La regidoria de Joventut organitza activitats amb motiu del dia internacional de la lluita contra la SIDA - Alcoi23\nLa regidoria de Joventut organitza activitats amb motiu del dia internacional de la lluita contra la SIDA\nPublicado por Redacció Alcoi23 | 1 Dic 2020 | General, Portada | 0 |\nL’1 de desembre se celebra a tot el món el Dia Mundial de la Lluita contra la SIDA. Va ser el primer dia dedicat a la salut a tot el món, i se celebra des de 1988 i des d’aleshores, el virus ha matat a més de 25 milions de persones a tot el món, la qual cosa suposa una de les epidèmies més destructives de la Història.\nEn aquest dia, es fan molts actes de conscienciació; moltes persones ixen al carrer amb un llaç roig, símbol de la lluita contra la Síndrome d’Immunodeficiència Humana (SIDA, per les seues sigles en anglés); grups de persones es mobilitzen per a recaptar fons per a la investigació i per a donar el seu suport i solidaritat a les persones amb SIDA.\nEn la nostra ciutat les accions es porten a terme a través de la regidoria de Joventut que participa en el programa d’activitats de la Xarxa Jove de l’Alcoià i El Comtat.\nAquesta vesprada tindrà lloc a les 19:00 h al Centre Cervantes Jove la projecció del documental “Historias de ViHDA”. Un projecte transmèdia creat pel Comité Antisida Comunidad Valenciana dirigit per Pilar Devesa per a repensar la visibilitat de les persones amb VIH. Guanyador Millor Curtmetratge documental del Festival ELSL. Aquesta acció es farà de forma simultània en tots els centres joves de la comarca.\nA més hi ha dues exposicions, la primera a les façanes dels centres joves de Tibi, Ibi, Cocentaina, Muro i Alcoi, és l’’Exposició col·lectiva VIHsibles’. Duta a terme per un grup d’alumnes i professionals de la fotografia que proposa un nou codi visual front l’actual imatge que se li dona al VIH. Es pot veure fins al 4 de desembre.\nA més hi ha una exposició itinerant que estarà a Alcoi des del 14 al 18 de desembre. Es tracta d’un projecte fotogràfic d’autoretrats. Al llarg de 2017 i 2018 el fotògraf Juan Catalán, voluntari del Comité Antisida de València, ha estat en contacte amb desenes de persones amb VIH. Aquestes són les persones que han decidit regalar un gest de generositat per la visibilitat d’aquesta Infecció de Transmissió ´Sexual (ITS). Totes elles ja formen part de la Xarxa de les Persones Inclusives i poden començar a actuar.\n«Aquest dia és una oportunitat per a donar visibilitat a les persones que pateixen aquesta malaltia així com per a conscienciar, desestigmatitzar i millorar la comprensió de la Sida com un problema de salut pública mundial. Vull agrair tots els treballs que han fet els tècnics de Joventut de la xarxa Jove de l’AIcoià i El Comtat en aquesta campanya conjunta així com agrair el recolzament que hem tingut per part d’entitats com Ponts d’igualtat i LGTBI Mariola, entitats col·laboradores que ens van traslladar la necessitat de treballar de manera conjunta per establir a la nostra ciutat un punt per a fer-se la prova ràpida del VIH. Des del Departament de Joventut ja hem contactat amb salut Pública per començar a valorar la possibilitat d’establir aquest servei», ha explicat la regidora de Joventut, María Baca.\nAnteriorSegueix avant la denúncia presentada contra el contractista Enrique Ortiz per sobrecostos en les obres del teatre Calderón\nSiguienteAlcoi ultima el tràmit per a resoldre el contracte d’obra del futur centre d’interpretació del Molinar\nEl polígon Santiago Payá millorarà la seua zona verda\nXimo Puig: “No hi ha Nadal sense Tirisiti”\nEl Club Nou Bàsquet Alcoi abre el plazo de renovación de presidente


conferències – La Granja Barcelona\nOferim conferències i tallers per famílies, per docents o per professionals de diferents àmbits (sanitaris, líders…) que vulguin conèixer les eines de l’Educació Emocional des de la pràctica per millorar les relacions dels seus equips i de les persones relacionades amb la seva orgabnització.\nAmb la nostra experta Cristina Gutiérrez Lestón, educadora emocional, escriptora, conferenciant i directora del projecte “La Granja”.\nSi us interessa una d’aquestes xerrades, ompliu el formulari de sota i contactarem amb vosaltres. Els centres educatius disposen d’una subvenció de la “Fundació La Granja” i podeu fer una agrupació de diferents escoles per abaratir els costos. La conferència es pot fer presencial o online.\nponent: Cristina Gutiérrez Lestón\nEntrena’l per a la Vida: Hi ha dos tipus de pares, els que preparen el camí pel fill, i els que preparen al fill pel camí: Es centra en la sobreprotecció i en les seves conseqüències. Durada 1,5h. Aforament: no hi ha màxim. Veure vídeo presentació xerrada\nDescobrint el poder de les emocions. Per ajudar a entendre la funció de les emocions i descobrir el seu poder per educar als nostres fills i filles i convertir el que sentim en el nostre millor aliat. Emocions positives, emocions negatives i recursos pràctics i fàcils per a regular-les. L’objectiu? Millorar el benestar a casa i/o a l’aula Veure vídeo presentació xerrada\nCuidar-nos amb les paraules, la comunicació que funciona: Què pensen els infants i joves? Com comunicar-nos amb un infant o jove amb ràbia, baixa autoestima o por? Una potent xerrada amb un munt d’eines i recursos de la comunicació assertiva per a millorar la nostra consciència i el tipus de comunicació . Durada 1,5h. Aforament: no hi ha màxim.\nLa queixa, la por i les equivocacions: En un món amb presses on la incertesa i l’errada ens incomoda, i on la queixa domina grans i petits, entenem què és queixar-se, què és la por i obtenim eines per canviar actituds i comportaments (tema: gestió de la queixa i l’error). Durada 1,5h. Aforament: no hi ha màxim.\nPREU CONFERÈNCIA PRESENCIAL 1.250 € (La Fundació per a l’Educació financia el 40% per escoles públiques/concertades i el 30% per escoles privades, Escola Pública: 750€ – Escola Concertada: 875€- més iva 21%).\nPREU CONFERÈNCIA ONLINE: 800€ (La Fundació per a l’Educació financia el 40% per escoles públiques/concertades i el 30% per escoles privades, Escola Pública: 480€ – Escola Concertada: 560€ – més iva 21%).\nLa conferència es fa mitjançant la plataforma Zoom. Màxim de 100 inscripcions. Si hi ha un número superior d’inscripcions hi haurà un cost de 30 € per a l’amplició d’entrades.\nFins una setmana abans de la conferència es pot canviar la data sense problema. Si s’informa de l’anul·lació en un plaç inferior a una setmana no es pot retornar l’import.\nSi us plau, ompliu el formulari de sota per sol·licitar una conferència o talleri contactarem amb vosaltres per a concretar (el radi màxim de desplaçament és de 50 km aproximadament).\nNom i cognom de la persona que fa la sol·licitud*\nEscola, entitat, organització o empresa que fa la sol·licitud* (especificar també si ho organitza l'escola directament o l'AMPA per aplicar el descompte de la Fundació)\nPOBLACIÓ on voleu que es realitzi la conferència o taller, i la comarca a la qual pertany (si es tracta de la ciutat de Barcelona, especifiqueu el barri si us plau)*\nQuina és la conferència o taller que voleu?* (Especifiqueu el mateix títol que posa a la pàgina web, si us plau)\nExpliqueu per què voleu una de les nostres conferències o tallers, si us plau*


