PDF superior Llengua catalana - 1Library.Co\nTop PDF Llengua catalana:\nNosaltres, en aquesta assignatura, també reflexionarem sobre el llenguatge, i ho farem sobre una llengua: el català. Qualsevol llengua que coneguéssim bé, però, ens serviria, perquè totes les llengües són un reflex de la capacitat huma- na del llenguatge. Intentem fer una reflexió una mica més aprofundida que la que pot fer qualsevol persona normal (per tant, utilitzem conceptes usuals en lingüística, com ara sonorització, sintagma, funció sintàctica, tematització...), però no tant com ho faria un lingüista especialitzat en una disciplina determi- nada. Amb tot, no ens entretenim a comentar diferents teories lingüístiques. Utilitzem aquells conceptes perquè ens permetran de fer una reflexió una mi- ca més profunda que la que podríem fer sense emprar-los, perquè aprendre aquests conceptes "perquè sí" no serà objectiu de Llengua catalana: estructura i ús. No es tracta, tampoc, d'aprendre una munt de terminologia actual sobre lingüística; la que aprendreu serà la mínima necessària que us permetrà fer la reflexió que exigeix l'assignatura i, alhora, consolidar el coneixement que teniu de la llengua catalana i aprofundir-hi. Procurem, doncs, afavorir la re- flexió per sobre de la mera memorització, afavorir l'interès natural que hauria de despertar l'explicitació dels coneixements innats i intentar que tingueu ga- nes de saber més sobre aquest tema... Aquesta reflexió us pot ser molt útil –ja ho és en ella mateixa– quan més endavant us hàgiu d'enfrontar a obres més especialitzades o a altres llengües.\nLa darrera pregunta no estava enfocada al desenvolupament de les activitats, sinó que la vaig afegir perquè em semblava interessant tenir el punt de vista d’una docent sobre com es viu des de dintre de la professió. Li vaig demanar què creia que havia de fer la comunitat educativa per millorar aquesta situació, i la mestra em va contestar que no s’hauria de donar tanta importància a treballar tot el currículum i que s’hauria de definir una línia de centre amb activitats que potenciïn la creativitat i el pensament divergent. Em sembla un raonament molt interessant perquè la realitat d’aquesta escola és molt peculiar respecte a la resta d’escoles del poble d’Inca i voltants. S’ha de tenir en compte que a aquesta escola, al ser la majoria d’alumnes d’origen migrant i nouvinguts, amb el tema de la llengua catalana s’ha de començar tenint en compte que no l’han parlat ni escoltat mai. Per això, durant els primers anys d’escolarització els costa molt avançar temari i assumir continguts. Per tant, si no es donés tanta importància a complir el currículum i es deixés als mestres ser més innovadors i seguir el seu ritme, podrien fer una adaptació per a l’alumnat més bona i preparar-los perquè en un futur puguin arribar als objectius marcats.\nEn aquest treball es presenta una proposta didàctica basada en l’enfoca- ment competencial, una metodologia en què es du a terme un ensenyament- aprenentatge a partir de les vuit competències clau que postula el currículum. Aquesta proposta didàctica està formada per una seqüència didàctica de sis ses- sions aplicada a l’assignatura de Llengua catalana i literatura de 1r d’ESO. El treball està dividit en dues parts: en la primera part, es du a terme un breu recor- regut per l’evolució que ha sofert el món educatiu i la posterior aparició de l’en- senyament competencial. També s’observen les característiques que el definei- xen, la metodologia que empra aquest tipus d’ensenyament i els seus avantatges en el sistema escolar. En la segona part, s’explica de forma detallada l’elaboració de la seqüència didàctica que es presenta, fonamentada en la recreació de dife- rents situacions-problema en què l’alumne ha d’aconseguir donar resposta de forma eficaç. Es pot observar com en cada una de les situacions, l’alumnat acon- segueix tractar la majoria de les competències clau, la qual cosa demostra els efectes positius d’aquest mètode d’ensenyament-aprenentatge.\nL'estandardització del català, als deu anys del Segon Congrés Internacional de la Llengua Catalana\nCatalan Review és la primera revista internacional dedicada a tots els aspectes de la cultura catalana. Per la cultura catalana s'entén totes les manifestacions de la vida intel lectual i artística produïda en llengua catalana o en les zones geogràfiques on es parla català. Catalan Review es publica des de 1986.\ndigitals» (14) i la considera un camp imprescindible a les societats avançades. La relaciona amb altres competències, com la lingüística, perquè no es pot deslligar de saber cercar, seleccionar i interpretar les informacions que arriben per suports digitals, i la d’aprendre a aprendre, ja que afavoreix l’autoaprenentatge. «Usar tant les fonts impreses com les digitals per obtenir, seleccionar i transmetre informació i per produir treballs acadèmics amb rigor, claredat i coherència» (18) i «Emprar amb autonomia i esperit crític els mitjans de comunicació social i les tecnologies de la informació i la comunicació per obtenir, interpretar, elaborar i presentar en diferents formats informacions, opinions i sentiments diversos i per participar en la vida social.» (17) constitueixen dos dels objectius específics de la matèria de llengua catalana i literatura en aquesta etapa. I una de les funcions del docent ha de ser la d’oferir eines perquè els alumnes puguin seleccionar i gestionar les fonts d’informació que les TIC posen al seu abast, tant actualment com les que es puguin donar en el futur.\nLa elecció d'aquest tema com a treball final de grau ha estat propiciat pel fet que actualment l'hàbit de lectura en els infants des de l'inici de l'etapa de la educació primària fins al final de la mateixa s'ha vist perjudicat. Com a conseqüència trobem en els alumnes una manca d'interès cap a aquesta pràctica i això repercuteix en els diferents àmbits de l'assignatura de la llengua catalana com per exemple la ortografia o la mala expressió i comprensió escrites. Des del meu punt de vista aquests aspectes són essencials per al bon desenvolupament del futur acadèmic de l'alumnat i per això trobo que seria de cabdal importància trobar recursos per a motivar als infants a adquirir aquest hàbit.\n6. I és que el llenguatge –això és: el món– s’encomana amb les lectures. Proveu, si no ho heu experimentat, de llegir un volum de la magnífica prosa de Josep Pla: quan tanqueu la darrera pàgina us descobrireu parlant i pensant amb la sorneguera precisió de l’hàbil empordanès. I és que el llenguatge –repeteixo: el nostre món– s’engrandeix i ens fa més lliures, més oberts a la vida. I com cantava Raimon «qui ha sentit la llibertat / té més forces per viure». I d’això se’n diu educar. No té cap altre nom, al meu modest entendre. És per aquest motiu senzill que cal desemmascarar les barbaritats que la ignorància escampa darrerament amb alegre estultícia «per comes i fondals», com diria Pere Quart. (I ho fa, també, oferint «la llepolia d’un manal d’alfals»!). La llengua no és només una simple eina de comunicació, com solen afirmar els tanoques amb títol i vareta de pastor, sinó un sistema de pensament. Un sistema que si es constreny, si es tanca al quotidià palpable, evident i utilitari, limita el món. I ells ho saben: per això temen tant el coneixement dels textos bells i savis que eixamplen la mirada dels ciutadans, fent-los perillosos.\nFinalment, resulta transcendental l’origen geogràfic i cultural del parlant, ja que hi ha països que tenen una cultura d’allunyament, i uns altres que tenen cultures d’acostament (Briz, 2004). Seguint a Briz i Albelda (2013), s’entén per cultura d’acostament aquella en la que, a través dels seus patrons culturals, presenta “una tendencia a mostrar cercanía social, a acortar los espacios interpersonales, a interferir directamente en la esfera privada de los demás, a establecer puentes de relación y confianza entre los interlocutores” (p. 248). En canvi, una cultura d’allunyament seria aquella que es caracteritza pel contrari, “por respetar el ámbito y el espacio personal de los demás, por mantener la deferencia y precaución en las relaciones sociales” (p. 248). “El español de muchas zonas de América, de acuerdo con los datos facilitados por algunos estudios empíricos, es, en general, más atenuado que el español europeo. Así, por ejemplo, el español europeo es más tolerante en el uso y frecuencia del imperativo sin atenuar que muchas variantes del español de América” (Briz i Albelda, 2013, p. 248). Segons açò, podríem dir que Espanya, per exemple, tindria una cultura d’acostament, i Mèxic, una cultura d’allunyament, tot i compartir tots dos la mateixa llengua. I això ja es fa molt més notori en el cas de països com el Regne Unit o Alemanya, països on la cultura és clarament més de distanciament que la nostra. D’aquesta manera, en països amb cultures d’acostament, l’atenuació serà menor, ja que tenen una forma de parlar i de comunicar-se molt més propera i familiar, i en països amb cultures d’allunyament l’atenuació serà major, ja que guarden molt més les formes a l’hora de comunicar-se 10 .\nPerò no és només en aquest sentit que cal treballar. Crec que ja s'ha demostrat prou a bastament la inadequació del terme Decadència per a aquest període. Ara, cal aprofundir en el coneixement dels textos de què disposem, cal una tasca crítica, obra per obra, estil per estil, gènere per gènere, que permeti retornar a la nostra literatura el lloc que li pertoca, sense complexos ni tampoc exageracions, dins les grans literatures modernes. Rossich i Molas defensen el recurs a la llengua catalana en les faules mitològiques burlesques com a registre lingüístic baix, per reforçar l'aspecte de degradació dels déus, i per ells seria un exemple clar de subordinació. No obstant, en altres literatures, el burlesc és un gènere que representa una actitud contestatària, de disconformitat, però també de modernitat.\nEls límits de l’acció que s’han fet en l’àmbit de l’ensenyament, en l’àmbit escolar, sobre les normes d’ús lingüístic es poden exemplificar amb el Model de conjugació lingüística en català, que és el model lingüístic escolar impulsat per la Generalitat de Catalunya amb un ampli consens polític i social. Aquesta eina respon a la necessitat de combinar la voluntat d’impulsar l’ús de la llengua catalana com a llengua vehicular, a les fortes reticències a instaurar línies lingüístiques independents que poguessin provocar la separació dels ciutadans i, per últim, respon també contra la custòdia exercida per les institucions de l’Estat espanyol sobre la política lingüística en ensenyament duta a terme a Catalunya. Cal tenir en compte dins tota aquesta maquinària l’existència dels programes d’immersió lingüística en català, que ajuda a l’hora de fer l’ensenyament del català com a L2. A partir d’aquesta premissa es consideren claus treballar de la llengua oral, pensar una manera diferent d’actuar a l’aula i una organització diferent de l’alumnat, realitzar una estratègia d’avaluació, com tractar amb la llengua familiar, calcular la durada del procés, tenir en compte les característiques personals de l’aprenent, determinar la coherència del procés, fer ús de les TIC, promocionar el treball en xarxa i potenciar les referències: «La realitat sociolingüística actual implica adaptar i modificar allò que ja era vàlid fa més de vint anys, però també implica saber trobar noves estratègies per poder entendre la realitat plurilingüe de les nostres aules» 14 .