aragó), elaborant vins blancs i negres, i al Laboratorio Submarino de Envejecimiento de Bebidas a Plentzia (Biscaia). Així mateix, és un dels curadors de Vinos Volumen I. Contextualización y Viticultura, el primer llibre dels sis que es dedicaran al món del vi de la Bullipedia, que el bulliFoundation està elaborant juntament amb Vila Viniteca.


Més de cent municipis valencians han millorat la seua liquiditat | Valencia Extra\nAçò es deu a l’ajuda de la Diputació de València per a reordenar i registrar els seus béns\nEls dos últims municipis a sol·licitar ajuda a la Diputació per a actualitzar el seu Inventari de Béns han sigut Alcàsser i Villanueva de Castellón, la qual cosa suposarà un estalvi considerable per a aquestes dues localitats valencianes. Amb aquest motiu, la diputada d’Assessorament Municipal, Conxa García, ha visitat els ajuntaments de tots dos municipis juntament amb un assistent tècnic, per a reunir-se amb els alcaldes Eva Zamora i Óscar Noguera i iniciar els tràmits corresponents.\nAquesta assistència de la corporació provincial permetrà als ajuntaments d’Alcàsser i Villanueva de Castellón estalviar un 25% del cost total en l’actualització del seu Inventari de Béns. Tant l’alcaldessa del municipi de l´Horta Sud, Eva Zamora, com l’alcalde de la localitat de la Ribera Alta, Óscar Noguera, que podran destinar aqueixos diners a altres projectes, agraeixen l’ajuda per part de l’àrea d’Assessorament de la corporació provincial. En el cas de Villanueva de Castellón, l’alcalde barreja, entre altres opcions, destinar els diners que s’estalviarà en qüestions tècniques a escanejar documents de l’arxiu històric per a acostar la història del municipi als seus habitants.\nDes de l’any 2014, la Diputació de València ha assistit en l’actualització d’inventari de béns a 118 ens locals, entre els quals s’inclouen ajuntaments i mancomunitats. L’estalvi per als consistoris gràcies a la mediació de la corporació provincial pot aconseguir fins al 95% en els municipis amb menys de 500 habitants i un pressupost màxim de 300.000 euros.


Dani Bocafoc » Què Llegeixes\nEl professor de ciències del Dani, li ha encarregat fer un projecte sobre l'oceà. Ell, va buscar informació a la biblioteca, però de tant malament que ho va fer, el mestre només va agafar el boli vermell i va posar... A veure si ho adivines! LI VA POSAR UNA I, una ''i'' d'insuficient, grossa i vermella que tapava tota la redacció.\nAixí que en Dani va tornar a fer el projecte, aquesta vegada, EN SERIO...\nEl seu cosí, l'Edu, salamandra aquàtica, ( no us penseu que es extrany, perquè en Dani és un drac, o sigui...) li va enseyar tot el que sabia de l'oceà, invitant-lo a donar una volteta per l'oceà. I home, si ha de fer el seu treball per treure una A, què millor que tenir un setciències al costat!\nEn Quimet, és clar!\nA l'oceà, passaran moltes aventures d'arriscades i de... bueno, només arriscades. La probabilitat de morir, no baixa... Hi hauràn taurons, pops gegants, fins i tot cofres del tresor, però ara la pregunta és: TOTS TRES PODRAN SOBREVIURE?\nSI ET LLEGEIXES EL LLIBRE TROBARÀS LA RESPOSTA!\nÉs un llibre de dibuixos tipus còmic i divertit, amb vinyetes i text, una variació de les dos maneres. No es gaire llarg, però tampoc es pot llegir en un segon, es necessita una mica de pàciencia, ja que potser hi ha alguna paraula inventada pel Dani...\nDani Bocafoc ha estat enviat per Berta Mas el dia Dj, 08/06/2017 - 15:06\n"Dani Bocafoc" encara no té comentaris, sigues en primer en comentar!