APRENENTATGE MOTOR by phidalg2 3982 views\nPress book Masimihanta from Afrik by Zoely Mamizaka 1164 views\nAee ies llançà by phidalg2 490 views\nReunió tutors fct by phidalg2 992 views\nProgramacio by phidalg2 1044 views\nInvestigació i innovació 1 by phidalg2 574 views\nIvan Codina , Atenció al client at Banyoles Comerç i Turisme\n1. Per intentar donar respostes a aquests processos Materniuk presenta el següent model:\n2. Presenta un model on desglossa l’execució motriu entres mecanismes o etapes. La seva interrelació és tal que una errada en una d’elles provoca el fracàs en l’assoliment de l’objectiu. 1- MECANISME PERCEPTIU Identifica i integra dades sensorials provenen de l’entorn i també del propi subjecte.\n3. Les informacions de l’entorn són enviades al mecanisme de decisió, però també es guarden a la memòria. Això ens permetrà identificar i interpretar estímuls. 2- MECANISME DE DECISIÓProcés de decisió intern que té lloc abans d’executarqualsevol tasca motriu. Aquest procés no sempre ésconscient. Intervenen les capacitats cognitives del’individu.\n4. El subjecte escull d’entre les respostes que téemmagatzemades la que més s’ajusta a la situació concreta.Moltes vegades anticipem. Coneixem els indicadors i es preveuen els estímuls que apareixen. 3- MECANISME D’EXECUCIÓ Encarregat de la realització del moviment.\n5. És el responsable de la organització motriu que coordinarà les diferents accions musculars implicades en la resposta programada prèviament. EXEMPLES:MECANISME PERCEPCIÓ X MECANISME DECISIÓ X MECANISME EXECUCIÓ X\n6. Segons l’exemple anterior la tasca proposadapresenta unes exigències en l’aprenentatge que fan referència als tres mecanismes…. Existeixen tasques motrius diferents, i per tant requeriran un tractament didàctic diferent\n7. Aquells estímuls que som capaços de captar a través dels òrgans sensorials La interpretació de les sensacions, donant significat i organitzacióCada persona construeix d’una manera exclusiva iúnica les percepcions recollides per estímuls. Ex: un perfum que ens recorda...\n8. Procés a través del qual es realitza el canvi d’energia externa per energia nerviosa, processable com ainformació per part de l’organisme, la seva transmissió als nivells de memòria, i la seva organització primària per tal de ser identificada. Receptors sensorialsSón els òrgans concrets que realitzen la funció de rebre l’energia externa i transformar-la en energia nerviosa.\n9. Característiques dels receptorsEspecificitat: cada receptor tan sols respon a un tipus d’estímul partícula (ex: ull---llum, oïda...ones sonores) .Excitabilidad: nivell mínim d’estimulació necessari perprovocar les reaccions químiques que mobilitzen l’impuls cap al cervell. Adaptació: en la mesura que l’estímul es mantéconstant l’excitabilitat va desapareixent i es produeix una adaptació (ex: olor permanent)\n11. Pel que fa al moviment:Els propioceptors són els receptors més específics pelque fa al comportament motor.Els interoceptors no tenen funcions directesrelacionades amb el moviment.D’entre els exteroceptors la vista és el que té mésimportància per les conductes motores\n12. ELS RECEPTORS PROPIOCEPTIUS Informen sobre la posició de les parts del cos i el moviment. DUES CATEGORIES KINESTÈSICS LABERÍNTICS A l’aparell locomotor i pell A l’oïdaExisteix gran diversitat d’informacions rebudes pels receptors sensorials propioceptius...això a l’inici provoca...\n13. DESORIENTACIÓ INCERTESA Durant el procés d’aprenentatge integrem totes lesfonts propioceptives, i també la visual, en unitats més grans.\n14. Procés a traves del qual el subjecte determina, filtra i es posa condicions a l’estimulació externa. Nosaltres decidim quins dels estímuls que rebem seleccionem i organitzem en interacció amb els processos de memòria, atenció i programació.\n15. El que en realitat fem és establir un esquema perceptiu (Piaget) Element comú a diferents objectes i situacionsL’ús dels esquemes depèn dels aprenentatges previs\n16. Altres autors (Arend 1980) ho anomenen atenció selectiva entesa com: Capacitat que té el subjecte per organitzar el seu camp perceptiu. D’aquesta manera aprendrà a concentrar-se en aquells estímuls que són realment importants, i ignorar els que no influeixen en la realització de la tasca.Aquest filtrat està condicionat per: Edat del subjecte Sobreexclusiva (5-6anys) Nivell d’experiència Sobreinclusiva (11-12anys) Atenció selectiva (12 anys) Característiques dels estímuls\n17. Codi PerceptiuMEMÒRIA Anàlisi Comparació MECANISME DE PERCEPCIÓANALITZADORS EXTERNS ANALITZADORS INTERNS\n18. Cal adaptar contínuament la conducta motriu en relació a factors externs No ha de prendredecisions respecte a la tasca motriu (automatitzada)\n19. LA COMPLEXITAT DELS ESPORTS COL·LECTIUS El jugador s’ha de fixar en: CATEGORIES D’INFORMACIÓ Directa, dels ESPAI Camp i joc properADVERSARIS companys, i intencionsCOMPANYS Situacions i intencions TEMPS Del partit i de la acció concretaREGLAMENT De joc i de la competició CAPACITATS Tècniques, físiques i PRÒPIES tàctiques PILOTA Ubicació i perillositat\n20. MOTIVACIÓ BÀSICA DETERMINA EL COMPROMÍS DE L’ESPORTISTA AMBL’ACTIVITAT. (diners, prestigi, satisfacció personal, amistats...) GUARDA RELACIÓ AMB L’INTERÈS I L’AMBICIÓ DELS JUGADORS PELS RESULTATS ESPORTIUS, EL SEU RENDIMENTS PERSONAL, I LES CONSEQÜÈNCIESBENEFICIOSES D’AMBDÓS (contractes, victòries, campionats...) EX: ANY DE MUNDIAL...\n21. MOTIVACIÓ QUOTIDIANA INTERÈS DE L’ESPORTISTA PER L’ACTIVITAT DIÀRIA I LA GRATIFICACIÓ IMMEDIATA. GUARDA RELACIÓ AMB L’ACTRACTIU DE L’AMBIENT DE TREBALL I LES TASQUES DIÀRIES (les relacions amb els companys i el cos tècnic, els reptes que planteja l’entrenament, l’ambient de treball...), EL GAUDI, LA SATISFACCIÓ I EL RENDIMENT PERSONAL COTIDIANS (divertir-se jugant o entrenant, sentir-se satisfet amb el què has fet, assolir reptesesportius concrets...); I L’OBTENCIÓ DE QUALSEVOL TIPUS DEGRATIFICACIÓ (atenció i reconeixement per part de l’entrenador, petits premis materials...)\n22. MOTIVACIÓ DURANT L’ENTRENAMENT ORRECURSOS D FORMES JUGADES NA RE AMBIENT DE TREBALL E NT IÓ TASQUES SIGNIFICATIVES IV AC O T RECOLZAMENT M VERBAL VARIABILITAT\n23. CRIDAR L’ATENCIÓ DEMOSTRACIÓ + EXPLICACIÓREPETIR EL MÉS IMPORTANT FER QUE ELS ALUMNES S’EXPRESSIN ATENCIÓ PERSONALITZADA\n24. ACONSEGUIR EL NIVELL D’ACTIVACIÓ ÒPTIMESTRÈS MOTIVACIÓ VERBAL VERBAL JOCSANCIONAR AMBIENT ENTORN TREBALL\n25. L’alumne necessita conèixer el resultat d’allò que ha practicat, i el professor ha de trobar els errors i els encerts per tal d’informar a l’alumne. ASPECTES RELLEVANTS -NO DONAR MASSA INFORMACIÓ (SATURACIÓ). -RECOMANABLE DONAR EL FEEDBACK ENTRE ELS 5” I ELS 20” DESPRÉS DE L’ACTIVITAT. -NO CAL DONAR EN TOTES LES EXECUCIONS FEEDBACK (deixar l’alumne que visqui els seus propis errors)\n26. •Augmentar o reduir el tamany del terreny de joc. •Augmentar o reduir el tamany, la forma, y el número de metes (porteries) •Incorporar àrees de joc restringides (àrees que no es poden trepitjar, àrees en les que tan sols hi podem estar unEN RELACIÓ temps determinat...) A L’ESPAI •Delimitar zones de llançament obligatòries. •Obligar als jugadors a canviar d’espais durant el desenvolupament del joc. •Obligar a los jugadores a mantenir una distància determinada amb els seus companys\n27. •Limitar el temps per a realitzar determinades accions (ex: xut). •Limitar el temps de possessió de pilota. •Limitar el temps de permanència en determinades •Determinar passivitat si no s’actua amb cert ritme. EN •Canviar el temps d’actuació de les tasques (ex: partits aRELACIÓ 10’...).AL TEMPS •Augmentar/reduir el número de períodes de descanso o de joc. •Bonificar l’assoliment de determinats objectius en un temps determinat (ex: creuar mig camp en menys de x segons) •Penalitzar el retràs en la culminació de determinats objectius •Variar el sistema de puntuació(ex: delimitar diverses àrees de puntuació en la porteria, etc.)EN RELACIÓ •Jugar amb una part de les regles per simplificar-lo. AL •Introduir algunes normes para centrar-nos en determinatsREGLAMENT aspectes tàctics del joc (por exemples: prohibir el retrocés de la pilota, prohibir les passades recíproques, estipular el nombre de passades abans de xutar a portería...)