França timeline | Timetoast timelines\nTimeline created by nataliahinojo\nHistòria de França Part 3\nAltres persones i organitzacions d'aquest període inclouen a Léon Gaumont i Pathé. Alice Guy Blaché va ser una de les pioneres del cinema. Va fer la seva primera pel·lícula en 1896, La Fée aux Choux, i va ser cap de producció en Gaumont (1897-1906), on va fer en total unes 400 pel·lícules. La seva carrera va continuar als Estats Units. Altres pioners que van treballar a França i als Estats Units van ser Maurice Tourneur i l'actor còmic Max Linder.\nA la fi del segle xix, durant els primers anys del cinema, França va ser pionera en diversos aspectes. Els Germans Lumière van inventar el cinematògraf seva projecció de L'arrivée d'un train en gare de La Ciotat (L'arribada d'un tren a l'estació de la Ciotat) a París en 1895 és considerada per molts historiadors com el naixement oficial del cinema.\nHistòria de França Part 2\nDurant els següents anys, els directors de cinema de tot el món van començar a experimentar amb aquest nou mitjà. El francès Georges Méliès va ser influent, ja que va inventar moltes de les tècniques ara comunes en el llenguatge cinematogràfic, i va fer la primera pel·lícula de ciència-ficció Le Voyage dans la Lune (Viatge a la Lluna) en 1902.1.\nQuan Jean-Jacques Beineix va fer Diva (1981) va posar l'espurna del començament de l'onada dels anys 1980 del cinema francès. Les pel·lícules que van seguir a aquest despertar inclouen 37 ° 2 li matin (1986) per Beineix, El gran blau (Le Grand bleu, 1988) per Luc Besson i Els amants de Pont-Neuf (Les Amants du Pont-Neuf, (1991) per Léos Carax.\nHistòria de França Part 4\nDurant el període entre la Primera Guerra Mundial i la Segona Guerra Mundial, Jacques Feyder es va convertir en un dels fundadors del realisme poètic en el cinema de França, sumat al fet de la fallida de les productores francesas.2 Començant l'any 1935, el reconegut dramaturg i actor Sacha Guitry va dirigir la seva primera pel·lícula. Va fer més de 30 pel·lícules que són vistes com les precursores de l'era "new wave".\nHistòria de França Part 5\nEl 1937 Jean Renoir, el fill del famós pintor Pierre-Auguste Renoir, va dirigir el que molts veuen com la seva primera obra mestra, La grande illusion. El 1939 Renoir va dirigir La regla del joc (La Règle du Jeu). Diversos crítics de cinema han citat a aquesta pel·lícula com una de les millors de tots els temps.\nHistòria de França Part 6\nLes Enfants du paradis de Marcel Carné va ser filmada durant la Segona Guerra Mundial i estrenada el 1945. La pel·lícula de tres hores de durada va ser molt difícil de realitzar a causa de les condicions durant l'ocupació Nazi. Situada a París en 1828, la pel·lícula va ser votada "Millor pel·lícula francesa del segle" en una votació de 600 crítics i professionals francesos a la fi dels anys 1990.\nEl cinema francès comprèn tant les pel·lícules fetes a França com les pel·lícules dirigides per directors francesos o finançades amb capital francès, encara que parcialment. França és considerat com el país que va veure néixer el cinema i va jugar un paper fonamental en el seu inicial desenvolupament i en la seva posterior consolidació, amb la qual el gènere cinematogràfic ha passat a ser popularment conegut com el setè art. Als inicis del cinema mut, empreses franceses.\nCinema de França Part 2\nDirectors polonesos com Roman Polanski i Krzysztof Kieslowski, directors russos com Alexandre Alexeieff i Anatole Litvak, o directors georgians com Gela Babluani i Otar Iosseliani,país que els ha reconegut equivalentment als directors natius. A la inversa, directors francesos han jugat un paper molt important en el desenvolupament del cinema a altres països, com per exemple Jean Renoir, Jacques Tourneur, Jean-Jacques Annaud, Jean-Pierre Jeunet, Luc Besson o Francis Veber.\nPost-Segona Guerra Mundial: anys 1940-1970 El cinema la IV República part 2\nDes de 1959 fins 1979 Truffaut va seguir el personatge de Léaud, Antoine Doinel, que s'enamora de Christine Darbon (Claude Jade de Topaz de Hitchcock) a Baisers volés, es casa amb ell en Domicili conjugal i se separa de la seva dona Christine en l'última pel·lícula post-New-Wave L'amour en fuite.\nEl cinema la IV República 1940-1970\nA la revista crítica Cahiers du cinéma fundada per André Bazin, crítics i amants del cinema discutirien sobre el cinema i per què funcionava. La teoria cinematogràfica moderna va néixer allà. A més, els crítics de Cahiers com Jean-Luc Godard, François Leront, François Truffaut, Claude Chabrol, etc.\nvan decidir fer pel·lícules, creant el que és conegut com a Nouvelle vague. Algunes de les primeres pel·lícules en aquest nou gènere van ser À bout de souffle (1970) de Jean-Luc Godard, protagonitzada per Jean-Paul Belmondo i Les Quatre Cent Coups (1959) de Truffaut protagonitzada per Jean-Pierre Léaud.\nEl 1991, Jean-Pierre Jeunet va fer Delicatessen, seguida per la pel·lícula de 1995 La ciutat dels nens perduts (La Cité des enfants perdus). Totes dues caracteritzades per un estil fantàstic diferent. A mitjan 1990, Krzysztof Kieślowski va llançar la seva trilogia Tres colors: Tres colors: Blau, Tres colors: Blanc i Tres colors: Vermell. La pel·lícula L'odi de 1995, de Mathieu Kassovitz, va convertir a Vincent Cassel en un estel. Per la seva banda.\nEl 2001, després d'un breu període a Hollywood amb la quarta pel·lícula d'Alien (Alien: Resurrecció), Jeunet va tornar a França amb Amélie (Le fabuleux destin d'Amélie Poulain), protagonitzada per Audrey Tautou i Mathieu Kassovitz.\nPel·lícules notables: De déus i homes de Xavier Beauvois el 2010.\nIntouchables (Intocable a Espanya i Amigos intocables a Hispanoamèrica) d'Olivier Nakache i Éric Toledano en 2011.\nLa vida d'Adèle d'Abdellatif Kechiche el 2013.\nLa família Bélier d'Éric Lartigau el 2014.\nA alguns actors del 2019 i 2020 són el seguents 10:\n-# 1- La biblioteca dels llibres rebutjats\nFISIOLOGÍA Acontecimientos Importantes\nA3.Historia del Sistema Constitucional Mexicano. Elaborado por: M. Angélica Santa Barbara Osorio ...


Arxius de aparcament | Diari La República Checa\nTGN tornarà a cobrar l’aparcament a partir del dilluns\nL’Ajuntament de Tarragona té previst tornar a activar el cobrament de les zones d’estacionament temporal a partir del pròxim dilluns 18 de maig. Es tracta de les diferents zones blaves, verdes i taronges i aniria relacionada amb les primeres mesures derivades de la primera fase de desescalada per activar la recaptació.\nEn declaracions al Diari Més, el regidor de Serveis Econòmics, Jordi Fortuny, la mesura s’anunciarà oficialment en pocs dies i anirà relacionada amb la reactivació comercial, on els petits negocis començaran a obrir les seves portes, si tot segueix en la línia marcada i preveient que la ciutat entri a la Fase 1, aquest pròxim dilluns.\nLa capital tarragonina va ser una de les primeres ciutats de Catalunya i de la demarcació en suspendre el pagament de les zones d’estacionament, amb l’objectiu de minimitzar els contagis entre ciutadans, en la fase de confinament total on estaven prohibits els desplaçaments i moviments que no fossin indispensables.\nReus tornarà a cobrar l’aparcament a partir de dilluns\nL’Ajuntament de Reus aixecarà dilluns vinent la gratuïtat de les zones blaves i àrees regulades amb parquímetre, vigent des del 16 de març. El retorn progressiu a la normalitat permet anar aixecant a poc a poc algunes de les mesures de prevenció adoptades, segons el govern municipal.\nL’empresa municipal Reus Mobilitat i Serveis preveu la desinfecció a fons i la neteja de manteniment dels caixers automàtics, expenedors i estacions de recàrrega de vehicles elèctrics en superfície; així com dotar els treballadors del servei amb equips de protecció individual. L’empresa recomana als usuaris de la zona blava que facin ús de l’aplicació per a mòbils ‘Aparcar’.\nD’altra banda, el servei de bus urbà recuperarà a partir de l’11 de maig “certa normalitat” en el servei i funcionarà al 70% del que ho feia abans de decretar-se l’estat d’alarma. L’aforament als busos, però, continuarà limitat a 30 persones per vehicle per garantir les distàncies de seguretat. També es manté l’ús obligatori de mascaretes i de pagament amb targetes multi viatge.\nAparcament gratuït pels sanitaris de TGN durant la COVID-19\nL’Ajuntament de Tarragona ha repartit entre els sanitaris dels centres hospitalaris i de les residències de la ciutat, diferents targetes d’aparcament per a poder estacionar de manera gratuïta, mentre duri l’estat d’alarma decretat pel coronavirus.\nConcretament, l’Empresa Municipal d’Aparcaments de Tarragona ha oferit 50 targetes per pàrquing municipal Saavedra; 50 pel de l’avinguda Catalunya; 80 pel de Joan XXIII; 80 més pel de Lluís Companys i 10 pel de Torroja.\nPer altra banda, des del consistori agraeixen molt l’oferta desinteressada de 50 places als pàrquings de la plaça de la Font i 50 més al de la Rambla Nova (Balcó) per part de l’empresa Pavapark i a l’empresa Interparking, que administra el de la URV-Campus Catalunya l’oferta il·limitada de places.\nDaltònics o passotes?\nUn aparcament pintat alhora de verd i blau\nA banda de l’odissea en que s’ha convertit trobar un aparcament a Tarragona, s’hauria d’afegir la confusió que hi ha en molts carrers a l’hora d’estacionar el vehicle. Sovint, no se sap on comença i acaba les zones blaves, verdes o taronja (i a més del groc de les zones de càrrega i descàrrega). Sembla que els encarregats de la manuntenció d’aquestes zones són daltònics.\nEls colors es barregen en algunes zones\nEls aparcaments d’alguns carrers de Tarragona s’han convertit en autèntics arcs de Sant Martí. El desgavell és de tal magnitud que és fàcil trobar un aparcament que pot ser zona blava i verda al mateix temps.\nAparcar és una odissea\nPer trobar aquestes proeses només cal fer un tomb per carrers. Això passa, segurament, perquè els polítics es passegen poc per la ciutat i, per tant, no se n’adonen del caos en què s’han convertit les zones d’aparcament a la ciutat.\nLa situació és per pixar i no fotre ni gota…\nSÓN PROU AMPLES LES PLACES D’APARCAMENT?\nDeixar el cotxe aparcat a Tarragona i trobar una marca –rascada- a la porta del cotxe no és gens estrany. La gent, quan obre la porta del cotxe no sol vigilar i els que ho fan, la majoria acaba fent topar la porta amb el vehicle del costat, ja que no hi ha gaire espai.\nDos vehicles estacionats en una zona verda de l’Av. Catalunya.\nQuan els vehicles s’aparquen en ‘cordó’, no hi solen haver problemes per sortir ni per entrar del vehicle però quan s’ha de deixar el cotxe en bateria o semi bateria és quan comencen els problemes. Obrir la porta és un suplici. En aquest moment és quan et preguntes si l’espai és insuficient o bé si són les tapes dels últims dies i les cervesetes que les acompanyen que han fet ja el seu efecte. Per aquest motiu ens preguntem: són prou amples les places d’aparcament?\nFonts de l’ajuntament de Tarragona han explicat a aquest diari que les places d’aparcament poden tenir diferents mides en funció de l’any en què es van senyalitzar. L’empresa d’Aparcaments Municipals, que és qui s’encarrega de pintar els estacionaments en zona regulada -blava, verda i taronja-, no ha modificat mai les mides i ha mantingut les que ja existien, iguals per a tots els colors i zones de la ciutat.\nLes mides suficients o … insuficients\nA continuació us presentem les mides que tenen les places –pintades- d’aparcament regulat però només per cotxes.\nMides de les places d’aparcament (cedida)\nSi s’estaciona el vehicle ‘en cordó sense delimitació de places’, es disposa d’una amplada mínima 1,8 m –la recomanada serien 2 m-. I en cordó amb delimitació de places, disposem de 5 m de llarg 2 d’ample.\nAra bé, si parlem d’aparcar el cotxe en bateria, en una zona sense delimitació de places, l’espai on poder estacionar és de 4,5 m a 5 m, de llargada i d’ample cadascú s’aparca com pot (i vol). També, parlant de deixar el cotxe en bateria, però aquest cop amb delimitació de places, l’espai que e disposa és d’una amplada mínima de 2,2 m i màxim de 2,5 m (entre 4,5 i 5 m de llarg).\nAparcarment en bateria (cedida)\nPer altra banda, aparcar el cotxe en semibateira en una zona amb delimitació de places és força complicat. Segons les mides facilitades per l’ajuntament, les places són prou amples però la sensació real que hi ha no és aquesta. La distància de les línies de separació de places, mesurada al llarg de la vorada, és d’entre 3,1 i 3,5 m.\nPer últim, les places d’estacionament de persones amb mobilitat reduïda (PMR) disposen de 3,3 m d’amplada si aparquen en bateria o si bé, d’entre 4,5 i 5 m si ho fan en ‘cordó’.