Pagament de tributs | Ajuntament d'Alacant\nFormes de pagament dels recursos de la Hisenda municipal\nEl pagament de qualsevol tribut, multa, sanció i altres ingressos de drét public o privat municipal el podrà efectuar sempre amb el document de pagament utilitzant els canals següents:\nA l'oficina municipal d'Hisenda al carrer Jorge Juan, nº 5:\nEn el Caixer Automàtic Municipal, situat en la planta baixa: pagament en metàl·lic o amb targeta financera. Horari de 9:00 a 14:00 hores, dies laborables (Horari d'estiu: de 9:00 a 13:00 hores).\nA l'oficina municipal del SAIC (Servici d'Atenció Integral al Ciutadà) al carrer Cervantes, 9 (antiga Cambra de Comerç).\nEn el Dipòsit de vehicles retirats de la via pública (Grua), al carrer Metal·lúrgies s/n:\nEn els 2 Caixers automàtics municipals situats en el Dipòsit: pagament en metàl·lic o amb targeta financera. Horari de 8:00 a 10:00 hores i de 15:00 a 17:00 hores, tots els dies de l'any.\n(El pagament amb targeta financera no comporta cap recàrrec per al contribuent).\nEn bancs o caixes d'estalvis\nSi va rebre el document de pagament, presentant-lo en qualsevol entitat bancària o caixa d'estalvis que tinga la condició d'Entitat Col·laboradora de la Recaptació de l'Ajuntament d'Alacant en tot el territori nacional.\nSi no disposa del document de pagament, pot sol·licitar-lo personalment a les oficines de l'Ajuntament del C/ Jorge Juan, núm. 5, baix, o a través d'Internet.\nA més, si es tracta del pagament d'un rebut de cobrament periòdic, podrà efectuar-ne el pagament i obtindre'n un justificant amb totes les dades del seu rebut a les oficines de "la Caixa" en tota Espanya o sol·licitar el rebut a les Juntes de Districte.\nPot pagar a través de la xarxa de caixers i de la Banca Electrònica de les Entitats Col·laboradores utilitzant el codi de barres que apareix en el seu rebut (opció disponible les 24 hores del dia).\nSi ho desitja pot sol·licitar la domiciliació bancària per al pagament dels seus tributs de cobrament periòdic.\nPer a açò, pot descarregar l'imprès d'Ordre de domiciliació de deute directe SEPA en el següent enllaç http://www.alicante.es/va/tramites/domiciliacio-bancaria, on trobarà les instruccions i les condicions per a acollir-se a aquesta forma de pagament.\nPagaments a través d'Internet\nPagament amb targeta financera.\nPer mitjà d'este servei, pot fer el pagament a través de la nostra pàgina de pagaments online, mitjançant les següents targetes financeres: Visa-Classic, Visa-Oro, Visa-Electron, Mastercard y Eurocard.\nPer a poder fer el pagament ha de conéixer les dades de "Referència" i "Identificació" que es troben en la capçalera dels documents de pagament.\nPagaments fora de termini\nUna vegada complit l'últim dia de pagament voluntari, els pagaments hauran de realitzar-se en període executiu en Suma Gestió Tributària, C/ Poeta Vila y Blanco, 7, tel.: 965 292 000.\nDuplicat de rebuts de l'Impost sobre Béns Immobles (IBI) de l'any 2016


L'illa dels llibres: PETITA HISTÒRIA DELS HUMANS. Jordi Casanova\nEl biòleg i investigador Jordi Casanova, ha publicat el llibre Petita història dels humans. Es tracta d’un assaig que intenta utilitzar un llenguatge planer per desgranar diverses questions sobre la vida, la mort, l’evolució, els aliments transgènics, la moral o la religió …\nJordi Casanova ens ofereix un repàs als principals debats humans i socials sota una perspectiva científica.\nEls humans com diu Casanova porten poc temps a la terra i ningú ens pot asegurar que no arribi a la seva extinció. Els humans hem transformat el nostre medi per poder sobreviure\nMalgrat les seves 100 pàgines i ser una lectura curta es recomanable aturar-se a cada capítol per tal de reflexionar sobre els temes que ens proposa Jordi Casanova.\nPublicat per Jordi Milian a 12:08


Blow-Horn, veure ara a Filmincat\nSegon llargmetratge com a director del productor Lluís Miñarro. Un documental que apassionarà els budistes i els amants de la meditació. Versió original amb diàlegs en català i anglès, amb subtítols en espanyol.\nUn grup de practicants budistes viatja al monestir de Sherab Ling, a l'Índia. Rebran ensenyances i principis dels seus mestres. Compartim el seu viatge i comencem a entrar en un camí de silenci i buidor. Una meditació poètica.\nRoad Movie Documental sobre Religió Existencialisme Documental sobre Religió Religió Pel·lícules Curtes Festival Alternativa 2017\nRecaptació: 8.668,00 €