\n28. •Modificar el número, forma, tamany o composició del mòbil.EN RELACIÓ A LA •Determinar el número de contactes i la forma de contacte TÈCNICA amb la pilota. •Plantejar situacions que condicionen l’ús de determinades tècniques: passar con el interior... Variar el número de jugadors (igualtat o desigualtat numèrica). •Determinar les funciones d’alguns o tots els jugadors (atac, defensa, semioposició, neutra).EN RELACIÓ A LA •Establir una seqüència de joc abans del joc lliure (ex: TÀCTICA còrner...) •Establir un sistema de joc. •Establir canvis de joc davant determinades circumstàncies.\n29. Unitat bàsica i operativa del procés d’instrucció.A partir d’ella que podem És l’espai de tempsaconseguir els objectius en el qual es porten aproposats en els diferents terme les activitatsnivells de programació.\n30. TRADICIONAL ACTIVACÍÓTRES PARTS: PART PRINCIPAL TORNADA A LA CALMA\n31. MODERNA INFORMACIÓ ACTIVACIÓ- ESCALFAMENTCINC PARTS: PART PRINCIPAL (assoliment objectius) TORNADA A LA CALMA ANÀLISI RESULTATS\n32. CONCLUSIONS DE L’ESTRUCTURA MODERNA1- Tot i dividir-se en parts, té un significat global2- La part principal fa referència a l’alumne, elsobjectius, o les situacions d’ensenyament-aprenentatge.3- La atenció la guanya el professor a partir delsobjectius i les situacions.4- S’utilitzen estils menys directius. És freqüent l’úsdels estils de recerca i creativitat.\n33. Conjunt d’exercicis querealitzem per preparar al’organisme per realitzar unaactivitat física. 1-Prevenir possibles lesions originades per la realització d’esforços violents.2- Posar l’organisme en disposicióper a realitzar el màxim rendiment. 3- Preparar psicològicament l’esportista per l’exercici que realitzarà. 4- Recordar el treball tècnic aconseguit; i aprenentatge d’habilitats senzilles\n34. Existeixen diferències significatives entre l’escalfament que ha de ferun adult i el que ha de fer un nen en formacióGràcies al funcionament del sistema biològic del nen, aquest (ex:12 anys) està predisposat per fer un exercici sense necessitatde realitzar un escalfament basat en la repetició de gestos analítics.\n35. En categories prebenjamí, benjamí, i aleví, ens trobemamb nens que tenen una temperatura corporal superior a la d’un adult (Wilmore y Costill, 1998). Així, els nensrequereixen 2 minuts per arribar a la seva fase estable, mentre els adults en necessiten quatre. NO ÉS NECESSARI REALITZAR EXERCICIS ANALÍTICS DE REPETICIÓ Aprendre a mentalitzar-se i motivar-se dins de l’escalfament.\n36. 1- INDIVIDUALITZACIÓ: cadaesport és diferent, cada esportista és diferent... 2- GLOBALITAT: existeixentasques globals d’escalfament onels esportistes treballen diferents grups musculars. Bàsic en categories inferiors.3- VARIETAT: provoca una major motivació\n37. 4- ESPECIFICITAT: són preferibles exercicis, l’estructura coordinativa dels quals coincideixi amb l’entrenament principal o el partit. 5- PROGRESSIÓ: cal incrementar la intensitat des del principi fins al final (del 30-40% al 80%) (Padial,1999). Cal fer-ho sense acumular fatiga, i podem incloure fasesintenses d’uns 6-7”. També cal progressar en la dificultat dels exercicis, així com partir de tasques més analítiques i finalitzar amb globals.6- DURADA: ha de durar com a mínim 10 minuts per tal que els jugadors obtinguin el màxim benefici possible de l’increment de la temperatura corporal. (variable en funció de l’exercici posterior).\n38. 7- DIVERSIÓ: sobretot en etapade formació, la diversió ha de ser el principi rector de la pràctica esportiva. 8- FUNCIÓ D’APRENENTATGE:per una banda trobem els objectius psico-fisiológics, i per l’altre la integració dels continguts tècnics- tàctics de la part principal.\n39. L’EDAT: Els nens requereixen menys temps d’escalfamentTIPOLOGIA D’ENTRENAMENT: Entrenamentsd’intensitat alta han d’incloure un escalfament exigent.EL BIORITME: L’escalfament del matí ha de sermés llarg i progressiu que el de la tarda.LA TEMPERATURA: Els dies de fred l’escalfamentpren major rellevància.LA MODALITAT ESPORTIVA: La durada del’escalfament és inversament proporcional a la del’activitat.\n40. S’ha de realitzar abans d’iniciar la classe.Incrementa la tª corporal però no produeix fatiga (¿?)Ha de ser progressiuPot tenir fases anaeròbies alàctiques (màx. intensitat,durada màxima 6-7” )L’escalfament d’entrenament: pot tenir major quantitat iintensitat, conté un component secundari d’entrenament.A la primera part predominen els continguts generals. Ala part final farem tasques que tenen a veure ambl’objectiu de la sessió d’entrenament o competició. IMPORTANT: aspectes motivacionals\n41. I ARA COM CARAI S’OMPLE...


El règim sirià promet "mà de ferro" contra els autors de l'atemptat a Damasc\nL'oposició acusa el règim d'Al-Assad d'organitzar l'atac per influir en la missió d'observadors de la Lliga Àrab. Les autoritats atribueixen l'acció a un suposat terrorista suïcida\nEfe El Caire 07/01/2012 11:52\n260x366 La zona de l'atemptat al centre de Damasc / AFP La zona de l'atemptat al centre de Damasc / AFP\nEl ministre sirià de l'interior, Mohammed Ibrahim al Shaar, ha anunciat aquest divendres que el règim té previst respondre amb "mà de ferro" al nou atemptat que aquest divendres va deixar 26 persones mortes i 63 més ferides.\nLes autoritats del país atribueixen l'acció a un suposat terrorista suïcida d'Al Qaeda que s'hauria immolat al barri d'Al Midan, al centre de Damasc, amb l'objectiu d'atacar un autobús ple de policies.\nNo obstant, l'oposició al règim de Baixar al-Assad ha acusat les mateixes autoritats d'haver orquestrat l'atemptat per influir en la missió d'observadors de la Lliga Àrab que visiten Síria per constatar la situació sobre el terreny.\nL'atemptat arriba dues setmanes després que dues explosions causessin 44 morts en un doble atemptat al districte de Kafar Souseh, a Damasc, a prop de dos edificis dels cossos de Seguretat i Intel·ligència del país. Les autoritats també van atribuir els atacs a terroristes suïcides.\nEl president del comitè de la Lliga Àrab pel conflicte a Síria, el primer ministre de Qatar Sheij HAmad bin Yasim, ha acusat al règim d'al-Assad de no fer res per posar fi a la violència al país. Aquest diumenge la Lliga Àrab ha de decidir si continua la missió o la transfereix al Consell de Seguretat de l'ONU, fet que podria acabar amb una intervenció internacional.