Aliança d’impotències (SiU) - Joan B. Culla\nAliança d’impotències (SiU) GETTY\nÉs en aquesta perspectiva -la dels sorprenents efectes col·laterals que la mobilització unionista està provocant- on cal situar la sensacional notícia política de finals de la setmana passada: l’aliança politicoelectoral entre el PSC i la filla pòstuma de la difunta Unió Democràtica, l’agrupació anomenada Units per Avançar (UpA).\nPel costat socialista i pel dels antics dirigents d’UDC l'acord constitueix un reconeixement de feblesa i un exemple de recerca desesperada de suports\nSi qualifico aquell acord de sensacional no és perquè ignori que els dos grups signataris tenen coses en comú; per exemple, el suport inequívoc a l’aplicació de l’article 155 i a les seves conseqüències penitenciàries. Tant els socialistes com l’oficialisme d’UDC havien defensat, no gaires anys enrere, alguna forma de “dret a decidir” i es consideraven paladins de la “tercera via”; però avui els uns i els altres figuren als rengles de l’unionisme d’estricta observança. També és cert que, en els temps àlgids de la pugna politicoinstitucional entre CiU i el PSC, entre pujolisme i maragallisme, alguns sectors d’aquest últim havien somiat dissociar Unió de Convergència, atraure-la i, així, capgirar la correlació de forces parlamentàries a Catalunya.\nTanmateix, tot allò és història antiga, corresponent a un país molt diferent de l’actual. Ara mateix, el pacte PSC-UpA se sosté només sobre el seu antiindependentisme compartit, i en quasi totes les altres qüestions de caràcter doctrinal barreja oli i aigua. ¿Com es pot descriure, si no, el fet que Ramon Espadaler -adversari actiu del matrimoni homosexual- vagi de número3 en una llista encapçalada ni més ni menys que per Miquel Iceta? ¿Quin model d’escola tenen l’un i l’altre?\nPer la banda dels antics socialcristians, el pacte perllonga la tradició parasitària del duranisme. Si la UDC de Duran va prosperar al llarg de tres dècades aferrada a les mamelles de la vaca convergent, ¿no podria la vaca socialista donar-li ara a UpA l’aliment que li permeti sortir de la incubadora i adquirir alguna presència institucional? Aquests són el càlcul i la confessió flagrant de la feblesa dels d’Espadaler, que els ha empès a una aposta arriscada i problemàtica; perquè la vaca del PSC està bastant famèlica, i no crec que aquesta SiU (Socialistes i Units, heus aquí un nom possible de l’entesa) els sigui tan rendible com la CiU original.\nTambé pel costat socialista l’acord amb els antics dirigents d’UDC constitueix un reconeixement de feblesa i un exemple de recerca desesperada de suports, ni que siguin marginals. És obvi que el PSC del 2008, pletòric amb 1,7 milions de vots, no hauria establert una aliança programàticament incoherent amb un grup que fa dos anys i sota un altre nom força més conegut (el d’Unió) va aconseguir entre 103.293 i 64.726 sufragis. En canvi, el PSC actual, que en menys d’un decenni ha perdut dos de cada tres votants i, en el darrer escrutini, va recollir amb prou feines 560.000 paperetes, no pot desdenyar cap reforç, encara que sigui el d’unes desenes de milers de vots que puguin fer-li guanyar un o dos escons aquí o allà.\nAixò en el terreny aritmètic. En els de la imatge i el perfil ideològic, la situació és encara pitjor. Resulta dramàtic que el PSC, posseïdor durant tres dècades d’un patrimoni i d’un electorat catalanistes a prova de les provocacions dels Guerra, Bono i Rodríguez Ibarra de torn, hagi malbaratat aquell patrimoni i hagi foragitat aquells votants, militants i quadres al llarg del darrer quinquenni, i ara busqui en l’abraçada Iceta-Espadaler encomanar-se de l’hipotètic pedigrí catalanista dels responsables de la Unió Democràtica més infidel als seus orígens. Si a això hi afegim un raig de Societat Civil Catalana i unes gotes de fantasmagoria (Portes Obertes del Catalanisme i similars), el còctel resultant és explosiu.\nEn fi, diguin-me sentimental, però entristia veure dijous passat, a la sala d’actes del Col·legi de l’Advocacia, Joan Manuel Serrat -un esperit sempre lliure i crític- assegut a prop de Josep Antoni Duran Lleida. Del Duran que el 2010-2011 propugnava tractaments mèdics per “curar” l’homosexualitat i denunciava “la creixent influència del lobi gai”. És allò que dèiem abans de l’oli i l’aigua...\nPSC Iceta Ramon Espadaler


Una Diada de Sant Jordi força lluïda a Bellaterra – Unió de Veïns Bellaterra\nHome Notícies Una Diada de Sant Jordi força lluïda a Bellaterra\nUna Diada de Sant Jordi força lluïda a Bellaterra\nUnió Veïns Bellaterra 26/04/2021 0\nTot i les limitacions per la pandèmia, la celebració de Sant Jordi a Bellaterra creiem que es pot qualificar de força exitosa: el temps va acompanyar i la Plaça del Pi es va guarnir amb llibres i roses per una de les celebracions més maques de l’any, malgrat estigués condicionada per les restriccions sanitàries.\nLa presència de bastants veïns al centre neuràlgic de Bellaterra per comprar-hi roses, llibres i petar la xerrada amb altres veïns va ser força nombrosa. La gent tenia moltes ganes de sortir en el que era el primer esdeveniment social de l’any i les felicitacions van ser pel comportament de tothom en respectar les mesures de seguretat amb, fins i tot, felicitacions per part de la Policia Local.\nDes de la Unió de Veïns vàrem col·laborar posant un plasma a la parada dels autors de Bellaterra, en el que es podien veure els seus vídeos, que encara podeu veure aquí. Tant en Víctor de la botiga Paper’s com els autors varen agrair el suport i la promoció dels mateixos. Confiem que aquesta sigui la darrera Diada viscuda en aquest context i que l’any vinent ja la puguem celebrar amb total normalitat.\nLa Unió de Veïns dóna suport als autors de Bellaterra per Sant Jordi21/04/2021\nAnàlisi Urbanístic i Ambiental de Bellaterra – 201727/04/2021\n40 cases i edificis participaran a l’Estudi de dependència del carboni de Bellaterra\nUnió Veïns Bellaterra 04/03/2019


Ucraïna està "preparada" per a una possible invasió russa i exigeix que les tropes marxin de la frontera\nPublicat 13/04/2021 08:36CET\nEl president d'Ucraïna, Volodimir Zelenski, ha afirmat que el país està "preparat" per a una possible invasió russa, que considera "una possibilitat molt real". El Ministeri de Relacions Exteriors ha demanat al Kremlin que cessi la seva activitat militar a la frontera.\n"Ells estan llestos, però nosaltres també estem llestos perquè som a la nostra terra i al nostre territori", ha dit Zelenski a un corresponsal de CNN, segons ha recollit aquest dilluns el mitjà ucraïnès Unian. El mandatari ha subratllat que el seu país sap des de 2014 --quan va començar la guerra al Donbass-- que això "pot passar qualsevol dia".\nEl president ha sol·licitat parlar amb el seu homòleg rus, Vladimir Putin, sobre l'escalada del conflicte a l'est d'Ucraïna, tal com ha confirmat la portaveu del president ucraïnès, Yulia Mendel.\nLa portaveu ha precisat que encara no han rebut resposta i ha confiat que això "no sigui una negativa al diàleg". Sobre aquest tema, el portaveu del Kremlin, Dimitri Peskov, ha negat haver vist la sol·licitud de converses "en els últims dies".\nMendel també ha afirmat aquest dilluns que Kíev vol aconseguir la pau a través de negociacions i ha descartat que el país tingui plans d'ofensiva militar a la part de Donbass ocupada per Rússia.\n"Una altra cosa és Rússia. El món sencer està parlant ara de la concentració de tropes russes prop de la frontera amb Ucraïna. Ja s'han desplegat un total de 40.000 tropes russes al llarg de la frontera, i la mateixa xifra es troba a la Crimea ocupada. I ara la pregunta és si Rússia podria atacar", ha alertat.\nEn aquest context, el representant d'Intel·ligència del Ministeri de Defensa ucraïnès, Vadym Skibitsky, ha reiterat aquest dilluns que Rússia està augmentat la presència militar al seu país, amb una acumulació de tropes i simulacres militars duts a terme per militars russos prop de la frontera. L'última vegada que les autoritats ucraïneses van observar aquests moviments va ser entre 2014 i 2015.\nCESSAMENT DE L'ACTIVITAT MILITAR\nPer la seva banda, el Ministeri de Relacions Exteriors a Kíev ha demanat a Rússia que cessi l'activitat militar i la de "retòrica militar i desinformació". També ha indicat que qualsevol solució a l'actual conflicte ha d'adherir-se als acords de pau signats en 2015 a Minsk.\nDavant d'això, Rússia segueix negant ser una amenaça per a Ucraïna. El ministre d'Exteriors rus, Sergei Lavrov, afirmat: "Es pregunten què està fent Rússia a la frontera amb Ucraïna. La resposta és simple, vivim així, és el nostre país. Mentrestant, què estan fent els Estats Units amb els seus vaixells i militars organitzant constantment activitats de l'Otan a Ucraïna, a milers de quilòmetres del seu territori, segueix sense resposta", ha criticat en referència a l'enviament de vaixells al Mar Negre, segons ha recollit TASS.\n"CAMPANYA DE DESINFORMACIÓ"\nEl secretari d'Estat dels Estats Units, Antony Blinken, va assenyalar recentment que l'Administració de Joe Biden ha deixat clar que "si Rússia actua de manera imprudent o agressiva, hi haurà costos, hi haurà conseqüències". Blinken, qui va dir que està en contacte amb aliats europeus sobre el desplegament de tropes de Rússia, viatja al costat del responsable de Defensa nord-americà, Lloyd Austin, a la seu de l'OTAN a Brussel·les per abordar aquest tema, entre uns altres.\nD'altra banda, els representants permanents de l'aliança es reuniran amb el ministre de Relacions Exteriors d'Ucraïna el dimarts, segons ha avançat el sotssecretari interí de l'Oficina d'Assumptes Europeus i Euroasiàtics del Departament d'Estat, Philip Reeker, en una roda de premsa.\n"Seguim preocupats per les accions que Rússia ha pres per augmentar les tensions amb Ucraïna", ha reiterat Reeker. A més, ha acusat Rússia d'emprendre una campanya de desinformació "dissenyada descaradament per culpar en fals Ucraïna per les pròpies accions del Kremlin".\nEn el context de la tensió entre Ucraïna i Rússia, els ministres d'Afers exteriors del G-7 han expressat aquest dilluns la seva "profunda preocupació" per l'enviament de tropes russes a la frontera amb Ucraïna i a Crimea per considerar-lo "amenaçador" i demana el cessament d'aquestes "provocacions".\nA la zona els conflictes s'han mantingut des de fa anys per les tensions entre Ucraïna i Rússia. En el cas de Crimea, Rússia es va annexionar aquest territori durant el conflicte de 2014 amb Ucraïna, abans que la població decidís la seva incorporació en un referèndum. La regió de Donbass viu des de fa anys un conflicte armat que enfronta a les tropes del Govern ucraïnès i als separatistes prorussos.\nEls Acords de Minsk, subscrits al setembre de 2014 i al febrer de 2015, van establir les bases per a una solució política al conflicte, però no han suposat fins ara la fi de la violència. Les hostilitats han deixat fins avui almenys 13.000 morts, segons estimacions de l'ONU.