Els Rellotges de Sol de EL SOL DE L'ERA: AMICS I RELLOTGES DE SOL\nEn la celebració del 25é aniversari de la Societat Catalana de Gnomònica, vàrem programar un seguit d’actes en el CosmoCaixa de Barcelona, que un bon nombre de socis, simpatitzants i amics dels rellotges de sol van poder participar i gaudir.\nLa Conferencia a càrrec de l'Eduard Farré, del divendres 14 a la tarda, marcà l'inici d'un cap de setmana gnomònic, que amb el nom de "Riquesa i diversitat dels rellotges de sol a Catalunya" va fer un bon repàs a la gran diversitat de rellotges de sol que tenim a casa nostra, com a exemple us diré que van aparèixer per sorpresa, entre d'altres rellotges, dos "soldelera", l'escafé modern i la SUSIE de la base Admudsen-Scott del Pol Sud. A la seva finalització es va inaugurà l’exposició de maquetes de rellotges de sol de tots tipus del bon amic Francesc Clará.\nDissabte va arribar amb força amb les activitats mes lúdiques adreçades als mes matiners i amb ganes de fer rellotges. Per els primers, l’excursió de descoberta d’alguns rellotges de sol mes representatius de la Barcelona mes gnomònica, i pels segons, els tallers que vàrem programar en la Plaça de la Ciència, amb els rellotges retallables i el traçat del rellotge de sol mes interactiu que coneixem, l’analemàtic.\nTant dissabte com diumenge, els tallers es feien a les 11 i a les 13h, i fou el de rellotges retallables, adreçat al públic mes familiar, el va ser el que va rebre major afluència de participants, on després de rebre les primeres nocions de gnomònica vàrem poder construir diversos rellotges que mes tard i sobre la meridiana que teníem traçada del rellotge monumental de la plaça vàrem poder aprendre a llegit l’hora solar i fer les correccions pertinents a l’hora oficial. Tots els rellotges es vàrem construir de forma prou precisa i tothom es va endur un munt de retallables i un bon record de l’activitat.\nEstudiants que fan el treball de recerca, professos interessats en les possibilitats que amaga el càlcul i traçat del rellotge analemàtic, famílies atretes per l’anunci de fer i traçar un rellotge de sol diferent i formar part a l’hora de la seva mecànica, etc..., van ser els participats privilegiats que van col·laborar a fer aquest segon taller, entre cordes, guixos, regles, maquetes,... i també, el·lipses, projeccions de rellotges equatorials, gràfics de l’equació del temps, analemes, etc...\nPerò com que un cap de setmana donà per viure moltes anècdotes i fets per recordar, com ara, trobar-te per dins del museu amb nens que duien encara l’etiqueta que donàvem a l’inici de l’activitat amb el “Em dic ... i sóc quadranter” o d’altres, no voldria oblidar-me de donar les gracies als nous amic que vàrem fer, construir, traçar, retallar, interpretar i aprendre a llegir els rellotges de sol i que gracies a ells i les seves fotos, que ara mostro, els tallers vàrem ser un èxit.\nLa “Festa del Sol” també va tenir ressò, fins i tot, en altres blogs, mireu sinó aquest d’una participant.\nPublicat per Nasi Vilà - elsoldelera a 21:05\nEtiquetes de comentaris: - Amics i rellotges de sol


Jesús Gil ja ha entrat en contacte amb partits independents de tot l'Estat\n07 maig 2021 21:23\n«Em presentaré a les generals per llevar a Aznar cinc-cents mil vots»\nEl batle de Marbella, Jesús Gil, prepara la seva entrada en el Congrés dels Diputats després d'haver implantat amb èxit el seu partit populista en la Costa del Sol i en Ceuta i Melilla.\n«Em presentaré» a les legislatives de l'any 2000 per denunciar «la falsa democràcia a Espanya, un estat corrupte amb partits dictatorials», afirmà Gil, de 65 anys, que té diverses causes pendents amb la justícia. Promotor immobiliari, Gil, i president del club de futbol Atlètic de Madrid, afirmà que la seva formació, el Grup Independent Liberal (GIL), no té cap ideologia particular.