¿Sabies que canviaren sense cap avís el nom del MONGÓ per el de català MONTGÓ? - Cultura Valenciana\nseptiembre 21, 2018 Cultura Valenciana\t0 comentarios Dénia, Fra Pere Esteve, La Marina, llengua valenciana, Mongó, Motgó, Róc Chabas\nArtícul de l’Associació Cultural Roc Chabás La Marina\nMeticulosos, sense deixar clavill, tot ho adrecen al gust de l’Institut d’Estudis Catalans. Fins a l’enigmàtic Mongó, per eixemple, ho han transformat en “Montgó”, burlant la tradició idiomàtica en llengua valenciana. En 1797, el rigorós Cavanilles anotava que “en Dénia comencen les raïls del Mongó” (Observ., p. 213), reproduint el topònim en l’idioma valencià de Dénia, idèntic al que en 1873 se sentia en el teatre de la citada ciutat en representar-se “La cara de Mongó”, de Manuel Barreda.\nL’argument de l’obra tracta sobre el desig de casar-se del Mongó, fet que atrau a una série de dames tan heterogénees com “la Cova d’I’Aigua, la Pansa, la Palma del Margalloner, la Seba-Porra i la Cova Tallá”. Cada pretenent expon encants i virtuts, que són replicats en agres comentaris del vetust Mongó: “La Palma puncha, la Cova d’Aigua està fosca, la Pansa està sema…”. Este lèxic que va alegrar als dianenses la nit del 2 de giner de 1873 està prohibit en els centres d’ESO i BUP; ara ningú pot escriure que la “Cova Tallá està Ilunt” (p. 6), “s’advertix a l’orquesta” (p. 6), “soc yo gran tesor” (p. 8), “eixa aigua destilà” (p. 8). Potser algun alumne de l’acadèmia de català Canal 9 s’esglaye de l’idioma valencià normal; net d’arcaisme, ele geminades i caprichos del IEC, com Iluny, adverteix, orquestra, jo, tresor, destilada, etc.\nEI Terç de Catalunya que controla la societat valenciana exclou a la categoria de ciutadà de primera (en dret a ser funcionari, per eixemple) a els que no engulguen el sandwich consonàntic ntg, és dir: un estudiant de Dénia tindrà que escriure “Montgó”, adulterant el vocable, si vol passar curs. Pero hi ha arguments que convé recordar, com el del topònim aragonés Monzó o Monsó, veu derivada del llatí “Mons” i un segon element “cao”, d’orige prerromà. A partir d’estos ètims varen ser apareixent variables com Monsó, Monçonís, Monço. Lo curiós és que el dianense Roc Chabás -que no cita l’eixemple de Monsó- arreplega que els àraps valencians cridaven a la montanya de Dénia “Caon”, imperfecta homonímia del mencionat “cao”. I per supost que l’erudit Chabás escrivia Mongó, no Montgó.\nLes rajoles immersores (l’Alcover, les Grans Enciclopèdies valenciana i catalana, etcétera), encara que aladern d’imparcialitat científica, són camp minat per a caçar a l’ingenu estudiant. La documentació sobre el Mongó està censurada, i certs entrecomillats que fingixen reproduir la parla d’una determinada zona són fraudulents. Per eixemple, en l’Alcover llegim: “No et fies de Dénia, ni de terra que és rega amb senia”, incrustant la falsa preposició amb com si fora veu del Regne.\nRespecte a la boda, cal sumar atres personages tan simbòlics com “els pilons del Mongó i el Saladar”. Els primers es presenten en el prohibit pronom valencià: “Mosatros som els dos Pílons del Mongó” (p. 10); pero la figura que decidix quí serà l’afortunada esposa és el mític “fra Pere Esteve”, que anuncia als dianenses: “He vingut yo, perque soc sabi profeta. Mongó no es pot unir més que a la Cova d’Aigua” (p.13). EI franciscà fra Pere Esteve, naixcut en Dénia en 1582, sempre usava l’idioma del Regne. En la biografia publicada en 1677 llegim: “En la seua llengua valenciana, en que sempre predicava” (Mercader, C.: Vida de F. Pedro Esteve, 1677, p. 47). EI religiós aludix al Mongó com un lloc sagrat: “Ermites en Mongoy es troben, i es diu missa” (p.128). Fra Esteve suponia que el segon terme del topònim derivava de goy, veu hebrea que designava als no israelites. No és desgavellat, fins al XV els hebreus varen formar part de la societat valenciana. Mons goy equivaldria, segons fra Pere, a “Mont de la gentilidad”.\nÉs gojós llegir poesies de fra Pere, les originals, sense manipulació catalanera. Escriu sobre la “fortalea de la carrasca i la primeja de la canya” (no fortalesa, alzina i flaquesa). Tracta sobre els montanyes (no muntanyes); escriu mentres (no mentre), pedra i arena (no pedra i sorra), besar (no petonejar), “fa el conte” (no compte), “plou en un toll” (no a un xipoll); llança metàfores sobre “els foches de l’Albufera i els machos del Almodí”. Usava adverbis en ortografia correcta “estiga ya fet” (no ja); i Ilamaba Maestrat (p. 328) al Maestrazgo no “Mestrat“. Encara que semble absurt, este idioma valencià usat per un dianense naixcut en 1582 -i pels valencians normals en 1999- està prohibit per les nostres autoritats. Acabe de visitar les restaurades ruïnes de Lucentum -depenents de la Diputació de Juli d’Espanya- i en l’horari observe que usen el barbarisme “tarda”. Afigguen vostés el comentari.\n← En valencià s’escriu COLEGE, no col·legi\nEl Piló de Burjassot organisa el XVII Festival de Folclor Valencià →


“Les polítiques de l’equip de govern podrien ser perfectament les nostres. Són molt moderades” - CENT PER CENT\n“Les polítiques de l’equip de govern podrien ser perfectament les nostres. Són molt moderades”\nCatalina Riera (Manacor, 1963) és la portaveu del PI a l’Ajuntament de Manacor. Un càrrec que ocupa després d’haver estat batlessa durant prop de dos anys. En aquesta entrevista fa balanç d’aquests dos anys de batlia de Miquel Oliver.\nQuina valoració fas d’aquests dos primers anys de l’equip de govern comandat per Miquel Oliver? Creus que duen el ritme de feina per arribar on pretenien arribar?\nD’aquests dos anys n’hem passat per un i busques de pandèmia. I això s’ha de tenir en compte. Nosaltres fins a la pandèmia ens queixàvem molt de falta de comunicació de l’equip de govern amb l’oposició. Ara això s’ha compost una mica. No sé si arribaran on pretenien arribar, però el que veim nosaltres és que el tipus de govern que fan no concorda amb l’oposició que feien. Alguns exemples: a l’oposició el PSOE reclamava uns pressuposts propis per a cada nucli de població. Ara ja han tengut dos pressuposts per fer-ho i no ho han fet. MÉS trobava que 200.000 euros en participació era una almoina. Ara en tenen 50.000. En reconeixements extrajudicials de crèdits, cada més n’hi ha barbaritats… Ara bé, també veim coses de gestió positives. Hi ha molta diferència entre àrees, però això passa sempre, unes funcionen millor que d’altres.\nEl Pla General encara no està aprovat…\nNo és el mateix estar al govern que a l’oposició. Sempre dic que ells no sabien fer oposició perquè no sabien governar. Nosaltres hem governat, i per això empatitzam i entenem els problemes de qui governa. Sabem quina és la burocràcia, i què passa quan s’arriba al Consell amb el Pla General. El Consell hauria d’accelerar aquest tipus de coses, perquè el Pla General és urgentíssim.\nPrecisament d’això volia que parlàssim. Per les vostres intervencions als plens… es percep una política de mà estesa, un paper institucional…\nNo és que sigui institucional. És el que ens surt. Podríem criticar, però això seria fer política d’aparador. És fàcil dir coses sense saber el fons de la qüestió. Quan has governat et podries sumar a aquella crítica més popular, me´s de carrer, però quan saps la realitat o saps que allò no és possible, et sents ridícul dient segons quines coses. I sí, la mà estesa sempre. Ho hem expressat als plens i a la junta de portaveus. Hi ha regidors que l’han agafada i regidors que no. Cadascú ho fa a la seva manera. Quan ens han demanat propostes, n’hem fetes, com ara la reforma integral de la plaça de Santa Catalina amb la incorporació de romanents.\nHo deia més per si es podia entendre aquesta manera vostra de fer com un acostament a possibles pactes amb MÉS o amb PSOE d’aquí a dos anys.\nD’aquí a dos anys no sabem què passarà. Nosaltres sempre hem estat oberts a pactes. I el 2015 hauríem pactat amb MÉS i amb el PSOE. Tampoc hem tengut problemes per pactar amb PP i AIPC. Posant els programes damunt la taula, llevat d’extrems, estam oberts a tot. Les polítiques dels grups que ara mateix són al govern podrien ser perfectament les nostres. Són molt moderades.\nDel primer dia que entrares a l’Ajuntament et mostrares preocupada i sensible en temes d’educació. Com valores la feina que s’hi fa ara mateix?\nÉs una de les àrees en què crec que no hi ha gaire iniciativa política. No hi ha un impuls, unes ganes d’impulsar aquesta àrea. Quan governàvem nosaltres el consell escolar municipal es reunia cada tres mesos. Feia un any del mandat actual, i si es va reunir va ser perquè nosaltres ho demanàrem. El mateix amb la Comissió de 0-3. Donàrem un impuls molt fort a la idea de Manacor Ciutat Educadora, i s’estan desaprofitant aquelles sinèrgies. Així com a Medi Ambient crec que es fa una gran tasca, a Educació crec que no, per la falta d’impuls del polític responsable.\nEl que no hi ha manera que rebenti és el gra enquistat de cala Varques…\nSí, és un altre tema que podríem posar d’exemple… I nosaltres també hem pecat d’això. És molt complicat.\nPer què és tan complicat?\nJurídicament no hi ha hagut un camí clar a seguir, i també perquè les administracions no s’hi han posat d’acord. Per a nosaltres la millor solució era la compra de cala Varques amb els doblers de l’Impost del Turisme Sostenible. Férem totes les juntes de seguretat que vàrem poder per solucionar el problema. Els polítics hem de cercar les solucions. I la millor que hi havia era que fos públic.\nDe moment sabem que no ho serà. Es pot atacar el problema amb sancions exemplars i amb actuacions contundents: multes, retirades de vehicles amb la grua…?\nSi es fes, fantàstic. Però no es farà. Hem intentat que la guàrdia civil fes el mateix a la carretera, però molta de gent és estrangera i actuar-hi té poca efectivitat. Podem dissuadir amb retxes grogues, però allò que s’ha demostrat més efectiu són els guarda-raïls de fusta.\nTot això voldria dir que hi haurem d’anar caminant.\nSí, des de cala Romàntica o des d’una altra banda. De la mateixa manera que caminam per anar al Carbó o al Caragol.\nDins aquests dos anys han partit la directora de l’Escola de Mallorquí i la gerent de la Institució Alcover…\nÉs una qüestió personal i de persones responsables que estan al front d’una institució i que veuen que no se’n poden fer càrrec com voldrien, per qüestions personals o per manca de recursos. Sempre hem dit que a aquestes institucions els cal una estructura i això ja ve d’enrere.\nDins AIPC ja no hi ha Joan Gomila. Canviarà això aquell bloc massís que formaven AIPC i PI?\nPer part nostra la relació no ha canviat. Ha canviat perquè en Joan no hi és i no el veim, però la relació amb Antònia Llodrà o amb Júlia costa és bona. Pensam que Antònia Llodrà és una bona líder per a AIPC. Al poble tothom és coneix però també mires de poder ajuntar programes.\nEl PI traçarà un cordó sanitari amb Vox?\nCati Riera traçaria un cordó sanitari no amb Vox sinó amb qualsevol que fes polítiques que fa Vox en temes de llengua o de violència de gènere, per exemple. Jo ho veig incompatible. Impulsar infraestructures és una cosa tangible i possible, però els valors i el rerefons que hi ha… a mi em seria impossible, però no puc parlar en nom del PI en general, tot i que crec que coincidiríem. Més que vetar un partit, vetaria unes idees.\nCatalina Riera es torna a presentar per batlessa el 2023?\nEn aquest moment la pàgina està totalment en blanc. I la situació que hem viscut no ens ha deixat començar-la a escriure. No vull dir res fins que no sigui l’hora.\nAixò vol dir que t’ha quedat el cuquet de tornar ser batlessa.\nNo. Aquest cuquet no em queda. Ho valor molt positivament, m’ha aportat molt i crec que nosaltres també aportàrem molt a la ciutadania, amb un impuls molt fort a l’educació. És normal que l’àrea que dugui el batle pugui sortir un poc més beneficiada. De la batlia me n’he anat molt tranquil·la i amb els deures fets.\nprevious post: Neix AMMICCA, una associació que lluita perquè els caravanistes tenguin espais dignes i autoritzats\nnext post: Furgonetes camperitzades, quan tot ha de mester regulació