\nHo ha de ser també la castellana? Això ja no ho tenim tan clar. Estaríem d'acord que fos també oficial sempre que el govern de Catalunya tractés la llengua catalana i la castellana equitativament. En aquest cas valoraríem positivament aquesta opció. Però no existeix cap cas, fins al moment, d'un tracte equitatiu i aquest fet, segons els especialistes, provoca la desaparició d'una de les dues llengües, que en aquesta ocasió seria la llengua més feble, probablement la catalana, segons el coneixement lingüístic a Catalunya. No podem permetre que la llengua catalana no gaudeixi del mateix estatus que la castellana. Per aquesta raó proposem que la llengua castellana sigui llengua obligatòria a Catalunya. La població de Catalunya ha de tenir el coneixement del castellà per diferents motius: s'ha de mantenir una llengua parlada habitualment per la meitat de la població i entesa pel 100% d'aquesta; saber dues llengües (ser bilingüe) té més avantatges que saber-ne una (ser monolingüe); no se'ns tancarien les portes al futur país espanyol ja que almenys ens entendríem a nivell d'idioma i més tard probablement en molts altres aspectes; ens obriria les portes internacionalment, ja sigui en temes de negocis (l'Amèrica llatina) com en temes culturals, etc. Per tant, en cas de no poder tractar equitativament les dues llengües, la castellana hauria de ser obligatòria, tal i com ho és ara.\nSebastian M. Rasinger ens fa una aproximació al paisatge lingüístic de la província de Caríntia, al sud d’Àustria, on hi viu una minoria autòctona eslovena, en el seu treball “Linguistic landscapes in Southern Carinthia (Austria)”. El progressiu procés en què la llengua eslovena ha entrat en desús es contraposa a una política lingüística enfocada a tenir els senyals topogràfics de la regió en les dues llengües: eslovè i alemany. Podem comparar la situació lingüística de Caríntia amb la de les Illes Balears, on la vitalitat de la llengua catalana és prou elevada i els senyals topogràfics els trobem únicament en llengua catalana, contràriament al que passa a Caríntia. L’autor conclou que, a grans trets, l’eslovè juga un rol menor dins el paisatge lingüístic de Caríntia.\nAquest fet que bé podem qualificar d’històric s’esdeve- nia quan encara no feia quatre mesos que havia estat apro- vat l’Estatut de Catalunya i un que havia vist la llum el Diccionari general de la llengua catalana de Pompeu Fabra. L’horitzó de la Pàtria s’il·luminava i tant el procés de restau- ració de la llengua com el moviment excursionista podien estar orgullosos d’haver col·laborat eficaçment, amb esfor- ços sempre coincidents, a aquella esperança naixent de recuperació nacional.\nNo va ser fins el 1983 que el català va passar a ser considerada llengua oficial. Algunes polítiques que han passat pel Govern de les Illes, han treballat per a la consolidació de la llengua catalana, per contra d’altres, que han intentat situar-la en segon o tercer lloc. Fins avui dia, el Govern de les Illes Balears ha caigut en mans de dos grans partits espanyols. Així i tot, no va ser fins al segon Govern de Jaume Matas, que es va començar a espanyolitzar aquest territori. Seguidament, va arribar José Ramón Bauzà que va continuar i endurir el que el seu precedent havia iniciat: la política agressiva més dura contra la llengua catalana duta a terme durant el període després del franquisme. Pel que fa a l’educació, va intentar implantar l’ús dialectal del català i el famós decret TIL (que reduïa les hores d’ensenyament en català).\nEl treball parteix d’una afirmació: la pressió social —exercida de vegades per una persona influent, de vegades per milers— pot facilitar canvis en el règim lingüístic de la Unió Europea (o, més ben dit, en el de les institucions de la Unió) o, si més no, en elements de la seva política lingüística. Al llarg d’a- quest treball hom justificarà aquesta afirmació amb una sèrie d’exemples, en què la pressió popular ha volgut deixar clar, davant d’Europa, la importància que donem a la llengua catalana. L’article segueix un ordre cronològic, tret de l’inici, en què es descriu un cas emblemàtic en el qual la pressió popular, ca- nalitzada a través d’una forta campanya amb suport mediàtic, va aconseguir plenament els seus objectius, gràcies a la posició que van haver d’adoptar els dirigents polítics del país. És el cas de l’irlandès.\nLa realitat, però, és que a les Illes Balears això encara suposa certs aspectes a millorar. D’una banda, perquè la regulació de la immersió lingüística només es té fixada ara per ara als cicles de secundària. Cabot i Santandreu (2005) exposaven la necessitat d’aquest fet donat que a primària, els alumnes, només tenen un o dos mestres que imparteixen totes les assignatures; i que a secundària, cada hora és realitzada per un professor diferent. Per tant, donades aquestes dades, els alumnes de secundària han de menester un espai on poder aprendre estratègies de comunicació, vocabulari i eines que els permetin relacionar-se sense atenir-se únicament als tecnicismes dels ensenyaments de les seves assignatures. I tot i que sobre això no existeixi cap aspecte en contra, cal fixar-se detingudament en l’alumnat de primària, ja que en aquesta etapa s’assenten les bases de coneixement que facilitaran els aprenentatges posteriors i, en certa manera, queden desproveïts de regulació en matèria d’immersió lingüística; tot i que actualment s’estan realitzant esforços per part del Servei de Normalització Lingüística i Formació. De fet, Bassa et. al. (2013) destaquen que “si es vol que una llengua encara minoritzada com la llengua catalana sigui apresa per tots els ciutadans de les Illes Balears [...] i amb una competencia suficient, no queda altra solució que aprendre- la a l’escola, i ben prest”; posicionant-se front a la visió de Cabot i Santandreu (2005).\nShow all 447 documents...\ndieta mediterrània (+100 docs)\nlengua catalana (+5650 docs)\nOrdinadors en l'ensenyament (+100 docs)\nhistòria de la llengua catalana (+10000 docs)\nestratègies d'ensenyament i aprenentatge (+10000 docs)\nLlengua i literatura catalana (+10000 docs)\nplanificació lingüística (+1373 docs)\nFilologia Catalana (+1330 docs)\nTraducció i interpretació -- TFM (+100 docs)\nÚs del (+88 docs)


Qualitat - calassanci\nL’ESCOLA PIA CALASSANCI amb el seu esperit de millora continua i atenent a les demandes de la societat estén a tots els àmbits i nivells educatius la seva política de qualitat seguint les normatives vigents. En el cas concret de la gestió de la qualitat (SGQ), la norma UNE/EN ISO 9001. El SGQ proporciona el marc idoni per establir, gestionar i revisar els diferents processos –estratègics, operatius i de suport– i les diferents activitats de l’escola per aconseguir a nivell intern, un ordre i la simplicitat adient que es converteixin en una alta satisfacció dels clients i en l’acompliment de les polítiques i dels objectius generals de l’escola, implicant a tot el personal.\nImplementar a totes les etapes el “Projecte per a la Interdisciplinarietat a l’aula” aprovat en la VII Assemblea.\nEnfortir la participació de l'alumnat en cada institució educativa i en el Secretariat.\nDesplegar el Projecte compartit en tot l'àmbit de les Institucions Educatives dels centres docents.\nI, desenvolupar totes aquelles estratègies necessàries per assolir les polítiques pròpies de la nostra escola pel quadrienni 2015/19. (mirar PAMEM: Pla anual i MEMòria vigent).\nPARTICIPATIVA. Promovem la corresponsabilitat i la implicació de les persones en la presa de decisions.\nEls objectius de qualitat són la base per a la millora contínua. La Direcció de l'escola amb l’ajuda del Comitè de Qualitat del Centre, estableix els objectius generals següents:\nLa política –pròpiament– de qualitat es troba implantada, mantinguda al dia i comunicada a tots els membres i es revisa, com a mínim, amb periodicitat anual. Cada curs escolar es presentarà al conjunt del personal de l’escola el Pla Estratègic del centre així com el Pla de qualitat estant tos dos en consonància i sent compatibles i convergents amb la continuïtat de les línies del Pla Estratègic anterior, amb el que està en vigor, i amb tota l’altra documentació institucional (PAMEM v.7). La revisió d'aquests objectius s'efectua mitjançant la Revisió del sistema per la Direcció i en les avaluacions anuals del PAMEM.\nEnquestes, suggeriments-reclamacions, incidències i propostes de millora.\nReclamació de l'Administració\nMapa de processos_CALASSANCI_20160331\n16 de maig 2017, 2:03


DONA BALAFIA ASSOC.: PREPARANT LA PROPERA TAULA RODONA/COL.LOQUI 2017 DONA I ESPORT 2.0\nPREPARANT LA PROPERA TAULA RODONA/COL.LOQUI 2017 DONA I ESPORT 2.0\nFins ara hem patit polítiques poc sensibles amb l’esport femení i com a conseqüència enstenim el pitjor escenari per als drets de les dones en el món de l'esport.\nFalten accions contundents i positives per tal de visibilitzar i contribuir a la normalització de l’esport femení. Tenim un panorama encara molt desigual en l’esport i el gènere.\nL'única sortida que ens queda és l'autoorganització de les dones i els homes feministes?\nJa n'hi ha prou de patir desigualtats.\nJa n'hi ha prou de carregar sobre les nostres espatlles els efectes de la invisibilització de les dones al món de l’esport!\nProposem impulsar les mesures següents:\n· Les DONES tindran més presència a les juntes directives, ara14%; s'ha d'acomplir la llei!!. solament hi ha un 7,7% presidentes.\n· Tindran més presència femenina les federacions, consells esportius, col·legis professionals, etc. Clubs, ara 21%; 12% presidentes.\n· És desenvoluparan polítiques actives per donar suport al teixit esportiu femení i potenciar la pràctica de l'esport universitari. Llicències federatives a Lleida 34.482homes davant 6187dones.\n· Tindran més presència en el mitjans de comunicació:ràdio, premsa, televisió, xarxes socials. Els Mitjans locals i els seus redactors “cuiden” l’esport femení, però demanem més implicació, a nivell nacional haurien de desterrar la opaca indiferència amb les notícies protagonitzades per les dones que practiquen l'esport.\n· Calen Polítiques actives de totes les administracions per incrementar la participació femenina en els esports de competició.\n· Apostem per Prendre mesures concretes per evitar la violència masclista en l'esport\nÉS TEMPS DE SUMAR\n7 taules/col·loquis DONA I ESPORT\nPel III Pla de Polítiques d’ Igualtat:\nSetmana de la Dona i Esport\nAjuntament, Clubs, Gimnasos, Escoles, Universitat compromesos\nInstauració de Premis :Tipus Cristina de Pizan per tal de visibilitzar les accions realitzades i/o propostes de millora.\nPropostes com el Mini-atletisme o l’ Aplec de les Dones, per tal de promocionar l’esport.\nRecuperació de la Memòria Històrica: Pioneres de l’ Esport lleidatà, fer la nostra exposició.\nEls clubs importants de la ciutat no tenen secció femenina. L’han tancada!\nAcompliment Declaració de Brighton\nEquitat i Igualtat de l’ i Esport a la Societat\n• Instal · lacions, donar prioritat als equips femenins a l'hora d'adjudicar horaris i espais.\nCAMINADA DE PINYANA. UN ANY MÉS VOREGEM EL CANAL Q...\nPREPARANT LA PROPERA TAULA RODONA/COL.LOQUI 2017 D...\nLes Bruixes del Pont del Boc de Biterna. Dissabte ...\nDIA INTERNACIONAL CONTRA L'EXPLOTACIÓ SEXUAL I EL ...\nmés d'una vintena d'activitats per als grans i més...\nAra que comença el curs escolar, VOLEM UN TEMPS DE...\n11 DE SETEMBRE 2016 DIADA NACIONAL DE CATALUNYA\nAPUNTEU A L'AGENDA QUE EL 9 D'0CTUBRE 2016HI HA II...\n‘Mobilitat intel·ligent. Economia potent’.