\nI critica durament a qui diu «que som pitjors que Le Pen (líder de l'ultradretà Front Nacional en França) abans de definir-se com un «gestor que vol aplicar la filosofia de l'empresa al servei públic». Els seus detractors l'acusen precisament d'administrar Marbella com una de les seves societats. Després d'haver estat fa poc acusat per la fiscalia de tenir vincles amb la màfia italiana, cosa que ell nega, Gil pensa obrir prest una seu del seu partit a Madrid.\nI per presentar-se en el major nombre de províncies en les eleccions generals, Gil ha entrat ja en contacte amb petites formacions independents que, assegura, han mostrat interessos pel seu projecte.\nEl seu objectiu: impedir que José María Aznar torni a guanyar. «Esper llevar-li 500.000 vots», afirmà, després admeté que prefereix els socialistes, «són més dialogants». El lema de la seva campanya electoral ja està llest: «GIL, la veu del poble en el Congrés».\nFa poc, Aznar criticà amb duresa el «fenomen GIL». «És només un partit per fer negocis», afirmà, després d'afegir que detestava el populisme.


EQUIPS D'OBRA - Akronos\nEls equips d’obra tanquen el cercle de la construcció d’un ferm amb mescles bituminoses en calent. Un correcte dimensionament i ordre de utilització, així com una correcte posada en obra tenint en compte tots el condicionants que en ella trobem pot donar lloc a tenir un ferm d’alta qualitat o no.\nLes empreses disposen d’un conjunt de mitjans que son els que conformen els equips d’estesa, però actualment en el mercat es disposa de gran nombre d’equips de lloguer amb les ultimes tecnologies que son fàcilment incorporables als equips fixos i que ens poden donar un augment considerable del rendiment i la qualitat obtinguts.\nAkronos I&C ofereix un servei de assistència tècnica, que a partir d’un anàlisi dels equips disponibles a l’empresa i depenen de la tipologia d’obra i de les mescles a estendre es dimensionaran uns equips mes eficients i eficaços. Proposant i justificant les reduccions de costos i la millora de la qualitat que es pot aconseguir en aquesta configuració dels equips.\n24/11/14 - aKronos organitza per clients i amics un exclusiu taller monogràfic per descobrir que el Gin Tònic es molt mes que ginebra i tònica: el tipus de copa, el gel , la manera de servir, etc. Encara que la realització sembla fàcil, qualsevol petit detall o variació, determina el resultat final. La Màster Class correrà a càrrec de Carles Esteve , BRAND AMBASSADOR d'OXLEY i Cocteler de la Casa BACARDI. S'ha escollit el emblemàtic Café Belgrado de Sant Cugat como lloc perfecte per compartir un bon ratet de relaxació.


Representació sectorial davant les Administracions: reunions amb l’Administració local i estatal, resolució de conflictes, intermediació, assistència als Grups Carnis Sectorials dels Ministeris, defensa i representació del interessos de les empreses associades en matèria d’exportacions.\nAssessorament en Comerç Exterior per a empreses associades. Visita a planta i assessorament in situ, entrega de documentació i estudis previs en funció del producte i interessos de cada empresa.\nServei de consultes d’exportació: Com a intermediaris amb l’Administració, la FECIC té habilitat un servei permanent de consultes sobre l’exportació per països, certificats a l’exportació, requisits sanitaris, sistema aranzelari, disposicions generals i condicions a l’exportació segons producte i mercat. Resolució d’incidències.\nComunicat Internacional setmanal del sector, amb el recull de notícies per temàtiques, convocatòries, normativa, actualització d’obertura de mercats, activitats de promoció internacional i altres.\nGrups de Treball Internacional (GTI): per a productes carnis elaborats i per a carns porcines.\nPla de Promoció Internacional: accions de promoció sectorial com Forums, conferències, missions directes, missions inverses i participacions agrupades a fires.\nProjectes específics a països tercers: projectes col·lectius a mercats estratègics per a la millor competitiva del sector carni d'Espanya. Projectes comercials, d’inversió, de màrqueting i de preparació tècnicosanitaria per al posicionament d’empreses associades a països tercers estratègics.\nJornades i formació en exportacions: jornada internacional anual, cursos de formació, seminaris especialitzats.\nObservatori Internacional del Sector Carni.