Jordi Casanovas prepara una obra de teatre sobre 'la manada'\nEl dramaturg vol obrir una reflexió sobre les violacions i el judici social de l'agressió en grup\n2 min. Vilafranca del Penedès 19/02/2018 14:07\n651x366 Jordi Casanovas / ACN Jordi Casanovas / ACN\nJordi Casanovas està preparant una obra de teatre sobre el cas de 'la manada', en què cinc nois estan acusats d'haver violat en grup una noia de 18 anys durant els Sanfermines del 2016. Des de finals de desembre, el dramaturg treballa en la transcripció del judici que va tenir lloc al novembre amb l'objectiu d'obrir una reflexió social. "És interessant veure el tipus de relacions que alguns homes tenen amb les dones, i analitzar la predisposició i la cultura de la violació que a vegades és al cap de certs homes", apunta a l'ACN Casanovas, que assegura que "és esfereïdor veure com s'expliquen els acusats".\nAmb l'espectacle, que s'anomenarà 'Jauría', el dramaturg vol incidir en el judici social que s'ha generat al voltant del cas. "Vull treballar els cinc testimonis dels cinc acusats i el de la denunciant", explica Casanovas, que està en procés de transcriure el judici per utilitzar-lo en el muntatge. "No és tan important determinar si els acusats són culpables o innocents, sinó veure com expliquen allò que va passar", diu el dramaturg.\nA través de l'obra, Casanovas pretén "veure com arriba un moment en què bona part de la societat canvia el focus de posició i aconsegueix que la denunciant acabi semblant culpable", ja que considera "molt preocupant" que el cas pugui adoptar aquest gir entre l'opinió pública. Ara per ara, el dramaturg encara no té en ment qui podrien ser els actors que encarnarien els protagonistes de l'obra, com tampoc un calendari d'estrena. Casanovas va estrenar dissabte a Vilafranca del Penedès 'Mala broma', un espectacle que reflexiona sobre els límits de l'humor i els rols entre homes i dones i que farà gira per una vintena de municipis catalans.


Bloc de muntanya: Esquí de muntanya a la Val d'Aran\nEsquí de muntanya a la Val d'Aran\nSeguint traça cap al Tuc dera Salana (Jornada 4a) (foto Oriol Roselló)\nRetrobada de companys activa a la Val d'Aran. L'Albert Torralba ens ha preparat una proposta llaminera per tenir-nos entretinguts del 28 de març a l'1 d'abril. La innivació és prou bona, la companyia, genial. Què més es pot demanar?\nJornada 1a, dissabte 28 de març: Pla de Beret - Tuc de Pèdescauç - Cap des Clósos\nEn aquesta primera jornada jo faig una matinal solitària sortint de Beret. La resta de companys fan un cim sortint de la Boca N del Túnel i, per la tarda, ens trobarem a l'aparcament de Beret per anar cap a Montgarri on hi dormirem dues nits.\nAixí que, poc abans de la una, surto de l'aparcament cap al Tuc de Pèdescauç, on hi havia pujat fa un munt d'anys en una sortida del CEC. Després d'un matí emboirat, plovent a la Bonaigua, el dia s'obre i em deixarà fer tota l'excursió amb sol. En cosa d'una hora i quart arribo al Pèdescauç (2365) i decideixo seguir un tros més de carena per arribar fins al Cap des Clósos (2416). Gran vista del proper Tuc de Parros que he pujat un parell de cops.\nAl Cap des Clósos, amb el Tuc de Parros al darrera.\nPanoràmica des del Cap des Clósos (Mal de Bulard i Valier en la zona esquerra)\nTrec pells i baixo seguint la carena en direcció al Tuc de Costarjàs. M'hi acosto fins gairebé la instal·lació del remuntador de Beret i baixo per la pista fins a l'aparcament. Han estat poc més de dues horetes de passejada.\nAquest és el track de l'excursió:\nPoc després de les cinc arriba la colla de companys.\nPreparant motxilles a Beret.\nMotxilles a l'esquena i cap a Montgarri. Seguim la pista nevada. Ens passen motos de neu, amunt i avall.\nCamí de Beret a Montgarri (foto Oriol Roselló)\nArribem al refugi.\nArribant a Montgarri i creuant el pont sobre la jove Noguera Pallaresa\n(foto Oriol Roselló)\nDutxa i sopar. Demà més!\nJornada 2a, diumenge 29 de març: Montgarri - Malh de Bulard - Montgarri\nAlguns núvols, però no pinta malament. Sortim en direcció Oest i, en arribar a les construccions de can Cabau girem cap a Nord.\nPassat can Cabau, anem cap a la confluència de l'Arriu deth Lastoar amb la Ribera d'Órla\nUn tram de camí en flanqueig, emboscat, ens porta a la confluència de l'Arriu deth Lastoar, a l'esquerra i que ens portaria cap al Tuc de Mauberme, amb la Ribera d'Órla que seguirem. Trobem el pont per creuar-la.\nQuan amb l'amic Salvi Fargas vam passar per aquesta confluència el 22 de juliol de 2013, en l'última etapa del nostre Pass'Aran, provinents del Mauberme, no vam veure el pont, així que ens vam travessar el riu sucant-hi els peus sense gaire manies.\nAl Tuc de Maubèrme en el darrer dia del Pass'Aran (22 de juliol de 2013)\nRiu amunt pel seu curs, trobem algun pas estret però sense gaire problemes.\nDins de la Ribera d'Órla (foto Oriol Roselló)\nLa vall s'obre i ja comencem a albirar el nostre objectiu d'avui.\nA les envistes del Malh de Bulard (foto Oriol Roselló)\nLa pujada és llarga, però en enlairar-nos, anem gaudint de noves perspectives.\nCel interessant en la pujada\nL'itinerari va tombant cap a ponent, però arribats als lloms que baixen del cim, girem cap al Nord. Els trams finals els trobem coberts d'una neu curiosa formada per un munt de glaçons de gel units.\nDalt del Malh de Bulard (2740), amb el Tuc de Mauberme a l'esquerra\nMalh de Bulard (2740)\nBaixem pel mateix itinerari.\nTornant cap a Montgarri (foto Oriol Roselló)\nExcursió realitzada per Jordi Agustí, Salvi Fargas, Jul Montserrat, Oriol Roselló, Bernat Sifré, Ferran Sifré i Albert Torralba. Aquí en teniu el track:\nNova nit a Montgarri.\nReposant energia per a l'endemà (foto Jul Montserrat)\nJornada 3a, dilluns 30 de març: Montgarri - Beret\nEl cel està molt tapat. Sembla que hagi de començar a ploure en qualsevol moment. Tot i així, sortim de Beret cap al Tuc de Barlonguère que és el nostre objectiu d'avui. Fem cosa de vint minuts amb els esquís a l'esquena fins a situar-nos en la vall del riu que baixa del Barlonguère. Veiem tot emboirat pocs metres més amunt i sembla que la pluja s'anima. Decidim tornar capa Montgarri.\nRetorn mullat a Montgarri (foto Oriol Roselló)\nFem les motxilles i tornem cap a Beret. Farem el recorregut fins a l'aparcament amb pluja i vent.\nRetorn de Montgarri a Beret (foto Oriol Roselló)\nCotxes i cap a Salardú, on ens instal·lem al refugi del CEC, tal i com teníem previst per avui. Per la tarda, explorem en cotxe els punts de sortida cap al Tuc dera Pincela i cap al Tuc dera Salana. Ens decidim per anar demà cap aquest últim.\nJornada 4a, dimarts 31 de març: Tuc dera Salana\nPinta dia radiant. Esmorzem i agafem cotxes per anar cap a l'aparcament de la carretera de la vall d'Aiguamòg, poc més amunt del Barratge. D'aquest punt hi ha motos de neu per anar cap als Banys de Tredós. Jo ja havia fet la Salana vàries vegades; l'última ja fa molts anys. Així que em venia de gust el retrobament amb aquesta muntanya que és un excel·lent mirador.\nEsquís als peus i cap a la Salana.\nDe l'aparcament, seguim la pista cap al Sud fins al punt on cal deixar-la per agafar la vall al Sud-Oest i que, en remuntar-la, travessa la carretera de Prüedo.\nRemuntant la valleta (foto Oriol Roselló)\nSortim de la coma que hem pujat i veiem la magnífica piràmide del Tuc dera Salana.\nA les envistes del cim (foto Oriol Roselló)\nSeguim les traces que s'enfilen cap a la dreta per anar a buscar el rost vessant Oest del cim. En arribar a un collet, gaudim d'un meravellosa vista cap a les Maledetes i l'Aneto.\nAmb la vall del Valarties i les Maledetes darrera\nPreservant moments amb el Montardo de fons (foto Oriol Roselló)\nEns acostem cap a la pala Oest. Les vistes segueixen enlluernant-nos.\nMirant cap a Colomers. La traça es redreça cap a la pala.\nRemuntem la pala final de la piràmide del cim que, en tenir orientació Oest, té la neu encara endurida.\nRemuntant la pala Oest (foto Oriol Roselló)\nArribem al cim. Fa ventet. La vista, extraordinària.\nTraient pells i preparant el descens del Tuc dera Salana (2485) (foto Oriol Roselló)\nBaixem inicialment pel vessant Est amb la intenció de girar després cap a la pala Nord.\nEn els primers girs dels descens (foto Oriol Roselló)\nL'eufòria després de la baixada\nSeguim el descens pel camí de pujada i arribem a l'aparcament contents del dia, l'excursió i la companyia.\nDe retorn a l'aparcament d'Aiguamòg\nArribem al refugi de Salardú. Ens trobem força animació i gaudim del sol, de la música i d'una cerveseta.\nEn la terrassa del xalet del CEC a Salardú (foto Albert Torralba)\nJornada 5a, dimecres 1 d'abril: Tuc dera Pincela\nAhir, uns quants del grup van tornar cap a casa. Avui som tres i hem pensat de fer un cim d'aquells que tenim pendents de fa temps, la Pincela. Després d'esmorzar i recollir les coses del refugi, sortim cap a Bagergue i encara podem fer un tros de la pista de Varradòs amb el cotxe per la vall de l'Arriu Unhòla.\nSortim i molt aviat ens podem posar els esquís. Remuntem retallant llaçades de la pista de Varradòs. Girem cap a l'Oest per seguir la vall de l'Arriu d'Arenho que ja ens portarà cap al cim.\nA la vall d'Arenho, amb el Tuc dera Pincela al fons\nArribats al coll, girem cap a la dreta (N) per remuntar la pala final.\nDarrers metres de la pala N del Pincela (foto Salvi Fargas)\nDarrers metres del Pincela (foto Albert Torralba)\nArribem el cim. Bona vista.\nAl Tuc dera Pincela (2520)\nDescendim pel mateix itinerari de la pujada. La pala del cim ens ofereix uns bons girs.\n(Vídeo Albert Torralba)\nArribats a la vall de l'Unhòla fem els darrers metres fins al cotxe amb els esquís als peus.\nRetorn al cotxe amb el Tuc dera Salana al fons (Vídeo Albert Torralba)\nUna bona sortida que és el punt final d'aquesta estada a la Val d'Aran.\nAl cotxe, després del Pincela\nExcursió realitzada per Jordi Agustí, Salvi Fargas i Albert Torralba. Aquí en teniu el track:\nEtiquetes de comentaris: amb esquís, Aran, muntanya, Pirineu