València, 7 de gener de 1836\nValència, 2 de juliol de 1911\nPeriodista i poeta\nVa nàixer a València, al número 29 del carrer dels Serrans. El seu pare, Felicíssim Llorente i Fernando, va ser advocat, regidor i alcalde interí de la ciutat de València. Es va casar amb María Olivares i Lucas. Teodor Llorente i Falcó va ser el segon fill del matrimoni.\nAprèn a llegir abans d'anar a l'escola, gràcies a la seva mare. Va ser un alumne de bones notes i molt aplicat. Als catorze anys, era ja batxiller en filosofia. Seguint els passos del seu pare, el 1856 obté el batxiller en jurisprudència, dos anys després es llicencia en Dret. Va exercir l'advocacia durant dos anys en el despatx d'un jurisconsult de València. Amb 25 anys es casa amb Dolors Falcó i Serrano. Del matrimoni van néixer cinc fills: Pasqual, Maria, Irene, Josefina i Teodor. Aquest últim substituirà el seu pare en la direcció de Las Provincias.\nLi van publicar la seva primera poesia molt jove, amb catorze anys. El 30 de març de 1853 s'estrena al Teatre Principal de València la seva obra Delirios de amor, escrita als disset anys. Llorente, fins aleshores desconegut, comença a sonar com un prometedor artista revelació. Inicia les seves relacions amb intel·lectuals i escriptors de l'època. Destaquen els contactes i col·laboracions amb Vicent Wenceslau Querol, Jacint Labaila, Antoni Aparisi o Pasqual Pérez en projectes com l'Àlbum poètic a la terminació del ferrocarril del Grau de València a Xàtiva, dedicat al Senyor José Campo, concessionari, director-gerent i fundador de la Societat creada per tan lloable objecte, o en la Corona poètica a Sant Vicent Ferrer en el quart segle de la seva canonització de 1855, on col·labora amb un poema en castellà. Començà a escriure versos en català, que publicà a El Conciliador.\nEl poeta mallorquí Marià Aguiló i Fuster va ser la persona que més li va influenciar. Llorente sempre el va considerar com el seu mestre i guia intel·lectual. Marià Aguiló era el bibliotecari de la Universitat de València durant el període d'estudiant de Llorente. Tant Llorente com el seu amic Querol eren visitants freqüents de la biblioteca. No van trigar a fer amistat amb el mallorquí, que va acabar per convertir-se en l'ideòleg de la primera Renaixença valenciana. Va motivar, tant a Llorente com a Querol, a escriure poemes en la seva llengua materna. Els mostra la literatura que es fa a Catalunya i a les Illes Balears, i les grans obres de la literatura clàssica valenciana del segle XV. Els encoratja a estudiar la seva pròpia cultura i els posa en contacte amb el moviment renaixentista de Catalunya.\nMarià Aguiló defensava aquest lema: "no a quants sinó a quals". En aquest sentit, va influenciar en Llorente aquesta pràctica culta i selecta que va caracteritzar als poetes de "guant" enfront del populisme dels poetes "d'espardenya". Queden així establertes les bases de l'ideari literari de Llorente al llarg de tota la seva vida: l'interès per la literatura clàssica, la unitat de la llengua, una escriptura culta i cuidada en la seva llengua materna i la germanor entre el País Valencià, el Principat i les Illes Balears.\nPeriodista i líder de la Renaixença\nLa seva faceta de periodista comença el febrer de 1861, amb la direcció del diari La Opinión. Josep Camp Pérez compra el diari, fundat el juliol de 1860 i, amb el canvi de propietari, el diari es converteix en un òrgan del Partit Conservador. Llorente no triga a destacar com un excel·lent periodista. Impulsa una línia editorial descentralitzada, donant molt protagonisme als temes locals i regionals. En el terreny cultural, tot i tractar-se d'un diari polític, també s'aprecia un interès en donar ressò a la Renaixença catalana. Quan el propietari, Josep Camp, perd interès en el periòdic, Llorente es fa càrrec de la publicació amb la condició d'un canvi de nom. El 21 de gener de 1866 s'acaben les aventures de La Opinión i, el 31 del mateix mes, naix Las Provincias. Com propietari i director del diari el seu estatus social i literari augmenta, a més de la seva influència, tant en l'àmbit polític com en el cultural. També fundà i dirigí El Panorama el 1867.\nEl 1865 Llorente manifesta per primera vegada la que serà la seva posició respecte a la Renaixença valenciana. En un article titulat "Literatura catalana", per a la revista El Museo Literario, destaca el signe apolític per a la Renaixença que defensarà al llarg de la seva vida. També al poema "Als poetes de Catalunya" (1865), com assenyala Rafael Roca, veiem: "Allà trobem, versificades, totes les idees que ja javia expressat en la ressenya del Calendari: elogis als poetes catalans, manifestació d'unitat lingüística, record entusiasta d'un passat gloriós, congratulació per la vitalitat literària, i uns versos que han sigut repetidament interpretats com a manifestació d'apoliticisme: "Mes no vullau que tornen de nou los antichs segles,/ puix morts están per sempre los Jaumes y els Borrells". Efectivament, Llorente proclamava la lloança d'un passat "politic" gloriós sense cap voluntat ni ànim de recuperar-lo". [i]\nEl 1878, Constantí Llombart funda Lo Rat Penat, Societat d'aimadors de les glòries de València i són antic Reialme. Llorente acudeix a la reunió on es dóna acta de la fundació d'aquesta societat. Des de les pàgines del seu diari ràpidament es manifesta a favor d'una despolitització d'aquest nou projecte: "Nosaltres no hem participat mai dels temors (per fortuna gairebé ja esvaïts) que van concebre alguns, sospitant que aquest moviment literari pogués fomentar, en el terreny polític tendències separatistes"[ii]. A l'any de la seva fundació es convoquen els primers Jocs Florals, imitant els de Barcelona. Els grans guanyadors van ser Constantí Llombart i Teodor Llorente. Del 1879 al 1880 Llorente presidirà aquesta entitat, relegant a Llombart a un segon pla i donant-li un gir cap a postures més conservadores, moderades i apolítiques. En 1880 funda la Revista de Valencia. Llorente va ser també traductor a l'espanyol de Lord Byron, Goethe, Schiller o Heine.\nEls Jocs Florals de 1886 i 1888 li atorgaren a Llorente el més alt lloc en la literatura valenciana, va aconseguir quatre premis. En 1885 es publica Llibret de versos, un recull de les seves poesies catalanes on destaca "La Barraca", una de les seves obres mestres. Llorente dedica aquesta obra al seu mestre, Marià Aguiló. Es van realitzar cinc edicions d'aquest recull, on s'afegien nous poemes. El 1890, l'Ajuntament el nomena cronista de la ciutat de València. El 14 de novembre del 1909, a l'Estadi de l'Exposició Regional, tingué lloc el grandiós Homenatge de la Coronació del poeta.\nFou el cap visible de tota la Renaixença valenciana. Va mantenir una gran amistat amb molts intel·lectuals. Amb Jacint Verdaguer, símbol de la Renaixença a Catalunya, va intercanviar nombroses cartes d'afecte i va ressenyar moltes de les seves obres a Las Provincias. Es van visitar mútuament en diferents actes literaris al llarg de tota la seva vida. Víctor Balaguer va ser un altre personatge de gran influència en Llorente. Es van dedicar entre ells diverses obres i van mantenir un interessant diàleg intel·lectual e ideològic sobre com havia de desenvolupar la Renaixença, el caràcter que havia de adoptar o si hauria de dir-se llemosí a la llengua restaurada. També cal destacar les seves relacions amb el poeta mallorquí Miquel Costa i Llobera, gran amic i introductor de la figura de Llorente a Mallorca, i amb el premi Nobel occità Frederic Mistral, a qui va arribar a dedicar el Nou llibret de versos del 1909.\nTeodor Llorente va participar en el Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana que es va realitzar a Barcelona del 13 al 18 d'octubre de 1906. Allí feu una crida a la unitat de la llengua.\nDues fases destaquen en la seva activitat política: una inicial de liberalisme moderat i, una segona, a una edat més madura, amb postures més conservadores, apostant per la restauració monàrquica. Tot i que sempre va mostrar la seva disconformitat amb la participació activa en política, la seva condició de propietari i director de Las Provincias el convertia en un personatge molt influent en la societat. El 1892 escriu Sanmartín i Aguirre: "La política, que al nostre país arriba a ser per a molts una passió, quan no la prenen com un modus vivendi, és per Llorente una pesada càrrega, que suporta, però, per raons de patriotisme, que satisfacin a la seva honrada consciència" [iii]. No li agradava ser parlamentari, no tenia vocació. Rebutja tots els càrrecs que li ofereixen fins que el 31 de maig de 1874, derrotada la República pel general Pavía, amb el govern provisional instaurat, va ser nomenat diputat provisional. El 31 de desembre del mateix any, revalida el títol per elecció.