L’Hospital Plató disminueix el consum d’aigua any rere any - Hospital Plató\nAuthor: Cristina Grané/divendres, 22 de març de 2019/Categories: Actualitat, Notícies\nA l'Hospital Plató celebrem el Dia Mundial de l'Aigua, destacant algunes de les dades més rellevants del consum del nostre centre hospitalari. De forma constant, el consum d'aquest recurs ha disminuït a l'Hospital Plató i, concretament, el 2017 es va registrar un descens d'un 9,23% respecte al 2016, passant de 17.894 m³ consumits el 2016, a 16.244 m³ el 2017.\nD’altra banda, també s’han implementat diferents accions per millorar l’eficiència energètica, com ara la instal·lació de dispositius que limiten el cabdal de l’aigua sense variar la pressió, i d’aixetes automàtiques a les zones quirúrgiques de l’hospital.\nNomés un 3% de tota l’aigua de la Terra és dolça. Per tant, és essencial que la utilitzem sota criteris d’estalvi i que després la gestionem de la manera més eficient!\nLa Comissió de Protecció Ambiental de l’Hospital Plató vol aprofitar la celebració del Dia Mundial de l’Aigua per recomanar a tothom la utilització d’ampolles de vidre pels seus múltiples avantatges. El vidre és inert al contacte amb els aliments, no s’oxida i és impermeable als gasos. Així, doncs, és ideal per ser reutilitzat i resisteix temperatures de fins a 150°C.\nPel nostre entorn, recomanem el NO consum d’aigua en ampolla de plàstic.


Vallgorguina pateix des de fa algunes setmanes vandalisme contra vehicles\nEsteu veient:Inici»Portada»Vallgorguina pateix des de fa algunes setmanes vandalisme contra vehicles\nPer Redacció la Vila el\t 5 novembre 2019 1 Comment\nEls mossos d’esquadra acumulen des de fa algunes setmanes denúncies de veïns de Vallgorguina que s’han vist perjudicats i afectats per diversos actes de vandalisme contra els seus vehicles amb trencadissa de miralls i vidres laterals o frontals amb pedres. Els vidres trencats del taxi de Barcelona de la fotografia, diumenge de la setmana passada, mentre estava aparcat en el pàrquing del costat de la pista coberta, és el darrer exemple d’aquest vandalisme que alguns han posat al municipi.\nSegons ha pogut saber www.laviladigital.com els primers casos es van detectar els dies de la Festa Major de Vallgorguina, el passat mes de setembre, i d’acord amb les dades recollides l’objectiu vandàlic contra els vehicles s’ha deixat notar en diversos punts del centre de Vallgorguina en carrers propers a l’Ajuntament i també al costat de l’escola, entre d’altres carrers.\nFonts municipals desvinculen aquests actes de motivacions polítiques ja que les persones que ho patit són molt diverses, de la mateixa manera que ho és la tipologia de vehicles. En aquest sentit ho han qualificat de “gamberrades”. Amb tot i això, han assenyalat que en aquests moments ja es tenen sospites de les persones que poden ser les autores d’aquests actes i esperen que es puguin descobrir ben aviat.\nCarles Camps el 5 novembre 2019 14:35\nNo només es tracta de saber qui són si no que rebin el càstig que mereixen. Si els surt de franc, cosa massa freqüent avui en dia, obrim la barra lliure als indesitjables. Al final sempre es tracta d’ una minoria fàcilment identificable, si es vol… Si són menors “inimputables”, que paguin els pares que els adoctrinen i si son majors d’ edat, que sàpiguen el preu dels seus actes.