8 de març feminista: Dones i cinema | Arran Sagrada Família\n← 10a Calçotada Popular de la Sagrada Família\nEl vostre control, la nostra misèria: guàrdia urbana torturadors →\nNo només el sexe femení té poca representació en la situació de direcció, sinó que en aquest últim any només el 12% de protagonistes han estat dones, és a dir, que gran part dels relats que ens envolten són a través de l’home. Les dones agafen un paper secundari i en la major part dels casos lligades al romanticisme cap a l’home protagonista.\nLa prova de Bedchel\nUn fenomen curiós que actualment ha adquirit certa fama en el feminisme en el cinema és el test de Bedchel. L’origen d’aquest test filmogràfic prové d’un còmic en què un home li proposa a la seva dona anar al cine a veure una pel·lícula i la dona, de forma còmica, li respon que només hi anirà si a la pel·lícula apareixen dues dones, si interactuen entre elles i si no interactuen només per parlar d’homes. Paradoxalment, la majoria de pel·lícules comercials que consumim no compleixen aquestes tres condicions tan bàsiques.\nEl test ha esdevingut un marcador de si una pel·lícula promou o no la igualtat entre ambdós sexes. Fins i tot, un país com Suècia l’utilitza com a segell d’igualtat per marcar aquells films que el compleixen. Malgrat això, resulta un test molt poc exigent, marcant uns mínims que no eviten que es perpetuïn els rols patriarcals. Així doncs, esdevé un test poc específic, tant per les pel·lícules que sí que el passen com per algunes que no ho fan, però que realment sí que qüestionen els estereotips tradicionals del gènere femení.\nA través d’una mirada històrica, les ponents van presentar personatges claus en la història del cinema, dels quals van subratllar Alice Guy. La directora francesa va ser la primera dona en exercir aquest ofici com a tal, però la història l’ha deixat en un paper secundari o directament irrellevant. Altres noms que van aparèixer van ser Lois Weber, pionera en cinema mut, Ruth Ann Baldwin, Elvira Natari o Lotte Reinger.\nQüestionar o perpetuar estereotips\nLa major part dels films situen l’home amb una gamma immensa de personalitats, mentre que la dona només respon a un tipus de personalitat més. A més, gran part de les sèries de la nostra infància només presenten entre els grups de protagonistes una sola dona, i aquesta respon als estereotips patriarcals.\nI entre el consum habitual d’adolescents ens trobem pel·lícules que perpetuen l’amor romàntic en la seva basant més exagerada. L’home, subjecte de la situació, que respon a les qualitats de superioritat, agressivitat o descontrol, es complementa amb una dona feta a la seva mida i mesura que respon a la tendresa i l’emocionalitat, i que es troba cegament enamorada fins al punt d’arriscar-ho tot, fins i tot la seva vida, per l’amor incondicional que sent cap al protagonista masculí. La dona esdevé un simple objecte. Res més enllà del conegut relat de La bella i la bèstia: “l’home pot ser un monstre, però tu l’has d’estimar i així el veuràs com un príncep”, afirmen les Degenerades.\nPerò també hi ha pel·lícules en positiu. Algunes d’aquestes, adreçades a les més petites, trenquen amb el príncep blau i centren l’amor entès des d’una perspectiva entre amistats. Altres pel·lícules, destinades a un públic més adult, juguen amb el protagonisme de la dona o amb el fet de qüestionar i redefinir el paper dels homes en la societat per treure-li la pressió a l’home de complir les expectatives de ser l’heroi dels relats.\nLa xerrada, acompanyada d’un diàleg constant amb el públic, va concloure amb una reflexió conjunta sobre la manca d’anàlisis crítiques que tenim davant la gran pantalla. El segle XXI ha aconseguit situar al cinema en un pla de naturalitat en el qual, sense adornar-nos-en, incorporem tots aquells missatges que s’amaguen sota d’un relat. El món audiovisual esdevé el conegut mite de la caverna: la pantalla esdevé les ombres que es perceben com a reals.\nJornades d’Arran Sagrada Família del 8 de març\nPosted on 3 Març 2015, in Cròniques and tagged 8M, CSOA LA Indústria, feminisme, masclisme. Bookmark the permalink.\tDeixa un comentari.


blog d'en Pep » Competicions\nArxiu per a 'Competicions' Categories\n27 des. 2017\nCap de setmana de Nadal i Mossenaires\nClassificat com a Competicions,Entrenaments,General,mossenaires,senderisme\nCap de setmana de Nadal i volem felicitar les festes a tothom i ho fem corrent i dedicant-vos aquest entrenament. Bon Nadal i bones festes.\nHem anat a fer un circuit fins al gran aparcament del Bosc de Can Deu, on a més, hem realitzat un vídeo per deixar reflectit els llocs tan bonics per on passem: https://youtu.be/q_u1yPaIniQ\nEns hem passejat pel bosc, mentre correxerravem i ha estat en el dissabte de l’any on quan sortim encara és fosc i sempre veiem a sortir el sol. Moments dels més bonics del dia.\nEl recorregut, aproximat de 10 quilòmetres: https://www.strava.com/activities/1329428419\nHen tingut el nostre nominat i proclamat a Mossenaire d’Honor, en Marc Salas\nLa nostra bandera ha estat portada per en Miguel\nRecordem als aniversaris a mossenaires d’honor d’altres anys. Aniversaris\nI sabem que de nou ha estat un dia memorable per tothom. Gràcies!!!!\nCelebrem que el nostre nominat havia vingut fa temps i ha acceptat i aviat el quedarà proclamat Mossenaire d’Honor. En Marc Salas Font. Enhorabona\nI la visita del Ferran Serred , el Kñera\nI avui el nostre bandera tan especial. En Miguel Sampietro , que moltes vegades és la nostra cua de luxe. Gràcies Miguel\nIsabel, Santi, Manuela\nEn Marc, el nostre nominat d’avui\nReagrupament Mossenaire, amb Oriol, Txell, Mariona, Inma, Anna\nMarc i Jordi\nIsabel i German\nEn Ferran al costat del Carlos\nMiguel, seguit d’en Jordi\nEva, Javi, Cano\nReagrupant amb en Marc i la Bandera\nPassant per la font de l’Argelaguet\nQuality Moment , amunt i avall\nConeguts de fa molt de temps i amics, en Jordi, Marc i Quim\nPassant per les barbacoes de Sant Julià\nManuela Trigos sempre alegre\nAmb l’Eva vestida per les festes, amb en Javi i Cano\nMiguel, passant per aquest bonic racó: Sant Julià d’Altura\nV I D E O. ·. V I D E O\nI cosa el desplegament\nJoan Antoni Cano\nLectura i aplaudiments dels aniversaris a Mossenaires d’Honor\ncridem al nominat\nMarc Salas Font a punt de ser “Mossenaire d’Honor”\nAplaudit i nominat per tothom, en Marc Salas\nI cridem al bandera\nI l’habitual “passe”, i olé\nI la fotografia de família del 23 de desembre.\nMossenaires us desitja bon Nadal i bones festes. Felicitat!!!!\nAgraim als que aneu de groc intens, que sempre us fem servir per protegir-nos quan travessem carreteres. En Aquesta ocasió en German i en Quim. Gràcies!!!\nEn Jordi Renom, que ha arribat un xic més tard i no ha pogut venir amb la colla\nara si !!! Gràcies noies i nois!!!\nPep al costat dels tres amics, Quim, Marc i Jordi\nLi agraim a en Marc, que ve sempre que pot i ara feia tres anys que no tenien la seva companyia, i si no ho fa més és perquè els dissabtes acompanya a les seves filles a fer esport. Va venir de la mà de en Jordi i al grup hi té un amic de tota la vida, d’ençà que eren petits, en Quim . I avui sabrem més coses, perquè tothom sàpiga amb qui té la sort de poder entrenar: en Marc Salas. Enhorabona i per molts anys!!!\nFeia uns 3 anys que no venia a córrer amb els mossenaires i quan dissabte el Pep em va proposar ser mossenaire d’honor em va fer molta il·lusió, i em va dir que haig de fer un escrit per la web:\nEm dic Marc Salas Font, sóc de Terrassa però visc a Matadepera. Estic casat i tinc dues filles precioses, la Núria de 14 anys i la Jana de 10 anys. La meva passió és la muntanya i fer qualsevol activitat que sigui estar en contacte amb la natura. Estic enamorat de Sant Llorenç del Munt i l’Obac i crec que som uns privilegiats de tenir aquest meravellós parc al costat de casa, com jo dic sempre: és el nostre pati de casa, per tant, sempre que puc m’escapo a fer una volta pel pati de casa. M’agrada molt sortir a córrer per Sant Llorenç i descobrir llocs i racons nous.\nFa 10 anys que vaig decidir deixar de fumar, deixar la vida sedentària que portava i vaig perdre una de les millors decisions de la meva vida. Vaig començar fent caminades de resistència amb un amic, entre d’altres els Tres Monestirs, Matagalls-Montserrat, Els 5 Cims, Rupit-Taradell, etc… però després vaig descobrir que podia fer el mateix corrents i que m’agradava més, i amb el Jordi Torrente, el Joan Carles Padró i d’altres companys que ens agrada el mateix, vam formar un grup molt maco que fèiem sortides i ens apuntàvem a marxes i curses de muntanya. Entres les marxes i curses més maques que he fet i on he disfrutat més destacaria Carros de Foc, Cavalls del Vent, Els Bastions, Pels Camins dels Matxos, Trail Cap de Creus, Cursa de la Marrana, i la volta al nostre parc: La Valles Drac Race. Amb aquestes curses crec que és una de les millors maneres de descobrir el territori fent el que més m’agrada i amb els meus amics.\nPel futur només desitjo poder continuar gaudint de la muntanya com fins ara amb els companys durant moooooolts, molts anys, fins que el cos aguanti.\nGràcies Pep per donar-me l’oportunitat de poder escriure aquestes paraules i felicitats per mantenir aquest grup dels mossenaires i fer-nos gaudir cada dissabte al matí d’aquest esport en aquest entorn.\nSalut i muntanyes!!!\nTags: Amistat, córrerxerrar, mossenhoms.be, pep moliner, Terrassa\nComentaris tancats a Cap de setmana de Nadal i Mossenaires\n13 juny 2011\nCursa Cantonigròs – Memorial Ramon Oliu\nClassificat com a Competicions\nQuan un vol escriure bé d’una cursa per que saps que darrera hi ha molt sentiment, de ben segur que et quedaràs curt.\nDescobreixo aquesta cursa com la majoria de les vegades, per que estàs enxarxat i segueixes a persones que pel que diuen o pel que fan, desperten el teu interès. La xarxa va plena, però amb en Miquel Pucurull de vegades m’hi entretenc. Persona que li agrada opinar i enriquir amb elements informatius, que mostra, també, aspectes crítics sobre tot el que l’envolta. De vegades t’hi sents identificat, d’altres entens els seu raonament fruit de la seva formació.\nSense més preàmbuls, fa una colla d’anys em convidava, com de fet feia amb tothom, a anar a fer una cursa en homenatge al pioner de totes les curses. A la primera persona, que junt amb altres amics, fundava la marató a Catalunya i que portava aquest estil de prendre els carrers per córrer. D’en Miquel sortia la possibilitat de fer una cursa molt familiar en el poble natal d’en Ramon Oliu i de passada honorar la seva memòria.\nLa primera edició, ni tan sols la segona, ni potser la tercera crec que vaig anar. Tenia coses a fer que no m’ho permetien. Com que m’agrada també informar a la gent que m’envolta, i no trobava on fer-ho, excepte en un fòrum on en Miquel és molt estimat de l’associació de corredors.cat . Quan li pregunto la web, em diu: “no en tenim” però jo t’informo. Li proposo portar juntament amb ell mateix i posar elements informatius en un blog, per que no es perdi en un racó de la xarxa internàutica i hi ha posats el que ell cregui oportú. Li vaig donant un cop de ma des d’aquell moment i ell sempre troba un moment per mostrar-me el seu agraïment. Si voleu donar-hi una ullada: http://cursacantonigros.blogspot.com Enguany ha utilitzat un foto-muntatge que vaig veure que agradava a molta gent, i que fa anys que vaig actualitzant, per encabir-hi el número del dorsal i per mi que l’ha encertada, i sentia comentaris de com agradava.\nHi havíem d’anar amb la Marisol i l’Oriol, però a Terrassa havia plogut força les darreres hores i també al moment de sortir. Això va ésser motiu per què no m’acompanyessin i jo veient com plovia, vaig dubtar. El fet de sentir-m’hi compromès, va fer que em posés a punt per dirigir-me a més de cent quilòmetres de casa per fer la cursa. Mentre en preparava m’envia l’Oriol Farré un sms, que també hi era apuntat. “Pep, tu hi vas ?” . El truco i decidim anar-hi plegats en un cotxe. Aprofitem el viatge doncs per xerrar, per fer plans, per explicar coses d’aquí i d’allà. Ja l’adverteixo que no podré anar amb ell, per què està molt fort i que no em situaré en primera línia.\nA l’arribar m’omple de satisfacció veure que en Miquel està content, que el dia no és plujós i la quitxalla poden fer les seves curses en un camp de gespa magnífica.\nBé, la cursa sortim valents pels carrers de Cantonigròs.\nHi ha una millor manera de fer turisme ? no contesteu.\nVaig sense alè darrera els primers i quan arribem a una pista forestal, prop del quilòmetre tres, veig que m’apropo a l’Oriol. El dia abans havia disputat una cursa a Terrassa, la del Bonaire, i es protegia de fer-se mal. El passo pensant que anirem plegats, però veig que no. Vaig gaudint i em trobo bé, i davant tinc poca gent. La cursa, com moltes, ja ho sabeu. Només dir-vos que a pocs metres de l’arribada vaig fer un intent de desempallegar-me a “modus” competitiu de corredors, però res: em van donar un joc de bufetades i dels que anàvem vaig quedar el darrer. Tot i això el vuitè de la general en una distància mesurada de nou quilòmetres i mig amb trenta-nou minuts i mig. Fantàstic i de nou, no m’hi fet mal. Això si, algun muscle m’avisava que no em passés.