Ajuntament de Mediona | Tallers “Campanya contra el Malbaratament aliments”\n“Tallers al municipi de la Campanya Som Gent de Profit.\nLa campanya Som Gent de Profit iniciada al municipi el passat més de gener, finalitza amb un gran èxit d’acceptació al municipi, la majoria d’establiments és van adherit a la campanya, mostrant un interès per la campanya i fent difusió i exemple per a porta-la a terme.\nEls diversos tallers desenvolupats també van aconseguir un gran participació, el del dia 9 de febrer, Maria Lluïsa Torres realitzà el taller de “Conserves d’excedents de fruites i verdures” i va ensenyar mètodes de conservació d’hortalisses i fruites per elaborar melmelades, patés i altres acompanyaments per als plats al Casal Medionenc. També és va realitzar el segon taller el dia 16 de febrer, sent aquest el de “Cuina d’aprofitament” a càrrec d’Irene Gelpí, per aprendre a aprofitar el menjar que ens sobra i preparar àpats nous a partir de restes. En aquest cas el taller es va realitzar al Local Social de la Font del Bosc.\nAl dos tallers es van poder realitzar diverses receptes i trucs per aprofitar tot el menjar, mentre els participants preguntaven qüestions més quotidianes , els talleristes cuinaven àpats del tot saludables.\nCampanya contra el malbaratament aliments Campanya Som Gent de Profit Tallers\nApunta't a diversos tallers i cursos "Taller de Memòria, Taller de Cinema, Taller Kung fu i Cursos Tardor 2017 al Pantinkillo"\nXIX Festa de la Gent Gran - Del 9 al 14 maig 2017


Al vent: de novembre 2010\nUna passejada ràpida, d’aquelles que es posen bé. El dia no acompanya massa, no fa un sol radiant, i per això la diversitat de colors de les fulles dels arbres d’aquesta època no deixen veure un paisatge de tardor en tota la seva esplendor. Al fer un dia gris, només al sortir de Passanant no es veuen les muntanyes dels Pirineus, està ennuvolat. Anem direcció a la Pobla de Ferran un nucli petit poc habitat algun cap de setmana. La baixada en direcció a Guimerà és fa relativament bé, ens acompanya el ferum dels fems escampats a les finques, després ben remenats com abonament i passada de les arades per preparar la terra per la sembra de cereals. A les finques on no hi ha fems i s'ha remenat la terra, fa una olor de terra intensa.\nPoc abans d’arribar a Guimerà http://www.guimera.info/index.htm passem pel davant de granges, on encara hi ha productivitat, els que anem al davant, aprofitant de recloure a tot el grup, agafem algun raïm que no va caure al cistell, es va deixar a l’hora de la verema. Boníssim, fred i madur, en estat natural.\nDe tornada toca pujada, i quin desnivell tenim al davant, haurem de posar la reductora. Tornem a on hem deixat els cotxes, a Passanant, ens refem una mica de l’esforç d’11 quilòmetres fent un vermut. Parlem amb poca gent del poble, tampoc n'hi ha massa. Poca gent i poca vida que hi resta. Agafem els cotxes i en direcció a Forès i cap a Conesa. La carretera, no és una carretera. Havia estat una carretera, els camions i maquinària que posen més molins ho destrossen tot. La carretera segurament la refaran, el paisatge amb els molins i el zim zam impertinent de les pales persistirà en aquest racó dels Comalats, sols i avorrits un dia rera l'altre, ben plantats contemplant el cicle del temps.\nA Conesa toca dinar al cafè del poble, el porten gent de fora, tenen ganes de fer bé la feina i de fer-ne, important les dues coses. Després a passejar pel poble, tret de la mestressa del cafè, els clients i algun habitant de Conesa jubilat que és prepara per jugar a la botifarra, poca gent també. Una llàstima. http://www.conesa.cat/cat/index.php. Una excursió obligada de fer i repetir, i a més en aquesta època de l’any, un paisatge de tardor.\nPublicat per Jordi Tudó a 23:19 7 comentaris: Enllaços a aquest missatge


Procediments — Serveis UPC Terrassa — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nSou a: Inici / Paquets de programari / El servei / Procediments\nPer a la sol·licitut d'instal·lació de programari a les aules informàtiques i docents.\nProcediment per a la sol·licitut d'instal·lació de programari a les aules informàtiques i docents.\nLa possibilitat d'entrar peticions només està oberta en els períodes inter-quadrimestrals.\nEl sistema envia un missatge informant que s'obre el període per sol·licitar la instal·lació de programari a les aules el dia indicat i també 7 dies abans. El dia abans del tancament del període també s'envia un recordatori.\nLes peticions poden ser 'renovacions' d'anys anteriors o peticions noves. Abans de fer la petició (o un cop feta aquesta) hi ha la possibilitat de comprovar l'estat de totes les peticions de les escoles per aquell mateix període.\nEn cas de sol·licitar la instal·lació d'un programari sense llicència global UPC, el professorat ha de subministrar-lo als serveis TIC en la major brevetat possible.\nUn cop rebudes totes les sol·licituts, els serveis TIC preparem les "imatges" dels equips que posteriorment despleguem a tots ells. Aquesta tasca requereix un temps i sovint es du a terme en uns terminis molt ajustats.Uns dies abans de l'inici de curs les aules estan lliures i preparades per provar que tot el software està correctament instal·lat, configurat i té tots els mòduls requerits.\nDemanem al PDI que:\nrespecti els terminis establerts per poder garantir una engegada del curs amb les aules preparades\ndurant la setmana anterior a l'inici de curs, provi el programari a l'aula


Caràtula del disc Sona Vilassar\nL’Ajuntament de Vilassar de Mar presenta per a la Festa Major d’aquest any Sona Vilassar, el CD solidari que compta amb la col·laboració d’artistes locals i no locals que interpreten cançons dedicades al municipi.\nEls beneficis del disc, que val de 10 € i del qual s’han editat 1.000 exemplars, aniran destinats al Casal de Curació, fundació sense ànim de lucre que porta a terme una activitat assistencial sociosanitària i és centre de dia. El CD es podrà comprar a les paradetes de marxandatge de la Festa Major i també el dia del concert presentació, el 25 de juny, al pati de l'escola Pérez Sala.\nEl disc compta amb 10 temes de diferents artistes i grups com Sant Pau Rhum Band amb “La rumba de Vilassar”; Judit Neddermann amb “Vinc d’un poble”; Turrunats Band amb l’“Himne de Vilassar” (en versió instrumental i en versió cantada), Pele Macleod amb “Vora el Mar”; Manu Guix amb “El Rock & Roll de Vilassar”; El Veïnat amb “A cremar”; Joan Barranca amb “10 d’octubre”; Mestre d’Aixa amb “Vilassar de Mar” i Els pescadors de Garbí amb “Recordant en Pepo”.


Burghof Woning A Hellenthal-Hahnenberg Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nIm Tal, Hellenthal-Hahnenberg, Alemanya - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Burghof Woning A\nAl visitar Hellenthal-Hahnenberg, vosté es sentirà com a casa a Burghof Woning A, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Burghof Woning A és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb banyera hidromassatge, calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, nevera a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses solàrium, jardí, sauna, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Hellenthal-Hahnenberg, faci de Burghof Woning A la vostra llar.


Canvi d'hora 2019: Els rellotges s'avancen una hora\nL'horari d'estiu arriba aquest cap de setmana. Els rellotges s'avancen una hora\nL’últim canvi d’hora no arribarà fins a 2021\n29/03/2019 - Tania López\nAmb l’arribada de la primavera, arriba també el canvi d’hora. Així, en la matinada d’aquest diumenge, 31 de març, a les 2.00 seran les 3.00 hores. A partir d’eixe moment, es dóna la benvinguda a l’horari d’estiu, que es traduirà a poder gaudir de més hores de sol, ja que, encara que comença el dia més tard, també fosquejarà una hora després. Sens dubte, un dels horaris més esperats, especialment, per als negocis d’oci i restauració que veuen com la gent allarga més la volta a casa.\nEs pensava que aquest anava a ser l’últim canvi d’hora, però, de moment, la Unió Europea ha obert el retard de l’eliminació definitiva del canvi d’hora fins a 2021, en considerar que encara no es compta amb els estudis suficients que demostren que és contraproduent. D’aquesta manera, cada país, tindrà la potestat de decidir en quin moment farà el pas de mantenir l’horari d’estiu de manera permanent. No obstant això, a Espanya, com ja ho va anunciar la portaveu del Consell de Ministres, Isabel Celaá, aquest no serà l’últim canvi d’hora que farem.\nL’estiu de 2018, la Comissió Europea va presentar una proposta per a posar fi a aquests canvis d’hora que es produeixen dues vegades a l’any. En principi, l’última modificació s’anava a produir aquest 31 de març. No obstant això, el ple de l’Eurocambra va secundar, amb 410 vots a favor, 192 en contra i 51 abstencions, el retard de l’eliminació del canvi d’hora a 2021.\nD’acord amb l’Institut per a la Diversificació i Estalvi de l’Energia (IDAE), l’estalvi energètic que es produeix amb l’horari d’estiu és d’un 5%, és a dir, 300 milions d’euros. No obstant això, la Comissió Europea considera que és molt menor. Concretament, entre el 0,1% i el 0,2% del consum anual.\nSiga com siga, i fins que es decidisca la supressió del canvi d’hora, aquest diumenge, no t’oblides d’avançar una hora el teu rellotge perquè les llargues hores de llum han vingut per a quedar-se, almenys, fins al mes d’octubre.\nLa Comunitat Valenciana tindrà més del doble de vacunes a l'agost per a vacunar a joves


Bou (PP) titlla de "sectari" el debat sobre habitatge de les entitats socials | betevé\nEl candidat del PP vol derogar l'obligació de reservar el 30 % de noves construccions per a habitatge públic i proposa convertir 13.000 locals buits en pisos de lloguer\nSara López | Dilluns, 20 de Mai del 2019, a les 15.48\nEl candidat del PP, Josep Bou, ha defensat que no ha assistit al debat sobre habitatge d’aquest dimarts perquè “l’organitza la PAH” i, per tant, ha assegurat, està preparat per l’alcaldessa, Ada Colau. Bou ha qualificat el debat de “sectari” i ha dit que no vol estar condicionat per ningú.\nTambé ha retret a Colau que assisteixi a debats com aquest, o el de la venda a la manta -que va organitzar Casa Nostra, Casa Vostra”- però rebutgi d’altres de “transversals” com el de TVE o el que va organitzar el sector del comerç.\nConvertir 13.000 locals en habitatges públics\nCom a alternativa al debat, Bou ha volgut parlar d’habitatge des d’un solar de la Trinitat Vella, on està previst fer 139 habitatges públics. Des d’allà, el candidat del PP ha titllat d’engany la promesa de Colau de construir 8.000 pisos socials durant el seu mandat: “Ha fet 13 promocions i només ha entregat 720 habitatges”, ha assenyalat Bou.\nUna de les solucions que proposa l’alcaldable popular per ampliar l’oferta del lloguer és que l’Ajuntament aconsegueixi la cèdula d’habitabilitat per als 13.000 locals buits que diu que hi ha a la capital catalana: “13.000 habitatges de cop segur que farien abaixar el preu del lloguer”, ha dit.\nJosep Bou també ha defensat que s’agilitzi la tramitació de llicències als promotors que vulguin construir habitatges perquè “com més oferta hi hagi, més s’abaixaran els preus”. També ha criticat la normativa que obliga els promotors a reservar el 30 % de noves construccions per a habitatge protegit: “Això és un error i nosaltres la derogaríem”, ha sentenciat Bou.\n— eleccions municipals 2019 — habitatge públic — Josep Bou — PP