Josep Maria Cervera: «Seria bo que en temes de país fóssim capaços d'anar tots a una» - Diari de Girona\nJosep M. Cervera (CiU)\nJosep Maria Cervera: «Seria bo que en temes de país fóssim capaços d'anar tots a una»\nJosep Maria Cervera, alcalde del Port de la Selva i president de l'AMI, ha sigut una de les sorpreses de les eleccions a Girona, ja que ha aconseguit per a Junts per Catalunya un segon escó al Senat\nJa som al dia després. Com veu ara els resultats del seu partit a Girona?\nMolt positivament. Havent baixat la participació hem aconseguit més vots, hem consolidat els dos diputats i hem incrementat la representació al Senat. I això que el context era molt complicat.\nTambé hem pujat en vots i tenim un diputat més.\nA què atribueix aquests resultats?\nHi té molt a veure el fet que hem sigut coherents. Aquesta coherència s'ha superposat al context, que ens podia ser desfavorable.\nA quin context es refereix?\nLa situació viscuda després de la sentència. S'ha volgut vincular l'actuació dels Mossos i del conseller Buch a JxCat i no al Govern, un govern que no només el forma JxCat. Durant la campanya hem demostrat que nosaltres des del minut zero fins al darrer moment hem intentat poder anar a Madrid amb una candidatura de país.\nHa tingut alguna influència que hagin coincidit la sentència i la campanya electoral?\nAixò ens donava l'oportunitat de donar una resposta política molt poderosa, que era presentar una candidatura de la República Catalana al Congrés, que s'haurien hagut d'empassar cada dia.\nNo ha sigut així, no. Però nosaltres continuem oferint aquesta unitat d'acció, perquè sempre prioritzem el nostre país per davant de les particularitats de cada espai polític.\nCreu que es donarà aquesta unitat d'acció, a Madrid? Falta que vulguin els altres partits.\nJo hi confio, i treballaré per això. La meva voluntat ha sigut aquesta en tots els espais que he pogut participar. Està bé que tothom pugui posar matisis a cada lloc, però aquesta situació d'excepcionalitat, seria bo que en els temes de país i de drets fonamentals, fóssim capaços d'anar tots a una.\nQuè passarà a Espanya a partir d'ara?\nHe, he. Estic segur que si pogués tornar enrere, el senyor Sánchez no em donaria l'oportunitat de ser senador. Però d'alguna manera o altra s'haurà de formar un govern, perquè la situació ja va més enllà de l'Estat espanyol. No crec que l'Estat pogués aguantar unes terceres eleccions en tan poc temps, i menys amb el panorama econòmic que arriba.\nSi veu en Sánchez per Madrid, li agrairà que li hagi permès ser senador?\nM'ha donat la segona oportunitat, i m'ha anat bé (riu).\nServeix de res el Senat?\nTots sabem que és una cambra molt desprestigiada, la majoria de la gent hi creu molt poc. No ha sigut mai la cambra de representació territorial que havia de ser, ni la institució eficaç que podia haver sigut. Al final, el que intenta l'Estat espanyol és uniformar-nos a tots.\nEl Senat pot servir per evitar-ho?\nAlmenys jo, no aniré al Senat a defensar un model d'estat plurinacional, això ja ha quedat superat. Una gran part dels ciutadans d'aquest país tenen clar que el futur de Catalunya no passa pel Senat, i potser tampoc pel Congrés. Però mentre hi siguem hem de defensar el nostre estat i el dret a l'autodeterminació. I mentrestant, estar pendent del dia a dia i de millorar les lleis que ens arribin del Congrés i que afectin Catalunya i les comarques gironines.


Bocairent duplica l’afluència de turistes durant Setmana santa i Pasqua en tan sols quatre anys - Portal de Xàtiva\nBocairent duplica l’afluència de turistes durant Setmana santa i Pasqua en tan sols quatre anys\nMonuments com les Covetes dels moros registren més de 4.000 visitants.\nL’oficina de turisme de Bocairent va atendre 4.862 persones entre el 24 de març i el 4 d’abril passat, dada que “corrobora la massiva afluència de visitants percebuda entre Setmana santa i Pasqua”, segons la regidora de l’àrea, Noelia Vañó. És més, Vañó assenyala que “les sensacions ja eren molt bones abans de les festivitats amb una ocupació hostalera pràcticament assegurada al 100%” que “ens va portar a reforçar els serveis de neteja viària i d’instal·lacions municipals, de jardineria i de recollida de fem durant els dies de major afluència així com a col•locar una senyalització mòbil per a indicar les zones d’aparcament”.\nA l’hora del balanç, la titular municipal destaca que “el bon oratge, els recursos monumentals i mediambientals del nostre poble i la programació de diverses iniciatives com la 1a Fira del vi completaren un còctel perfecte de cultura, gastronomia i entreteniment que va seduir milers de turistes”. De fet, de Dijous sant a Dilluns de Pasqua l’oficina d’informació va registrar 3.360 visitants, un 35% més de la dada assolida el 2015 (amb 2.493 persones ateses) i que duplica els valors del 2012 (1.626 persones).\nPer a Noelia Vañó, “multiplicar per dos el nombre de turistes en tan sols quatre anys demostra l’encert de les línies d’actuació seguides els últims anys de potenciació dels recursos monumentals i de promoció de la destinació en nous àmbits a més de l’organització d’esdeveniments de referència que impulsen la marca Bocairent més enllà del territori valencià”. Així, el repte ara és “seguir augmentant l’afluència de visitants d’altres comunitats”, una tendència ja observada enguany amb 76 persones arribades des de Múrcia, 65 de Madrid, 50 de Catalunya i 40 del País Basc “sense deixar de banda el mercat internacional que aquests dies ha quedat amb 32 turistes atesos de diferents nacionalitats”, al parer de Vañó.\nEl principal reclam patrimonial de Bocairent durant Setmana santa i Pasqua van ser de nou les Covetes dels moros amb 4.008 visitants per la qual cosa s’havia previst un horari ampliat i ininterromput des de les 10.00 fins les 19.00 h. A continuació, la cava de sant Blai va ser visitada per 2.741 persones i la plaça de bous per 2.264. Finalment, cal constatar que el dia de major afluència a l’oficina de turisme es va registrar el 27 de març quan van ser ateses 913 persones.\nPublicado el abril 7, 2016 abril 7, 2016 Autor carlosCategorías Bocairent, Com. Valenciana, Turismo/PromociónEtiquetas Bocairent, Gastronomía, monuments, tendencia, turisme, turistes, vi\nAnterior Entrada anterior: 7 de abril, día Mundial de la Salud\nSiguiente Entrada siguiente: Esquerra Unida Xàtiva organitza una xerrada sobre la Memòria Històrica


Un equip de 10 – Cerdanyola FC\nLevante las Planas 1 – 2 Cerdanyola FC\nSi senyor!!!!, un equip que porta deu jornades sense conèixer derrota ni empat, un equip que porta deu partits donant la cara, lluitant i deixant-se la pell al camp. Un equip que cada setmana il·lusiona a l’afició i que cada pas que fa, està una mica més a prop del seu objectiu. Un equip que porta 30 punts dels 30 possibles.\nAquesta setmana tocava posar-se la roba de treball, per què es visitava el feu d’un rival directe, el Levante Las Planas, que estava en tercera posició a sis punts del Cerdanyola. El partit des dels primers minuts, ja es veia que seria complicat, el rival estrenyia molt i posava molta intensitat al matx, però les vallesanes no ho posarien fàcil. Michi al minut 23 a un córner va estavellar la pilota al pal i Granados al minut 26 va tenir una contra que la portera del Levante va anul·lar amb una molt bona parada. Però el Cerdanyola pressionava i va ser al minut 27 que Núria després d’un corner va ficar la pilota dins els tres pals locals. 0-1. El que restava de primera part va ser una lluita de poders entre els dos equips amb bones jugades però sense moure el marcador. Al minut 44 Segu, portera del CFC es va lesionar.\nVa començar la segona part amb el canvi obligat a la porteria Verd-i-Blanca sortint Patri a defensar-la. Al minut 57 el Cerdanyola rep una falta a la frontal de l’àrea i aquesta fou magistralment executada per Ainhoa Vallecillos que posaba l’empat a 1 al marcador. El partit es va posar molt intens dins del camp i fora del camp, la grada local apretava moltíssim a les seves jugadores i aquestes començaven a jugar més fort. Pero Núria tenia a la butxaca un gol que es va treure en un altre córner al minut 61 que donava un altre cop la victòria a l’equip de Toni Pascual. Al minut 62 la jugadora local autora del gol va ser expulsada per segona groga i el Levante es quedava amb 10, però poc durava l’alegria per les Noies del CFC, ja que en el minut 73 era expulsada per vermella directa, la lateral Clara Baldò i ara era l’equip Vallesà el que es quedava amb deu.\nTot i això i amb tot lo que va pasar fins que l´àrbitre va finalitzar el partit (insults de la grada , tensió a les banquetes, partit molt dur…) el Cerdanyola va aconseguir una victòria molt important davant un rival molt directe y va portar els tres punts cap a Casa .\nAra ja toca pensar en el proper partit, que torna a ser un altre cop contra el tercer classificat, pero en aquest cas es L´Hospitalet . Així doncs, aquest diumenge a les 12:00h juguem a casa i son tres punts molt importants. Esperem que vingueu a animar-nos .\n#Som, fem, Sarda


🧡 Majestuós pis de 3 habitacions amb pàrquing i piscina | Ref: 1213\nTORRES ROMA - Majestuós pis de 3 habitacions amb pàrquing i piscina a les Torres Roma de Tarragona (ref.1213)\nPis en venda a Tarragona (Nou Eixample Sud)\n140 m2 construïts.\nTipus de terra Gres porcel·lànic\nQue l’equip d’El Balcó està format per grandíssims professionals del món immobiliari ja ho sabies. Ara bé, el que segurament no t’havies plantejat és que, part del nostre èxit, és conseqüència dels nostres dots com a endevins. Què dius, que no t’ho creus? Per demostrar-t’ho, a continuació et detallarem les més rellevants característiques sobre aquest meravellós pis a les Torres Roma de Tarragona. Ben aviat t’adonaràs que t’hem llegit la ment per presentar-te l’habitatge que tant de temps fa que et ronda pel cap i que per fi ha arribat l’hora de que te’l facis teu. Comencem!\nEl MENJADOR, un espai únic i fet a mida, consta de ni més ni menys que 34m2! És fruit de l’eliminació d’una quarta habitació existent originalment, que ara es presenta com una sala molt espaiosa, amb una gran font de llum natural, una decoració elegant i mobles que ofereixen gran comoditat tant per als àpats com pel descans. També ofereix accés a un pràctic balcó de 8m2 des del qual podràs respirar aire pur amb unes meravelloses vistes.\nLa CUINA, de granit tant en el taulell com en la paret frontal, està dotada d’una completíssima selecció d’electrodomèstics d’acer inoxidable de gran qualitat. Un cuidat sistema d’il·luminació, un ampli espai d’emmagatzematge i un convenient racó amb una taula i cadires per als àpats més ràpids són alguns dels aspectes més destacables del que esdevindrà l’origen de les teves millors receptes.\nLes HABITACIONS: dues d’individuals i una de matrimoni. L’última, que per la seva estètica impecable et recordarà a un hotel d’alta gamma, compta amb uns pràctics armaris encastats, el seu propi aire condicionat i un completíssim lavabo de dues piques i banyera cuidat al detall. Les altres dues, actualment presentades com un dormitori juvenil i un vestidor respectivament, disposen de totes les comoditats i un gran potencial per convertir-se en la sala ideal per als teus fills, el teu negoci, el teu hobby o, en definitiva, el teu somni de vida.\nLa ZONA COMUNITÀRIA a l’exterior, que en els temps que corren s’ha convertit en un aspecte més rellevant que mai, ofereix la possibilitat als seus residents de gaudir del luxe de refrescar-se en una espectacular piscina, prendre el sol sobre la cuidada gespa o veure els més petits passar-s’ho pipa al parc infantil. Tot això, sense sortir del recinte assegurant una màxima comoditat i seguretat en tots els sentits.\nI finalment cal destacar el PÀRQUING, un ampli espai de 20m2 amb funció de traster inclosa que disposa d’una porta pròpia per garantir màxima privacitat i confort.\nBé, t’hem de confessar que realment no som endevins... Però el que sí que som és genis, ja que fem els teus somnis realitat! Deixa’ns acompanyar-t’hi, estarem encantats d’obrir-te les portes d’aquest tros de cel.