\nJa per acabar i després de dutxar-nos venia una de les característiques d’aquesta prova. En Miquel rep regals per repartir de molta gent, i de fet fent una cursa gratuïta, sempre t’emportes bons records, com per exemple un llibre d’en Baltasar Porcel, begudes, caldos; tot d’agrair. Però a més tens uns tastets d’embotits casolans de la millor relacions públiques que he vist darrerament. La mestressa de Can Colom: quina dona !! Ens rep a casa seva i mentre en dona a tastar aquests productes el·laborats a casa seva, ens parla d’en Ramon Oliu i per exemple ens explica que va ser manobre, quan tenia vuit anys, del seu pare. També que el seu fill li deu l’afició al córrer en Ramon i que això l’ha fet, encara, millor persona. Ens dona detalls, mentre, de tot el que va tallant i anem menjant: que si això és pilota de no se què, que si això està fet amb que se jo: l’únic que se és que més bo no pot estar i a més regat amb un vi, blanc o negre, que fa ennuvolar la raó: ep, és broma.\nAmb l’Oriol hem quedat bocabadats per tot plegat i ens ha quedat a més la sensació d’haver passat un dia inoblidable, com segur amb els anys anirem recordant.\nGràcies Miquel, Gràcies Oriol i si tot va bé: hi tornarem. Per mi aquestes curses són l’essència de la meva afició de tants anys: familiars i de tracte sublim.\nAmb l’Oriol i l’Esther, moments previs a fer els 9,5 qms. per llocs molt bonics. l’Esther la coneixem gràcies als entrenaments en grup a Torre Mossèn Homs. A més és pucelana. Quan m’ho va dir, amb un inculte com jo, ja pensar qualsevol cosa menys el que era: nascuda de Valladolid. Si que son guapes les pucelanes 😉\ni en Xavi Papell també el conec gràcies a entrenar a Mossèn Homs. És nascut a sud-America, encara que de Castellar i viu a Barcelona. No fa pas massa que és casat en segones núpcies i te descendència. Un nano gran- És una persona excepcional i molt estimada: també per mi. EL tenim com a Mossenaire d’honor, a la llarga llista que estem confeccionant i que us agraeixo de tot cor.\nEns fa molta il·lusió posar al costat d’en Josep Costa. Segur que no n’hi ha dos com ell i la seva família i molta gent de la que córrer actualment per molts llocs, ho fan degut a la seva lluita frenètica d’escampar el plaer de córrer. És un dels exemples de persona que ha ajudat a persones com jo a estimar aquest esport. Porta un club, organitza tres curses i quan vaig començar a córrer em veia sempre superat pel seu alt nivell i velocitat. Continua estant al peu del canó i encara que la vista no li permet fer-ho com voldria i fa un munt de curses. Diu que ja te una edat, però és l’enveja de qui te la mateixa edat, sempre acompanyat de la seva inseparable muller la Rosa Maria, i ara també nets, fills i tota la saga de Costa. Ens fa feliços comptar amb la seva amistat.\nLa Rosa Maria la veus fent de reportera i va sempre per tot el mon amb el seu inseparable marit, en Josep. Avui m’explicava els seus problemes amb l’al·al·lèrgia que certament desconeixia.\nQuè, esteu d’acord amb mi que tenim un amics guapos, guapos. Per una banda l’Oriol, que se’l rifarien en permís de la seva muller la Rocio i l’Esther, que a més ha portat al seu fill a córrer. Els entrenaments “Mossenaires” ha possibilitat la coneixença.\nMentre l’Oriol ens retrata a en Xavi Papell i a mi, la Rosa Maria fa el mateix amb tots nosaltres. Simpàtic moment. A saber si també retrataven a la Rosa Maria, jeje\nUn record que volíem en Xavi i jo: el millor trufeig\nJosep Costa, posat seriós i no se si preocupat, segur com tots.\nI els professionals de tv3 d’esports, també fan curses.l’Arcadi i l’Artur Peguera\nLa sortida, tranquil·la, en concordança amb la jornada familiar. No s’explicaria si no que estigués tan endavant, veient com els primers marxen i intentant seguir l’estella del que va com jo.\nEn Xavier, tot i que te molèsties físiques, passen els anys i pot fer curses, amb una gran rialla i fent-nos fotografies a tots, com veureu\nmentre correm un noi, en CArlos Sánchez, que al igual que la Cristina ens regala tot un munt de fotografies i que ens serveix de record i podem repassar a casa gràcies a ells. La fotografia perllonga el plaer per aquest esport, natura, amics i tot el que ho envolta.\nl’Esther fa uns glops de l’aigua que ens han donat al quilòmetre cinc aproximadament\ni en aquesta fotografia d’en Xavi, sembla que no pateixi anant a 4 i poc.\nEn Jaume fa un munt d’anys que fem batalles d’aquestes. Alguna vegada m’he referit. Porta una maleta d’alumini on recull tot allò que afecta al seu tarannà com a corredor. D’ell em ve l’època que vaig córrer els 100 qms. de Calella i que vaig estar a punt de guanyar una vegada.\nEn Costa; una llegenda i un exemple a seguir.\nUn públic molt especial teníem avui. Vaig pensar: un ésser viu com aquest, tan bonic i que ens alimenta, ens dona llet i carn: ara imagineu-vos que en comptes de ser un herbívor fons un carnívor: voleu dir que no correríem encara més de pressa ? llenço la pregunta.\nBé, aquest bon home en Jordi Homs i l’anterior, l’Ignasi València m’han posat al meu lloc quan els he ensenyat el meu nas. Per poc me l’arrissen. He intentat fer un esprint, però he estat impotent. Un altre cop serà.\nvuitè; no està gens malament. Alguna cosa per explicar quan ens farem grans; he potser ja ho som ara que hi penso.\nAllà dalt, ja amb el meu regal a esperar l’Oriol\npetant la xerrada amb en Jaume Aragonès . Un corredor que fa molts anys que conec i dels més competitius que recordo\nI aquí arriba l’Oriol, amb un gest d’un bon corredor que fa amistats allà on va. És molt bon jan i arribar de la ma d’una persona amb un agraïment mutu. A mi és un gest que em desperta molt bones vibracions. El noi és diu Francesc Núñez\nEn Joan i la Núria i el seu gos: història vivent de grans persones que han fet gran l’ultrafons i les proves de 100 quilòmetres al nostre país.\nFantàstica aquesta arribada. Emocionant de debò.\ni en Zenon, a l’esquerra, va a ajudar en els seus darrers metres a en Xavi, que sol patir molt per acabar: tot punt d’honor.\nLa Núria surt una mica abans per fer tota la cursa caminant i el seu marit en Joan, la va a buscar. En el seu interior segur que sap que li deu coses a en Ramon Oliu, com tothom que correm i aquesta cita que en Miquel Pucurull ha fet possible, amb tot el seu cor i la seva capacitat intel·lectual de qui em pocs recursos ha fet “la millor cursa de calendari”. Gràcies Pucu.\nComentaris tancats a Cursa Cantonigròs – Memorial Ramon Oliu\nArxius Selecciona el mes juny 2022 (4) maig 2022 (4) abril 2022 (4) març 2022 (4) febrer 2022 (5) gener 2022 (4) desembre 2021 (4) novembre 2021 (5) octubre 2021 (4) setembre 2021 (4) agost 2021 (5) juliol 2021 (4) juny 2021 (4) maig 2021 (5) abril 2021 (4) març 2021 (5) febrer 2021 (4) gener 2021 (4) desembre 2020 (4) novembre 2020 (5) octubre 2020 (4) setembre 2020 (4) agost 2020 (5) juliol 2020 (4) juny 2020 (5) maig 2020 (5) març 2020 (3) febrer 2020 (4) gener 2020 (5) desembre 2019 (4) novembre 2019 (5) octubre 2019 (4) setembre 2019 (4) agost 2019 (4) juliol 2019 (5) juny 2019 (5) maig 2019 (5) abril 2019 (4) març 2019 (4) febrer 2019 (4) gener 2019 (4) desembre 2018 (4) novembre 2018 (4) octubre 2018 (5) setembre 2018 (4) agost 2018 (5) juliol 2018 (4) juny 2018 (4) maig 2018 (5) abril 2018 (4) març 2018 (4) febrer 2018 (4) gener 2018 (5) desembre 2017 (4) novembre 2017 (5) octubre 2017 (4) setembre 2017 (4) agost 2017 (5) juliol 2017 (4) juny 2017 (4) maig 2017 (5) abril 2017 (4) març 2017 (5) febrer 2017 (4) gener 2017 (4) desembre 2016 (5) novembre 2016 (4) octubre 2016 (4) setembre 2016 (5) agost 2016 (4) juliol 2016 (4) juny 2016 (5) maig 2016 (4) abril 2016 (4) març 2016 (5) febrer 2016 (4) gener 2016 (4) desembre 2015 (5) novembre 2015 (4) octubre 2015 (5) setembre 2015 (4) agost 2015 (6) juliol 2015 (5) juny 2015 (4) maig 2015 (4) abril 2015 (5) març 2015 (4) febrer 2015 (5) gener 2015 (7) desembre 2014 (5) novembre 2014 (4) octubre 2014 (6) setembre 2014 (6) agost 2014 (8) juliol 2014 (5) juny 2014 (5) maig 2014 (5) abril 2014 (7) març 2014 (4) febrer 2014 (4) gener 2014 (5) desembre 2013 (6) novembre 2013 (4) octubre 2013 (5) setembre 2013 (6) agost 2013 (5) juliol 2013 (4) juny 2013 (6) maig 2013 (7) abril 2013 (5) març 2013 (6) febrer 2013 (7) gener 2013 (8) desembre 2012 (5) novembre 2012 (7) octubre 2012 (7) setembre 2012 (6) agost 2012 (11) juliol 2012 (9) juny 2012 (8) maig 2012 (8) abril 2012 (6) març 2012 (4) febrer 2012 (8) gener 2012 (7) desembre 2011 (4) novembre 2011 (8) octubre 2011 (6) setembre 2011 (7) agost 2011 (6) juliol 2011 (4) juny 2011 (8) maig 2011 (9) abril 2011 (8) març 2011 (6) febrer 2011 (7) gener 2011 (8) desembre 2010 (7) novembre 2010 (8) octubre 2010 (9) setembre 2010 (11) agost 2010 (6) juliol 2010 (6) juny 2010 (14) maig 2010 (8) abril 2010 (4) març 2010 (9) febrer 2010 (12) gener 2010 (12) desembre 2009 (12) novembre 2009 (11) octubre 2009 (9) setembre 2009 (4) agost 2009 (2) juliol 2009 (11) juny 2009 (7) maig 2009 (12) abril 2009 (8) març 2009 (12) febrer 2009 (4) gener 2009 (14) desembre 2008 (8) novembre 2008 (15) octubre 2008 (7) setembre 2008 (6) agost 2008 (1) juliol 2008 (3) juny 2008 (5) maig 2008 (5) abril 2008 (5) març 2008 (6) febrer 2008 (5) gener 2008 (10) desembre 2007 (4) gener 2006 (1)\nCan Mossenaire va a Gotelles 24 de juny de 2022\nSi ets capaç de córrer 10 quilòmetres o de caminar-ne 6, qualsevol dissabte et fem aquesta crida: vine a xerrar i gaudir de l'esport d'una altra manera. El projecte es transforma i es modifica, i si abans era d'una manera, ara és d'una altra: però l'essència és la mateixa. Una trobada un dia concret, el […]\nMatadepera a la Plaça Pep Ventura 16 de juny de 2022\nQuan s'apropa l'hora, ens reunim entorn la Masia de Torre Mossèn Homs per continuar la història interminable d'entrenaments en grup. Sabem d'on venim i no a on anem, però mentrestant i sempre que es pugui, continuem fent la trobada habitual per inventar un nou dia. Avui proposàvem anar a la plaça Pep Ventura, un racó […]\nFont de la Tartana amb Mossenaires 9 de juny de 2022\nAmb tres dies de pont, i també som una bona colla que anirà a la cerca de la font de la Tartana. Sempre ens venen amics de tota la vida, que volen compartir una estona de #correrxerrar i també #caminarxerrar a la mateixa hora i al mateix lloc. La font de la Tartana, està al […]\nMasia Can Deu amb Mossenaires 2 de juny de 2022\nDestinació: passar-ho bé. Sí? I com s'ha de fer?Doncs amb aquesta barreja d'esport, xarrera i natura i fer-nos costat, anant pràcticament de la maneta, i com d'altres vegades, avall que fa baixada i anar a veure els entorns de la Masia Can Deu és una masia del rodal de Sabadell, situada al nord-est del terme […]\nMossenaires a Can Roure, font 26 de maig de 2022\nUna setmana on apareix de nou aquella calor que fa que fer esport esdevé complicat. Sembla que costa més, tot i que buscarem llocs ombrívols i també on refrescar-nos sovint. I com ho fem? Aprofitant que és prou d'hora i que el sol va encara baix, i trobem força ombres. Pujarem per l'anella verda que […]\nFont dels plàtans amb Mossenaires 18 de maig de 2022\nNo costa saber que qui ve a córrer en grup, ho fa perquè en aquest racó de món hi troba aquell caliu per fer alguna cosa més que esport. Baixar per aquest recorregut, en una setmana en la qual la calor ha estat el que ha predominat, i descobrir aquest torrent i racons com la […]\nEntrenament florit 11 de maig de 2022\nJa estem a plena primavera i es nota en moltes coses. Per exemple, a primera hora ja tenim molta claror i si fa sol, sol què tenim. Els camps són molt verds i veiem flors arreu. De pol·len també anem servits, sobretot els al·lèrgics: parietària, roure i cladosporium a nivells màxims. I quina meravella que […]\nProgressem adequadament 6 de maig de 2022\nAra ja surt la crònica, poques hores abans de la pròxima trobada i aquesta setmana més tard de l'habitual, però amb la bona notícia que tot va bé i que anem millorant adequadament. Hem tingut algun problema de salut, però passada una setmana, podem dir que estem molt millor i ara ens centrem a la […]\n... i tornem al Llac Petit 26 d'abril de 2022\nI poc després de començar la pluja ens acompanya. I durant l'entrenament hem tingut, pluja fina i tot d'una ha aparegut el sol, i uns colors de la natura esplèndids i objectiu d'anar a veure el Llac Petit, amb poca aigua i ara a més veiem treballs de reparació de la presa. Ara esperem tornar […]\nEntrenant en grup 19 d'abril de 2022\nHem estat avui poquets els que ens hem reunit al voltant de la masia, per fer el que sabem fer: entrenar en grup. Avui no hi ha hagut grup de caminar, i els que ens hi hem trobat hem anat a córrer, baixant al bosc de Can deu