\nEl conservador Antonio Cánovas del Castillo li ofereix el càrrec de governador de Múrcia que rebutja. Li demanen els seus serveis per formar govern a les Corts d'Alfons XII, però també declina aquesta oferta. El 15 de desembre de 1877 renova com a diputat provincial pel districte del Mar.\nL'arribada al poder dels conservadors el 1890 marca l'inici de la seva veritable carrera en política activa, ja que els càrrecs de diputat provincial eren una mica figuratius, d'escassa aportació política. Es produeix una escissió en el Partit Conservador entre canovistes i silvelistes. Llorente pren part per Silvela i, motivat per aquest, inicia la seva carrera política. El 5 de febrer de 1891 és elegit diputat a les Corts pel districte de Sueca amb 3.111 vots. En les eleccions de febrer de 1893 torna a ser diputat, aquest cop pel districte de València amb 14.827 vots de 48.463 electors.\nEl 16 d'abril de 1898 va ser nomenat senador electe per la província de València. Un any després, el 16 d'abril 1899, diputat a les Corts pel districte de Llíria, amb 8.722 vots de 12.426 electors.\nEl 1895, amb la mort del marquès de Montornal, assumeix la direcció provincial del Partit Conservador. No se sent còmode en aquest lloc i busca com a substitut a Fernando Núñez Robres. Abandona la direcció en 1899. Li otorguen el títol de President Honorari de la Junta Provincial.\nEl fracàs del govern de Silvela el fa allunyar-se a poc a poc de compromisos polítics però, quan Silvela torna al poder el desembre de 1902, li demana a Llorente que prenga la direcció del partit, creu que la seva figura pot unir de nou als conservadors valencians. Llorente accepta de nou la direcció del partit per l'amistat que els unix, però fracassa en la seva tasca. La seva segona direcció del Partit Conservador va comprendre de gener a juliol de 1903. A partir d'aquesta data, abandona tota activitat política i periodística per a centrar-se a escriure. El 1904 deixa la direcció de Las Provincias en mans del seu fill Teodor Llorente i Falcó.\nConseqüent amb les seves idees, un "regionalismo bien entendido", refusà la presidència d'honor de l'Assemblea Regionalista convocada per la societat València Nova.\nLa seva mort i la seva obra\nMor a la matinada del 2 de juliol de 1911, envoltat pels seus familiars. Fou enterrat el 3 de juliol, acompanyat per milers de valencians. Un cop mort es publiquen nombroses recopilacions de les seves obres: Llibrets de versos (1914), Poesies valencianes (1936), Antologia poètica (1958), Poesia valenciana completa (1983), l'Epistolari Llorente (3 vol., 1929-1936).\nActualment existeixen nombrosos estudis sobre aquest autor. Destaquen: La Renaixença al País Valencià: estudi per generacions (1968), de Manuel Sanchis Guarner; La Renaixença valenciana i Teodor Llorente (1895), de Lluís Guarner; Teodor Llorente, el darrer patriarca (2004) i Teodor Llorente, líder de la Renaixença valenciana (2007), de Rafael Roca.\nAmor del poeta (Primer poema conegut), Arròs amb fesols i naps (obra humorística), La nova era, Vint-i-cinc anys (Premiades als Jocs Florals), A mossèn Jacint Verdaguer. Cartes de soldat, La creu del poble, Plany de la teixidora, Missa d'Alba. Vora el barranc dels Algadins, En la muntanya, Els teuladins. La barraca, Cançoneta amorosa i Llibret de versos, Nou llibret de versos (per a Lo Rat Penat), Viatge nupcial, Íntima.\n[i] Roca, Ricart, Rafael. Teodor Llorente i la Renaixença valenciana. Institut Alfons el Magnànim. p. 59-60.\n[ii] "La Sociedad del Rat-Penat", Las Provincias, 13 de juliiol de 1878.\n[iii] Almanaque Las Provincias para 1893, València, 1892, p 85-86.


Un detingut a Barcelona per estafar un empresari i una joieria de la Cerdanya — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Un detingut a Barcelona per estafar un empresari i una joieria de la Cerdanya\nUn detingut a Barcelona per estafar un empresari i una joieria de la Cerdanya\nL'home, que es feia passar per gestor d'inversions i policia judicial, ja tenia antecents per fets semblants i feia servir diverses identitats falses. El jutge n'ha decretat l'ingrés a presó\nEls Mossos d’Esquadra han comunicat la detenció a Barcelona d'un home acusat de dues estafes comeses a la Cerdanya, concretament a un empresari i a una joieria. El detingut és un veí de la capital del país, de 45 anys.\nSegons ha explicat la policia, a principis de setembre un suposat gestor d’inversions va contactar amb un empresari cerdà per oferir-li els seus serveis per llogar una propietat immobiliària de luxe i per realitzar d'altres inversions. Per guanyar-se la seva confiança, li va explicar que era policia judicial de la Guàrdia Civil, la qual cosa li donava facilitats per realitzar inversions i altres negocis fora de Catalunya. Amb aquestes estratagemes el gestor va aconseguir disposar d’algunes habitacions d’una casa rural de luxe que havia de llogar, com també que l’empresari li confiés les seves dades personals i uns 10.000 euros per a una suposada inversió.\nA finals de novembre, però, el presumpte gestor va desaparèixer sense pagar uns 3.500 euros en concepte de les habitacions que havia llogat i sense donar raó de les suposades inversions realitzades. A més a més, l’empresari va començar a rebre requeriments per unes targetes de crèdit que l’estafador hauria donat d’alta a nom seu.\nDe retruc, quan l'afectat va denunciar els fets, els Mossos van relacionar el cas amb una altra denúncia per estafa en una joieria de Puigcerdà. En aquest cas, un home va comprar un rellotge i diverses joies, tot plegat valorat en uns 3.000 euros, que suposadament havia de fer efectiu amb una transferència que no va arribar. La investigació va determinar que es tractaria d'un home amb nombrosos antecedents per fets similars, de qui constaven una desena d'identitats diferents utilitzades per realitzar les estafes.\nLloguers de luxe\nDesprés d’un seguit d’indagacions, la policia va descobrir que l’acusat residia a Barcelona, on havia llogat un despatx en un conegut edifici d’oficines de luxe, com també havia arrendat vehicles d'alta gama, tot pagat també amb transferències que tampoc no s'havien fet efectives.\nDimarts passat, dia 5, els Mossos van detenir el presumpte estafador a la capital catalana. Sobre ell constaven tres ordres més de detenció i ingrés a presó de diferents jutjats de Catalunya, tots per delictes d'estafa. Durant l’actuació policial van recuperar part de les joies adquirides a la joieria cerdana, a més a més d'una credencial falsa de la Guàrdia Civil. El detingut ja ha passat a disposició d’un jutjat d’instrucció de Barcelona, que va decretar el seu ingrés a presó.


REF: T11369-1 file_copy Copiar l'enllaç\nEspectacular pis moblat de lloguer temporal a Sarria-Sant Gervasi , zona privilegiada i exclusiva de Barcelona. Ideal per romandre un període de fins a 12 mesos en la Ciutat Comtal . L'allotjament consta de dues habitacions dobles, i dos banys moderns. La cuina americana està totalment equipada, compta amb forn i rentavaixelles. La sala d'estar és lluminosa gràcies als grans finestrals que donen cap a una encantadora terrassa, en ella gaudirà d'unes magnífiques vistes nocturnes de barri i de la Muntanya Tibidabo. El pis disposa de safareig, traster, aire condicionat, calefacció, i connexió a Internet.\nL'edifici està ubicat en una zona molt agradable de Sarrià, a dues quadres de l'Poliesportiu Putxet Sport, i al davant de club de tennis. Aquest barri està esquitxat d'agradables parcs i jardins , aquí hi ha molts restaurants i bars de tapes, supermercats, i botigues de barri. El Balmes Multicines amb 12 sales, està a una quadra, ofereix pel·lícules en versió original.\nSi ets amant de llargues passejades podràs escalar o pujar al pintoresc tramvia blau a la Muntanya Tibidabo i gaudir del seu gran espai verd. La zona està molt ben comunicada per transport públic , via metro, autobús, i ferrocarril, des d'aquesta ubicació podran prendre el FGC Putxet L7, i estaran a uns 16 minuts de l'Eixample, ia uns 20 de casc antic.