Apps de salut - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\njosep huguet 13.03.2021 | 22:35\nApps de salut Regió7\nLa setmana passada vaig tenir l'ocasió d'assistir a un esdeveniment a distància organitzat pel HuB30, que uneix diverses institucions empresarials, acadèmiques i tecnològiques dels dos Vallesos. El tema tractat en aquesta ocasió era el de les noves tendències d'ús de les aplicacions mòbils, de les apps en l'àmbit sociosanitari. Aquestes trobades tenen un interès afegit perquè sempre van precedides d'un informe de vigilància tecnològica que il·lustra sobre la realitat i prospectiva del tema que es posa a discussió. Això permet als assistents tenir una informació valuosa de cara a la sessió, que ve complementada per la intervenció d'uns quants experts. En aquesta ocasió, aquests foren Jordi Carrabina, coordinador del màster «IoT for eHealth» de la UAB, Josuè Sallent, director de la Fundació TIC Salut Social, Joan Escudero, Business Development a Grupo Pulso, Inma Grau, directora de Fundació iSYS, Víctor Roselló, advocat expert en dret digital, i Víctor Pérez, emprenedor del sector. Aquí em limitaré a oferir un breu tast d'algunes de les coses que s'hi van dir.\nEn aquests moments, ja hi ha més dispositius mòbils que persones al món. Les apps de Salut són programes informàtics per a plataformes mòbils, a vegades connectats a dispositius mèdics, que a través de múltiples funcions i dissenys, gestionen informació que contribueix a l'eficiència en la prevenció, el diagnòstic, el tractament de pacients, i a les comunicacions entre els diversos agents dels sistemes de salut. S'anomenen mobile health (mHealth) i s'integren en el camp de l'eSalut, dedicat a l'ús de tecnologies de la informació i la comunicació, com ara ordinadors, telèfons mòbils, GPS, monitors, instrumental mèdic connectat, robots mèdics per als serveis de salut.\nDetenen un veí de l'Anoia per robar 31 mòbils nous en oficines on feia manteniment.\nDetingut un veí de l'Anoia per robar 31 mòbils de sucursals bancàries on feia manteniment a Barcelona.\nLes últimes bústies grogues de l'imperi.\nHi ha, en un sentit més ampli, apps que monitoritzen l'estil de vida i benestar, concebudes per mantenir o millorar informalment els comportaments sans de la població mitjançant la pràctica de l'esport i del wellness. En tot cas, només en la gestió directa de la salut, l'mHealth té un paper vital en els sistemes sanitaris, ja que faciliten que els ciutadans es facin càrrec de forma activa de la seva salut, i contribueixen a la millora de la comunicació entre ells, els professionals sociosanitaris, i els altres agents dels sistemes de salut. La covid ha accelerat un procés d'introducció d'aquesta variant d'atenció mèdica.\nHi ha qui estima que la utilització d'apps de salut podria millorar l'eficiència de l'atenció al pacient i minimitzar fins al 30% del temps emprat a accedir a la informació i analitzar-la, amb un estalvi econòmic del 15% dels costos d'utilització de l'atenció sanitària mitjançant el seguiment a distància. Però a part del cost econòmic, caldria valorar la millora de l'atenció al destinatari. És clar que l'mHealth té diversos reptes al davant. Un de compartit amb altres àmbits com és la preservació de la privacitat i la seguretat de les dades que corren per la xarxa. Un altre és la usabilitat i accessibilitat. La tecnologia ens ha de permetre que els aparells siguin accessibles sense discriminacions socials o d'edat. La gent amb poca capacitat adquisitiva o amb escassa preparació en l'ús de les tecnologies mòbils, sigui per formació sigui per pertànyer a la generació de la gent gran allunyada del món del mòbil, han de poder usar i accedir a aquests serveis.\nSolucionar aquests colls d'ampolla és clau per a l'accessibilitat i assequibilitat de serveis per a les persones que viuen en entorns limitats de recursos, i distants de les unitats d'atenció física a pacients; per garantir la qualitat dels serveis, especialment en pacients que requereixen monitoratge continu; per l'eficiència en els costos dels sistemes sociosanitaris, i la seva sostenibilitat.\nLes aplicacions mòbils de salut se solen classificar segons la seva funcionalitat per a professionals de la salut, aplicacions per a la formació, eines de suport a la telemedicina, aplicacions per a pacients i per al públic en general i, finalment, aplicacions de malalties específiques.\nAlguns exemples d'apps de salut per a professionals són: els sistemes de suport a les decisions clíniques, les solucions de monitoratge remot, les fonts de coneixement, les calculadores de fórmules mèdiques, l'emmagatzematge i compartició de dades sobre pacients, la formació mèdica i la comunicació clínica.\nI els exemples d'aplicacions mòbils pensades per als usuaris poden ser: la prevenció de la pandèmia del coronavirus, la gestió de malalties, especialment cròniques, l'autodiagnòstic, l'administració de fàrmacs, la gestió d'horaris dels serveis de salut, els tractaments mèdics i sociosanitaris, la gestió d'emergències i la sensibilització dels ciutadans.\nAquest escenari que es va dibuixar en la jornada del HuB30 hauria d'ajudar a facilitar la introducció d'aquests serveis en el sistema de salut català al mateix temps que es promou l'aparició o consolidació d'empreses catalanes creadores de programes o d'aparells destinades a implantar l'mHealth i l'eSalut entre sanitaris i ciutadans.


El CG Puigcerdà aconsegueix un punt però perd el partit - Diari de la neu\nCG Puigcerdà 3 - SAD Majadahonda 4 ( 0-1, 1-1, 2-1 )\nGelAgències 28.10.201920.30 h\nUna imatge del partit d'aquest dissabte Autor/a: CG Puigcerda\nPartit molt igualat a la capital de la Cerdanya la nit de dissabte. Un equip local que va anar a remolc tot el partit en el marcador però que va portar en major mesura el pes d'aquest. En un tram final d'infart va remuntar dos gols per forçar la pròrroga i quan aquesta s'acabava i semblava que el punt en joc es decidiria en els llançaments de penal, va arribar un gol d'or visitant a 9 segons per acabar.\nEl primer període va ser el més intens dels tres. Amb moltes alternatives i més efectivitat visitant aconseguint marxar amb un lleuger avantatge en el marcador en el primer descans.\nEl segon període el CG Puigcerdà es va començar a imposar en domini i perill. Però l'equip visitant aconseguia ocasions clares que podien ser definitives en la sort del partit. Després que l'equip local aconseguís el gol mitjançant Alex Jociles, aprofitant una bona feina de la línia més jove dels locals, SAD Majadahonda va igualar el parcial i va marxar el segon descans encara amb un gol a sobre.\nEl tercer període començava amb un Puigcerdà més abocat a l'atac i un Majadahonda que després de desaprofitar diverses situacions d'un davanter contra el porter local Törnqvist aconseguia l'1 a 3 que semblava definitiu. L'equip local, lluny d'entregar el partit, va seguir intentat batre al millor jugador ahir del rival, el porter Ignacio García. Una vegada i una altra els davanters groc i negres topaven amb el porter madrileny fins que després d'un parell de rebots, Nacho Granell, aconseguia batre la porteria rival i posava emoció al tram final. Jugant sense porter a la desesperada, situació d'Empty Net, el Puigcerdà aconseguia el gol de l'empat a poc menys d'un minut per acabar el partit. Novament Nacho Granell d'slap des de la zona central de l'atac batia a un porter que molt tapat res podia fer per aturar el llaçament.\nEl partit es decidiria a la pròrroga i aquesta començava amb avantatge de jugadors per l'equip local després d'una expulsió visitant. Els locals tot i arribar a fer un pal i donar molta sensació de perill no materialitzaven les ocasions i els visitants a 9 segons per acabar la pròrroga, marcaven el gol d'or que suposava aconseguir el segon punt en joc. En empatar al final dels tres períodes ja s'havien repartit un punt cada equip.\nLa setmana que ve el Puigcerdà torna a jugar a casa rebent al líder CHH Txuri Urdin\nVALDEMORO IT 6 - CG PUIGCERDA 2 ( 3-1, 1-1, 2-0 )\nL'equip femení va caure en la seva visita a terres madrilenyes el vespre de dissabte.\nUnes ceretanes amb molt bona actitud van visitar a un rival sobre el paper molt superior. Tot i la falta d'efectius van plantar cara arribant a posar-se 3 a 2 en el marcador i posant contra les cordes a les rivals durant els dos primers períodes. Finalment l'equip madrileny va imposar la seva profunditat de banqueta en el tercer i experiència malgrat la seva joventut, per acabar-se imposant clarament.\nLa bigolejadora de les ceretanes va ser Ainhoa Merino amb els dos gols de la nit.\nAmb aquesta derrota les ceretanes segueixen amb tres punts en la 7a posició. Majadahonda líder destacat amb 15. Txuri Urdin amb 12, Valdemoro amb 11. Jaca amb 7, Sumendi amb 6. Granada amb 3 empatades amb les ceretanes. I per darrere Huarte amb 2 i Milenio amb 1 que tanca la classificació\nLa setmana que ve el Puigcerdà visitarà al CH Jaca en un partit contra un rival de més nivell teòric.\n25.10.2019. El Puigcerdà necessita guanyar per lluitar per la tercera plaça\n29.09.2019. El CG Puigcerdà cau per la mínima a Majadahonda