i fent un recorregut agradable per llocs […]\nEsport, xerrat, caminat i corregut 12 d'abril de 2022\nSempre és una festa a Can Mossenaire i avui hem anat a l'aplanadora, tot passant per llocs que ens agraden i ens fa la pràctica de l'esport i la contemplació de l'entorn i amb poder xerrar pels descosits amb gent amb la qual ho fem molt més atractiu. Si fa una setmana feia un fred […]\nFins a Sabadell i tornar 4 d'abril de 2022\nUn fred que pela fa avui per Can Mossenaire. Pensàvem que havíem deixat l'hivern enrere i, en canvi, hem tremolat força. I és que per on passen Mossenaires, fem tremolar la terra.Un recorregut clàssic, passejant per Can Deu i amb pas per Sabadell, i pujada cap a Terrassa, per tenir unes vistes extraordinàries a la […]\nCan Bonvilar amb Mossenaires 29 de març de 2022\nEl mes de març del 2022 serà recordat sempre com un mes important per mi. Fer esport al vostre costat durant tants anys i fer-ho amb una nova categoria: la d'avi. Sempre amb tantíssima gent maca que he anat coneixent i des d'un entorn que ens ha marcat a molts, i sobretot a mi. Tenir […]\nContinuem fent esport per Can Mossenaire 22 de març de 2022\nLa pluja hi torna a ser entre nosaltres i aquesta setmana som una bona colla, i anem a la font de Can Roura, travessant pel bell mig de Matadepera. Primer aprofitarem els camins que ens ofereix l'anella verda i de tornada els carrers més cèntrics del poble. També passem al costat de dues importants Masies, […]\nTartana amb pluja 15 de març de 2022\nQuan les prediccions meteorològiques confirmen la realitat d'un dia de pluja, saps que el més assenyat és no mullar-se i esperar anar a fer esport en un altre moment. Sempre diem que gaudim de la vostra companyia, però volem el millor per vosaltres i precisament mullar-se i quedar xopes i xops, no és la nostra […]\nVoltant per Terrassa i Sabadell, al camp 8 de març de 2022\nLa millor manera de començar un bon cap de setmana és fer-ho amb gent amb la que t'hi trobes bé, i aquí hi fa força garanties de trobar-la. A qui que us fa una mica un escrit de record del que ha estat un entrenament de #dissabtesMossenaires ha esdevingut Avi de fa un dia, i […]\nParc Pep Ventura de Matadepera 28 de febrer de 2022\nUn circuit nou, i anem buscant llocs de parada on poder fer un bon traguet d'aigua, i per primera vegada Mossenaires s'aturen a la parc Pep Ventura, on a més podem veure i utilitzar jocs de parc, com espatlleres i per fer unes bones dorsals, i enfilar-nos a un pal. De fet, hem vist com […]\nSant Vicenç de Verders 21 de febrer de 2022\nVint-i-nou anys fent entrenaments en grup a Torre Mossèn Homs i un munt d'històries a explicar i quantitat i qualitat d'amistats que han passat per aquest projecte i que l'han fet gran i l'han fet perdurar al llarg del temps. Un 21 de febrer de 1993 un parell d'amics, Javier i Pep, mentre preparaven la […]\nFont dels Plàtans corrent 14 de febrer de 2022\nTot i que avui anunciàvem circuit especial, anar a la font de plàtans, i ens preocupava pel rierol que tindríem de passar una vegada i una altra, i tot seguit després de la font que anàvem a visitar i una pujadeta exigent just en sortir, ens ha semblat i tenim la percepció que us hem […]\nQuality WordPress Theme · Web Hosting Geeks blog d'en Pep Copyright © 2022 All Rights Reserved. - Traducció: Diari AVUI


A la balitresca: d’octubre 2020\nEstic molt content perquè el Govern de la Generalitat de Catalunya vol tirar endavant un pla per crear l’Agència Espacial de Catalunya. El projecte, coordinarà el desplegament d’un seguit de projectes d’iniciativa privada d’empreses aeroespacials que generaran tecnologies per desenvolupar petits satèl·lits.\nDe moment, es parla d’un pressupost de 18 milions d’euros, entre 2020 i 2023, provinents la majoria dels fons europeus i es preveu que el negoci servirà per facturar els pròxims 5 anys fins a 280 milions d’euros. Un negoci rodó que afectarà unes 75 empreses i que acabarà generant fins a 1.200 llocs de treballs nous a Catalunya.\nNomés veig avantatges. A més a més, es tracta d’un seguit de tecnologies de futur, molt ben vistes per la Unió Europea, que ens allunyen de la indústria clàssica i del turisme, que sembla que siguin les úniques coses en què es pot invertir en aquest país.\nTant de bo, tinguéssim notícies com aquesta cada setmana. El país resultaria transformat en pocs anys i tornaríem a ser un país modern i punter. Per desgràcia, hem deixat perdre molt bones oportunitats tan ocupats com estàvem mirant-nos el melic, quan el món continuava donant voltes i viatjant cap al futur.\nLes empreses d’alta tecnologia no només són boniques de posar en un currículum de país. Generen molts llocs directes qualificats i un munt més de secundaris, com passa amb la indústria de l’automòbil. A més a més, són el tipus d’indústria on per cada euro que inverteixes n’acabes traient uns quants. Són bons negocis a curt, mitjà i llarg termini.\nA més a més, poden establir convenis de cooperació amb el sector universitari cosa que és de fet un win-win i ajuda a atraure talent al país. En fi, com deia abans, tot són avantatges.\nposted by Yarhel (Enric Quílez) @ 4:21 p. m. 0 comments\nEl Govern de la Generalitat ha decidit tancar la restauració i els bars durant (mínim) quinze dies, que molt em temo, no es quedaran només en això. També es tancaran altres serveis, com estètiques; el lleure nocturn continua desaparegut i el comerç també tindrà restriccions d’aforament.\nLa pregunta que jo em faig és: si l’economia es troba a punt d’un col·lapse, la major part dels contagis no es produeixen -ni de lluny- als comerços ni als bars ni als restaurants- llavors, què coi està fent el Govern, a part d’arruïnar el país?\nPerquè aquesta mesura no s’aguanta ni amb pinces. Si vols reduir la mobilitat, tanca ciutats o ja directament ves a un confinament, si la cosa està tan malament. Però tancar una part del sector productiu que, a més a més, segons les mateixes estadístiques facilitades per les autoritats sanitàries, no és el principal responsable de l’extensió de la pandèmia, quin sentit té?\nEs nota molt que tota aquesta colla de senyores i senyors que prenen aquestes decisions no tenen cap negoci i que, ho facin bé o malament, cobraran el seu sou íntegre a final de mes. No s’han de preocupar d’ERTO, ERES, pagaments d’IVA i altres taxes, etcètera. No s’han de preocupar de si poden arribar a final de mes, de pagar el lloguer o la hipoteca. Res d’això.\nAquests polítics viuen en una bombolla artificial, el país de Xauxa, on tot és bonic i no passa res massa complicat. I és clar, quan es troben amb una crisi una mica seriosa i complexa, com la que estem patint, llavors van donant pals de cec, reaccionen sense volta ni solta i ara es deixen aconsellar per un, ara per un altre, ara per ningú, que per això la gent m’ha votat i faig el que em surt dels dallonses.\nÉs igual la ideologia política. S’està veient que la classe governant no està preparada en absolut. Massa llicenciats en dret o en ciències polítiques i molt pocs metges, enginyers o matemàtics. Massa gent que no ha treballat en la seva punyetera vida portant un negoci i que només saben donar classes teòriques de com s’han de comportar els altres, però ells no recullen les conseqüències de les decisions que prenen.\nEn definitiva, massa inútils o, si ho preferiu, massa gent molt preparada en certs àmbits intel·lectuals, però gens a les qüestions pràctiques de la vida. Massa polítics i pocs bons governants.\nI que consti que jo no soc precisament dels que creu que els polítics ho fan tot malament i que se’ls hauria de despatxar. Simplement, com en tants altres llocs, no s’han sabut adaptar a la realitat complexa en què vivim i així ens va. Tenim moltes persones que saben fer grans discursos (o ni això), però que criden molt i fan grans escarafalls que queden molt bé per la televisió o per les xarxes socials, però que no tenen res a dir sobre la crua realitat.\nCom deia l’acudit que corria a l’època d’en Franco: “Españoles, estábamos al borde del abismo y hemos dado un paso al frente”.\nArran de la recent polèmica haguda al municipi de Ger, sobre una tala d’arbres a la zona de la Feixa, que podria haver afectat un cantador de gall fer, em plantejo la qüestió de què n’hem de fer amb els boscos cerdans.\nSi parlem amb alguns actors del territori, aquests voldrien una major activitat econòmica dels boscos. Tales controlades i retornar a uns antics costums d’explotació forestal econòmicament acceptable.\nEl cert és que actualment, desconec les causes de mercat, la fusta del Pirineu té un valor molt baix al mercat. Per tant, aquesta opció sembla descartada. Altrament, si els boscos no es gestionen correctament, i això inclou tales controlades en llocs ecològicament acceptables, hi ha el risc de possibles problemes majors, com plagues o incendis.\nCom diu l’Amadeu Gallart, només el 2% de l’economia de Cerdanya té a veure amb el sector primari. Us podeu imaginar quin percentatge ínfim correspon a l’explotació forestal. Per tant, què fer-ne dels boscos?\nA part de gestionar-los correctament, i de netejar-los en la mesura que tingui sentit ecològic i sigui econòmicament factible, s’hauran d’adaptar als usos del 85% de la producció econòmica de la comarca: el turisme i els serveis.\nSi volem ser respectuosos amb el medi natural, això inclouria restringir l’accés a les zones sensibles dels boscos i obrir-los de manera controlada allà on sigui viable fer-ho.\nHi ha moltes possibilitats: senderisme, visites guiades, banys de bosc, la brama del cérvol, collir bolets (amb certes restriccions, perquè em temo que és una de les activitats que més massifica els nostres boscos i que més mal els hi ocasiona), sortides botàniques i zoològiques per veure la flora i la fauna dels nostres boscos, etcètera.\nLa terciarització del bosc cerdà no sé si és recomanable o no, però em penso que la primarització està passada de moda i té un impacte econòmic gairebé nul i ecològicament sensible, en molts casos.\nCal cercar alternatives i cal fer-ho ara, abans que la cosa se’ns descontroli. L’arribada de la pandèmia ha incrementat la ja creixent tendència a accedir als nostres boscos per part de molta població forana (i també local) i cal establir un mínim de normes i regulacions a fi de poder conservar la gran riquesa en biodiversitat que encara tenim.\nAl cap i a la fi, no podem oblidar que malgrat l’afectació que pugui tenir el canvi climàtic, el bosc a Cerdanya ha augmentat molt les darreres dècades, especialment a causa de l’abandonament progressiu de moltes parcel·les de prats i camps de cultiu que es trobaven a la muntanya i que ara ha acabat reocupant el bosc.\nUna cosa que em toca especialment el voraviu és la gent impuntual. No els suporto. Alguns n’han fet fins i tot una senya d’identitat, d’això de ser impuntuals. O no els importa o fins i tot els fa gràcia.\nPerò el fet és que qui et fa perdre allò que és més valuós que l’or: el temps, és que no et valora gaire com a persona. També pot passar simplement que siguin despistats, que d’aquests també n’hi ha, però algú els hauria de dir (ara ho faig jo) que és de molt mala educació arribar tard als llocs i que, a sobre, t’hagin d’esperar.\nPerquè, és clar, si vols arribar tard a una conferència o al cinema per veure una pel·lícula, és el teu problema. Tu t’ho perds. Però si quedes amb algú i aquest ha de perdre el temps, el seu preuat temps, llavors és un altre tema.\nEn aquests cops, penso que podria estar amb la meva família o els meus amics, llegint, o simplement tocant-me allò que no sona, però no, has d’estar esperant la persona impuntual. I si a sobre afegeixes nocturnitat, soledat o inclemències meteorològiques, la cosa encara empipa molt més.\nDiuen que els alemanys i els britànics són molt puntuals. No sé si és cert, però si ho és, explica moltes coses del seu èxit general. No es tracta d’arribar mitja hora abans als llocs. Amb cinc minutets n’hi ha prou. De vegades, si hi ha trànsit i has d’agafar el cotxe o un transport públic, encara has de sortir més d’hora. I si arribes massa aviat, sempre pots anar a “matar el temps” o “fer temps” (quina expressió tan deliciosa!) fent un cafè o xerrant amb algú que, com tu, hagi estat massa puntual.\nPassa una mica també el contrari: aquelles reunions que encara que comencin puntuals, s’eternitzen, perquè algú decideix donar-li voltes i més voltes. Si no hi ha res més important a tractar, matem-ho! I s’acorda amb antelació fins quan durarà com a molt la reunió i es mira de respectar-ho.\nDesprés, aquells que han arribat tard solen ser també els que s’aixequen de la taula més tard. És com si tinguessin el sentit de la temporalitat avariat. Com si el pertinent circuit mental que controla el temps, el tinguessin adormit o fora de servei.\nEn fi, que la puntualitat és un signe d’educació i de civilització, tot i que com deia un professor meu, la seva manca és un costum “d’aquests pobles meridionals” entre els quals ens hi comptem.