L’individu arraconat en el mercat | Barcelona Metròpolis | Barcelona City Council\nL’individu arraconat en el mercat\nDaniel Gamper (Barcelona, 1969) és professor de Filosofia Moral i Política a la Universitat Autònoma de Barcelona i col·labora habitualment en mitjans de comunicació com el diari Ara o La Vanguardia.\nRetrat de Richard Sennett © Guillem Cifré\nRichard Sennett parteix en els seus assajos de les formes de vida que el capitalisme engega a rodar. S’enfronta als mecanismes alienants del mercat fixant la mirada en formes de producció més humanes, capaces de restituir als treballadors la seva dignitat perduda.\nAmb motiu de la inauguració de l’edició Espai Públic, de l’Arxiu CCCB (arxiu del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona), Richard Sennett (Chicago, 1943) va impartir una conferència sobre El artesano (Anagrama, 2009), títol del seu últim llibre i primer d’una trilogia sobre la cultura material. Més enllà dels seus indubtables mèrits acadèmics, la vasta producció intel·lectual d’aquest professor de la London School of Economics destaca per la seva repercussió pública. Els seus assajos, des del seminal The Hidden Injuries of Class (1966, en col·laboració amb Jonathan Cobb) fins al ja esmentat El artesano, passant per La corrosión del carácter (Anagrama, 2000), entre d’altres, han traspassat els límits de la universitat per adreçar-se a una nova franja de lectors que no es conforma amb el creixent aprimament de l’opinió pública. Pel que fa a això, la seva obra és comparable a la de Zygmunt Bauman en la mesura que ambdós posen al servei del lector mitjanament informat una mirada a la realitat contemporània que transcendeix els clixés sense renunciar a la claredat.\nFa temps que han quedat enrere les formes de la sociologia basades exclusivament en les estadístiques, les enquestes i els estudis de camp. És cert que, sense un mínim suport empíric, la sociologia mancaria no solament de tot prestigi, sinó també de tota credibilitat. Com a ciència humana, la sociologia no pot aspirar a l’exactitud de les ciències de la natura o de les ciències exactes, sinó que ha de trobar la seva pròpia concepció del rigor, de la competència; el seu propi mètode que faci justícia al fet que l’observador i l’observat, el subjecte i l’objecte d’aquesta ciència coincideixen en una mateixa entitat, és a saber, l’ésser humà. Amb aquesta complexitat en el punt de mira, la sociologia no es pot conformar a descriure com són les societats, com es configuren els comportaments humans i de quina manera aquests han canviat amb el pas de les generacions. Una sociologia exclusivament descriptiva corre el risc d’empobrir les ciències humanes acadèmiques que, sota les exigències de l’eficiència institucional, han abandonat tota aspiració normativa o prescriptiva i han quedat recloses en els llimbs de les disciplines inútils sota l’amenaça permanent de desaparició.\nEn els seus assajos, Sennett beu contínuament de la seva pròpia experiència. Així doncs, la seva educació musical li permet una mirada atenta a la complexitat dels treballs artesanals, de la qual extreu les seves conclusions sobre la devoció que es necessita per aconseguir l’excel·lència productiva. Un altre autor traduït i editat per Anagrama, i també representant de la tradició divulgativa nord-americana, Oliver Sacks, acostuma a aproximar-se als assumptes que estudia des del mateix prisma subjectiu, fet que no ha de ser considerat únicament una estratègia retòrica per guanyar-se el lector, sinó més aviat una manera d’apropiar-se de l’assumpte d’estudi i de transmetre’l amb tanta autenticitat com sigui possible. Això corrobora que les ciències humanes, com s’ha dit més amunt, suposen la fusió de la perspectiva subjectiva amb l’objectiva, que el subjecte que mira estudia la seva pròpia mirada, que la ciència sociològica ha d’incloure necessàriament l’experimentador, ja que, en cas contrari, esdevé una disciplina buida i grisa que difícilment contribuirà a fer llegible una realitat que s’ha tornat incomprensible per a la gent.\nAmb Sennett el lector s’endinsa en les experiències d’individus retratats en detallades imatges vitals. L’anècdota vital s’eleva a categoria sociològica: el punt de partida són les formes de vida que el capitalisme engega a rodar.\nD’anècdota vital a categoria sociològica\nLa sociologia de Sennett (o etnografia, com ell mateix descriu de vegades la seva tasca) no es limita a descriure el que existeix, i encara menys a justificar-ho. El sociòleg que no es compromet amb un horitzó normatiu o que manlleva de la realitat les pautes polítiques i ideològiques és funcional a les pressions de l’actualitat i s’arriba a confondre amb les exigències de les institucions vigents. En canvi, quan l’afany descriptiu s’insereix en un horitzó normatiu, l’empresa sociològica adquireix sentit i s’eleva a la màxima expressió de si mateixa. La sociologia pot, doncs, establir aliances, perilloses, però necessàries, amb la qüestió del bé, d’allò que és bo per a nosaltres, la font en la qual s’alimenten els nostres esforços. La reivindicació de la figura de l’artesà com a model d’activitat humana prossegueix les seves reflexions entorn d’un dels fils vermells de la seva obra, és a saber, que els canvis propiciats pel nou capitalisme “no han alliberat la gent” (La cultura del nuevo capitalismo, Anagrama, 2006).\nAmb Sennett el lector s’endinsa en les experiències d’individus retratats en detallades imatges vitals. L’anècdota vital s’eleva a categoria sociològica: el punt de partida són les formes de vida que el capitalisme engega a rodar. Les reflexions de Sennett orbiten, doncs, entorn del capitalisme: aquesta és la seva elecció normativa, la que presta veritat a la seva mirada. Sense perdre peu en els estudis de camp, Sennett s’enfronta als mecanismes alienants del mercat, fixant la mirada en formes de producció més humana, que restitueixin als treballadors la seva dignitat perduda (El respeto, Anagrama, 2003).\nEl que s’ha perdut amb el desprestigi de l’artesania és el valor del treball ben fet. El fet que la qualitat del producte artesanal sigui més important que els costos econòmics de la producció contribueix al seu desprestigi, però no és la seva única causa\nLa feina ben feta, un valor en extinció\nLes formes de producció capitalista han arraconat l’artesania, de manera que hom ha oblidat els processos que caracteritzen la creació humana i que impliquen una concepció complexa de la nostra natura. La qualitat del treball en les societats ordenades segons la flexible lògica del capital desvincula el treballador del compromís, en la mesura que li requereix únicament que s’adeqüi a les expectatives d’eficiència. El capitalisme ha erosionat el valor de les coses que produïm, ja que aquestes són intercanviables, indiferents a la mà que les ha pensades. Les màquines i la manufacturació massiva han convertit l’artesà en una figura del passat, una espècie en extinció la presència de la qual és merament simbòlica.\nEl que s’ha perdut amb el desprestigi de l’artesania és el valor del treball ben fet. Per a Sennet, l’artesania és “fer quelcom bé pel simple fet de fer-ho bé”, per a la qual cosa es requereix un alt grau d’autodisciplina i autocrítica. La feina artesanal persegueix la qualitat com un fi en si mateixa. Per què un director d’orquestra allarga els assajos malgrat que això suposi un cost econòmic per a l’empresari? Perquè, malgrat tots els patiments que comporten els llargs assajos, millorar la prestació és un valor en si mateix que no pot ser quantificat en termes exclusivament econòmics.\nEfectivament, el fet que la qualitat del producte artesanal sigui més important que els costos econòmics de la producció contribueix al seu desprestigi, però no és la seva única causa. L’activitat pràctica tendeix cada vegada més a ser considerada com a part subsidiària de l’activitat intel·lectual. Això es deu al fet que l’artesania és vista com una mera repetició mecànica que de cap manera no es pot parangonar a la complexitat del pensament abstracte.\nA El artesano Sennett sosté que, d’alguna manera, pensem amb les mans. Per il·lustrar la connexió entre la mà i el cervell, Sennett se serveix de múltiples casos extrets de tradicions dispars, des dels problemes d’adaptació d’un pianista de formació clàssica per aprendre a tocar jazz modern, fins a la història dels ganivets de cuina en la gastronomia xinesa, passant, per exemple, pel procés de desossament d’un pollastre o per la influència dels programes de disseny per ordinador en l’arquitectura contemporània. Contant les històries concretes d’artesans, Sennett esbossa una història de l’habilitat: la combinació de factors corporals i intel·lectuals és necessària per aconseguir l’acció precisa dels dits, així com la posterior coordinació de la mà amb el canell i l’avantbraç, la qual només tindrà èxit si va acompanyada d’un fi calibratge de l’ull. Així doncs, la destresa necessària per a executar manualitats complexes, les de l’ebenista, el mecànic o el paleta, i les del violinista, el cuiner o l’enginyer, no són reductibles a processos intel·lectuals, ni tampoc al talent, sinó que la repetició i la tenacitat són imprescindibles i, fins i tot, suficients perquè l’individu manifesti en tota la seva plenitud la seva naturalesa d’animal laborans.\nEs tracta d’habilitats que no segueixen mai un procés lineal, que no sempre –de fet, gairebé mai– s’utilitzen o practiquen de manera conscient i que, per tant, no poden ser simplificades o racionalitzades, perquè, com escriu el sociòleg, som organismes complexos. Sennett insisteix en la importància de la repetició i la disciplina. L’adquisició d’una destresa es pot mesurar. Així doncs, per aconseguir el grau d’excel·lència artesanal, són necessàries unes 10.000 hores de pràctica. Al cap d’aquest temps, l’habilitat esdevé coneixement tàcit, una manera de veure el món o, més ben dit, una manera de transformar el món, d’humanitzar-lo, de fer-lo “per a la mà”, en termes de Heidegger. I només així podem també habitar el món: transformat, solucionat, embellit.\nLa humanitat sobreviu i progressa trobant i solucionant simultàniament els problemes que li planteja l’entorn. Malalties, transport, aliments, etc., són un repte per a la humanitat des dels seus orígens. Els artesans, des de les seves formes més rudimentàries fins a les més sofisticades en el món globalitzat digital, no són mers solucionadors de problemes, sinó que el seu tracte amb els objectes comporta sempre el descobriment de nous problemes que, en última instància, redunden en el perfeccionament de les maneres en què habitem el món.\nRichard Sennett © Guillem Cifré\nL’eficiència requereix llibertat creativa\nEl món burocratitzat i mercantilitzat assetja la llibertat per treballar bé. La veritable eficiència no va acompanyada sempre d’una bona planificació centralitzada, sinó que requereix llibertat creativa. El treball creatiu no es justifica pel major rendiment d’operaris que se senten satisfets de la seva activitat, sinó perquè només així els humans poden efectivament exercir de manera més eficaç les seves tasques, només així reben una recompensa emocional, tant valuosa o més que la pecuniària.\nLes comunitats d’artesans es basen en principis com el servei i la lleialtat, sense els quals no és possible acumular prou experiència per aconseguir l’excel·lència productiva. En la nova economia, caracteritzada per la flexibilitat del mercat, els individus es desarrelen, i l’experiència necessària per fer una bona feina redueix el valor de qui l’acumula. El que dóna sentit a l’artesania s’inverteix. L’estructura del capitalisme del segle XXI expulsa als marges l’artesà, ja que no recompensa l’esforç sostingut al llarg de tota una existència, no respecta la narració de si, centrada en la devoció a una activitat.\nLes comunitats d’artesans es basen en principis com el servei i la lleialtat, sense els quals no és possible acumular prou experiència per aconseguir l’excel·lència productiva.\nUn dels elements del capitalisme que més ha contribuït a la corrosió de l’artesania són les màquines. El treball amb ordinadors, per exemple, impedeix que la gent aprengui repetint gestos, cosa que redueix l’activitat a quelcom intel·lectual. Sennett il·lustra aquest mal ús de la informàtica al fil del disseny assistit per ordinador, el conegut programa CAD. Certament, en el camp de l’enginyeria aquest programa ha millorat la producció de productes, des dels cargols fins als automòbils. Però en l’arquitectura se n’ha abusat, de manera que el professional perd la visió de totalitat. En traçar amb la mà un edifici o un terreny, l’arquitecte s’apropia del seu objecte, el coneix. Igual que un tennista que ha de repetir els seus cops infinitat de vegades per perfeccionar-los, la repetició del gest manual amb el llapis comporta un coneixement més profund d’allò que s’està produint, una maduració del pensament. El pas del dibuix a mà al treball de pantalla elimina el caire tàctil, relacional i incomplet, les experiències físiques que s’esdevenen en l’acte de dibuixar.\nTanmateix, no es tracta que sigui necessari abandonar la tecnologia per recuperar formes primitives de producció, sinó que ens trobem davant un desafiament, “el de pensar com a artesans que fan un bon ús de la tecnologia”. Amb aquesta finalitat, l’arquitecte ha d’unir la simulació informàtica amb el treball sobre el terreny, i reconèixer que, sense l’aparentment nimi gest del paleta, no hi ha un veritable coneixement del producte.\nUn dels exemples d’aquesta activitat cooperativa en què es reprodueixen les habilitats dels artesans és el sistema Linux, a la comunitat oberta del qual pertany Sennett. El procés de millora constant de Linux s’assembla al d’un basar, en el qual tothom pot participar i en què els problemes es descobreixen i solucionen simultàniament i col·lectivament. És la mateixa comunitat la que estableix els estàndards del treball ben fet, i la que els va modificant a mesura que s’accelera l’evolució de les habilitats. El sistema de coneixement obert produeix millors resultats que el tancat, el qual pot tenir un èxit momentani, però la seva dificultat d’adaptació no resisteix els embats del temps.\nLa creativitat troba un incentiu més intens en la cooperació que en la competència; és un procés orgànic que no ha de ser emprès de manera sectorial ni individual. A partir d’aquesta afirmació, Sennett desenvolupa el seu propi taller filosòfic, en el qual predomina la visió pragmàtica de la realitat humana. “Les capacitats del nostre cos per donar forma a coses físiques són les mateixes en què s’inspiren les nostres relacions socials”. Les formes de producció basades en sistemes verticals, maquinitzats i individualitzats, redunden en el debilitament del teixit social, en El declive del hombre público, com anunciava el sociòleg en un títol de 1974 (Península, 2002).\nEl saber artesanal es vincula amb el pragmatisme i amb la democràcia, perquè no restringeix de manera elitista l’accés a les capacitats bàsiques per heure-se-les amb la complexitat del món.\nEl saber artesanal es vincula amb el pragmatisme i amb la democràcia, perquè no restringeix de manera elitista l’accés a les capacitats bàsiques per heure-se-les amb la complexitat del món. Si el requisit bàsic de la democràcia és que hi hagi ciutadans demòcrates, llavors els modes de producció artesanal, la democratització de les habilitats i la superació de la simple imitació són receptes, antigues i revolucionàries, per insuflar una mica de dignitat en l’agonitzant ciutadania.\nSennett, R. (2009). El artesano. Barcelona: Anagrama - Colección Argumentos.\nSennett, R. (2006). La cultura del nuevo capitalismo. Barcelona: Anagrama - Colección Argumentos.\nSennett, R. (2000). La corrosión del carácter: las consecuencias personales del trabajo en el nuevo capitalismo. Barcelona: Anagrama - Colección Argumentos.\nN82 - abr. 11 Índex