Barcelona se la juga | Quadern | EL PAÍS\nBarcelona se la juga\nDissabte i diumenge el festival Dau porta les primeres figures mundials del joc de taula\nBarcelona - 12 dic 2013 - 10:14 UTC\n'Dixit', de Jean-Louis Roubira.carles ribas\nPodria semblar una imatge anacrònica, o marginal. Taules plenes de gent jugant no pas amb consoles o ginys electrònics sinó amb taulers de cartró, fitxes de plàstic o figuretes de poliuretà. Taules plenes de molta gent. I tanmateix és ben actual, perquè és el que es va veure l’any passat a l’estrena del festival Dau Barcelona i el que es repetirà aquest cap de setmana, en una segona edició, corregida i augmentada, de l’esdeveniment. De les 10 del matí de dissabte a les 8 del vespre de diumenge (entrada gratuïta), el recinte de la Fabra i Coats, al barri de Sant Andreu, acollirà una de les cites més importants del món del sector del joc de taula, comissariada per Oriol Comas, autor de més de 50 jocs. Durant dos dies tothom qui vulgui podrà conèixer de primera mà les novetats més destacades del sector i veure els autors en persona. A més de participar, no cal dir-ho, a tantes partides com vulgui (o aguanti).\nEsment destacat mereix el gènere del joc de paraules, que enguany, per celebrar el centenari de la publicació del primer crucigrama de la història, proposa un triatló de proves inèdites de format espectacular.\nLa indústria del joc de taula és una de les poques que no solament no ha sucumbit a la crisi, sinó que ha crescut. En un context en què la competència és tota la indústria de l’entreteniment en pes, que va des del futbol fins a les sèries de televisió, els videojocs o l’oci nocturn, el joc de taula ha recuperat a poc a poc espais de lleure, tant de famílies com de grups d’amics, gràcies a una equació tan simple com la que posa en relació el cost (preu del joc) amb la quantitat d’hores d’entreteniment. Comparat, per exemple, amb altres passatemps tradicionals, com ara el cinema, econòmicament no hi ha color.\n“Hi ha la sensació que la crisi fa que les persones es quedin més a casa fent vida de família. En aquest sentit, el joc de taula contemporani té la partida guanyada, perquè proporciona temps de qualitat presencial amb un cost més aviat baix”. La reflexió la fa Joaquim Dorca, director de l’editorial Devir, que publica a casa nostra dos dels jocs de taula amb més èxit a tot el món: Catan i Carcassonne.\nDavid Olesti, cap de màrqueting d’Educa Borras, hi coincideix força: “Els jocs de taula estan en la línia general del mercat, però les xifres milloren si per exemple alguna tendència televisiva arrossega les vendes d’una novetat en concret. Enguany, en el nostre cas, el mercat de les joguines es manté, mentre que els jocs de taula van lleugerament a l’alça”.\nMr Jack (2006), Bruno Cathala i Ludovic Maublanc.carles ribas\nSón dues editorials catalanes que, sense cap mena de dubte, tindran una presència destacada a la segona edició del Dau Barcelona (tota la informació a http://daubarcelona.bcn.cat). Dedicat exclusivament al joc de taula contemporani, el festival va néixer el 2012 de la mà de l’Institut de Cultura de l’Ajuntament de Barcelona, amb la intenció de convertir-se en una festa de la creativitat i alhora un punt de trobada de referència a tot Europa per a autors, editorials i, no cal dir-ho, jugadors, tant novells com especialitzats, que són legió. Segons Inés Garriga, directora de Creativitat i Innovació de l’ICUB, “Barcelona és una ciutat del seu temps, reconeguda internacionalment per la seva capacitat emprenedora de projectes ciutadans que la vinculen emocionalment amb el teixit associatiu, entitats i sectors professionals. A Europa, i de fet ara ja a tot arreu, cada vegada més la gent demana ciutats que emocionin, que les puguis viure des de l’experiència; ciutats on la creativitat, en el sentit més ampli del terme, prengui un protagonisme creixent. Per això Barcelona té l’oportunitat de ser capdavantera del grup de metròpolis que aposten per potenciar la capacitat creativa i alhora innovadora dels seus ciutadans i comunitats. Els jocs de taula són, sens dubte, una expressió d’aquestes ciutats creatives i emocionals. És en tot aquest context que el joc pren més protagonisme que mai”. Garriga, de fet, considera un deure “reivindicar-lo com a element cultural i social que és”.\nDe fires, festivals i convencions d’aquest estil se’n fan a països on el joc de taula té un gran mercat, com ara Holanda, Alemanya i Escandinàvia. El més important és l’Internationale Spieltage, que té lloc a Essen i acull un quart de milió de participants, entre editorials, jocs, autors i jugadors. A Cannes, a la Provença, hi trobem el Festival International de Jeux, que enguany ha atret més de 150.000 persones. Quant a l’Estat espanyol, hi ha experiències semblants, salvant les distàncies, a Còrdova, però és a Catalunya on aquest mercat és més fort. “Si ens comparem amb altres mercats, podem afirmar que l’espanyol queda lluny de l’holandès, l’alemany o l’escandinau, però per sobre del britànic o l’italià. Per altra banda, si mirem el volum del mercat a Catalunya, proporcionalment es pot comparar amb els millors mercats europeus”. Joaquim Dorca, a més, hi afegeix una dada a tenir en compte: “Si al nostre país no es juga més és perquè resulta impossible conciliar la vida laboral amb la familiar, i sovint els pares opten per utilitzar la consola com a mainadera, perquè és molt difícil trobar una estona per seure a jugar tots junts”.\nI tu, jugues en català? La destacada presència del joc de taula aquí al país explica que hagin sorgit campanyes com la de “I tu, jugues en català?”, que va posar en marxa el Consorci per a la Normalització Lingüística l’any 2012 i que, encara vigent, procura donar visibilitat als jocs i les joguines en català.\nJocs de paraules: un triatló d’infart\nSi els aficionats al futbol van celebrar el centenari oficial l'any 1988 (creació de la Lliga anglesa), el dels jocs de paraules el commemorem enguany, ja que el primer crucigrama publicat va ser el d'Arthur Wynne al New York Worldel 21 de desembre de 1913. Una setmana justa després del Dau Barcelona.\nÉs per això que el festival dedica un apartat especial a aquest gènere tan popular, concretament a dues de les seves encarnacions més divulgades arreu del món, els mots encreuats i l’Scrabble. De fet, l’homenatge al pare dels crucigramaires ja serà un joc en ell mateix: els participants hauran de resoldre les vuit versions que els autors dels mots encreuats catalans de més tirada han fet de la graella original de l’anglès, força diferent de les actuals.\nLa pirotècnia, però, arribarà amb la primera Marató d’Scrabble en català, en format 24 hores. Des de les 12 del matí de dissabte fins a les 12 de l’endemà, un màxim de 48 participants (la inscripció encara és oberta: http://maratoscrabble24hores.wordpress.com) s’enfrontaran en partides d’un contra un fins a un màxim de 18. Malgrat la diversitat de tornejos locals i nacionals que han proliferat els últims anys al país, aquesta és la primera vegada que es munta una competició tan exigent com aquesta, que comptarà, no cal dir-ho, amb la presència dels millors especialistes de la modalitat.\nPer acabar, la traca final tindrà lloc diumenge a la una del migdia i també serà un inèdit. Concretament, una contrarellotge de mots encreuats: els participants tindran una hora de temps per mirar d'emplenar com més quadrets millor de ni més ni menys que vuit graelles. Concretament, les proposades pels crucigramistes catalans esmentats. A més de l'emoció taquicàrdica d'enfrontar-se a tant de quadret en tan poc temps, la gràcia de la proposta és que permetrà reviure vuit graelles molt especials, els millors moments de mitjans amb trajectòries tan consolidades com l'Avui, El Periódico, La Vanguardia (per partida doble), EL PAÍS o l'Ara.\nTots els guanyadors tindran premi, a més de l’honor de ser els campions del primer triatló verbívor de la història.\nEnguany, a les activitats que va dinamitzar el 2012 hi afegirà la celebració d’un gran campionat d’Enigmàrius dirigit als seus estudiants i també al públic general, sota la batuta de Màrius Serra.\nPer a les editorials de jocs de taula, editar en català no només és una obvietat, sinó que, a més a més, incrementa les vendes. Al món del llibre ningú es planteja que un llibre pugui sortir a Catalunya en castellà i prou. Al Dau Barcelona, una editorial de Sevilla i una altra de Madrid presentaran sengles creacions en català. Devir va ser de les pioneres, tal com recorda Dorca: “Catalunya sempre ha estat el punt d’entrada de les noves actituds culturals que després s’han traslladat a la resta de l’estat, i amb els jocs passa el mateix. Som el focus principal de la indústria del joc de taula, ho hem estat al segle XX i ho continuem essent ara; la paradoxa és que no s’havia donat prou importància a l’edició en català, i a Devir ens vam preguntar si aquest mercat inexistent era una oportunitat de negoci o bé si havíem de seguir el model de la resta d’empreses i “fer veure que no calia”, perquè digui el que digui el ministre Wert a Catalunya tothom sap llegir en castellà. Si per nosaltres els jocs de taula són un producte cultural, ens semblava lògic, i just, que la llengua catalana hi estigués representada. Ens vàrem tirar a la piscina i resulta que el mercat ha reaccionat molt favorablement”. Educa Borras també ofereix un extens catàleg de producte en català o que inclou el català. Olesti ho exemplifica: “Disposem de jocs com per exemple puzles, que porten les instruccions en molts idiomes, el català inclòs. També tenim jocs educatius exclusivament fets en català, o de taula, com El joc de TV3, que només tenen versió en la nostra llengua".\nAixò porta inevitablement a la consideració del joc com a matèria primera de la cultura. Segons Inés Garriga, “amb el Dau Barcelona volem contribuir a assentar en l’imaginari de tothom que el joc de taula també es consideri cultura. Jugar forma part de la nostra cultura, del nostre patrimoni, i és una activitat que ens permet compartir coneixement i dinàmiques, crear experiències, imaginar nous escenaris, emocionar-nos, sentir, aprendre i passar una bona estona. Si estem convençuts que el joc de taula és cultura, i que forma part de la nostra, no podem deixar de posar l’accent també en la llengua amb què es juga”.\nLa tecnologia. És curiós adonar-se de com els jocs de taula es van adaptant a cada context social, econòmic, tecnològic, familiar o històric. Sense anar més lluny, cada vegada n’hi ha més per a dos jugadors, i fins i tot per al joc en solitari, que durant molt de temps havia estat una prerrogativa de les cartes. Això es deu en bona part a les noves tecnologies i els nous dispositius mòbils, que ho fan canviar tot. La frontera entre videojoc i joc de taula cada vegada és menys evident. Catan o Carcassonne com a exemples de jocs internacionals que han venut milions d’exemplars, o Sidibaba, del català Perepau Llistosella, reinventen el tauler tradicional pràcticament fins a fer-lo desaparèixer. “Tots els que fem jocs ens adaptem, no només a les noves tecnologies, sinó també al llenguatge visual i estètic a què els consumidors estan acostumats actualment”, assegura Olesti. “Moltes vegades l’objectiu és adaptar dinàmiques de joc tradicionals a les noves tecnologies i els nous temps. Els nens estan acostumats a un tipus de llenguatge molt audiovisual, que és el que entenen i el que fan servir. Per exemple, les pissarres que ara hi ha a les escoles són digitals i abans eren de guix. Però una pissarra no deixa de ser una superfície perquè la canalla hi faci sumes i restes, encara que sigui digital. En alguns jocs, doncs, senzillament es tracta de fer una cosa similar i adaptar-se”.\nJoaquim Dorca es mostra un puntet més crític amb aquesta evolució. “Això em sembla més aviat un mantra políticament correcte. Suposo que sí, que el futur del joc de taula passa per la tecnologia. Però substituir el cartró per una tauleta? Utilitzar la tecnologia per jugar a distància? Jo no hi crec. Segons els darrers estudis, el 73 per cent de les partides que es fan amb un telèfon intel·ligent, una tàblet, consola o ordinador no són multijugador, sinó d’una persona jugant sola contra la intel·ligència artificial, contra la màquina. Quan em presentin una intel·ligència artificial a la qual jo pugui manipular emocionalment per treure’n profit i guanyar una partida, llavors canviaré d’opinió”.\nEl joc de taula experience. El web del Dau Barcelona defineix els jocs de taula com l’única activitat de creació on el receptor final n’és sempre el protagonista absolut. Un joc és una creació que experimenten, literalment, les persones. I d’altra banda, no deixa de ser, tal com apunta Dorca, un fenomen de relació i de cohesió social de primer ordre: “El joc de taula és l’eina de què els humans ens hem dotat per divertir-nos experimentant sense risc qualsevol cosa que podem imaginar. Els jocs serveixen per habituar-nos a emocions com ara saber guanyar, saber perdre, negociar, seduir, intimidar, mentir... i fins i tot per experimentar conceptes com la gestió de recursos, la presa de decisions, el càlcul de probabilitats, la gestió del risc, l’explotació de l’èxit... No hi ha cap altra activitat humana que permeti un camp d’experimentació tan divers i útil com el que proporciona un joc de taula presencial. Cap”.\nPer part de l’Institut de Cultura, tenen molt clares la direcció i la importància del certamen. “M’agradaria —declara Garriga— que Dau Barcelona es transformés en un gran festival internacional del joc de taula a l’altura dels millors, com els que se celebren a Essen o Cannes. Dau Barcelona hauria de buscar la seva diferenciació i esdevenir en poques edicions el gran festival de la creativitat del joc de taula, que aplegués autors i editors d’arreu del món amb un objectiu: subratllar la importància del procés creatiu. Em consta que en l’actualitat no n’hi ha cap que tingui aquest objectiu primordial”.\nD’aquí, doncs, el significat d’un festival gratuït adreçat a les famílies i a la comunitat de jugadors avesats, que podran tastar de primera mà les novetats aportades pels editors just al començament de les festes de Nadal, les més familiars del calendari.\nA partir de l’edició d’enguany, a més, Dau Barcelona incorpora un acte de gala destinat a editors, autors, afeccionats i mitjans de comunicació: el lliurament dels premis Dau Barcelona. A la gala (que es retransmetrà en streaming des del Palau de la Virreina, demà divendres a les 7 de la tarda), es premiarà, per una banda, tota la dedicació d’una persona a la cultura del joc al llarg de la seva vida, i de l’altra, els dos autors de jocs que més hagin destacat durant el 2013, en dues categories, absoluta i novells, amb un jurat format per més de 500 autors de tot el món.


Jose Muñoz: “La resposta del Govern de Ximo Puig per a protegir a empreses i treballadors durant la crisi del Covid-19 no té precedents” - pspvpsoe\nEl portaveu d’Hisenda del PSPV-PSOE en Les Corts Valencianes, José Muñoz, recorda que “des del principi de la crisi el Consell ha apostat per protegir a les empreses i treballadors valencians”\nEl dirigent socialista fa un balanç d’algunes de les mesures que la Generalitat ha pres en este sentit durant la pandèmia\nValència, 16 de maig de 2020.- El portaveu socialista d’Hisenda en Les Corts Valencianes, Jose Muñoz, ha recordat que “la resposta del Govern de Ximo Puig per a protegir a les empreses i treballadors valencians durant la crisi generada per la Covid-19 no té precedents”. “Des del principi de la pandèmia -ha explicat Muñoz-, el Consell ha apostat per protegir a empresaris i treballadors amb mesures concretes pioneres a Espanya”. Així ho ha manifestat com a resposta a les declaracions del portaveu d’Indústria del PP en Les Corts, Felipe Carrasco.\nEn este sentit, Muñoz ha volgut fer balanç d’algunes de les ajudes concedides per la Generalitat en este sentit: “El Consell ha invertit 57,7 milions d’euros en ajudes directes a autònoms, una xifra molt superior a la d’altres comunitats autònomes”. “Als autònoms valencians que hagen hagut de cessar la seua activitat pel virus –continua el diputat socialista- se’ls ha assignat 1.500 euros, i als quals acrediten una rebaixa dels seus ingressos del 75%, 750 euros. En altres autonomies com Madrid reben fins a 534 euros, a Andalusia, 300, i a Múrcia 0”.\nAixí mateix, el portaveu socialista d’Hisenda en Les Corts Valencianes ha recordat que “la Generalitat han destinat 30 milions d’euros per a afectats per ERTEs: 200.000 persones en aquestes condicions rebran una ajuda directa de 150 euros. Ja s’han tramitat prop del 90% dels ERTEs presentats, la qual cosa, una vegada més, demostra la prioritat del Consell a donar resposta tant a empreses com a treballadors que han hagut de cessar o disminuir la seua activitat a causa de la pandèmia”.\nQuant al turisme, un sector clau que representa el 16% del PIB de la Comunitat Valenciana, Muñoz ha explicat que “el Consell va declarar just ahir la tramitació urgent d’una línia de fons de cooperació municipal per a pal·liar els efectes de la Covid-19 en els municipis turístics”. “Això se suma a les ajudes concretades a l’abril de fins a 2.500 euros per a autònoms i pimes que desenvolupen la seua activitat en aquest sector”, ha afegit el diputat socialista.\nAJUDES A LA RECONVERSIÓ INDUSTRIAL\nMuñoz ha destacat el fet que “la Generalitat és conscient de la necessitat d’innovar i reinventar-se enmig d’aquesta crisi, per això s’han destinat 5 milions d’euros per a crear una nova línia d’ajudes del Ivace per a empreses que s’han adaptat la seua producció a la fabricació de material sanitari per la Covid-19”. Preferiria el PP que fem com en altres autonomies on governa el seu partit, com Madrid, Andalusia o Múrcia, on s’han destinat 0 euros a la reconversió industrial? No ho farem, la innovació és un actiu fonamental per a ajudar les empreses a superar aquesta crisi i el Consell de Ximo Puig l’ha tingut clar des del minut 1”.