Datathon 2021: El paper de les dades obertes davant els reptes en un món Post-Covid – Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Informàtica\nHome / Noticies / Datathon 2021: El paper de les dades obertes davant els reptes en un món Post-Covid\nPublicat el: 26/Feb/2021 i 312 Consultes\nL’ ETSINF col·labora al costat de diferents institucions locals i de l’àmbit universitari de la Comunitat Valenciana en la posada en marxa d’un datathon per a fomentar l’interés i ús de les dades obertes, amb el lema “Reptes en un món Post-Covid”.\nLa competició començarà el pròxim 5 de març amb una jornada informativa en el marc de la celebració de el #OpenDataDay, i s’estendrà durant 3 mesos amb tallers que familiaritzaran als participants amb el maneig de les dades obertes, en tots els seus processos.\nL’Observatori de Dades Obertes i Transparència de la Universitat Politècnica de València (UPV), la Direcció General de Transparència, Atenció a la Ciutadania i Bon Govern de la Generalitat Valenciana, el Departament d’Estudis Jurídics de l’Estat de la Universitat d’Alacant (UA) i la Càtedra Pagoda de la Universitat de València (UV) promouen al costat de la Càtedra de Governança de la ciutat de València, Dades València, el Datathon 2021: Reptes en un món Post-Covid.\nLa convocatòria està oberta a qualsevol persona major d’edat interessada en la gestió de dades i tindran cabuda reptes vinculats amb turisme, agricultura o sanitat.\nL’esdeveniment s’organitza amb la finalitat d’estimular als participants oferint dades i eines d’interés per al desenvolupament d’aplicacions relacionades amb l’ús i la reutilització de dades obertes en les àrees del turisme, l’agricultura o la sanitat, a més de promoure la participació ciutadana en nous desafiaments que milloren el dia a dia dels ciutadans.\nEl termini d’inscripció en el Datathon conclou el 5 de març, la configuració d’equips es podrà realitzar fins al 18 de març i la finalització i lliurament de projectes finalitzarà el 14 de maig. Entre les millors aplicacions presentades s’atorgarà un premi de 1000 € i tres accèssits de 500 € per cadascun dels reptes: turisme, salut i agricultura.\nEls inscrits en el Datathon participaran durant març i abril al costat d’experts en la gestió de dades obertes en sis tallers en els quals coneixeran els recursos del portal de dades obertes de la Generalitat Valenciana, com tramitar la sol·licitud d’aquesta informació, així com els processos de recol·lecció, integració, visualització i geolocalització de diferents tipus de dades. Al costat d’això un equip d’estudiants voluntaris de l’associació MultiTEC de la UA tutoritzarà als participants i resoldrà els seus dubtes.\nL’equip avaluador delD atathon tindrà en compte l’impacte i importància del repte solucionat, la creativitat i innovació de l’aplicació, l’ús de les dades, l’adequació a la categoria del premi i el grau d’acabat aconseguit.\nLa jornada que se celebra el pròxim 5 de març a les 17h en format remot, i es retransmetrà en el canal de youtube de ETSINF UPV . Durant la sessió es donaran les claus per a participar en el projecte i els recursos que podran utilitzar els que se sumen a la competició. La jornada començarà amb la intervenció d’Andrés Gomis, Director General de Transparència al costat d’Elisa Valía, Tenienta d’alcalde de l’Ajuntament de València, Josep Ochoa, Sotssecretari General de la UA, Joaquín Martín, Director de la Càtedra PAGODA de la UV i Antonia Ferrer, Directora de l’Observatori de dades Obertes de la UPV. El seminari continuarà amb una taula redona entorn de les dades obertes de l’àmbit del turisme, la sanitat i l’agricultura amb responsables en aquests camps i amb una sessió de tancament amb informació pràctica sobre com participar en el Datathon.\nAl costat de les entitats promotores col·laboren en el datathon l’Institut Universitari de Matemàtica Pura i Aplicada, l’Escola Tècnica Superior d’Engingeria Informàtica i la ETSI d’Enginyeria Geodèsica, Cartogràfica i Topogràfica i l’Observatori de Dades obertes i Transparència de la UPV, DataUse i MultiTec.\nPer a més informació sobre el desenvolupament del Datathon podeu accedir ací:


Camina pel Berguedà\nEl relleu acinglerat de Vallcebre contrasta amb la planura de la sinclinal que us proposem recórrer en aquest itinerari. Un passeig fàcil i planer, per ponts i camins que vénen d’antic com ens mostra algun tram encara empedrat, i que connecten masos, barraques, trumferes, fonts, etc. Elements indicadors d’un passat agrícola molt més recent que la llacuna que havia ocupat aquesta zona en l’antiguitat i que li dóna nom. El codi QR que trobareu a dins, us enllaçarà a l’aplicació “Camins de Vallcebre“, per conèixer aspectes històrics, naturals i paisatgístics d’aquesta ruta.\nLa ruta s’inicia a la plaça de l’Església. Des d’aquí cal prendre el carrer que marxa pel costat de la rectoria fins a trobar el safareig de Cal Teixidor, recentment recuperat en el marc d’un projecte local. Poc després c cal deixar la carretera asfaltada i prendre el corriol graonat marcat com a PR que us portarà fins al pont de Cal Xalet amb indicis d’haver estat construït entre els segles XII i XIII. Un cop creuat el torrent cal enfilar amunt suaument pel camí de carro envoltat de pedra en sec, ja sigui per sustentar el mateix camí o les feixes del voltant fins a trobar el camí asfaltat que cal prendre cap a l’esquerra.\nDavant el mas Cal Rodó, us podeu desviar uns 200m per acostar-vos a les restes del Forn de guix de cal Xic. Un cop retornats, caldrà seguir les marques grogues de xarxa fins a Cal Xic. Aquí deixareu la pista asfaltada per continuar per l’esquerra per un camí de formigó. A 100 metres escassos cal girar cap a l’esquerra i prendre un camí de carro des d’on podreu gaudir d’unes vistes espectaculars de la serra del Cadí i el Moixeró, Ensija... Durant el recorregut anireu trobant diverses trumferes on es conservaven les patates o trumfos – totes elles identificades amb una petita placa -. Si us cal una refrescada un cop trobeu de nou el PR, podeu fer cap a la Font del Serrat que acostuma a fer un bon raig, si seguiu uns 100 m el camí de Sant Ramon. Retornats de nou a la cruïlla, cal seguir només un centenar de metres el PR només un centenar de metres per tot seguit continuar direcció a cap a la Llacuna. Pel camí trobareu també la Font de la Teula (molt més minsa que l’anterior), creuareu la zona de badlands o xaragalls (terres dolentes), la barraca del Pere Pauló, per arribar finalment a la Llacuna. Aquesta és ara una extensa planúria humida, però com el seu nom indica, havia sigut una llacuna que amb el pas del temps, els materials del voltant han anat omplint fins a reblir-la completament i assecar-la. A partir d’aquí el camí comença a davallar i us portarà novament cap a una zona de trumferes i zones de conreu. A mig camí encara trobareu una desviació per si us voleu acostar a una altre font, la Fonteta.\nUn cop arribats a una masia, la Carrera, cal que baixeu cap a la dreta passant pel costat de la casa i de Cal Toni uns metres més endavant fins a arribar a una nova cruïlla de pistes i camins. A partir d’aquí de nou les marques grogues de la xarxa de camins us guiaran ara ja fins a final de la ruta. Cal seguir doncs el camí rural asfaltat cap a l’esquerra per creuar el torrent pel pont de Cal Toni, on ens si us entreteniu una mica, podreu observar l’estructura dels ponts construïts en diferents èpoques segons les necessitats, un sobre l’altre. Pocs metres després deixareu la pista i prendreu un antic camí de ferradura a mà esquerra. El camí s’endinsa en una fresca roureda i encara es poden trepitjar alguns trams empedrats, reminiscència de l’origen medieval d’aquesta via. Seguireu amunt passant per la Font Xaleta que trobareu just abans d’entrar de nou al poble de Vallcebre.\nPunt d'inici: Davant l'església de Vallcebre\nPunt de final: Davant l'església de Vallcebre\nSenyalització: Marques blanques i grogues (PR-C 128.1) des de l’inici de l’itinerari fins a cal Rodó; marques grogues de la xarxa de senders del Berguedà fins a la masia de cal Xic; marques grogues i plaquetes dels camins locals de Vallcebr\nCartografia: Mapa Alpìna Rasos de Peguera – Serra d’Ensija: 1:25.000 i mapa topogràfic de Catalunya Parc Natural del Camí-Moixeró E – 46 1:25000 de l’Institut Cartogràfic de Catalunya\nRecomanacions: Els temps són aproximats i tenen un caràcter orientatiu sense tenir en compte les aturades. Per ajudar-nos a mantenir el medi i els camins, camineu pels senders abalisats, respecteu l'entorn, emporteu-vos les deixalles i, si\nBibliografia: Aplicació "Camins de Vallcebre"\nVolta la llacuna. G Earth\nVolta la Llacuna GPX


Voluntaris netejaran dissabte la llera i el camí d’accés del riu Llobregat\nL’acció forma part de la campanya “Let’s Clean Up Europe!”, un projecte de la Unió Europea per conscienciar sobre la prevenció en la producció de residus\nL’Hospitalet se suma un any més a la campanya “Let’s Clean Up Europe!” (Netegem Europa!) amb l’acció de neteja popular de l’entorn del riu Llobregat que es durà a terme dissabte, 8 de maig. Amb aquesta iniciativa, l’Ajuntament i el grup Padrins del riu fan una crida a la ciutadania perquè participi en aquesta jornada per netejar de residus la llera del Llobregat al seu pas per L’Hospitalet i també el camí d’accés.\n“Let’s Clean Up Europe!” és un projecte del programa LIFE+ de la Comissió Europea que consisteix en la retirada de deixalles dels espais naturals, en una jornada d’àmbit europeu oberta a la ciutadania, de caràcter lúdic i sensibilitzador, que té com a objectiu conscienciar sobre la gran quantitat de residus que es llencen de forma incontrolada a la natura.\nEn l’edició de l’any passat, a Catalunya es van fer 167 accions amb 3.264 participants i un resultat de 32,56 tones de residus recollits, dels quals el 23 % eren envasos lleugers (plàstic, llaunes i brics); el 9 %, vidre; el 2 %, paper i cartró, i el 66 %, d’altres (pneumàtics, runa, ferralla...).\nAquest any, l’acció de neteja de l’entorn del riu Llobregat anirà acompanyada de mesures de seguretat per la Covid-19, d’una nova metodologia per fer la recollida dels residus i del suport d’una aplicació per a dispositius mòbils per gestionar l’actuació.\nL’Ajuntament de L’Hospitalet ha fet difusió d’aquesta iniciativa a través de la Taula d’Emergència Climàtica —que treballa com un dels seus objectius l’ús mediambiental del riu—, les entitats ciutadanes, les escoles i els esplais.\nEls voluntaris que hi vulguin participar s’han d’inscriure prèviament a l’adreça electrònica amartinezv@l-h.cat. El punt de trobada és la sortida de metro Hospital de Bellvitge (L1), a les 10 hores. L’organització recomana portar calçat adequat, gorra, aigua i protecció solar, a més de la mascareta obligatòria.