Sobre la investidura del nou alcalde - Entesa per Sabadell\nSobre la investidura del nou alcalde\nPublicat el 5 de març de 2013 a Intervencions al ple\nIntervenció de Virginia Domínguez en el ple extraordinari del 5 de març de 2013\nFa uns dies aquesta sala va assistir a la renúncia a l’alcaldia de Manuel Bustos com a conseqüència de les greus imputacions pel cas Mercuri, i avui assistirem a l’elecció del nou alcalde.\nHi assistirem, però no participarem, perquè vostès, el Partit Socialista, no han pres les mínimes mesures exigibles per enviar un missatge de canvi. I no només això, sinó que, a més, continuen minimitzant les imputacions i aplaudint els imputats.\nEn aquest context, canvien d’alcalde per deixar-ho tot igual. El seu gest no només és insuficient, és indignant.\nEl candidat que vostès proposaran és el millor exponent de la continuïtat de l’Estil Bustos. Durant 14 anys ha estat clau en aquest govern. Ha estat regidor d’urbanisme, aparentment sense adonar-se de res del que presumptament passava dins de la casa i que ha costat la imputació al seu director d’àrea. Ha estat el portaveu socialista i la persona en qui Manuel Bustos confiava per apagar tots els focs, la seva mà dreta. I també ha estat el regidor que l’exalcalde, ja imputat, va nomenar com a alcalde accidental.\nJuan Carlos Sánchez és el successor natural del bustisme i com a tal ja ha manifestat que té tota la intenció de mantenir els mateixos càrrecs de confiança, imputats inclosos. No ens sorprèn, va ser ell també qui va dir -amb xuleria i sense cap mena de rubor- que no volia cessar els imputats quan el ple municipal ho va exigir. Una demostració del seu menyspreu per les decisions del ple, per la qual vull recordar que va ser objecte de reprovació per part del conjunt de l’oposició.\nEl seu canvi, senyors i senyores del PSC, no té cap mena de credibilitat.\nA partir de demà probablement voldran canviar altres coses, altres formes, altres hàbits, però des de l’Entesa per Sabadell els tornem a dir que qualsevol intent de regenerar democràticament l’Ajuntament ha de passar inevitablement perquè els regidors imputats Manuel Bustos, Paco Bustos i Joan Manau tornin l’acta i abandonin el consistori, com va fer el Sr. Ricard Estrada, l’únic, fins ara, que ha posat la dignitat per davant de la cadira.\nLa regeneració ha de passar també pel cessament dels càrrecs de confiança imputats: Montse Costa, Manuel Somoza i Xavier Izquierdo, i pel cessament del cap de la Policia Municipal, Josep Miquel Duran.\nCap d’aquestes persones no pot continuar a l’Ajuntament i, sobretot, cap no hauria de cobrar un sou públic des del moment que estan imputats per delictes contra l’administració tan greus, com ara la prevaricació, el tràfic d’influències o la malversació de fons públics.\nLa regeneració ha de passar per fer net a l’estructura municipal, per no deixar res sota les catifes de l’Ajuntament. I per això cal anar més enllà i emprendre mesures absolutament transparents per recuperar el funcionament municipal des de baix, des de la funció pública com a garantia de dedicació al servei públic, eficàcia i austeritat.\nLa regeneració ha de passar per la humilitat i l’honestedat. Per posar l’interès públic per davant dels interessos personals i partidistes. Per establir relacions horitzontals amb les entitats de la ciutat, fugint de qualsevol tipus de clientelisme. Per respectar la pluralitat de l’Ajuntament, de la ciutat i dels mitjans de comunicació.\nAquests podrien ser alguns dels principis del canvi. Però vostès no estan disposats a canviar res. No ho faran, perquè, per començar a canviar les coses, haurien de renunciar al que han estat fent durant catorze anys.\nL’Estil Bustos perviu. Tindrà una variant, però continuarà governant a Sabadell, sense aplicar mesures contra la corrupció.\nI Juan Carlos Sánchez serà alcalde amb el vot dels imputats.\nDes de l’Entesa per Sabadell veiem cada dia més clar que si vostès no estan disposats a fer neteja, ho haurem de fer la resta de grups municipals, que fins ara hem estat a l’oposició.\nL’immobilisme del PSC i el desvergonyiment amb què s’han fet còmplices dels imputats ens animen -i ens obliguen- a continuar treballant a favor d’una moció de censura com a única forma de què Sabadell tingui un govern honest, que tingui voluntat de fer net, que retorni la confiança de la ciutadania, que recuperi la credibilitat de la màxima institució municipal.\nUn govern que pugui fer front als reptes que té la ciutat sobre la taula i que abordi els debats fonamentals per construir un futur en un moment de crisi econòmica, de crisi social, de crisi política.\nVostès han perdut un cop més l’oportunitat d’actuar amb fermesa i aquest nou govern ja neix tocat de mort per les seves febleses.\nAbans que ens ho digui el portaveu socialista ja li diem nosaltres. Som fonamentalistes. Fonamentalistes de l’ètica, fonamentalistes del servei a la ciutat i a la societat. Som intransigents amb la hipocresia, amb qui s’aferra a la butaca i al sou per damunt de tot, amb qui no està exclusivament al servei del comú.\nI serem absolutament bel·ligerants amb qualsevol govern que defensi, protegeixi o incorpori regidors o càrrecs de confiança imputats en casos de corrupció.\nAvui el vot que voldríem exercir seria el no més radical. No a un candidat que no està disposat a canviar res. No podem votar no, però aquest serà l’esperit del nostre vot.\nMANUEL BUSTOS JA TÉ HEREU (crònica del ple extraordinari d’elecció d’alcalde)Ple extraordinari


El PSC demana convertir els antics jutjats en un centre de Formació Professional\nFaçana dels antics jutjats de Terrassa\nInsten a la Generalitat a la creació de cicles formatius per a donar resposta a la demanda educativa\nEl Partit Socialista de Catalunya (PSC) porta al ple d’aquest divendres una proposta de resolució per a reconvertir els antics jutjats en un centre de Formació Professional, per disposar dels espais necessaris per fer front a l’augment d’oferta formativa.\nPRIMER. Demanar a la Generalitat de Catalunya adequar els espais dels antics jutjats de Terrassa en un Centre Integral de Formació Professional.\nSEGON. Instar al Departament d’Educació de la Generalitat, d’acord amb el Consell de la FP, a la creació dels cicles formatius de grau mitjà i superior necessaris per a donar resposta a la demanda educativa i a les necessitats del mercat socio-laboral i a la planificació d’una oferta de formació de segones oportunitats.\nTERCER. Comunicar aquests acords al Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya i al Consell de la Formació Professional de Terrassa.\nA finals del mes de juliol es va fer públic que més de 700 joves de Terrassa no havien entrat als cicles formatius a on havien fet la preinscripció i estaven en llista d’espera. La preocupació i denúncia d’algunes famílies va disparar les alarmes i ràpidament es va veure que el problema era una manca de planificació a tot Catalunya, de dimensions molt greus, ja que estàvem parlant de més de 20.000 joves que no podrien seguir els estudis que havien triat. Joves que de no tenir assignada una plaça en aquest mes de setembre, quedaran obligats a un abandonament prematur escolar en contra de la seva voluntat i condemnats a un mercat laboral precari.\nLa Formació Professional facilita als joves les competències necessàries per a desenvolupar una activitat laboral i permet l’actualització tècnico-laboral de les persones que ja tenen l’acreditació professional. La inserció laboral que donen aquests estudis, la conjuntura econòmica i l’increment demogràfic ha fet que la demanda superi àmpliament a la planificació de l’oferta. Estem per tant davant un problema estructural que s’ha de resoldre des de les administracions.\nTerrassa és un bon exemple d’aquest problema i per tant és urgent l’augment de l’oferta de cicles formatius a la ciutat. En aquesta planificació ha de tenir un paper important el Consell de la FP de Terrassa, com a òrgan necessari per a donar informació sobre les necessitats del mercat laboral i el desenvolupament de nous perfils professionals i ocupacionals. Hem de considerar la Formació Professional com una estratègia de país i de ciutat.\nPerò per aquest augment de l’oferta formativa cal disposar dels espais necessaris. En l’actualitat els centres de secundària tenen poca disponibilitat d’espais, degut a l’ocupació de l’alumnat d’estudis obligatoris. És per això, que fem la proposta de reconvertir l’edifici dels antics jutjats en un Centre Integral de Formació Professional. Aquest Centre hauria de fer una oferta de cicles reglats, i de mòduls de formació pels joves que avui dia ni estudien ni treballen, per a que puguin millorar les seves competències per a incorporar-se al món del treball, a temps que dignifiquem aquest espai contribuint a la dinamització econòmica de la ciutat».\nAquest edifici dels antics jutjats, que és propietat de la Generalitat de Catalunya, està situat a un dels llocs més preuats i millor comunicats de la ciutat i porta més de 12 anys sense cap utilitat i deteriorant-se, malgrat els molt intents de l’Ajuntament per aconseguir que tingui una utilitat per a la ciutat. Posar en servei aquest espai contribuirà també a la dinamització econòmica d’aquesta zona de Terrassa, recuperant el dinamisme que amb els jutjats va tenir i a dignificar l’edifici.\nEls Centres Integrals de Formació Professional ofereixen un ventall d’itineraris professionals de gran qualitat formativa i faciliten la relació amb el teixit empresarial de la ciutat i el desenvolupament econòmic comunitari. L’espai dels jutjats també ens permetria planificar una oferta de formació de segones oportunitats, junt a l’oferta de cicles formatius i cursos d’actualització professional.\nAntics Jutjats Formació Professional política PSC Terrassa Terrassa