Broquetes de botifarres i boletes de patata | Recepta de cuina de Quim Lleonart - RECEPTES.CAT\nBroquetes de botifarres i boletes de patata\nTrenta sis boletes de patata\nVuit trossos de botifarra negra, de 4 centimetres de llarg\nVuit trossos de botifarra blanca, de 4 cintimetres de llarg\nVui trossos de salsitxa de 4 centimetres de llarg\nVuit broquetes de fusta\nPrimerament, fem les boletes de patata, i les fregim amb oli d'oliva, fins que són rosses, i les reservem. Tot seguit, agafem els trossos de botifarres, i els fregim en una paella gran, tot junts, fins que estiguin ben cuits.\nA continuació, muntem les broquetes de la següent manera : Primer, clavem una boleta de patata, després clavem un tròs de botifarra blanca, seguim amb una boleta de patata, tot seguit, un tròs de botifarra negra, seguim amb una boleta, i acabem amb un tròs de salsitxa.\nUn cop muntades les broquetes, les fiquem a la safata de porcellana, i les servim a la taula.\nEnllaça aquesta recepta: Receptes.cat/recepta8294


Cerca totes les ofertes d'hotels a Oude Bildtdijk Oude Bildtzijl Entrada:\nHomestay BartlemaBeetsma...Habitacions per nit per només Huisje 63...Habitacions per nit per només Més zones a het Bildt\nOude Bildtdijk Oude Bildtzijl és una base excelent per a explorar en profunditat les vistes de het Bildt. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Oude Bildtdijk Oude Bildtzijl és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Quan és hora de reservar l'hotel adequat a Oude Bildtdijk Oude Bildtzijl o a qualsevol lloc a het Bildt, Agoda.com ofereix els millors preus. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Per trobar les millors ofertes d'hotels a Oude Bildtdijk Oude Bildtzijl, simplement entri les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Oude Bildtdijk Oude Bildtzijl, het Bildt\nÀrea Oude Bildtdijk Oude Bildtzijl\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Homestay BartlemaBeetsma és una...\nConvenientment situat a Oude Bildtzijl, Huisje 63 és una base ideal des d'on explorar aquesta...\nTots els hotels de het Bildt\nHotels a Oude Bildtdijk Oude Bildtzijl: Homestay BartlemaBeetsma


Per Quim Curbet dimecres, de febrer 25, 2015\nÉs fàcil adonar-se del camí que hem reculat, el Partit Popular ha governat sobretot contra la cultura i ha anat deixant cadàvers al seu pas. Tot el que feia tuf d’activitat cultural els feia nosa, han ensorrat companyies de teatre i de dansa, han legislat contra la música i el cinema. Potser era una venjança? Sigui el que sigui tots n’hem sortit perdent.\nLa desconfiança de la dreta i la ultradreta contra la cultura ve de lluny, gairebé podríem dir que ho porten inscrit en els gens des de l’edat de pedra. Cultura és sinònim de llibertat, d’intel·ligència i de creativitat i la seva concepció del món, la d’ells, no passa per acceptar cap d’aquestes premisses. S’ha d’aniquilar la cultura, o, a tot estirar, s’ha de deixar que piuli però tancada en una gàbia.\nAquests anys de govern de Mariano Rajoy seran recordats sempre com la gran batalla de la dreta conservadora espanyola contra la cultura en general, una batalla cega i sense treva. Sembla com si la cultura fos l’enemic a batre i gairebé ho han aconseguit, amb l’ajut encomiable d’altres companys de camí, tant o més dretans que ells, i l’excusa omnipresent de la crisi. Segons un informe de la Fundación Alternativas «la minva en el suport públic a la cultura es xifra en una rebaixa del 50% en l’aportació de l’Estat, un 70% menys per part de les comunitats autònomes i una baixada del 20% en els grans municipis». Un desastre sense precedents.\nSerà molt difícil sortir d’aquest sotrac històric, sobretot si no aconseguim bandejar definitivament del poder la dreta cavernícola. Ara més que mai és necessari un pacte per la cultura, transversal i integrador de tots els partits democràtics, per tornar el nostre país cap al camí que ens duia a l’Europa que sí aposta per la cultura i el coneixement, un camí que no hauríem d’haver deixat mai.


BUGADA AL POU. Maig 2020 | El Pou\nper El Pou , 16 de maig de 2020 a les 21:57 |\nEl confinament pel coronavirus esmola la imaginació, tant dins de les cases a través de les xarxes socials com, de cara al públic real mitjançant els balcons. Algun col·lectiu, com Música per la Llibertat, que cada dia tocava el Cant dels Ocells a la plaça Major reivindicant la llibertat dels presos polítics, ara no ho pot fer, però molts dels músics continuen sortint al balcó de casa seva. Maurici Rosell, "de les olives", premi Oleguer Bisbal 2005, surt cada dia a les vuit del vespre al seu balcó del carrer Sobrerroca i toca el Cant dels Ocells... i una peça de propina, com ara la Santa Espina. També hi surt la Karla Show ("retratada" fa pocs mesos al Pou), a la mateixa hora. Hi presenta un espectacle per animar els veïns. El primer de maig, va fer la darrera funció. Portava més d’un mes amenitzant les tardes i ja toca començar a treballar. En aquest cas –no com el del Maurici que treu el violí i la barretina–, té molta feina per vestir-se i maquillar-se. S’agraeix l’esforç de tots.\nTot i que pels carrers hi ha voltat poca gent en les últimes setmanes, reprodueixo dues instantànies que m’han fet arribar amics i col·laboradors amb un parell de detalls, més aviat còmics, que s’han pogut veure en dos conjunts escultòrics de Manresa. A l’escultura dedicada a l’escriptor Joaquim Amat-Piniella a la terrassa del Casino, hi lluïa, a primers de maig, una torreta que algú li va deixar com a detall. Una mica més avall, entre la plaça de a Crist Rei i el carrer d’Àngel Guimerà, al rei Pere III algú li va posar mascareta per protegir-lo del virus. Totes dues estampes queden per a la posteritat.\nAuca del coronavirus\nL’amic Joan Vilamala, "alter ego" del Gaiter de Calders, tampoc no para mai. Ara acaba d’editar l’oportuna "Auca del Coronavirus". Si la voleu llegir sencera podeu entrar a www.auques.cat. Aquest home és incombustible. Va publicar, a primers d’abril, un article verdaguerià sobre un poema relacionat amb dues novel·les a "El 9Nou", "Regió7" i l’"Ara". I el 4 de maig, a "El Punt-Avui", a tota pàgina, l'"Auca del llaç groc". De moment, el confinament sembla que li prova.\nAbans a Madrid que a Manresa\nL’amic subscriptor Ricard Oliva, resident a Madrid, va rebre la nostra revista d’abril, amb el reportatge central dedicat al parlar de Manresa, el dia 8. El cas és que els subscriptors manresans, a causa dels problemes del coronavirus, la van rebre una setmana més tard. A les grans capitals –i a la del regne, encara més–, Correus sembla que compleix. Però aquests dies les cartes, a la nostra ciutat, arriben gairebé tan tard com si fossin remeses a Madagascar. A la foto, veieu el Ricard, cofoi, davant de la boca del metro a la plaça de toros de las Ventas.\nUn amable lector em fa arribar la portada de "La Razón", una capçalera que, francament he elidit del meu dia a dia, del dia 17 d’abril. La informació té la línia editorial habitual, però crida l’atenció que, en portada, es reprodueix una foto suposadament feta a la nostra ciutat, d’un difunt que «espera su turno para la cremación en una funerària de Manresa». Dic suposadament, perquè no em consta que, a Manresa precisament, hi hagués problemes per gestionar els decessos i, tot i haver-hi tres empreses funeràries operant, l’única que, de moment, ofereix la incineració és Mémora a la zona del Congost. A Barcelona sí que hi ha haver problemes de gestió i a Madrid, on s’edita la capçalera dirigida per l’ínclit Paco Marhuenda, es va haver d’habilitar un poliesportiu amb pista de gel com a dipòsit de cadàvers.\nRemenant per internet, una altra tasca que s’ha potenciat durant el confinament, un dels autors del col·lectiu de Narradors Centrals va veure amb sorpresa com el llibre "Que Déu ens agafi confessats", que el grup d’escriptors de la Catalunya Central va editar amb el pseudònim de Lola Palau, es venia en una web de llibres de segona mà al preu de 349 euros! Que jo sàpiga, ni es tracta d’un "incunable" ni d’una edició de col·leccionista. Seguint aquesta lògica, la novel·la "Rius paral·lels", que va publicar el 2010 el nostre cap de Cultura, Jordi Estrada, hauria de vendre’s a un preu de sortida de, pel cap baix, 1.000 euros.\nTrucada (real) reial\nEls companys de "Nació Manresa" explicaven, a última hora del 24 d’abril passat, que els reis d’Espanya havien trucat a l’hospital de Sant Joan de Déu per interessar-se per l’estat de la situació. Sense condemnar el gest, molt han de remar Felip i Letícia per incrementar la popularitat entre els súbdits. M’imagino que la trucada devia formar part d’una "ronda informativa" per punts significatius de l’estat com fan al programa degà de seguiment esportiu del cap de setmana: "Carrusel Deportivo". Van preguntar al director d’Althaia, Manel Jovells, com aquell que connecta amb el Camp Nou demanant «¿minuto y resultado?». El Borbó regent ja pot anar trucant –amb la consort al costat– com a cap d’estat amoïnat, si, des de Madrid, criden a la "unidaz" i apliquen la recentralització sense solució de continuïtat menystenint el paper autonòmic. El que em queda clar és que, amb els escàndols del rei emèrit, l’operació per millorar la imatge i la conveniència de la monarquia –"blanquejar" en dirien ara–se succeeixen.\nEl Cul del Pou, coronavirus, BUGADA


1.1 Xerrada: La davallada energetica\nRecursos energètics i la crisi ambiental global El principi del segle XXI ve marcat per dos grans problemes de sostenibilitat de la nostra civilització industrial globalitzada. D'una banda, la Terra no és capaç d'absorbir els residus que generem en ingents quantitats i això està modificant la biosfera i eventualment pot comprometre la nostra supervivència; d'altra banda, els recursos dels quals depenem per mantenir la festa del sobreconsum estan arribant a la seva màxima capacitat i comencen a davallar. En aquesta xerrada, s’analitzaran amb detall les causes i les conseqüències d'aquest últim problema i com es relaciona amb la crisi ambiental. Veurem que no hi ha solucions fàcils ni immediates, i que els canvis que es necessiten són molt més profunds del que es reconeix. A càrrec d’Antonio Turiel, doctor en Física i llicenciat en Matemàtiques. Actualment treballa a l’Institut de Ciències del Mar del CSIC com a científic titular.