Sant Feliu recuperarà la històrica senyera encarregada per Rafael Patxot - Diari de Girona\nSant Feliu recuperarà la històrica senyera encarregada per Rafael Patxot\nEl mecenes va demanar per carta a Josep Irla l'any 1938 el retorn de la bandera que havia deixat a Catalunya al marxar a l'exili\nacn | barcelona 07.06.2016 | 14:33\nUna restauradora treballant en l´estabilització de la senyera històrica encarregada per Rafael Patxot · ACN\nSant Feliu de Guíxols celebrarà el 2 de juliol l'acte de retorn a Catalunya d'un símbol, la senyera que havia encarregat el mecenes Rafael Patxot i Jubert, que durant la Guerra Civil va ser ocultada i va patir un llarg exili. La bandera va onejar durant dècades a l'observatori astronòmic que Patxot tenia a la seva casa guixolenca fins a l'inici de la Guerra Civil. Amb l'exili del mecenes a Suïssa, deixa a Catalunya la senyera, que no retorna a les seves mans fins l'any 1951, 13 anys després de demanar-ho per carta al llavors president del Parlament, Josep Irla. Fa poc més de dos anys, la senyera va ser traslladada a l'arxiu de l'Institut d'Estudis Catalans, i ara es troba en procés d'estabilització. El retorn a Sant Feliu suposarà una restitució dels danys morals que l'ajuntament franquista va provocar a Patxot i de reconeixement a la seva figura. La senyera presidirà la sala de plens de l'ajuntament.\nLa senyera centenària "esquinçada i esfilagarsada", víctima del patiment "com el mateix país", segons ha explicat l'alcalde de Sant Feliu de Guíxols, Carles Motas, tornarà al municipi 120 anys després d'haver estat hissada en un des edificis més singulars de la ciutat, l'Observatori Astronòmic Català. Requisada amb el conjunt de l'edifici durant la repressió franquista, l'any 1951 va ser retornada al seu propietari, exiliat a Suïssa. Des de fa poc més de dos anys, la senyera va arribar del seu exili fins a l'Institut d'Estudis Catalans.\nNexe d'unió entre Irla i Patxot\nLa bandera explica una part de la història de Catalunya, la d'aquells que van haver de marxar pel franquisme, i esdevé un nexe d'unió entre dos dels personatges més rellevants de la història de Sant Feliu, Rafael Patxot i Josep Irla.\nCom Patxot, Josep Irla és guixolenc i va ser president de la Generalitat a l'exili. Quan encara Irla era a Catalunya i amb les tropes franquistes avançant a Catalunya, Patxot li va demanar per carta des de Suïssa el novembre de 1938 que intentés recuperar la senyera, fos quin fos l'estat amb què la trobés.\nSegons Patxot explica en la missiva, no li feia res trobar la bandera "esquinçada" perquè coneixia, assegura, "les fetes de la bèstia humana que la perversió moral de les preteses autoritats civils i espirituals amb les quals he bregat anys i panys" des de la seva "catalanitat empordanesa". La bandera, però, no va tornar a mans de Patxot fins l'any 1951 i la manera com ho va aconseguir és encara una incògnita.\nL'Ajuntament pretén impulsar així un acte de reparació amb la família, de reconeixement dels danys morals que l'Ajuntament franquista va causar a Rafael Patxot, a la seva figura i a les seves propietats. "La labor Patxot feta a les institucions catalanes és immensa i la senyera és un símbol que representa el patiment, la lluita, la confiscació i l'exili durant 80 anys. 120 anys de ser hissada torna a la ciutat de la qual no hauria hagut de sortir", ha reblat Motas.\nEstabilització de la peça\nLa senyera és de llana amb lligament de tafetà i, a la banda superior, el teixit és de cotó. Les quatre barres tenen 2,35 metres de llarg –una de les quals es troba esquinçada- i 1,85 metres d'ample.\nLa intervenció de conservació i restauració de la senyera s'està centrant en l'estabilització. S'han prioritzat els processos mínims per frenar l'avenç de les degradacions, cercant l'equilibri amb la conservació de marques conseqüència de la seva trajectòria i fent prevaldre el seu valor històric i simbòlic per sobre de l'estètic o material.\n2 de juliol, acte de catalanitat i de rebuig al feixisme\nEl 2 de juliol d'aquest any, Sant Feliu de Guíxols celebrarà un acte que vol ser un reconeixement a la figura de Patxot, de catalanitat i de condemna al feixisme. I tot, a través de la bandera, que tornarà a Sant Feliu 120 anys després d'onejar per primera vegada.\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, presidirà l'acte, on s'hi ha convidat els expresidents del Parlament i tots els ciutadans que "vulguin viure el retorn d'un símbol", segons ha explicat el mateix alcalde.


La segona sessió de les segones jornades gastronòmiques GUSTUM a l’Escola d’Hoteleria i Turisme de Lleida promociona el producte garriguenc | Les Borges TV\nPàgina d'inici \_ Cultura \_ La segona sessió de les segones jornades gastronòmiques GUSTUM a l’Escola d’Hoteleria i Turisme de Lleida promociona el producte garriguenc\nBenet, va destacar la importància de tornar als sabors i les aromes d’abans en una cuina més moderna, en la cuina d’autor que ell elabora al seu restaurant. El cuiner també va realçar la importància de l’ordre i la mise en place que és la base perquè el servei surti correctament.\nEn aquesta ocasió, el xef garriguenc va comptar amb la presència del jove productor d’oli Adrià Dalmau, d’Arbeca. Amb 25 anys, Dalmau ha aconseguit crear un nou concepte d’oli d’oliva, focalitzat en transmetre l’essència original i més exclusiva de l’oli d’Oliva Premium d’Arbeca. “Nousegons és un veritable suc natural d’olives arbequines verdes”, argumentava Dalmau fent referència a la marca que ha creat. Nousegons Unique s’elabora exclusivament amb les millors olives arbequines verdes, delicadament seleccionades i recol·lectades manualment, durant el mes d’octubre quan les olives presenten un punt de maduració inicial, i transportades únicament amb caixes de 12 quilos. Obtingut mitjançant procediments mecànics i per extracció en fred.


Eva Granados (PSC): "Tenim l'oportunitat de donar a Espanya un govern progressista"\nPublicat 31/12/2019 17:01CET\nLa portaveu del PSC en el Parlament, Eva Granados, ha celebrat aquest dimarts que hi hagi una "oportunitat de donar a Espanya un govern progressista i obert al dileg, i de sortir del bloqueig polític en qu s'havia situat la política".\nEn declaracions als mitjans, ha declarat que l'acord entre el PSOE i UP és "un bon acord que posa per davant la lluita contra les desigualtats, una transició ecolgica justa per combatre el canvi climtic i un aven en justícia social".\nRespecte a la decisió d'ERC de convocar el Consell Nacional per decidir la seva posició en la investidura, ha prioritzat que hi hagi acord, i ha lamentat "la reacció virulenta d'alguns partits polítics que reparteixen carnets de bons i dolents".\nEL GOVERN CATAL, "ESGOTAT"\nGranados ha declarat que el discurs de Cap d'Any del president de la Generalitat, Quim Torra, no va incloure cap proposta per a la ciutadania, la qual cosa demostra l'existncia d'un Govern "esgotat i d'un president que no té ni el suport del seu propi partit".\nHa opinat que Torra va oferir "una intervenció basada en la insolidaritat, la confrontació i les notícies falses", i que va perdre l'oportunitat de dirigir-se a tots els catalans.


‘Comprar al barri té premi’, lliura a Roses 37 regals culturals, gastronòmics i de lleure per tot Catalunya\nUn grup ecologista reclama aturar un projecte per construir un càmping per a 2.000 persones a Garriguella\nDivendres va tenir lloc el lliurament de premis del concurs "Comprar al barri té premi" als 37 guanyadors de la present edició, que van rebre un pack-estada per a un dels municipis participants en la campanya. Cada població participant ha aportat al concurs premis basats en experiències gastronòmiques, nits d’hotel, visites guiades, espectacles, lots de productes típics, etc, dels quals podran gaudir en el decurs de l’any 37 clients rosincs.\nDurant tot el mes de juny, Roses ha participat en la campanya ‘Comprar al barri té premi’ impulsada per la Xarxa de Barris amb Projectes, dirigida a la dinamització del comerç en els nuclis antics dels municipis, la recuperació del comerç de proximitat i la promoció del patrimoni local i del territori. En l’edició d’enguany, la vuitena que s’organitza, han participat un total de 37 municipis de tot Catalunya, 2005 comerços i 40 associacions de comerciants.\nA Roses, 31 establiments s’han adherit a aquesta campanya, consistent a premiar a clients i comerciants. Els compradors rebien una butlleta per participar en el sorteig per cada compra realitzada. Per la seva banda, cada municipi ha aporta tants premis com poblacions hi han participat, basats en experiències gastronòmiques, nits d’hotel, visites guiades, espectacles, lots de productes típics, etc.\nD’aquesta manera, els 37 guanyadors o guanyadores resultants del sorteig de cada municipi, podran gaudir de les experiències aportades per les diferents poblacions, que també ofereixen un premi per a un comerciant. Entre clients i comerciants adherits a la campanya es repartiran doncs, en conjunt, 1.406 experiències valorades en 117.800 euros per visitar i conèixer cadascun dels municipis organitzadors.\nEn el cas de Roses, el premi de què gaudiran els guanyadors de la resta de municipis participants, consistirà en una estada d’una nit per a 2 persones durant la celebració del Festivalet de Roses, concretament la nit del 10 de novembre, així com les visites a la Ciutadella de Roses i al Castell de la Trinitat.