Arts de platja | HISTÒRIESDEMAR\nPublicat el Novembre 25, 2012 per manelts\nEls arts de platja son tots aquells sistemes de pesca que es calen des de una barca, normalment un bot de rems, i es lleven des de la platja. La tècnica sempre es la mateixa, es cala l´art amb l´ajut d´un llagut i es lleva des de la platja a força de braços o excepcionalment per tracció animal.\nLa seva simplicitat a l´hora de calar-los va fer que fossin utilitzats arreu fins els anys 20, quan el litoral va començar a patir els estralls de la industrialització i en conseqüència les captures que es realitzaven des de la platja cada vegada eren més petites.\nEl ric patrimoni que ens ha aquests arts a les platges es manifesta en un seguit de refranys i frases fetes que avui encara recorden els pescadors de més edat: “Qui té un art, té una heretat”, “Hi ha més gent que a l’art”, “A l’art tothom hi té part”, “A l’art, qui no roba no hi té part”, “Qui l’ha calat (l’art) que el tiri!”\nDins del grup dels arts de platja hi ha hagut una certa confusió terminològica en l´us dels mots, així es parla: d´art, d´art reial, d´art comunal, d´art gros, d´artet, d´artons, de xàvega o de bolitx (o bolig).\nAquest sistema de pesca ha estat un dels ormeigs més antics que es coneixen. Documentat ja en “Les ordenacions sobre la pesca de l’any 1401-1414”. Al segle XVIII trobem referències en el manuscrit de Joan Salvador i Riera de l’any 1722. També s’esmenta al “Reglamento de Navegación y Pesca de la Província de Mataró” de l’any 1773 per Manuel de Zalvide, on s’hi recullen una sèrie de referències i al “Diccionario Historico de las Artes de Pesca Nacional” d´ Antoni Sañez i Reguard (1791-1795). Més recentment apareix als treballs d´Emerencià Roig, “La Pesca a Catalunya”(1927) i al “Vocabulari de l´art de la navegació i de la pesca” (1924) on queden reflectits els pocs canvis que ha patit aquest tipus de pesca al llarg de la seva història. I per finalitzar, ja als anys 50, quan aquest ormeig havia desaparegut pràcticament, es citat a l’obra “La Pesca en España vol. I Cataluña” de Carles Bas, Enric Morales i Manuel Rubió.\nLa xarxa era bastant semblant als actuals arts d´arrossegament. Estava format per dues bandes o “cames” i un “cop” o “corona”. A l´extrem lliure de les bandes hi ha els caps per a llevar-les des de terra L´art era proveït d´una surada i de plom que mantenien la corona oberta.\nPer a calar-lo s’usava una embarcació moguda a força de rems. Un cop acabada aquesta maniobra, que es feia a prop de la platja, les colles s’agafaven a les cames de l’art i llevaven la xarxa des de la platja a força de braços amb l´ajut dels “estrops”. D´aquesta operació, que era molt dura, s´en deia “tirar l´art”. A mesura que l´art avançava cap a la platja anava agafant el peix que es trobava al seu camí. L’art el tiraven la gent més humil de les poblacions. Per això la pesca amb arts de platja era considerada com un emblema de la misèria.\nCom passa amb els altres sistemes de pesca, les captures eren repartides entre la gent que ha tirat l´art, reservant, com no, una part important per l´amo de l´art i els mariners del llagut.\nEn l´actualitat els arts de platja estant ja en desús des de fa més de setanta anys. Només a tall d´exhibició alguns pobles mariners recorden aquesta tradició. A Lloret de mar s’organitzen diverses tirades al llarg de l’any. L´acte, que és molt recomanable, comença amb l´alba i es desenvolupa durant tot el matí fent-se un parell de calades. El peix capturat es tira de viu en viu a fregir i tothom que ha “tirat l’art” té dret a una degustació de peix fresquissim que li permet recuperar les forces. Així doncs si voleu recordar com es guanyaven la vida alguns dels nostres avantpassats cal que reserveu la data a la vostra agenda i segur que no us penedireu.\nL'entrada va ser publicada el històriesdepesca i etiquetada història, pesca per manelts. Guarda l'enllaç permanent.\n4 pensaments sobre “Arts de platja”\nRetroenllaç: A l´encesa | HISTÒRIESDEMAR\nAlfredRussel el Agost 20, 2015 a les 5:01 pm va dir:\nUn blog magnífic, felicitacions! Hi he arribat cercant informació sobre la xàvega, però m’he perdut una bona estona per les seues entrades, quina meravella. Amb el teu permís, t’he enllaçat a la meua pàgina (laliniadewallace.blogspot.com. Salut!