PER UNA SEGURETAT DIGNA\nEscrit el 13/10/2021\nActualment, i després dels esdeveniments dels últims mesos, aquestes paraules podrien ser el lema de qualsevol barri o comunitat arreu de Catalunya exigint més seguretat. Però no, malauradament aquest títol és el resum del sentiment d’inseguretat i alhora indignació que tenim els treballadors de les comissaries del CME.\nEn aquesta ocasió li ha tocat novament a la Comissaria de Mossos d’Esquadra de Premià de Mar, la qual per desgràcia està sent en els últims dies un focus de perillositat contínua. Durant el matí del dia 9 d'octubre de 2021, una persona ha entrat per la barrera del pàrquing de l'ABP i a tota velocitat ha circulat fins a impactar amb els vehicles policials que hi havia estacionats.\nEls efectius de la comissaria han sortit corrent per tal de neutralitzar al conductor sense saber si estava armat o tenia com a objectiu atemptar contra els agents, i/o la mateixa comissaria.\nAfortunadament, no hem lamentat cap dany físic dels efectius policials actuants ni dels civils que es poguessin trobar en el lloc per altres necessitats.\nUna vegada més s'evidencia LA MANCA DE SEGURETAT que hi ha a les comissaries. Amb barreres de joguina, les quals suposadament han de protegir tant a les persones com l'edifici de possibles atacs.\nQueda clar, que després dels atemptats de 2017 i tenint molt present que som un objectiu a eliminar en diversos àmbits, els nostres polítics i comandaments no hagin pres mesures per protegir la nostra “casa”. I principalment a les persones que hi “habitem” i els ciutadans que ens visiten.\nLa USPAC fa anys que denuncia la precarietat de la seguretat a les nostres comissaries: tot està en estudi i mentre ells estudien la realitat cada dia ens ataca i ens demostra que urgeix un canvi profund de qui ens mana sobre com ens han de protegir.\nEls casos d’atacs es van acumulant sense cap acció integral conjunta per part del Departament, venim d’Olot, Vic, ara Premià... els dies passen i les noves mesures que atac rere atac prometen també passen i mai es fan realitat.\nELS POLÍTICS PASSEN I ELS MOSS@S ENS QUEDEM\nNO PERMETREM QUE JUGUIN AMB LA NOSTRA SEGURETAT!!


L'Hospital Son Llàtzer modernitza el seus equipaments i redueix les llistes d'espera quirúrgica i de consultes\nDarrera actualització: 18 juliol 2017\nEl Pla de Renovació suposa una inversió de 12 milions d’euros i ja s’han executat actuacions per un valor aproximat de 8 milions. L’equipament datava de 2001, any d’inauguració del centre, i patia un alt grau d’obsolescència\nL’Hospital Son Llàtzer ha renovat prop del 70% dels equipaments previstos en el Pla de Renovació Tecnològica. Aquest pla, que es va presentar fa un any, es va elaborar en funció de les necessitats del centre i entre les inversions realitzades destaca l’actualització de la ressonància magnètica, la tomografia axial computada (TAC), la sala de radiologia digital, els ecògrafs i l’equipament d’anestèsia.\nDel total de 12 milions que el Govern de les Illes Balears es va comprometre a destinar al Pla de Renovació Tecnològica, el centre hospitalari ja n’ha invertits 8.081.577 €; per tant, encara hi ha previstes actuacions per un valor aproximat de 4 milions d’euros al llarg d’aquest any.\nLa presidenta del Govern, Francina Armengol, ha visitat avui l’hospital acompanyada de la consellera de Salut, Patricia Gómez, per comprovar in situ l’evolució de les actuacions previstes dins el pla.\nArmengol ha explicat que l’objectiu primordial de “millorar el sistema de salut, per fer-lo més accessible i incrementar la qualitat” passa en aquests moments per treballar en “un acord amb els professionals que millori les seves condicions professionals i els doni més estabilitat, aplicar un pla d’infraestructures i invertir en tecnologia per tal de possibilitar una atenció més eficaç”.\nEn aquest sentit, la inversió que feim a Son Llàtzer “està donant ràpidament els seus fruits amb una reducció notable de les llistes d’espera, una major eficiència en l’atenció als pacients i unes condicions de treball més còmodes per als professionals d’aquest centre, gràcies als quals el servei millora dia a dia”.\nAra fa un any el Govern va apostar per la renovació tecnològica dels equipaments de Son Llàtzer, que dataven de desembre de 2001, quan es va inaugurar el centre hospitalari.\nL’inventari duit a terme va fer palès que l’equipament tecnològic patia un alt grau d’obsolescència i que era necessari modernitzar-lo.\nEntre les inversions en alta tecnologia efectuades l’any passat, s’han destinat 6 milions d’euros a la renovació de l’equipament assistencial, en què destaquen les inversions en material de radiodiagnòstic (gairebé 2 milions), els nous equips d’anestèsia (414.000 €) i llums i respiradors quirúrgics (390.000 €), entre d’altres.\nL’àrea de neonatologia s’ha renovat amb quatre respiradors neonatals amb tots els modes de ventilació –inclosa la d’alta freqüència—; cinc incubadores que inclouen fototeràpia, per tractar les icterícies dels nounats, i amb focus de llum per facilitar les cures; dos bressols tèrmics i un bressol de reanimació, tot plegat amb un cost de 350.000 €.\nPer a la sala de parts s’han adquirit set cardiotocògrafs amb possibilitat de connexió a la central de monitoratge, dos dels quals serveixen per als parts gemel•lars, amb un cost de 95.000 €.\nD’altra banda, s’han invertit 846.000 € en equipament informàtic per al centre hospitalari.\nTambé s’ha invertit més d’1 milió d’euros en obres executades tant a l’ Hospital Son Llàtzer com a l’Hospital Joan March. En destaquen els més de 100.000 € destinats a l’ampliació de 17 llits d’observació de l’àrea d’urgències.\nEs redueixen la llista d’espera quirúrgica i la de consultes\nLa consellera ha explicat que “aquesta inversió en modernització d’equipaments, a més de la incorporació de més recursos humans i materials, està permetent reduir les llistes d’espera de manera significativa”.\n“A Son Llàtzer –ha reconegut Gómez– s’ha fet un gran esforç, la qual cosa ha tengut com a resultat una reducció en 5.000 persones a la llista d’espera de més de 2 mesos per a una consulta i 150 pacients menys que esperen més de 6 mesos per a una intervenció quirúrgica”.\nConcretament, pel que fa a la llista d’espera de consultes amb l’especialista, de les 5.850 persones que l’any 2016 esperaven més de 60 dies per a una consulta, s’ha passat a 1.109 (un 81% menys). Així mateix, la mitjana de temps de demora per a una consulta amb l’especialista ha baixat de 77 a 31 dies.\nPel que fa a les llistes d’espera en relació amb les intervencions quirúrgiques, el nombre de persones que esperava més de sis mesos ha passat de 249 a 98, mentre que la mitjana de temps de demora ha passat de 78 dies a 68 en el mateix període. Quant a l’activitat quirúrgica, el nombre d’intervencions que s’han duit a terme durant el primer semestre ha augmentat un 3,5% respecte del mateix període de l’any passat, ja que s’ha passat de les 7.397 de 2016 a les 7.656 d’enguany.\nDurant el primer semestre de 2017, l’Hospital Son Llàtzer va fer 181.000 consultes externes i va atendre 52.300 urgències, amb una mitjana de 290 urgències per dia. Respecte dels ingressos hospitalaris, se’n varen registrar 8.900 en total.