Envelliment i exercici físic sense límits - Clínica Universitària de Manresa\nEnvelliment i exercici físic sense límits\n“Ja no puc anar a caminar amb les amigues, però es normal, amb la meva edat…” (dona de 80 anys).\n“Ja veuràs quan tinguis la meva edat… jo ja no puc fer aquestes coses” (home de 52 anys).\n“Soc massa gran per aprendre a utilitzar aquestes coses” (dona de 82 anys referint-se als mòbils).\nSegur que heu sentit una veïna, el vostre pare o el vostre company de feina dir frases com aquestes en el vostre dia a dia. De fet, són moltes les coses que deixem de fer, experimentar i aprendre que justifiquem amb l’edat.\nPerò realment, l‘edat ens ha de limitar?\nDins del procés d’envelliment, és veritat que existeix una pèrdua de massa muscular, acompanyada d’una disminució de la força i de la resistència. Com a conseqüència d’aquesta reducció de la força i la resistència, ens fatiguem més quan fem activitats quotidianes i fa que deixem de realitzar-les. Pensem que deixar de fer les nostres activitats habituals és una cosa normal i és aquí quan comença el cercle viciós del desentrenament.\nCom pot ser que l’americana Madonna Buder hagi acabat una ironman als 88 anys, que el català Miquel Pucurull continuï corrent maratons amb 80 anys o que l’italià Giuseppe Patternò, de 97 anys, s’hagi graduat en filosofia i història amb matricula d’honor?\nDoncs bàsicament, perquè s’ha demostrat que fer un entrenament de força i resistència d’uns 45 minuts de durada, dos o tres cops per setmana, ajuda a evitar aquesta pèrdua de massa muscular, igual que un bon entrenament ens pot permetre recuperar-la si ja l’hem perduda. Evidentment, aquest entrenament ha de ser progressiu. No ens convertirem en Madonna Buder en una setmana.\nTambé s’ha descobert que som capaços de crear neurones noves i connexions neuronals al llarg de tota la nostra vida, refutant la teoria anterior que creia que naixíem amb una quantitat X de neurones i que aquesta anava disminuint amb l’edat. A més a més, s’ha demostrat que fer esport de manera regular ajuda a crear noves neurones i que té un efecte positiu sobre la memòria i la millora de l’estat d’ànim.\nPer tant, l’única cosa que necessitem és trobar la força de voluntat que ens ajudi a apagar la televisió, aixecar-nos del sofà i sortir a passejar a peu o amb bicicleta, jugar a pilota amb els nets i les netes o ballar amb la nostra parella.\nVeient tot això no ens queda més remei que eliminar tots aquests prejudicis del nostre vocabulari i demostrar als més joves que no hi ha edat per fer esport, no hi ha edat per divertir-se i no hi ha edat per aprendre.


Oportunitats i Creixement del Talent i les Pimes\nSusana Roselló Almirall\nDirectora General Culture&Values. Serveis d’Estratègia, Talent, Desenvolupament de Negoci i Innovació Barcelona/Girona/Pamplona/Madrid/París\nL’altre dia el propietari d’una pime de l´Anoia a qui tinc gran admiració per la seva trajectòria, per la seva voluntat de continuar creixent i per la seva humanitat, em va preguntar: Com ho puc fer per créixer si no puc atraure ni desenvolupar el talent que necessitem?\nA l’informe elaborat per Cepyme “Creixement empresarial-situació de les pimes a Espanya comparada amb la d´altres països europeus”, en el que exposa les conseqüències negatives de la mida de les pimes, parla de la menor atracció i retenció del talent, menors salaris, menor capacitat d’innovació i exportació i dificultats per finançar-se. Actualment, comptem amb 2,9 milions d’empreses a Espanya, de les quals, 4.765 son grans companyies (amb plantilles superiors a 250 persones i/o facturació superior als 50 milions d´euros), i la resta constitueixen 1,1 milions de micropimes (amb menys de 10 treballadors i/o facturació inferior a 2M€) i altres pimes.\nSi el teixit empresarial actualment està format per un 95% de pimes, abans de la pandèmia aquesta xifra era d´un 97%.\nRespecte al prototip d’empresa mitjana al nostre país, és més petit que en l’entorn de la Unió Europea, i la seva supervivència menor: 11 anys de mitja i menys d’un 40% de les empreses arriba als 5 anys de vida. La mitjana de les nostres empreses compta amb 4,7 persones mentre la mitjana a la Unió Europea és de 6 treballadors. Les mateixes conclusions veiem a vendes per empresa. En aquest cas, la mitjana de la UE és un 32% major que la mitjana espanyola.\nLa gran complexitat és encara en aquest entorn, la capacitat per atraure i fidelitzar el talent clau que necessiten i tenen les pimes, i sobretot les que es plantegen un pla estratègic que contempla el creixement a través de la innovació en nous productes i serveis i l’expansió en els mercats.\nNecessitem atraure talent especialitzat i expertesa, i oferir oportunitats de desenvolupament a les nostres persones per ser competitius en un entorn on, les empreses grans i multinacionals ofereixen d’entrada millors condicions, mentre el talent està pendent de noves oportunitats entre les nostres pimes.\nTinguem present que estem en moviment important de talent. Aquesta crisi ha posat de manifest moltes coses, entre d’altres si les nostres companyies tenen identificat el talent clau, si tenen visió a mig /llarg termini i si els seus moviments de talent van alineats a la seva cultura i concorden amb la seva estratègia. Tradicionalment, un de cada 4 directius vol canviar d´empresa cada any però aquest darrer, hem passat a que un 25% s’hagi incorporat ja a una altra empresa i l’altre 25% està en recerca activa.\nEn aquest entorn de canvi, soc especialment optimista i crec que malgrat hi ha un gap important de talent, amb creativitat i voluntat es poden oferir grans solucions a les persones per tal que les nostres pimes puguin tenir el talent clau que necessiten.\nQuè entenem per talent clau? Son aquell conjunt de professionals que porten el coneixement crític i fonamental per concloure els processos , indispensables per tal que el negoci funcioni i que impacti en el compte de resultats.\nEl coneixement crític és aquella experiència aplicada a l´entorn laboral, el saber fer connectat a l´estratègia de la companyia que no pot localitzar-se fàcilment en el mercat.\nEls empresaris de les Pimes saben bé que atraure, acompanyar, desenvolupar i fidelitzar el talent clau és fonamental per la sostenibilitat dels seus negocis.\nAlgunes de les coses més importants que ens caldrà fer:\nDefinir molt bé el propòsit, visió i valors de la nostra companyia, el perquè, el què i el com farem les coses que hem de fer per aconseguir els reptes de futur. El nostre discurs ajuda a atraure talent, també a què les persones decideixin estar en una comunitat que va alineada amb la seva forma de ser i estar. Al mateix temps reforcem el nostre discurs respecte a tots els Stakeholders amb qui ens relacionem i palancar la nostra relació com a partners.\nTenir definits els reptes de futur i traçar el pla per aconseguir-los. Què volem, quins son els nostres pilars estratègics i el pla d’accions que farem, ajuda a les persones a tenir visió i a donar sentit a la feina que fan. Aquest pas és fonamental per orientar l’empresa i ajuda molt a atraure, seleccionar, desenvolupar i fidelitzar el talent clau.\nTenir ben definida l’estructura organitzativa, així com les missions i contribucions de cadascú. Estar organitzats i tenir ben definit el mapa de talent, els objectius individuals, i objectius globals en els quals l’aportació individual impacta en la totalitat de l’organització. Els objectius compartits, també ajuden a atraure i fidelitzar, dona un sentit més gran a la feina que fem. Oferim seguretat a les persones quan les nostres idees son clares i sabem transmetre el que s’espera d’elles. Així podem ajudar-les i acompanyar-les d’una manera més consistent, enfocant al mateix temps, la nostra empresa al client i resultats.\nInvertir temps i recursos en seleccionar i acompanyar bé a les persones. Dissenyar un bon procés d’onboarding, ser mentors de les nostres persones, acompanyar-les fins a la seva integració. L’èxit d’un procés de selecció no rau en la incorporació de la persona, sinó en la seva integració i en l’aportació de resultats. Ajudem al nostre talent a tenir èxit!\nSer transparents en els objectius, però també, en els resultats. Les nostres persones més enllà de conèixer els reptes, també haurien de conèixer els resultats de la feina desenvolupada i els números. Poder compartir la facturació de la nostra companya, marges -i perquè no, l’Ebitda- fa que tinguin consciència dels esforços de la companyia i del compromís vers les seves persones.\nComprometre’ns en el seu desenvolupament: Preguntar què necessiten per evolucionar, per fer la seva feina; invertir de forma constant en formació. Donar-los-hi l’oportunitat de participar en projectes transversals i poder treballar en diferents equips i persones, internes i externes a la nostra empresa; acompanyar-los en el seu desenvolupament, -i si és el cas i no podem oferir més oportunitats de creixement i la persona vol desvincular-se de l’organització- oferir-li l’ajuda en la recerca de noves oportunitats, fora; això també té un retorn més enllà de cuidar a la persona. No hi ha res més potent per a una empresa que les persones satisfetes, que fins i tot, poden ser prescriptores de la nostra marca. Res més potent per a una empresa que la recomanació.\nOferir-los-hi el suport que necessiten per créixer. Cada cop hi ha més empreses que decideixen incorporar professionals interins per donar un reforç a directius i comandaments intermedis per tal que puguin fer un upgrade a les seves àrees, que es desvinculen quan l’objectiu s’ha aconseguit. Per què no incorporen a un nou directiu o professional altament qualificat? Doncs perquè entenen que la companyia no pot perdre aquest talent clau i l’ha de reforçar o no pot permetre’s desvincular-lo per altres motius.\nNecessitem l’humanisme: líders ben humans. Ja sabem que els problemes no seran tecnològics, sinó humans, i les persones hem patit en major o menor gran aquesta important crisi. Els líders hauran de continuar escoltant, ajudant, reconeixent, agraint i reforçant a les seves persones, en un entorn on el canvi és l’imperatiu.\nLa comunicació: clara, fluida i organitzada. Tenir organitzat un bon sistema de comunicació per trobar-nos amb les persones i els equips és fonamental, així com oferir un entorn on es generi una cultura on es pugui comunicar, discrepar i aportar sense pors.\nLa cultura continua sent quelcom que cal treballar i fomentar, per tal que no ens passi el que deia Peter Drucker: “la cultura es menja l’estratègia per esmorzar”, i continuar mostrant i treballant els nostres valors en l’operativa del dia a dia, en les nostres accions, sent coherents amb el nostre propòsit.\nEns caldrà continuar sent creatius i treballar per tal que les nostres empreses siguin fortes i sostenibles a través de les persones que hi treballen, en un entorn on el propòsit , la cultura i els valors siguin les puntes de llança. Haurem de continuar donant la importància que es mereix el nostre talent clau i ajudant a les persones a créixer si volem projectes i empreses d’èxit.\nArticle anterior“Tu sí que vals” als joves igualadins per fer front a l’abandonament escolar\nPròxim articleQueixar-se no és el camí


Mallorca, 303 08037 Barcelona (+34) 938 328 798\nEl Tros bar de Vins\nVi – Menjar – Cultura\nés l’espai que al 2017 van inaugurar els periodistes Mariona Anglès i Antoni Bassas. Dos barcelonins que van anar coneixent el Priorat i els secrets del vi de la mà dels seus amics Lluís Llach i l’Albert Costa, propietaris del Celler Vall Llach a Porrera.\nObrir una ampolla predisposa a passar una bona estona, parlar, escoltar, riure, discutir, fer confidències i explicar històries. És per tots aquests motius que l’Antoni i la Mariona van voler crear un espai on conversa i vi anessin de la mà.\nI ara al 2021, agafa el relleu de la direcció d’El Tros el seu fill Raimon Bassas i el seu soci i sommelier Mauri Gall. Dos viatgers i amants del vi que volen convertir el Tros en el lloc de referència del vi català a Barcelona.\nCatalunya és un país vinícola i El Tros vol donar veu als vins que produeix el país, convertint-se en un espai que difon el seu gust i multiplica el seu nom, sobretot, dels petits cellers.\nEl celler és la joia de l’espai i el que ens fa diferents.\nVINS ampolles, copes i doll\nTenim també una bona carta de dolços i rancis. El celler és la joia de l’espai i el que ens fa únics com a bar de vins en una gran ciutat. Les tines d’acer inoxidable, dissenyades a mida, que us donen la benvinguda tan bon punt entreu a El Tros. Plenes de monovarietals, vins naturals, sense sulfits i sense filtrar. Aquest vi a doll també es pot comprar per emportar.\nPer acompanyar el vi oferim uns formatges excel·lents i uns embotits deliciosos\nEl vi és l’eix vertebrador de tot l’espai i, amb el vi, la terra. Tot el que hi trobareu va molt lligat als productes de la terra i del país.\nUn espai per a vosaltres\nSou una empresa? Necessiteu un espai discret i exclusiu per a les vostres reunions?\nSou una colla d’amics i amigues que us trobeu periòdicament?\nVoleu que vingui un xef a cuinar-vos un àpat personalitzat?\nSou de la junta d’una entitat? Voleu fer un esmorzar de forquilla …?\nNecessiteu el local per fer un showroom, una demostració del vostre producte?\nO voleu fer una classe magistral, un taller o una reunió llarga que demana tranquil·litat o discreció?\nDemaneu-nos-ho, i estarem encantats de ser el vostre lloc de referència per a qualsevol activitat que vulgueu fer.\nDigueu-nos què necessiteu i us ajudarem a muntar la trobada que vulgueu.\nSeguiu-nos a les xarxes i descobrireu la varietat d’activitats que us proposem.\nTastos, sopars maridatge amb restaurants convidats de tot el país, nits temàtiques, pop ups gastronòmics, presentacions de productes …\nEl Tros és un espai dins del qual passen coses ben diferents, com un calidoscopi en el que els fragments de vidres acolorits i miralls varien il·limitadament en agitar-lo.\nEl teun nom (obligatori)\nEscull l'opció que desitgis\nDonar-me d'alta al butlletí d'activitatsLloguer de l'espaiContacte general\nHe llegit i accepto la política de privacitat i consenteixo que, segons la normativa de protecció de dades, Celler el Tros utilitzi les meves dades segons el que especifica en la Política de Privacitat.\n938 328 798 Horari\nDimarts a dijous: 18:30h a 24:00h\nDivendres i dissabte: 18:30h a 1:00h\n© 2022 El Tros\nMallorca 303, 08037 Barcelona