Joc de rol al dormitori: com fingir i encendre la passió (2021)\nCom aportar novetat a la vida íntima de les parelles? Per a algunes parelles, els jocs de rol per a adults són una bona manera de refrescar els seus sentits. Us convidem a provar alguns escenaris que vulgueu i discutir algunes regles.\nVan Gogh descansa\nPoció de bruixa\nCom començar a jugar Story RPG\nCom saps que necessites aquests jocs?\nCreeu les vostres pròpies regles del joc\nEn lloc de les rudes funcions de minyona i propietària o d'un examen mèdic, intenteu convertir-vos en herois dels vostres detectius preferits amb el vostre xicot durant una nit. De petit, a tots ens fascinaven les històries sobre espies súper secrets com James Bond, així que oferiu al vostre ésser estimat un joc de rol per a adults sobre aquest tema.\nPer a ell: un impermeable i ulleres fosques, una pistola de joguina, per a tu: un vestit seductor, talons d’agulla, una perruca.\nÉs bo tenir un joc posterior a la festa on tots dos puguin actuar una mica crípticament, si no és tímid per desconcertar els presents, és clar. Feu un acord amb la vostra estimada per endavant perquè, acompanyant-vos a casa, us organitzi una petita vigilància.\nDesprés d'haver-vos superat a la porta de l'apartament, us hauria de fixar-vos a la paret i exposar-vos . Reprodueix un simple interrogatori (sense prejudicis) i rendeix-te a la mercè del teu agent secret.\nHeu notat el talent de l'artista en el vostre xicot? Desbloqueja el seu potencial creatiu i juga amb ell com a model sexy. Necessitarà pintures i tu seràs el llenç.\nPer a ell: la roba preferida dels artistes (pantalons de golf i ajustats: tots negres, un mocador), un joc de pintures de guaix, un pinzell ample i suau, una paleta. Per a vosaltres - El vestit d'Eva i un full que no us importa sacrificar per temptació.\nUn joc de rol per a adults no ha de ser gens vulgar. Gireu la vostra mirada cap al sublim! Organitzar una reunió entre el creador i la seva musa. Deixa que el teu xicot barregi pintures, les apliqui al teu cos i recorda seduir-te al mateix temps, una criatura innocent que confiava en el gust i el talent del gran mestre.\nQuan acabi l ' obra mestra , deixeu-lo admirar el vostre art corporal eròtic i feu-vos l'amor. Si no té por a embrutar-se, pot ser que ni tan sols li renti la pintura.\nAquest escenari de joc de rol per a adults és una manera fantàstica de complaure la vostra parella quan vulgui ser participant passiu. Ets una bruixa-encantadora, i ell és un viatger que ha tocat el teu monestir. Penseu en els contes de fades i afegiu-los un motiu atractiu.\nPer a ell: roba de muntanya, una bossa i un barret, per a tu: un vestit de bruixa (vestit llarg d'estil ètnic), cabells fluixos o una perruca llarga, ampolles de pocions.\nConeix el convidat no convidat com un desconegut, promet-li una sauna , sopar i passar la nit. Deixeu que el vostre xicot obeeixi a la misteriosa mestressa barraca de bruixa . Tracteu el vostre convidat amb una beguda a la qual podeu abocar de manera demostrativa una poció d'amor .\nRecordeu que heu de descriure detalladament al vostre xicot com el desborda un desig incontrolable. I després, passeu-ho molt bé al llit de la bruixa amorosa .\nCom començar a jugar a RPG de Story\nSi sou l'iniciador, assegureu-vos que la vostra parella estigui interessada en aquest comportament sexual . Què passa si aquesta és una opció absolutament inacceptable per a ell i una violació greu de les seves idees sobre el sexe? Abans d'organitzar una sorpresa, assegureu-vos que no sorprengueu l'home, sinó que no només no jugarà amb vosaltres, sinó que també pensarà en el destí de les futures relacions amb vosaltres.\nHeu rebut una resposta positiva? Genial, però això no és tot. Un deliciós joc de rol requereix un vol d’imaginació i força per despertar-se sexualment. Si algú de vosaltres té un dia dur, per exemple, a la feina, o si la vostra parella està oprimida per problemes sense resoldre, un bon joc no funcionarà.