Els ingressos de henry winkler provenen d’actuar i produir carrera: quines són les seves altres fonts d’ingressos? - biografia | Juny 2021\nHenry Winkler Networth - Juny 2021\nFets de Henry Winkler\nNom complet Henry Winkler\nNom del naixement Henry Franklin Winkler\nProfessió Actor, productor, autor i còmic\nCiutat de naixement Manhattan\nNom del pare Harry Irving Winkler\nPare de professió Importació-Exportació Lumbar\nNom de la mare Ilse Anna Marie\nCònjuge Stacey Weitzman (m. 1978)\nFilmografia The French Dispatch, All I Want for Christmas Is You\nEducació Emerson College (BA) Universitat de Yale\nAlçada 168 cm\nData de naixement 30, 1945 d’octubre\nData casada 1978\nQuant val la pena neta de l’actor nord-americà Henry Winkler?\nProfessional des de 1972, Henrey Winkler es va guanyar un valor net de 30 milions de dòlars .\nEl guanyador del premi Primer Emmy, Henry Winkler, és un actor nord-americà, còmic, director, autor i productor més conegut pel seu treball com Arthur 'Fonzie' Fonzarelli a la comissaria Happy Days. També és àmpliament popular pel seu paper Gene Cousineau a la comèdia HBO Barry.\nEls seus altres treballs destacats del cinema són els Beatles Stories, All I Want for Christmas is You, Click i molt més.\nValoració neta: Carrera, fonts d’ingressos, salari i guanys\nHenry va començar a actuar des de petit a partir d'un paper menor en un programa de jocs de televisió com a complement. Va guanyar al voltant de 10 dòlars pel seu paper. Aleshores va començar a aparèixer en anuncis publicitaris de televisió durant un any i es va presentar en una trentena d'anuncis comercials durant aquest temps.\nsalari de gloria borger\nEl 1973, Winkler va aparèixer a la quarta temporada de The Mary Tyler Moore Show com a Steve Waldman. L’any següent, va aparèixer a la pel·lícula The Lords of Flatbush amb un paper menor.\nL’actor nord-americà Henry Winkler té un valor net de 30 milions de dòlars\nEl paper innovador de Henry va venir a la sitcom nord-americana Happy Days del 1974. Va ser interpretat com Arthur Herbert Fonzarelli, conegut com Fonzie / The Fonz, al costat de Ron Howard, Anson Williams, Scott Baio, Cathy Silvers i molt més. L'espectacle es va publicar per primera vegada el gener del 1974 fins al 1984.\nTreballs destacats com a actor, productor\nEls altres crèdits destacats del seu film són Heroes, The One and Only, An American Christmas Carol, entre d'altres. A finals dels 70, Henry va narrar i es va convertir en el productor executiu Who Are the DeBolts? I on van aconseguir dinou ninots? Una pel·lícula documental basada en una història real sobre Dorothy i Bob DeBolt. La pel·lícula va guanyar un premi de l'Acadèmia, així com un Director de Guild of America.\nDe la mateixa manera, els seus treballs destacats com a productor són MacGyver, So Weird, Mr. Sunshine i molts més. Henry també va dirigir pel·lícules com Memories of Me, Cop and Half i altres.\nHenry va tornar a actuar amb la pel·lícula de 1991 Absolute Strangers. Després va aparèixer en pel·lícules com One Christmas, The Waterboy, Little Nicky, Click, You Don't Mess with the Zohan, Holes, Down To You i molt més. El 2017 va aparèixer a la pel·lícula de comèdia Sandy Wexler al costat de Jennifer Hudson, Terry Crews, Kevin James, Colin Quinn i altres.\nTambé va aparèixer a la sèrie de televisió de crims nord-americans Numb3rs, que també va protagonitzar Rob Marrow, Alimi Ballard, Diane Farr i altres. A més, Henry ha estat convidat a sèries de televisió com South Park, The Drew Carey Show, Law & Order: Special Victims Unit, King of the Hell, Third Watch, Family Guy i molts altres.\npoma watts pare\nDe manera similar, ha actuat en produccions escèniques com Romero i Juliet, Peter Pan, Els intèrprets i Moonchildren, però, després va ser acomiadat pel director.\nAmb una carrera de gairebé 5 dècades, Winkler ha aconseguit guanyar una quantitat impressionant de diners de les seves múltiples carreres. Segons Celebrity Worth Net, Henry té un valor net estimat al voltant de 30 milions de dòlars. Mentre que, algunes altres fonts com The Richest, calculen que la seva fortuna era d’uns 35 milions de dòlars. Genera la seva gran fortuna de la seva carrera com a actor, director, productor i autor.\nHo savies? Henry Winkler va rebre 50.000 dòlars per episodi en Happy Days.\nHenry ha obtingut diversos premis i honors pel seu treball al llarg de la seva carrera. A continuació, es mostra una llista de pocs premis guanyats / perduts / nominats:\nCurs Premi Espectacle de pel·lícula / TV Guanyar / Baixar / Nominat\n1977-78 Premi Globus d’Or Dies feliços Guanyà (dues vegades)\n1978 Premi Guant d’Or Herois Nominat\n2018 Premi Globus d’Or Barry Nominat\n1995 Day Emmy Award Tots els nens ho fan Va guanyar\n2005 Day Emmy Award Dies de cadells de Clifford Va guanyar\n1976-78 Premi Primetime Emmy Dies feliços Nominat\n2000 Premi Primetime Emmy El parc de pràctiques i bateries Nominat\n2018 Premi Primetime Emmy Barry Va guanyar\n2019 Critic's Choice Television Award Barry Va guanyar\nActius, casa, cotxes, beneficència, despeses\nA banda de les seves múltiples carreres, també rep una quantitat decent de diners del seu patrocini. Així mateix, ha avalat fins ara diverses marques.\nActualment, Henry resideix en una mansió d’un milió de dòlars a Los Angeles, Califòrnia. La casa té una superfície de 9.000 metres quadrats i té 4 dormitoris construïts el 1934 i es van comprar per uns 3, 4 milions de dòlars. Un resident amb seu a LA paga al govern un impost anual sobre propietats de 5.441 dòlars.\nImpressionant casa de l’actor Henry Winkler\nLes seves despeses es basen principalment en aliments, allotjament, viatges i cotxes.\nHenry va fer donacions a Holy Rosary School, PA, afectada per la inundació: Tropical Storm Lee. De la mateixa manera, també està involucrat en diversos altres treballs filantròpics. Alguns d’ells són:\nAssociació Americana del Cor\nFundació Elizabeth Glaser pediàtrica contra la sida\nRegió marítima de la Parkinson Society\nLove Our Children EUA\nFundació Jove Contacontes\nSTOMP Fora del bullying\nEdat de vida personal de Henry Winkler, Edat, Alçada, Família, Educació i Esposa\nHenry Franklin Winkler va néixer el 30 d'octubre de 1945 a West Side, Manhattan. EUA El fill de Ilse Anna Marie i Harry Irving Winkler, que fou un importador-exportació de fusta. Posseeix estat americà i pertany a una ètnia mixta (alemany-jueus).\nWinkler es va matricular i es va graduar a la McBurney School el 1963. Després va assistir a l'Emerson College i va obtenir el seu títol. El 1970, Henry va anar a l’Escola de Drama de Yale d’on va rebre el seu MFA. A més, Henry va rebre el seu DHL honorífic a l'Austin College.\nEn parlar de la seva vida personal, Henry està casat amb l'amor de la seva vida Stacey Weitzman. Va començar a sortir amb la seva xicota i es va convertir en esposa Stacey el 1976. El duo va datar dos anys abans de lligar el nus el 5 de maig de 1978. El seu matrimoni va ser testimoni de la seva gent i poca família propera en una cerimònia privada.\nHenry Wnkler amb la seva dona Stacey Weitzman\nLa parella comparteix dos fills: el fill Max Daniel (el 18 d'agost de 1983) i la filla, Zoe Emily (1980). Henry també té un fillastre, Jed Weitzman, de la relació anterior de la seva dona.\njoseph torry ii\nDades divertides: Henry Winkler és el pare-pare de la filla de Ron Howard, Bryce Dallas.\nTé 74 anys a partir del 2019. La seva alçada és de 168 cm.


Ajuntament de Malgrat de Mar/Obren un termini per presentar propostes i suggeriments per millorar l'eix turístic del passeig marítim, Països Catalans i Bon Pastor\nData i hora oficials: 24/11/2020 11:29\nObren un termini per presentar propostes i suggeriments per millorar l'eix turístic del passeig marítim, Països Catalans i Bon Pastor\nL'Ajuntament treballa en una proposta per millorar i revitalitzar l'eix turístic format pel passeig marítim i les avingudes del Bon Pastor i Països Catalans. Després d'una primera trobada amb el sector, el consistori obre un període per presentar iniciatives, propostes i suggeriments fins el 5 de juliol.\nAmb la intenció de millorar la imatge d'aquest sector turístic -tant pel que fa a espai públic com a establiments- així com l'adaptació dels aspectes normatius urbanístics, l'Ajuntament va encarregar al grup d'arquitectes Mariné-Pascual la redacció d'un pla d'actuacions en el passeig marítim i les avingudes de Bon Pastor i de Països Catalans. El pla d'actuacions ha estat presentat a regidors i regidores del consistori i també als empresaris del sector de l'hosteleria, restauració i comerç. Ara s'obre un període per aportar-hi propostes.\n>
 El document de treball elaborat pels arquitectes Mariné-Pascual fa una diagnosi de la situació actual de la zona turística formada per aquests tres vials, partint de l'origen i evolució del passeig. També recull les actuacions que s'hi ha fet fins a la data d'avui i també fa una radiografia dels allotjaments, comerços i establiments de restauració i oci ubicats en aquest sector.\n>
 Aquest pla proposa algunes actuacions com són incrementar les "ràtios" per habitació en els hotels, la remodelació del passeig, la millora de la continuïtat amb el nucli urbà, la transformació i millora dels patis i cobertes dels edificis de planta baixa, fomentar la qualitat dels comerços i potenciar l'oferta d'establiments de restauració i oci, entre altres.\n>
 Les propostes es poden presentar fins el dilluns 5 de juliol de 2010, per escrit, mitjançant instància presentada en el registre d'entrada de l'Ajuntament de Malgrat de Mar o per via telemàtica.\n>
 Si cliqueu a sota podreu consultar el pla d'actuacions.\nObren un termini per presentar propostes i suggeriments per millorar l'eix turístic del passeig marítim\nPla actuacions pg maritim


ÀNGELS FARRERO I MONTSE MILAN, GUANYADORES DEL VI CERTAMEN LITERARI “HISTÒRIES VIVES DEL SEGRIÀ” | Consell Comarcal del Segrià\nInici Àrees i serveis Noticies ÀNGELS FARRERO I MONTSE MILAN, GUANYADORES DEL VI CERTAMEN LITERARI “HISTÒRIES VIVES DEL SEGRIÀ”\nAquest concurs de relats curts, organitzat pel Consell Comarcal del Segrià, guanya cada any en participació, amb un total de 20 relats rebuts. En aquesta Vi edició destaca un ascens notable de la participació juvenil , un dels objectius plantejats pel certamen que vol estimular l’escriptura entre els joves.\nEl jurat ha destacat l’elevada qualitat dels relats presentats, els quals han estat valorats sota criteris d’originalitat, adaptació a les bases, recursos literaris emprats i criteris personals de cada membre del jurat. Juntament amb els contes guanyadors s’han seleccionat tres relats finalistes que formaran part de la propera publicació.\nLa iniciativa literària compta amb la col·laboració de la Diputació de Lleida, a través de l’Institut d’Estudis Ilerdencs.


Conveni de col·laboració amb l'Obra Social La Caixa per a ajuts al servei de menjador escolar\nL’Ajuntament de Constantí i l’Obra Social “La Caixa” han signat aquest dijous, 29 de novembre, un conveni de col·laboració en matèria educativa i amb finalitats socials, en un acte que s’ha celebrat a la Sala de Plens de l’Ajuntament de Constantí. Mitjançant aquesta col·laboració, l’entitat bancària es compromet a aportar una quantitat de 3.000 euros durant el proper any, que es destinaran a ajudes destinades a menjador escolar. Aquesta aportació se suma a la partida de 130.000 euros que l’Ajuntament de Constantí ja destina a aquesta finalitat.\nAl llarg d’aquests darrers anys s’han signat diversos convenis de col·laboració amb “La Caixa” en el marc dels projectes educatius i culturals amb finalitats socials que es desenvolupen a Constantí. És el cas del Projecte estudi assistit de reforç escolar, les ajudes per la compra de material escolar, a banda d’aquestes ajudes al servei de menjador escolar.\nDes de l’Ajuntament de Constantí, l’alcalde Óscar Sánchez ha valorat molt positivament aquesta aportació econòmica de “La Caixa” i ha volgut agrair “la col·laboració de l’entitat i el fet de poder seguir treballant conjuntament en projectes socials i educatius”.\nEl director d’Institucions de CaixaBank a Tarragona, Alexis Gómez, ha volgut agrair “la confiança de l’Ajuntament en els projectes socials de l’Obra Social “La Caixa” i “l’oportunitat de poder ajudar les famílies de Constantí que es troben en situació de vulnerabilitat”.


Intensa campanya informativa municipal en el Dia del Sida: Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet\nIntensa campanya informativa municipal en el Dia del Sida\n26/11/2009 Educació Salut Joventut\nL'1 de desembre se celebrarà el Dia Mundial de la Sida. Des del 1994, el Servei de Salut Pública de l'Ajuntament ha estat dissenyant la campanya de prevenció de la infecció per VIH i sida i té present que l'àmbit local és un espai óptim per cercar complicitats i per generar dinàmiques participatives i corresponsables.\nEl lema d'enguany és "En el Dia de la Sida, tu què hi dius?", i amb aquest missatge, que cerca la reflexió personal, s'han programat diverses activitats adreçades a tota la comunitat i, de manera més específica, als joves. En el primer grup d'activitats trobem el disseny i la difusió del cartell, el punt de llibre i el rodal amb l'esmentat lema de la campanya. També cal citar l'actuació de quatre mims que faran servir les seves dots artístiques per garantir el missatge de prevenció.\nEl dia 1 hi haurà diversos punts d'informació als centres cívics i, a la tarda (18.30), tindrà lloc al Museu una taula rodona en què participaran Rosa Baena, tècnica d'intermediació i orientació laboral de Grameimpuls; Xavier Sánchez, coordinador tècnic de l'Associació de Suport a Persones amb Problemes de Drogues (ASAUPAM); Anna Marchal, infermera de salut i escola de la Subdirecció d'Atenció Primària de Santa Coloma, i Vicenç Ferrer, coordinador d'educació per a la salut a l'IES La Bastida.\nAltres activitats previstes són el repartiment de fulletons preventius en sis llenguatges (mandarí, anglès, francès, àrab, català i castellà) o el torneig de futbol sala mixt al pavelló del Raval, precedit per la lectura d'un manifest (10.00). Es farà també una feina de sensibilització als bars musicals i autoescoles i s'instal·larà, com cada any, la carpa de prevenció a la plaça del Rellotge.\nPel que fa als joves de secundària, fins al 7 de desembre, es fa teatre interactiu, amb quatre representacions de l'obra "Que sí, vida!", de la companyia Teatracció. També s'està donant suport didàctic al professorat i assessorament tècnic i de materials.