La creació de Montesa va ser una fita en producció industrial, investigació i disseny en la Catalunya de postguerra. Han passat 75 anys. Edu Cots i Carles Humet van acabar el 2013 al Japó una ruta de més de 20.000 quilòmetres per Europa i Àsia amb la mítica moto Impala, la icona de Montesa. Ara ho han reflectit al llibre\nMés de 25.000 quilòmetres, sortint de Barcelona i travessant Europa i Àsia damunt d’una motocicleta dels anys 80 amb base mecànica dels 60. Aquesta és l’aventura que van acabar el 22 d’agost de 2013 els aventurers Carles Humet i Edu Cots, l’excampió d’Espanya. Van compartir equip als anys 80 i des d’aleshores han gaudit a més de moltes hores de moto, quilòmetres i diversió. També van recórrer el desert d’Atacama, a Xile, i el Marroc. Aquestes tres aventures són les que es poden trobar al llibre\n, editat per Bandaàparte. La seva publicació és un dels actes més esperats de la commemoració dels 75 anys de la creació de l’empresa Montesa, que té en la moto Impala –el mateix model que van utilitzar Cots i Humet en els seus viatges– una de les seves icones més reconeixibles. I que malgrat el pas del temps –o potser per això– compta amb una gran legió de fans i col·leccionistes que organitzen trobades de diversa índole, entre elles les conegudes Impalades.\nEn un primer moment van voler emular l’Operació Impala, quan als anys 60 Oriol Regàs li va proposar a Pere Permanyer, fundador de Montesa, travessar l’Àfrica de dalt a baix. Es va considerar una gran operació de màrqueting per presentar el llançament del que seria la Impala, “però malauradament, la situació geopolítica ho va impedir”, explica Cots. Així, que el 2011 van travessar el desert d’Atacama, coincidint amb el Dakar. Va ser tot una aventura. De fet, se’ls va gripar la moto al mig del desert i just quan estaven reparant el motor bloquejat es va posar a ploure. Feia un any que no veien l’aigua en aquell desert. Cots fins i tot va patir una petita enrampada. Aquesta és només una de les anecdotes que es poden trobar al llibre, que té la seva aventura més gran en els més de 20.000 quilòmetres entre Barcelona i el Japó. I és que en tornar d’Atacama Cots i Humet ja barrinaven quina altra en podien fer. I així va ser com el 2013 van idear aquest recorregut per commemorar l’aniversari de la compra de Montesa per part de la japonesa Honda, un fet que va poder salvar una empresa emblemàtica a Catalunya. Se’n va muntar una de grossa i fins i tot hi havia el compromís que Marc Márquez i Dani Pedrosa donarien un (alguns) tomb(s) amb la Impala a la pista japonesa. Van ser 54 dies plens d’anècdotes que van començar a poc més de 100 quilòmetres de la sortida, quan a Girona van tenir un problema de motor greu (una altra gripada) que els va fer dubtar d’iniciar el viatge. “Però van aparèixer dos bons samaritans que ens van convèncer”, explica Cots. Per una banda, una furgoneta que els va portar a un taller on van parar màquines de tot el que estaven fent per ajudar-los a reparar la moto i per l’altra, un company de viatge temporal que els va animar a tirar endavant, amb unes paraules que van resultar màgiques. “Heu d’arribar perquè esteu fent el viatge que tots voldríem fer”, els va dir. Cots reconeix que havien entrat una mica en estat de xoc, però el consell de “descansar i començar el viatge l’endemà, enlloc d’aquella nit després del trasbals del dia, va ser clau”. Ara bé, amb tot el que els havia de venir després, això tan sols havia fet que començar. “A Sibèria teníem milers de quilòmetres al davant on l’únic fil de vida era la carretera”, rememora el motorista. Van haver de sortir-ne un parell o tres de cops per dormir “i vam fer foc amb llenya mullada perquè feia una olor horrorosa i això allunyava els animals, que en aquell lloc i aquella època molts estan afamats”. “Això sí, vam tenir un ull obert tota la nit”, reconeix rient. En arribar al Japó, els esperava en Nobi, un dissenyador que havia comprat una de les Impala que Honda havia portat al Japó perquè li agradava. S’havia assabentat de la ruta per les xarxes i els va donar la benvinguda. En va néixer una bona amistat. I records inesborrables com els del llibre.\nMontesa va ser fundada el 1945 per l’empresari i emprenedor\nDes de la creació de la mítica marca s’han creat més de 150 models de motocicletes. La producció total supera les 450.000 unitats en els diversos centres de producció que l’empresa ha tingut: als carrers Còrsega i Pamplona (fotografia) de Barcelona, i a les ciutats d’Esplugues de Llobregat i Santa Perpètua de Mogoda. Durant aquest temps, la firma ha aconseguit fins a un total de 71 títols mundials, des del primer d’Ulf Karlson l’any 1980 fins al darrer de Toni Bou (i ja són 26), que va guanyar l’any 2019.\nEl Palau Robert de Barcelona va acollir entre la primavera i la tardor passada, i evidentment, amb la intromissió de la Covid-19 pel mig, una exposició que repassava els\nde la història de Montesa i destacava la importància de la producció industrial, de la investigació i del disseny , com també l’acord amb Honda que en va garantir la supervivència. S’hi van poder veure 43 models diferents de motocicletes, cedides per col·leccionistes i per la Col·lecció Permanyer del Museu de la Ciència i la Tècnica de Terrassa, entre ells, la Impala, la Brío, la Cota, Mini i el primer model de fàbrica, l’A-45.


Vi-FRANC. Ramon Francàs: L’Associació Vinícola Catalana es fixa nous reptes\nL’Associació Vinícola Catalana es fixa nous reptes\nAl Castell de Peralada va tenir lloc el 14 de juny l’Assemblea General de l’Associació Vinícola Catalana, que en els darrers anys s’ha convertit en una trobada empresarial del sector, realitzant-se cada any en el marc de diferents empreses associades d’arreu del territori vitivinícola català. En aquesta ocasió, el president, Miguel A. Torres, va recordar que l’Associació, des de la fusió de les associacions empresarials l’any 2010, ha experimentat uns profunds canvis estratègics en l’orientació i el seu funcionament, que culminaran en “una Associació més potent, representativa, dinàmica i sobretot adaptada a les necessitats de les empreses”. En aquest moment l’Associació Vinícola Catalana compta amb 155 firmes adherides, de les quals el principal grup és el d’elaboradors i embotelladors de vins tranquils, el qual representa el 85% de la comercialització total de vi català, amb un potencial de 100 milions d’ampolles de vi embotellat (tant de mercat interior com exterior).\nEn quan a les activitats, l’Associació ha iniciat una important tasca orientada a facilitar a les empreses obrir vies de comercialització en els mercats exteriors i, en aquest sentit, des del nou Departament de Dinamització Exterior, aquest any ja s’han realitzat vàries activitats com per exemple la Missió Inversa del Cartaví Internacional (premia amb una estància a Catalunya a dos restaurants de Washington amb millor representació de vins catalans), un showroom i seminari de vins Catalans a Zurich i pels propers mesos s’està preparant una Missió Inversa de Prescriptors de Canadà i una Missió Comercial a la Xina. L’Associació també compta entre els seus principals projectes donar un major impuls als Premis Cartaví, que des de l’anterior edició va incorporar la participació del consumidor, proposant els restaurants que demostri una major sensibilització i presència envers els vins catalans a les seves cartes de vins.\nFinalitzada l’Assemblea es va poder comptar amb l’assistència del Director General de l’Incavi, Jordi Bort, el qual va destacar la bona entesa entre l’Administració i la patronal. Prova d’això són les dues taules de treball, creades recentment, entre representants d’ambdues parts: La Taula d’Internacionalització i la Taula de simplificació administrativa\nLa jornada va començar amb una visita als jardins i a l’entorn on té lloc el Festival de Música de Castell de Peralada. Tot seguit es va visitar el museu i la biblioteca on es va realitzar l’assemblea. Posteriorment va continuar amb un dinar a la Sala Mirador del Castell de Peralada i finalment vam poder gaudir d’una visita i tast a la Finca Garbet, l’espectacular vinya propietat del celler Castell Peralada que es troba situada literalment a la vora del Mediterrani i d’on surt el vi que porta el seu nom, un dels més exclusius de l’Empordà.\nPublicat per Ramon Francàs en 11:29


Acompanyament familiar | Estels, espai de vida i joc\nAquest servei està dirigit a…\nFamílies que esperen un fill o ja en criança, que tenen dubtes i necessiten suport per reflexionar i trobar la manera de construir a casa un ambient saludable per l’infant. A vegades les famílies ens sentim desorientades pel que fa l’educació dels infants.\nEl treball que proposo…\nEs basa en un acompanyament respectuós cap al procés de cada família.\nSituant-me com una figura des d’on poder reflexionar conjuntament, partint de les necessitats de cada família, oferint coneixements per compartir i aprendre sobre el moment evolutiu en què es troben els infants i sobre les necessitats de cada etapa.\nAcompanyo des de l’escolta perquè cada família reconegui els propis recursos i el saber intern de cada mare i pare.\nAquestes trobades parteixen de la base de posar l’infant en el centre, des del respecte, l’escolta, l’acceptació i l’amor, un tracte sense judici, i assumint la responsabilitat que tenim com a adults.\nUn espai de diàleg per…\nDurant les sessions reflexionem sobre els temes que més us amoïnen per aconseguir comprendre el desenvolupament de l’infant. Són un espai de diàleg, en el que ofereixo assessorament i recursos sobre diferents àrees:\nel moviment lliure i espontani\nl’atenció en els moments de cura (canvi de bolquers, descans, higiene…)\nles rutines diàries\nels materials apropiats\nla preparació dels espais de la casa\nEl meu estil d’acompanyament…\nEstà influït pel meu bagatge personal i professional. A nivell personal amb un impuls de búsqueda, estudi i transformació personal permanent. A nivell professional amb un recorregut en diferents àmbits, i entre aquests, l’acompanyament a famílies i infants en diferents projectes socials i a la llar de criança Estels durant els últims sis anys.\nEl meu enfoc de la criança beu de la mirada pikleriana, l’educació viva, la comunicació no violenta i l’educació creadora. I de les ganes de viure la vida des de l’amor, l’escolta interna, la quietud i el valor de les petites vivències diàries.\nReserva una sessió d’acompanyament familiar…\nLes sessions d’acompanyament familiar són amb la Txell Verdaguer. Ofereixo consultes puntuals de 90 minuts o bé un treball continuat de 4 sessions de 60 minuts. Les sessions poden ser tant individuals com familiars i es realitzen online, presencials al domicili de la família o al meu espai.\nCada etapa de desenvolupament de l’infant té les seves particularitats, i per tant, les necessitats canvien. Una mirada externa pot ajudar a trobar noves oportunitats de relació entre adult i infant. Si considero que la família necessita un altre tipus d’acompanyament, recomano a altres professionals.\nHores a convenir. Podeu fer la reserva a través del telèfon 696385906 o el correu electrònic estels@txellverdaguer.cat.