\nCerqueu el moment adequat quan:\nes poden desactivar els telèfons i el timbre;\nhi ha diverses garanties gratuïtesuna hora;\nl’estat d’ànim i el benestar corresponen a la idea;\nsense presses, sense assumptes urgents.\nNomés en aquest cas tot tindrà èxit. Accepteu també amb la vostra parella que no podeu interrompre el joc i, de sobte, tornar a les vostres personalitats i noms reals. Imagineu que l’espectacle ha començat i deixar l’escenari un minut ho faria malbé tot.\nCom se sap si necessita aquests jocs?\nLes idees suggerides són sens dubte impressionants, però la vostra parella les necessita realment?\nHi ha diverses raons per jugar a jocs sexuals:\nmanteniu una relació de parella durant molt de temps i les vostres emocions necessiten una sacsejada;\nno en sabeu gran cosa i voleu iniciar una relació íntima amb un moviment espectacular;\nvoleu sorprendre a la vostra parella;\nel sexe s'ha tornat avorrit, cansat de canviar de posició, vull una cosa completament diferent;\nrealment t'agrada fingir i somiar amb actuar: al dormitori.\nEl comportament sexual alterat, en el llenguatge dels psicòlegs, crea una nova plantilla entre vosaltres i la vostra parella. Per descomptat, calen noves regles, en cas contrari, arrisqueu a trobar-vos en una posició incòmoda i ridícula i arruïnar el joc.\nQuè cal discutir? En primer lloc, les mesures d'allò permès. Com passa amb la servitud, l’esclavitud i les joguines sexuals, el joc de rol hauria d’encaixar dins de la vostra percepció de la relació de la vostra parella amb vosaltres. Podria ser molt groller arrestant-vos al seu propi dormitori? Fins on pot arribar la seva fantasia quan et presenta com un complet desconegut?\nSi podeu, doneu al vostre soci de script el dret de ser completament diferent. Imagineu-vos que us molestarà si el comportament i el tracte d'algun de vosaltres us humilien i us fa mal? De sobte, us sembla que amb una sultana dominant el vostre amant és més educat i sensible que de costum amb vosaltres? La regla ha de ser ferma: no transfereixis les emocions del joc a la vida real.\nMai no feu debriefing amb reclamacions: Ah, és així com em tracteu? . En cas contrari, la propera vegada pot no ser-ho i la confiança en vosaltres es dissoldrà com fum.\nEl joc de rol no ha de substituir el sexe habitual. Feu-ne una regla per jugar, per exemple, un cop al mes o només per Cap d'Any. Per descomptat, hi ha molts escenaris, vull provar això i allò, però no converteixo el paper en una droga, valoren les relacions reals per sobre de les de ficció.\nI, finalment, la regla de privadesa. Teniu tot el dret a exigir a la vostra parella (i donar-li la paraula) que no parli del vostre temps d’oci. Pensa si confies en ellnomés per permetre gravacions de vídeo i fotografies. Pot ser millor discutir aquesta prohibició immediatament.\nGaudeix de la teva relació amb el teu marit, nuvi, parella sexual i crea intriga al teu dormitori. Aquesta experiència us permetrà revelar aquelles facetes de la sexualitat que mai no sabíeu que existien.\nPublicació anterior Somnis dolços i bon dia: creem un disseny de dormitori amb les nostres pròpies mans\nPropera publicació Propietats inestimables de cirerer i mora\nCom i com tractar la bronconeumònia en nens?\nLa broncopneumònia (pneumònia broncogènica i bronquial focal) és una malaltia força freqüent entre els nens. La seva alta prevalença es deu al f...\nA causa del seu gust i facilitat de preparació, el porc és un dels tipus de carn més comuns i consumits al món. No obstant això, es creu que el ...\nNo neixis bella. O néixer?\nQuè fer si sóc lleig - Aquesta pregunta, segons les estadístiques, s'ha fet almenys una vegada a la vida del 80% de totes les dones, i les 20 r...\nSedants per a nensSóc mare!