La RaTeta Miquey i els seus pensaments: ARQUITECTURA URBANA\nEstic d'acord amb tu, però la meua parella és arquitecta i pensa just el contrari.\n16 de novembre de 2009 a les 10:39\nOn hi ha diners per el mig no hi ha etica moltes vegades i en aquest cas menys estetica\n16 de novembre de 2009 a les 13:29\ndona, doncs sí... podent fer un pis modern però respectant l'estil del barri perquè fer una cosa tan lletja com l'opció A?\n16 de novembre de 2009 a les 19:51\nde fet qui té l'última paraula és l'ajuntament,és ell el que diu el que es pot construir en cada barri.Excentricitats!\n16 de novembre de 2009 a les 22:44\nL'edifici A és, com tu dius, a les antípodes d'una ciutat mediterrània.\nI què me'n dius del nyap de la plaça Lesseps? Has vist cosa menys bonica?\nHas vist la inutilitat i la lletjor al seu màxim exponent?\nTanta obra, tanta pols... per això.\nSe'm trenca sovint el cor amb les modernitats dels dissenyadors de Barcelona.\n16 de novembre de 2009 a les 23:29\nA veure, Rateta, visc a Gràcia de fa molts anys (no com la Violette que és nouvinguda). Moltes coses: encara pots veure gent amb cadires al carrer. Ves a la plaça Joanic qualsevol vespre i veuràs la iaia, la mare, el pare grassonet i la filla presumida, tots assegudets davant el seu edifici. Aquesta estampa la pots trobar en altres carrers. Els gitanos encara es criden amb renoms (parlen en català, òbviament). Lo de tornar el sifó no ho he vist, però és una imatge de la meva infantesa. I els edificis fora de context... Al meu poble, que és en una vall, hi han edificat edificis d'estètica pirenàica. Ja està tot dit. D'horteres n'hi ha a tot arreu. No és el teu cas. Mai m'ho has semblat (tret de quan comentes a cal Veí).\n17 de novembre de 2009 a les 2:22\nHola Rateta! jo no sóc de Barcelona, però pel poc que conec el barri de Gràcia sempre m'ha semblat entranyable. Sóc més partidaria de l'opció B, i tant! Però, pensa que com a Gràcia, de construccions que 'fan mal d'ulls' i malmeten la zona n'hi ha pertot arreu i, per desgràcia, cada vegada més... Això, a muntanya també sovint s'hi veu cada nyap que no saps on mirar.\nAra, reconec que no tinc criteri arquitectònic, opino segons el que és agradable als meus ulls :)\n17 de novembre de 2009 a les 15:16\nSón tots dos tant i tant a tocar de la meva feina que cada dia inevitablement (pensant en l'opció A) els veig.\nNo tinc la pretensió que el barri pugui ser com el d'abans ja que jo mai no hi he viscut però ... una mica de uniformitat arquitectònica a Gràcia, Les Corts, Sants o on sigui crec que no estaria malament!\n17 de novembre de 2009 a les 19:08\nA veure si puc pujar un dia a Miramar. Allà també es va fer una d'aquestes barbaritats (tipus A).\nJo crec que sobretot hi ha diners pel mig. I molt d'ego dels arquitectes.\nAra també he sentit que crearan una mena d'equip que decidirà quant un grafiti és "Art" i es pot deixar a la paret i quan s'ha d'esborrar per què no te prou "qualitat" artística.\nQue no em vinguin amb punyetes...quan interessa ($) una nova edificació (A) un grafiti o un jardí moderns, són art i es poden fer. I si no interessa (insisteixo= $) llavors encarreguen a una comissió que decideixi (amb quin criteri?) si es pot permetre la construcció o no.\n17 de novembre de 2009 a les 23:25\nVeus Josep... mai entendré als arquitectes... com poden trobar bell l'exemple A???\nI garbi24, nimue i Maria, seré demagòga però a saber d'on suquen...\nI sort que han afegit verd, a la plaça Lesseps... és que tenen el gust al cul i el cul de vacances (que deia quan feia EGB) Violette...\nEstimat Paseante no siguis buscaraons i deixa la Violette tranquila que no t'ha dit rés. Em vaig vendre la casa antiga que tenia a l'Alt Urgell just abans de que creixessin les cases "apareades". Això si, fileres i fileres de teulades de pissara quan sempre s'havien fet de teules. És el que tenim, els de can fanga.\nEstem igual , Thera. Tot i reconèixer ser hortera crec que diferencio el mal i el bon gust.\nÒscar, passa't per la plaça del Nord i veuràs com es pot integrar l'edificació nova en un barri antic. I si m'acceptes una recomanació, ves a fer el menú a l'Ateneu, Marti cantonada Vilafrana: excepcional!!!\nEstimat frare, permeta'm recuperar un post antic de La RaTeta. No sé com licar-lo, així que te l'escric a sota. Passen els anys i beso cada dia aquest escrit: http://elspensamentsdelaratetamiquey.blogspot.com/2009/02/la-rateta-es-daquelles-que-quan-sent.html


Sánchez supedita la trobada amb Iglesias a la negociació del programa\nPodem replica que accepta la proposta de diàleg sense renunciar a la coalició\nEstabilitat i governabilitatAhir Pedro Sánchez va reunir l’executiva del PSOE abans de presentar avuiel programa de300 mesures que ofereix negociar aUnides Podem (LV)\n03/09/2019 01:11 | Actualizado a 03/09/2019 01:12\nJa tot just tres setmanes abans que, si no hi ha acord, el 23 de setembre es convoqui automàticament la repetició electoral per al 10 de novembre, Pedro Sánchez continua imposant els seus temps i la seva estratègia. Que no inclouen, ara com ara, cap trobada amb el líder d’ Unides Podem, Pablo Iglesias, malgrat que el seu concurs és imprescindible perquè el secretari general del PSOE opti a tornar-se a presentar a la investidura com a president del govern espanyol. Sánchez continua descarregant tota la pressió sobre Iglesias, i gairebé tota la responsabilitat –compartida, a parer seu, per Pablo Casado i Albert Rivera– d’una probable repetició electoral. En comptes de convidar el dirigent de la formació lila a la Moncloa per mirar de desencallar la investidura, però, el líder del PSOE vol que siguin els equips negociadors de les dues formacions els que es tornin a reunir per determinar si hi ha aigua a la piscina. I, si no n’hi ha, no tornarà a saltar del trampolí.\nDesprés de reunir la seva executiva a Ferraz, d’aquesta manera, el secretari d’organització del PSOE, José Luis Ábalos, va anunciar que aquesta mateixa setmana es posaran en contacte amb Unides Podem a fi de poder reprendre la negociació. Ara bé, no sobre un possible govern de coalició entre les dues formacions, una fórmula que Sánchez va enterrar després del fracàs de les converses del juliol, sinó només sobre el “programa comú progressista” que, format per 300 mesures que consideren de gran abast, avui el mateix líder del PSOE presentarà en societat.\nA la Moncloa asseguren que aquest document és “molt sòlid” i inclou propostes recollides no només als programes fins ara elaborats pel PSOE, sinó també algunes de les mesures que porten el segell d’ Unides Podem, a més d’altres aportacions fruit de la vintena de cites que Sánchez i la cúpula socialista van mantenir amb organitzacions de la societat civil durant aquest mes d’agost. Els estrategs de la Moncloa, d’aquesta manera, celebren que a Unides Podem “tindran difícil rebutjar” el document que després el PSOE vol posar sobre la taula negociadora amb la formació lila, abans que se celebri cap cita entre Sánchez i Iglesias.\nPROGRAMA COMÚ PROGRESSISTA\nLa Moncloa celebra que Podem “tindrà difícil rebutjar” el document que es presentarà avui\nAmb tot, ahir Ábalos va insistir que aquest document no és “tancat”, sinó obert, precisament, a negociar-lo amb Unides Podem. El dirigent socialista va insistir a rebutjar qualsevol fórmula de coalició governamental, però sí que va subratllar que a les reunions amb els negociadors de la formació lila “es podran exposar les fórmules de cooperació i col·laboració entre les dues formacions per engegar el programa comú que poguéssim acordar”.\nA la Moncloa i a l’executiva del PSOE coincideixen, en tot cas, a dirigir la mirada cap a Iglesias i les seves files, a partir de la presentació d’aquest document programàtic. “Tot dependrà d’ Unides Podem”, diuen uns. “Veurem què diu i què fa Iglesias”, confien d’altres. Per bé que, mentrestant, els socialistes tenen assumit que “tot apunta” a una repetició de les eleccions, tret que Iglesias canviï de posició. Alguns tornen a recordar, com al juliol, la “ cursa de gallines” de James Dean a Rebel sense causa: “A veure qui frena l’últim abans del precipici!”