Joan Guix: “Sempre m’he sentit en deute amb Calella perquè la ciutat m’ha donat molt ” | Ràdio Calella Televisió\nJoan Guix: “Sempre m’he sentit en deute amb Calella perquè la ciutat m’ha donat molt ”\nNascut a Barcelona i establert novament a Calella, el doctor Joan Guix, una de les cares més visibles de la gestió de la pandèmia de la Covid durant la primera onada, s’encarregarà de pronunciar el pregó de la Festa Major de la Minerva. Una proposta que va rebre directament de l’alcaldessa, Montserrat Candini, farà tres setmanes i que va acceptar sense pensar-s’ho. “Ella sabia perfectament que no podia dir-li que no”, ha dit Guix en declaracions a l’Info Migdia de Ràdio Calella TV.\nSense desvetllar-ne els detalls, sí ha avançat quin és el principal missatge que vol que traspuï del pregó que ja té escrit però continua fent-li retocs, a poc més de 24 hores per pronunciar-lo des de la plaça de l’Ajuntament.\nL’eix del pregó és el retrobament amb la ciutat. He estat 26 anys vivint fora, ara he tornat cap aquí. Aquest serà el missatge essencial.\nPer segon any consecutiu, la pandèmia de la Covid planarà sobre el pregó de la Festa Major de la Minerva. El del 2020 es va fer de forma virtual amb els anomenats “treballadors de primera línia” com a protagonistes. Aquest cop serà un professional de llarga trajectòria, part d’ella vinculada a l’Hospital Sant Jaume, i qui va ser una de les cares visibles de la gestió de la primera onada com a secretari de Salut Pública del Departament de Salut la Generalitat de Catalunya. Va deixar el càrrec el juny del 2020 per problemes de salut. Van ser quatre mesos que recorda amb aquestes paraules:\nLa recordo enormement esgotadora, alguns ho vam pagar amb la salut, amb moltes incerteses i carència de seguretat i molta sensació d’impotència. Això és el que em va tocar viure durant la primera onada i fins que vaig plegar, quan van començar a baixar els indicadors.\nEl doctor Guix troba necessari i encertat el reconeixement als professionals sanitaris, també ara quan la pandèmia va de baixada: “Hi ha usuaris que no entenen que no hi ha prou capacitat de resposta. N’hi ha que no entén que són els mateixos professionals els que ens van treure les castanyes del foc en les fases més agudes de la pandèmia, i ara estan molt cansats”.\nEn l’entrevista a l’Info Migdia, el doctor Guix també ha parlat d’un dels projectes més importants del futur immediat de Calella: l’ampliació i reforma de l’Hospital Sant Jaume, pel qual Salut hi preveu invertir 36 milions d’euros. Ha dit que el compromís és ferm i està per escrit i que s’estan complint els terminis.\nHo tirarem endavant. Hi ha compromisos ferms, hem parlat amb el conseller de Salut actual amb la directora del CatSalut i comparteixen i donen suport al projecte. Però no serà un camí fàcil, serà de pujada i amb pedres (…) Sobre els terminis, ara estem en fase burocràtica, de documentació prèvia, però fets palpables estem lluny. Ara bé, els terminis es compleixen; potser un retard d’un mes, que seria lògic pel canvi de Govern.\nEl doctor Guix ha finalitzat l’entrevista desitjant una feliç Festa Major de la Minerva a tots els calellencs i calellenques, confiant que seguiran els actes amb seny i tot recordant que encara estem en pandèmia i hi podria haver un repunt de casos.\nA continuació pots recuperar íntegrament l’entrevista al pregoner de la Festa Major de la Minerva 2021, Joan Guix:\nSegüent Nova oportunitat per vacunar-se sense cita prèvia\nAnterior Un alumne de l’Escola Pia impulsa un projecte per construir un refugi marí al litoral calellenc


Jesús María Canga: "Li he agafat por a la política, els polítics estem a pit descobert"\nNÚRIA BONET ICART 17.06.2013\nRenuncia a l'alcaldia de Sant Adrià de Besòs després de 17 anys.\nEl líder socialista diu que al PSC "cal urgentment un projecte que comenci a recuperar la gent desencantada que ha marxat o que marxarà".\nDiu que ell no seria capaç de repetir una majoria absoluta i que no espera que el nou equip la tingui a les properes eleccions municipals.\nEl socialista Jesús M. Canga, que ha renunciat a l'alcaldia de Sant Adrià de Besòs, després de 17 anys. Miquel Taverna\nJesús M. Canga diu que compta els dies que li queden per ser alcalde, com quan era al servei militar "ratllant dies a la paret". Parlem amb un dels alcaldes més veterans del cinturó vermell dies abans que abandoni l'alcaldia. Fa un balanç entre nostàlgic pel pas del temps i neguitós pels problemes que hauran d'afrontar els seus successors. En 17 anys d'alcaldia ha demostrat que es creu el discurs que sempre ha fet: un alcalde ha de ser a tot arreu on el demanen. Diu que està cansat i que al PSC hi ha d'haver un debat profund... i urgent.\nQuè l’ha empès a deixar de ser alcalde després de 17 anys?\nLi he agafat por a la política; els polítics estem a pit descobert, cada vegada més desprotegitsRealment estic cansat. Un alcalde ha de tenir un plus per sobre del regidor, has d’estar a tot arreu, col·laborar en tot. Després de tants anys començava a fallar i la gent tolerava la situació però si no puc ser responsable amb totes les seves conseqüències, més val donar pas a una persona amb més empenta. Això d’una banda, i de l’altra, li he agafat por a la política; els polítics estem a pit descobert, cada vegada més desprotegits. Ara es pot malinterpretar una conversa per telèfon amb un amic, un empresari o un col·laborador. Correspon a una forma de política diferent i jo no canviaré a aquestes alçades.\nSant Adrià ha canviat molt en 17 anys i a això s'hi afegeix que ara hi ha un guirigall polític important a tot l'Estat, la corrupció ha canviat també les coses. Això no l’ha influït?\nLa corrupció no. Hi ha una desconnexió política dels ciutadans. Reclamen noves formes de fer política, en diuen democràcia real: més participació de la ciutadania. Jo ja no ho puc liderar.\nQuines són les tres actuacions de les quals se sent més orgullós?\nSant Adrià ha canviat. Hem treballat conjuntament, govern i una oposició responsable, per aconseguir aquest canvi radical de la ciutat, de tots els barris. A tots els barris hem començat un procés de transformació. Fins i tot en un barri estigmatitzat com la Mina, on hem iniciat un procés de reallotjament. Per fi hem aconseguit que hi hagi un sentiment de pertinença a la ciutat. Abans, al '96, la gent deia que era d’un barri però tenien por de dir de quina ciutat eren. Ara ja no.\nI les tres coses que li han quedat pendents?\nÉs una qüestió atípica: no és normal que un alcalde digui que està cansat i que se'n vaNo haver acabat la transformació del barri de la Mina. Estem encallats per falta de decisió concreta amb la Generalitat, i això s’ha de fer de forma conjunta. També no haver sabut liderar el meu relleu: hi ha hagut una petita picabaralla que no m’ha agradat. Surto amb una certa polèmica pel meu relleu. I em pesa l’assassinat del José Luis per part d’ETA (José Luis Ruiz Casado, regidor del PP a l'Ajuntament de Sant Adrià). És un forat negre que no ha servit per a res.\nLa seva successió, ja està assegurada en Joan Callau?\nÉs lògic que hi hagi qui tingui aspiracions dins el partit. És una qüestió atípica: no és normal que un alcalde digui que està cansat i que se’n va. L’agrupació executiva local decidirà i l’alcalde amb tota seguretat serà Callau. Hem de fer pinya.\nLi preocupa que no mantinguin la majoria absoluta?\nJo no l’hagués mantinguda! He tingut la sort de tenir-ne quatre. A la pràctica, a Sant Adrià hi ha hagut sempre quatre partits. Ara ha sortit Plataforma per Catalunya, que ja té representació, i es preveu que ERC n’obtingui a les properes eleccions. És normal que la majoria absoluta es perdi però hem de continuar amb el nostre projecte de ciutat.\nQuin és el futur que li espera al PSC de Sant Adrià? Les darreres eleccions van perdre quatre escons.\nSom conscients que la política canvia. La participació baixa i hem de lluitar. Nosaltres tenim un coneixement total del territori. Vaig plorar aquell dia quan vaig veure que només en sortien 11, de regidors. Més que res, pels companys que no podrien ser-hi. Però després, quan vaig veure els diaris vaig pensar: Benvinguts siguin!\nHan marxat grans lideratges del cinturó vermell com poden ser Celestino Corbacho, José Montilla, Manuela de Madre o Bartomeu Muñoz. Com veu el PSC?\nÉs normal que la majoria absoluta es perdi però hem de continuar amb el nostre projecte de ciutatAmb una urgent falta de definició. Hem de definir de forma definitiva què som perquè sinó els electors se’n van a CiU o a ERC. Abans érem una amalgama, hi havia una cultura de l’estima de diferents visions i maneres de fer. Ara hi ha por a parlar. Cal urgentment un projecte que comenci a recuperar la gent desencantada que ha marxat o que marxarà.\nI vostè, està desencantat?\nDel PSC? No. En sóc militant des dels ’80 i tinc un càrrec públic des del ’91. Els partits polítics són amorals, sento dir-ho. Però hem de ser lleials al nostre projecte polític.\nPerò sent nostàlgia...\nAixò sí. Jo ja sóc un vell rocker, els meus referents també se n’han anat de la política activa o estan en segon pla. Abans els trucava per ajudar a tirar endavant una moció o per demanar-los consell...\nQuins són aquests referents?\nAmics... com el Joan Ferran, que sempre s’ha bolcat en Sant Adrià. O el Paco Narváez, que érem veïns de territori.\nSe sent incòmode amb la consulta sobiranista?\nJo crec en el dret dels pobles a definir el seu futur. Estic d'acord en com ho planteja el partitJo crec en el dret dels pobles a definir el seu futur. Estic d’acord en com ho planteja el partit. Ara, també dic que no sóc independentista. L’esforç que han fet els immigrants de la resta d’Espanya de venir aquí per tirar endavant el país, com és el cas del meu pare, que treballava en una mina d’Astúries... aquesta vinculació s’ha de mantenir. També és veritat que a la resta d’Espanya no han sabut valorar Catalunya, i això s’ha de dir, però és diferent.\nLi preocupa, doncs, la situació actual de Catalunya...\nI tant. El més preocupant és que milers de persones feien cua fa uns dies per optar a 30 llocs de treball. Hi veus cares d’angoixa. La realitat no és el debat independentista, és la pròtesi, només. La gent ho està passant malament.\nEl veurem en d’altres organismes del PSC? Quin és el seu futur?\nSóc el primer secretari de l’Agrupació Socialista de Sant Adrià. Seguiré amb la militància de base. Sóc una persona atípica però disciplinada.\nAl 2011 els alcaldes socialistes en campanya deien que calia suprimir la “frontera” del Besòs i convertir-ho en àrea de centralitat. S’ha aconseguit?\nTenim la complicitat de la màquina de vapor, que és BarcelonaHi ha molts projectes. Hem aconseguit el Consorci del Besòs i estem pendents d’intervenir al marge esquerre del municipi. Hi ha obres pendents a Santa Coloma i a Montcada però hem de ser capaços de tirar-les endavant. Tenim la complicitat de la màquina de vapor, que és Barcelona. Nosaltres no tenim prou pressupost per tirar-ho endavant però tenim la complicitat de Xavier Trias i Antoni Vives.\nLa crisi i les dificultats que se’n deriven, han dificultat encara més tirar endavant els projectes. Les arques municipals estan buides...\nLes plusvàlues i la construcció ja no les tenim. Hem hagut d’adaptar-nos a la nova situació. Per sort a Sant Adrià hi ha grans indústries com la tèrmica, la planta de tractament de residus o la planta depuradora. L’IAE que paguen fa que puguem mantenir serveis. Estem fent un mercat municipal i no podem fer més coses. Estem entre els deu i els cinc municipis catalans menys endeutats però la capacitat pressupostària és mínima.\nLi sap greu no haver pogut enllestir les tres xemeneies? Són tot un símbol.\nSímbol, ho són. Vam fer una consulta ciutadana i vam apostar per la conservació de l’estructura i la sala de turbines. Eren temps de vaques grosses. Hi volíem fer un espai cultural que propiciava Caixa de Catalunya. Ara trobar nuvis és complicat. Les tres xemeneies són un símbol de referència a Sant Adrià i pertanyen a la seva història i acabaran sent un referent. Però no hem fet ni la requalificació urbanística. I hem de plantejar a la ciutadania la reforma al marge esquerre. Ningú no prescindirà de fer una consulta a la gent perquè seria tirar-se pel precipici. Tant de bo passejant els meus néts pugui veure les obres.\nQuin ha estat el moment més gratificant dels seus anys d’alcaldia?\nGuanyar les eleccions. La ciutadania m’ha donat el seu suport i això m’ho enduc per tota la vida.\nTrobar el cadàver d’un amic a terra i haver-ho de comunicar a la seva dona. L’assassinat del José Luis (Ruiz Casado) va ser un cop molt fort, un cop de la injustícia... i el portaré tota la vida.\nQuè és el primer que farà després d’alliberar-se de la pressió que suposa estar a la primera línia política?\nIntentaré acostumar-me a un altre estil de vida. Vull compensar la meva família i als que intentava veure però sense veure’ls.\nLos Mossos investigan una segunda agresión sexual durante las fiestas de Gràcia 0\nLos Mossos admiten más homicidios y robos en Barcelona, pero no lo ven alarmante ni excepcional 17