Bernat, or, i Mijares, bronze, en l’estrena del Trofeu Borrufa | BonDia Diari digital d'Andorra.\nNàdia Bernat va pujar ahir al calaix més alt del podi.\nDt., 30/01/2018 - 02:15\nBernat, or, i Mijares, bronze, en l’estrena del Trofeu Borrufa\nLa 26a edició del Trofeu Borrufa va arrencar ahir la competició amb la disputa del gegant sub-14 i de l’eslàlom sub-16, tant en categoria masculina com femenina, i les primeres medalles per al conjunt andorrà.\nAixí, en el gegant, Nàdia Bernat es va adjudicar les dues mànegues i es va penjar l’or en superar la britànica Emilia Ackerley i les espanyoles Georgina Tarrago i Olatz Suárez. En la mateixa prova, Aina Martí va ser sisena, a 3.67 de Bernat, Francesca Raffaeli va quedar 13a mentre Clàudia García no va poder completar la primera mànega.\nEn el gegant masculí, el millor andorrà va ser Marc Fernández, que va acabar quart per darrera del francès Georgio Lamasa, l’espanyol Aniol Torres i el britànic Jack Upton. Arnau Areny va quedar en desena posició, Alvar Calvo va ser catorzè i Pere Cornella va caure en la primera mànega.\nPel que fa a l’eslàlom sub-16, nou podi andorrà en categoria femenina amb el tercer lloc de Carla Mijares. La vencedora va ser l’hongaresa Zita Tóth mentre la portuguesa Vanina Guerrillot es va penjar la medalla de plata. En categoria masculina, Albert Cinca va ser cinquè, mentre Mauro Ty, Robert Ferrari i Roger Bartumeu van acabar en la 11a, 16a i 21a posició, respectivament. La victòria va ser per l’argentí Tiziano Gravier, i l’holandès Ties De Jonge i el belga Arthur Cannaerts van completar el podi.\nAvui s’invertiran les proves, els sub-14 eslàlom i els sub-16 el gegant.\nMonica Doria, bronze en canoa a l’Europeu sub-23 d’Eslovènia\nEl Llunci comença a parlar\nCampions del Borrufa més atípic


La dona va perdre un ull en la manifestació de la vaga general a Barcelona\n2 min. Barcelona 26/03/2013 15:05\n260x366 Ester Quintana sortint dels jutjats amb la seva advocada / MANOLO GARCÍA Ester Quintana sortint dels jutjats amb la seva advocada / MANOLO GARCÍA\nEl jutjat d'instrucció número 11 de Barcelona, que porta el cas d'Ester Quintana, la dona que va perdre un ull durant la manifestació de la vaga general a Barcelona, ha imputat dos mossos d'esquadra. Són el subinspector en cap de la unitat i un escopeter de la mateixa unitat. El jutge mirarà d'aclarir si la causa de l'accident és una pilota de goma disparada pels Mossos, com manté l'acusació. Interior ha negat diverses vegades la versió de Quintana, tot i les imatges que demostren que es van disparar projectils a la zona on es trobava Quintana. La conselleria manté que no hi va haver pilotes de goma en aquella àrea, sinó només un projectil de llançadora, molt menys lesiu, i assegura que no va impactar contra Quintana. La polèmica ha provocat fins i tot que es reobrís el debat sobre l'ús de les pilotes de goma. El Parlament ho està estudiant. El jutge Francisco González Maillo els ha citat a declarar el 8 d'abril.\nEl magistrat ha tingut en compte:\nL'informe forense, que veu "compatibles" les lesions de Quintana amb les que pot provocar l'impacte d'una bala de goma.\nLa versió dels testimonis interrogats, que coincideix amb la de la víctima.\nEl vídeo de Graciamon.tv enregistrat al passeig de Gràcia amb Casp, on es poden sentir detonacions de projectils. És la zona on es trobava Quintana i on, dies després dels fets, l'aleshores conseller Felip Puig va assegurar que no s'hi havien disparat pilotes de goma. En un altre vídeo de 8TV també es pot sentir una detonació.\nUn informe dels Mossos descriu que la unitat Dragó 40 "procedeix a baixar dels vehicles gairebé al passeig de Gràcia per tal de procedir a la dispersió". "Després de parar els vehicles i baixar-ne, el sotsinspector ordena realitzar dos salves impulsores pel seu agent escopeter, per tal de realitzar soroll i que la gent es dispersi. Aquestes dues salves són realitzades amb el canó en sentit Besòs i amb una inclinació descendent cap a terra".\nLes declaracions de quatre agents dels Mossos mantenen que es van disparar salves a la zona, però no pilotes de goma.\nLes imatges de Graciamon.tv\nEls forenses conclouen que Ester Quintana podria haver estat ferida per una pilota de goma\nEls testimonis afirmen que van sentir trets quan Quintana va caure ferida\nPuig sacrifica el cap dels antiavalots i demana perdó\nInterior investiga quin comandament va amagar a Felip Puig l'informe clau sobre els projectils del 14-N


Mayol Viticultors preveu augmentar un 40% l’exportació als Estats Units Mayol Viticultors preveu augmentar un 40% l’exportació als Estats Units – VadeVi\nMayol Viticultors preveu augmentar un 40% l’exportació als Estats Units\nL'empresa, que forma part de la plataforma ACC10, comercialitza als estats de Maryland, Florida, Virginia i Washington DC\nEl celler de Torroja del Priorat Mayol Viticultors preveu augmentar un 40% l’exportació dels seus vins de la DOQ (Denominació d’’Origen Qualificada) als Estats Units gràcies a la plataforma Catalan Wines USA, un servei impulsat per ACC1Ó, l’agència per a la competitivitat de l’’empresa catalana, adscrita al Departament d’Empresa i Ocupació.\nEl celler en forma part des de l’any passat, quan va tancar els primers acords amb importadors nord-americans, que l’han dut a exportar el 18% de la seva producció als estats de Maryland, Florida, Virginia i Washington DC.\nMayol Viticultors comercialitza els vins negres Brogit i Torroja, el blanc Roser i el nou negre Glop en establiments especialitzats i a través del canal Horeca. L’¡objectiu pel 2011, segons el gerent de la firma, Ricard Mayol, és “seguir treballant amb ACC1Ó per tancar altres acords exclusius amb importadors que dominen territoris clau del país pel que fa al consum de vi, com són Texas, Califòrnia, Washington i Nova York, entre d’altres, i buscar nous mercats”.\nEl celler ha apostat per la internacionalització des del 2004 com a estratègia de creixement. Actualment, el volum de negoci en mercats estrangers representa gairebé el 80% del total. El percentatge més alt d’exportació se l’emporten països europeus com Alemanya, Suïssa, Holanda i Dinamarca i per al 2011, es treballa amb la mirada posada en Bèlgica, Rússia, Mèxic i Brasil. També preveu començar la prospecció a mercats més llunyans com la Xina i el Japó.\nLa facturació de Mayol Viticultors creix prop d’un 20% anualment des de fa 5 exercicis. Segons Ricard Mayol, els mercats internacionals ofereixen moltes oportunitats per a un celler de mida petita, orientat a fer vins de gran qualitat a preus assequibles. Això es basa, sobretot, en el fet que “els importadors estrangers mostren molt d’’interès en distribuir marques que, tot i que no les coneixen d’’entrada, són d’e qualitat i estan avalades pel segell DOQ Priorat”.\nLa plataforma Catalan Wines USA, creada el 2010, treballa amb 10 empreses vinícoles amb l’objectiu de facilitar-los l’entrada al mercat nord-americà, oferint solucions a les barreres logístiques i a la complexitat dels canals comercials del mercat.\nEl servei està gestionat per l’oficina d’ACC1Ó a Miami (Florida), en col·laboració amb les altres dues oficines de l’agència als Estats Units, ubicades a Nova York i Silicon Valley (Califòrnia). Catalan Wines USA està orientat a tots els cellers catalans, independentment de la seva dimensió. Per tal de donar suport a les accions comercials d’aquest grup als Estats Units, ACC1Ó ha creat la web www.catalanwinesusa.com.\nVinya de Mayol a Torroja del Priorat FOTO: Mayol Viticultors


Contra la cultura (Laura Gost)\n5 min. Escriptora 24/07/2020 19:20\nHi ha un personatge molt recurrent a les pel·lícules ambientades, per exemple, en una redacció de diari o dins el gabinet d’un responsable polític. Es tracta del personatge poderós –el director del diari, el càrrec polític rellevant–, l’home influent que, no obstant això, se’ns presenta com a insegur, a vegades inepte i maldestre i, precisament per això –perquè el poder, la inseguretat i la ineptitud són ingredients fonamentals en la creació d’un dèspota–, també tirànic, arrogant, arbitrari i injust amb aquells que l’envolten, en general, i amb aquells que treballen per a ell, concretament.\nL’altre personatge carismàtic en aquest tipus de pel·lícula seria el periodista o l’assessor eficient, intel·ligent, espavilat i resistent; aquell a qui el poderós sempre tendeix a atribuir els errors i les culpes d’allò que no surt bé, malgrat que, en realitat, sap que, sense aquesta persona, els altres descobririen la seva incapacitat i ell se sentiria profundament desemparat i perdut.\nAquest conflicte de rols i personalitats, evidentment, està pensat perquè l’espectador empatitzi amb el personatge fort –que no és el poderós–, amb el periodista compromès, amb l’assessor lleial, amb aquell individu que intuïm que voldria treballar en unes altres condicions, però que, tot i així, i conscient del pes de les seves actuacions i de la influència que ell té sobre el seu superior, prefereix perseverar en aquella feina que, ben feta, pot contribuir que el món sigui una mica menys despietat i trampós. Les recriminacions injustes, la manca de gratitud i la sensació que, en qualsevol moment, l’altre el farà culpable de tot allò que no funciona són mers efectes secundaris que es carrega a l’esquena aquell personatge imprescindible.\nAquest tipus de maltractament envers unes persones considerades fonamentals però que, no obstant això –o precisament–, esdevenen la diana de cada esclat de por aliè, de cada espurna d'irritació, de cada recerca poruga i mandrosa d’uns ‘culpables’ que atenuïn la incertesa; aquesta actitud carregada de menyspreu no és, com deia, exclusiva de la ficció.\nDarrerament, de fet, ens hem trobat immersos –i encara ens hi trobarem durant un temps, previsiblement– en un context desafiant, complex i difícil durant el qual han trontollat moltes coses, alhora que hem tingut temps de revisar les nostres prioritats, els temors que tenim més arrelats i les expectatives que ens veiem capaços de projectar en un futur a curt o mitjà termini. Tots, més o menys, hem aprofitat el confinament per preguntar-nos ‘com és possible?’, ‘quant de temps continuarem així?’, ‘per què ens ha passat això?’; el postconfinament hauria d’haver servit, en canvi, per revisar les preguntes i repensar les respostes.\nI no obstant això, n’hi ha hagut prou d’encetar aquesta orwelliana ‘nova normalitat’ per adonar-nos que, davant el mínim ressorgiment dels problemes, aquells que tenen poder de decisió continuen buscant culpables entre els qui, no fa tant, s’encarregaren de tornar una mica menys dura la situació, d’oferir un bàlsam que ens evadís, ni que fos durant una estona, de la por i la limitació que experimentàvem: la cultura i els professionals que s’hi dediquen.\nDeuen ser ben pocs els qui hagin pogut surfejar el confinament sense recórrer als llibres, als concerts i les peces de teatre en streaming, a les sèries i les pel·lícules de les plataformes digitals, als contes per a nins, als dibuixos animats, a la música. Com en aquell tòpic de qui no s’adona del que tenia fins que ho perd, moltes persones varen assegurar-se de reivindicar que, sense tots aquells entreteniments, no haurien pogut mantenir el cap clar i el somriure intermitent durant tant de temps.\nI, no obstant això, i talment com a l’altre tòpic de qui, al cap d’un temps, tanmateix s’oblida d’allò que va enyorar mentre es pensava que ho havia perdut, els responsables de dissenyar la jerarquia de prioritats que regirà les nostres vides d’ara endavant, en veure’s obligats a decidir, definir o anul·lar, han tornat a menystenir aquella cultura que fa no gaire alabaven i que, tot i així, mai no es troba al capdavant d’aquells valors que no ens podem permetre perdre. Fa no gaire vam tornar a presenciar com, entre els concerts, el teatre, el cinema o les cervesetes a la terrassa, són les darreres les considerades segures i necessàries, en detriment dels primers, els quals doten de sentit l'existència de molts de nosaltres alhora que ens enriqueixen com a persones, tot contribuint a tornar-nos més intel·ligents, més sensibles i empàtics, més cultes i civilitzats.\nLa cultura i aquells que hi treballen són considerats un element entre molest i prescindible; un hobbie, un afegit, un mer entreteniment en l’accepció més condescendent i mesquina del terme. Per això, quan es tracta de fer alguna cosa perquè sembli que s’està fent alguna cosa, la cultura, per automatisme, esdevé la primera víctima, tot ignorant que, si la cultura cau, tots caiem amb ella, i que no tindrem més bàlsams que ens ajudin a curar-nos les ferides quan el mal ja estigui fet.


Mercè Foradada: Univers Austen\nOrgullo y prejuicio (First Impressions), Jane Austen\nAcabo la relectura, molt exhaustiva, d'aquesta novel·la que encara no he decidit si és la millor de l'autora, però sí la que ha estat considerada i, segurament encara és, la més popular. I que a mi m'agrada especialment.\nI, com a primera constatació, em corroboro en la idea que el primer títol que li havia posat en una primera redacció, First Impressions, era el més adequat. L'orgull i els prejudicis del títol posterior són presents en les seves pàgines i en els tarannàs i capteniments d'alguns personatges, però, en definitiva, el quid de la qüestió de la trama d'aquesta novel·la són els errors i les possibles conseqüències d'algunes primeres impressions, errònies, però tan difícils de rectificar.\nCom que ja vaig fer una petita ressenya, en aquest mateix blog, de Persuasión, (el dia 23/4), en què vaig obviar parlar de la vida de l'autora, en faré, aquí, unes breus pinzellades.\nJane Austen neix el 16 de desembre del 1775, a la rectoria d'Steventon (Hampshire), d'on el seu pare, el reverend George Austen, era el rector anglicà.\nÉs la setena filla de vuit germans, sis nois i dues noies. La seva germana Cassandra, gairebé dos anys més gran que ella, serà tota la vida la seva gran amiga i confident.\nLa seva família pertany a la burgesia agrària, raonablement acomodada, context del qual ella mai no sortirà i en què situarà totes les seves obres, centrades en la consecució d'un matrimoni que ha d'assegurar el benestar emocional i econòmic de les seves protagonistes (tot i que ella mai no es casarà).\nEl reverend Austen, per obtenir un suplement als ingressos d'una família tan nombrosa, fa classes particulars a alumnes que resideixen amb ells. Tres dels germans Austen ingressen a l'exèrcit, la qual cosa proporciona a Jane un gran coneixement de la vida en un regiment, que després mostrarà en obres com Orgullo y prejuicio.\nJane Austen i la seva germana no reben pràcticament cap educació externa - dos intents: un de frustrat en casa d'una mena d'institutriu a Southampton, i dos anys en un internat - però, en canvi adquireixen una gran cultura, feta a casa, mitjançant els ensenyaments del pare i l'ús de l'extensa biblioteca de què tots els membres de la família "àvids lectors de novel·les, en absolut avergonyits de ser-ho" gaudeixen.\nLa família Austen és molt aficionada a fer petites representacions teatrals, a la rectoria de Steventon, d'obres escrites pels germans, la qual cosa du la jove Jane, amb 12 anys, a començar a escriure la seva Juvenilia, que inclou diverses paròdies de la literatura de l'època, que recull en tres quaderns i que l'ocupen els primers anys d'adolescència i joventut. Entre ells, Love and Friensship, datada el 1790.\nEntre el 1795 i el 1799, dels 20 al 24 anys, comença a redactar les primeres versions de tres de les seves novel·les posteriorment més celebrades: Sentido y sensibilidad (en principi titulada Elinor and Marianne), Orgullo y prejuicio (First Impressions) i La abadia de Northanger (Susan), la segona de les quals el seu pare intenta publicar, però que és rebutjada per l'editor.\nMalgrat la convicció expressada en la seva obra literària que el matrimoni és l'única sortida desitjable per a la dona, ni Jane Austen ni la seva germana Cassandra arriben a casar-se mai. Els únics episodis sentimentals, o intents de compromís, es produeixen en aquesta primera joventut. Quan té 20 anys, viu un romanç fugaç amb Thomas Lefroy que passa una temporada a casa d'uns veïns i amics dels Austen. Tot i viure una atracció i uns sentiments compartits, la relació no progressa perquè ell, sense uns ingressos suficients, no pot permetre's casar-se amb una noia amb tan poc dot (ho fa uns anys després amb una rica hereva amb qui té una colla de fills). Poc després d'aquest primer desengany, una tieta de Lefroy, com per compensar, mira d'apropar-la al reverend Samuel Blackhall, però ella no s'hi mostra interessada.\nQuan el 1800, després que el pare es jubili, s'estableixen a Bath i van a la costa algunes setmanes d'estiu, es diu que coneix un cavaller amb qui hi ha un interès mutu i amb qui queden per tornar a veure's. Malauradament, poc després, ell mor. L'últim intent es produeix el 1802 durant una estada amb la família Bigg, quan Harris Bigg-Witter li fa una proposició de matrimoni, i ella accepta. Però després d'una nit de reflexió, al matí, trenca el compromís i marxa sobtadament cap a Bath.\nEl 1803, quan té 28 anys, Jane aconsegueix vendre L'abadia de Northanger sota el pseudònim Mrs. Aston Dennis, però el llibre no s'arriba a publicar fins catorze anys després, el mateix any de la seva mort.\nQuan Jane té 30 anys, mor el pare i deixa la dona i les dues filles solteres en una situació de precarietat econòmica que les obliga a dependre dels germans i d'una petita renda que Cassandra havia heretat del seu promès, Thomas Fowle, mort de febre groga al Carib quan mirava de tirar endavant una carrera militar per poder casar-se.\nAixò aboca la nostra autora a un període de trasllats de poblacions i domicilis, i a una època d'incertesa i inestabilitat que li impedeixen escriure, cosa que no ha pogut fer satisfactòriament des que havien abandonat la rectoria on havia nascut, i que no reprendrà plenament fins que el 1808 s'instal·len a Chawton, un cottage pròxim a Steventon, que es troba dins de les propietats del seu germà Edward, qui els hi cedeix.\nAllà, dins de Hampshire, el seu comtat de referència, Jane Austen, recuperarà l'estabilitat emocional i emprendrà el període més fèrtil de la seva vida literària.\nComença per revisar Sentido y sensibilidad, que finalment és acceptada per un editor, encara que amb l'obligació que l'autora assumeixi els costos. Jane Austen no apareix com a autora en aquesta publicació de 1811: només un "by a lady", com a tota signatura. N'obté un benefici de 140 lliures i dues crítiques favorables. Encoratjada, ho intenta amb Orgullo y prejuicio, que es publica el 1813, i comença a treballar en Mansfiel Park, que es publica el 1814.\nEncara que, fidel als prejudicis de l'època, lluita per salvar l'anonimat, la seva popularitat va creixent i esclata quan comença a escriure Emma i el príncep regent li fa arribar el prec que la hi dediqui, perquè és un fervent admirador de la seva obra. Emma apareix el 1815, i es comencen a fer reedicions de les novel·les anteriors.\nL'agost del 1815 inicia Persuasión, però uns mesos després es comença a trobar malament. Malgrat que la seva malaltia - s'ha especulat força sobre si es tractava de la malaltia d'Adisson o una tuberculosi bovina, però no se sap del cert què va ser - progressa sense un diagnòstic clar, acaba aquest llibre i en comença un altre, Sanditon, que ha d'abandonar a causa de l'empitjorament del seu estat de salut.\nFinalment, el 1817 és traslladada a Winchester per rebre un millor tractament mèdic, però el 18 de juliol mor. Tenia 41 anys.\nÉs enterrada a la catedral de Winchester, i a la llosa on es grava el seu epitafi no es fa constar que sigui escriptora i autora de les seves obres, fins que més de cinquanta anys després, el 1872, el seu nebot James Edward Austen-Leigh publica le seves Memòries i al costat de la tomba de Jane Austen s'afegeix una placa daurada on s'explica la seva condició d'escriptora. S'hi apunta: "Va obrir la boca amb saviesa i en la seva llengua resideix la llei de la bondat".\nActualment hi ha dos museus Jane Austen: el Jane Austen Center, a Bath, situat en una casa georgiana a Gay Street, uns metres abans del número 25, on va residir el 1805, i el Jane Austen's House Museum, al cottage de Chawton, a Hampshire, on va viure i escriure l'autora des del 1808 al 1817, que com ja hem dit, va ser la seva última i més productiva etapa vital i literària.\nPerò anem a Orgullo y prejuicio , que compta amb l'honor de tenir com a protagonista la seva heroïna favorita, aquesta Elizabeth Bennet de qui l'autora escrivia a la seva germana: "He de confessar que em sembla la criatura més encantadora que ha aparegut en una pàgina impresa, i no crec que sigui capaç de suportar a aquells a qui ella no els agradi el més mínim" (Chawton, divendres , 29 de gener de 1813).\nEs tracta d'una novel·la de joventut, refeta a la maduresa que, crec, té la frescor i l'espontaneïtat dels vint anys i la saviesa i contenció dels gairebé quaranta. Té ofici, és divertida i interessant, encara que com totes les de la casa, previsible. Compta amb una trama ben construïda, uns personatges força ben dibuixats i enganxa fins al final.\nEl tema, sempre centrat en el matrimoni per amor però que ha de ser convenient i solucionar la situació econòmica de les joves, i si pot ser, de part de la seva família, afegeix l'originalitat de la rectificació de les primeres impressions, falses en el cas de dos personatges cabdals: l'estirat i antipàtic Mr. Darcy, que amaga totes les nobleses i virtuts del millor cavaller, i l'oficial Wickham, guapo, seductor, amable i irresistible, que tapa una conducta feta de mentida, engany i abús.\nEls personatges secundaris, molts d'ells caricaturitzats i esperpèntics, serveixen a l'autora per denunciar el vicis de la societat on viu: classisme, interessos, supèrbia, intrigues, ridiculeses, dictadura de les aparences..., de la qual, tanmateix, se sent part integrant i conforme. Segurament perquè els sap seus, els tracta amb tanta ironia i humor.\nTot i que es tracta d'una novel·la on l'amor i el desamor són centrals, Jane Austen defuig les escenes apassionades i fa elipsis de les declaracions i converses amoroses, que liquida, amb un definitiu "No es pot expressar amb paraules". Es tracta d'una qüestió de pudor? D'un aspecte que no podia ser tocat en una novel·la "by a lady"? En canvi s'esplaia en aquelles converses que analitzen i diseccionen els sentiments, com si , fet i fet, els sentiments fossin una cosa raonable i una parella tingués la felicitat assegurada si la unió es basa en grans afinitats de caràcter i aptituds.\nAlgunes converses com la darrera entre la inefable Elizabeth Bennet i la impertinent Lady Katherine de Bourgh, on s'enfronten de manera brillant i àgil el classisme, la supèrbia, la impertinència, l'autoritarisme i la manca de respecte de la segona, amb la intel·ligència, la calma, les raons i la ironia de la primera, no tenen pèrdua.\nPer resumir, la novel·la, i sempre segons el meu parer, és una joia literària i un retrat brillant d'una societat molt concreta, examinada i presentada amb coneixement directe, tendresa i crítica irònica, alhora que un relat interessant i additiu, que transporta a paisatges i ambients amb l'atractiu del que mai no podrem conèixer.\nUna mica fan de Jane Austen, si que ho sóc, ho he de reconèixer.\nPublicado por Mercè Foradada en 23:33