.\nNo obstant això, en aquestes tres setmanes hi ha temps per aconseguir un acord que desbloquegi la situació, encara que tot ja apunti a eleccions. “Esclar que sempre hi ha temps, si es vol; el problema no és el temps sinó la voluntat política”, va admetre Ábalos. Ara bé, Sánchez tampoc no combregarà amb rodes de molí per aconseguir la seva investidura, a fi d’evitar una repetició electoral que a la Moncloa consideren que pot elevar les forces del PSOE com a mínim fins als 140 diputats al Congrés. “No volem eleccions perquè ja es van produir; el que volem és donar resposta al resultat electoral. Però tampoc no assumirem qualsevol pressió que posi en qüestió l’estabilitat del país, la coherència i la solidesa d’un govern”, va insistir Ábalos.\nSánchez continua descartant de ple el govern de coalició amb la formació lila després del xoc de juliol, i ahir el secretari d’organització del PSOE va reiterar que si Iglesias “s’entossudeix en aquesta fórmula, el resultat serà el bloqueig”. “A un Consell de Ministres no es porta cap disputa, i el dia que s’hi porta hi ha crisi de govern”, va dir per posar com a exemple de la inestabilitat que generaria un Executiu de coalició entre el PSOE i Unides Podem.\nI la vicepresidenta del Govern en funcions, Carmen Calvo, també va advertir, en una entrevista a TVE, que “no podem formar qualsevol govern; no val la pena qualsevol govern que no funcionarà”. Calvo també va advertir que, sense la garantia del vot favorable d’ Iglesias, Sánchez no es tornarà a presentar a una investidura que només generaria “frustració”, si torna a ser fallida.\nSánchez, al seu torn, continua completant la seva agenda amb reunions amb la resta de formacions necessàries per garantir un nou intent d’investidura. Així, segons asseguren a Ferraz, el líder del PSOE va tancar dues cites per demà amb el president del PNB, Andoni Ortuzar, i amb el del Partit Regionalista de Cantàbria (PRC), Miguel Ángel Revilla. El mateix dia, Ábalos i la vicesecretària general del PSOE, Adriana Lastra, també es reuniran amb Gabriel Rufián i Carolina Telechea, d’ERC.\nA Unides Podem l’anunci d’una trobada imminent entre els equips negociadors li sembla extraordinari; no en va, els de Pablo Iglesias fa quatre que donen la tabarra amb la urgència que les negociacions vagin posant cara i ulls a un eventual acord, i demanant dia sí dia també al PSOE que s’assegui a una taula i deixi de pressionar amb diferents ofertes a través dels mitjans de comunicació. Això sí, no van deixar passar l’ocasió per picar la cresta als socialistes perquè, altra vegada, el moviment de Ferraz hagi estat prèviament anunciat als mitjans, a la roda de premsa de José Luis Ábalos després de la reunió de l’executiva.\nEl PSOE admet que “tot apunta” a noves eleccions: “Dependrà de què faci Iglesias”\nCom de costum, van ser els periodistes els que es van dirigir a la formació lila exigint un posicionament. La primera a respondre va ser la diputada d’En Común Galícia Yolanda Díaz, integrada a l’equip de negociació d’ Unides Podem, que sortia d’una reunió a Vigo amb el Cercle d’ Empresaris de Galícia. La diputada va confirmar la disposició d’ Unides Podem a asseure’s a la taula amb els socialistes immediatament i va mostrar el seu desconcert per les posicions canviants dels socialistes. Va recordar que el mateix Ábalos que ahir parlava d’una negociació de naturalesa global, que començaria pel programa, tot just 24 hores abans havia expressat la seva disposició a anar a eleccions en cas que fos necessari.\nLa formació lila és escèptica sobre la predisposició real del PSOE a ser flexible a la taula de negociació proposada i tem que l’oferta per començar la feina dels equips no sigui sinó una excusa socialista per fixar el marc d’acord merament programàtic. En tot cas, i després de mig any demanant-ho, els liles no deixaran passar l’ocasió d’aprofitar la taula proposada ahir per Ábalos per defensar-hi la seva aposta per un govern de coalició amb un ampli acord de programa. De fet, com en ocasions anteriors, la portaveu del consell de coordinació de Podem, Noelia Vera, ja va dir, minuts abans de la intervenció del ministre socialista, que continua sense haver-hi cap raó de pes perquè els socialistes descartin la fórmula de la coalició.\nEn termes semblants es va expressar el coordinador general d’IU, Alberto Garzón, que va reprendre els socialistes per intentar convertir una presumpta negociació en un caixa o faixa, mirant d’ encolomar a Unides Podem la responsabilitat d’una possible repetició electoral. “Fa quatre mesos que Sánchez està assegut esperant que la resta, per por, el voti de franc; això no és una negociació”, va dir Garzón. El diputat malagueny va admetre la vocació “facilitadora” d’IU, però va advertir que no es deixarà utilitzar per “traslladar una sensació de ruptura”, en al·lusió a la seva intervenció a la negociació del juliol. Va posar en dubte la voluntat real dels socialistes d’abordar un diàleg franc, en la mesura que fa servir l’argument de “Si no em dones suport, pitjor per a tu”. Garzón creu que aquesta actitud és més aviat un “xantatge o una extorsió”, va assenyalar a RNE.\nAl “pitjor per a tu” que va esmentar Garzón –al·lusió òbvia a l’amenaça d’una repetició d’eleccions que, en teoria, perjudicaria Unides Podem– també hi van dedicar comentaris tant la diputada gallega Yolanda Díaz com la portaveu de l’executiva Noelia Vera. Al·ludint als sondejos publicats aquests dies que vaticinen una notable estabilitat dels resultats, totes dues van advertir de la irresponsabilitat que suposaria sotmetre el país a noves eleccions –amb el consegüent retard en la formació de govern– per trobar-nos, al final del procés, en el millor dels casos, en el mateix punt en què ens trobem ara; és a dir, en la urgència d’un acord entre les forces progressistes per formar un govern. “El PSOE ha de deixar de jugar”, va criticar Díaz.


Bloc de notes de Josep Romeu: divendres, 9 / de gener / 2009\nSeguir el dia a dia del procés cap al nou finançament a través dels mitjans de comunicació és realment un embolic que no fa sinó confondre encara més els ciutadans. Tal com va passar amb tot el procés de gestació i posterior negociació de l’Estatut, és possible que, a part de les mesquineses partidistes d’uns i altres obsessionats més en quedar bé en la foto final que en el resultat mateix de la negociació, els mitjans de comunicació hi tinguin la seva part de culpa. És possible que el ciutadà rebi l’impacte dels titulars més xocants que es reiteren dia sí dia també, a voltes contradictoris, sense disposar d’una visió general de tot el procés. És possible. Però les contradiccions hi són.\nEn pocs dies hem vist un Puigcercós dient que si el dia 31 no teníem una proposta clara i amb xifres, s’armaria la de Sant Quintín; quan arriba la proposta indefinida de Solbes, Montilla i Puigcercós anuncien que si no hi ha canvis substancials no hi haurà acord; unes dies després apareixen els responsables econòmics del tripartit dient que la proposta és insuficient, però que no és contrària a l’Estatut, que té avenços interessants i que hi faran les seves objeccions; tot seguit reapareix Puigcercós per dir que la seva serà una esmena a la totalitat; Nadal, en nom del Govern, el replica dient que d’esmena a la totalitat res de res, que es tracta de puntualitzar el document de Solbes; i finalment ERC presenta al Conseller Castells la seva proposta alternativa...\nUn es pregunta quin és el paper del vicepresident del Govern i dels altres consellers d’Esquerra, amagats sempre darrere del Conseller Castells que en nom del Govern encapçala tot el procés. Que no li traslladen la proposta d’ERC, o és que com a Govern tenim una posició i com a partit en tenim una altra? És possible, com deia abans, que al ciutadà li faltin peces per a entendre i interpretar el trencaclosques, però amb els retalls de premsa a la mà, aquí hi ha coses que no quadren. I a més d’un li vénen els dubtes de si el que s’està negociant a tantes bandes no és la sortida airosa de cadascú, veure qui en sortirà menys enfangat. Perquè de moment, no en traiem pas l’aigua clara.


Expedició Catalana al Himlung 2016: PREPARACIÓ PSICOLOGICA - UN ENFOC\nPREPARACIÓ PSICOLOGICA - UN ENFOC\nQuan es va començar a gestar l'idea d'anar-hi ens vam trobar que tots els companys que formàvem el grup mai havíem estat junts a una mateixa expedició, de fet alguns de nosaltres no havíem participat mai en una.\nDiuen els que hi han anat que una expedició es com un petit mon els límits del qual son el perímetre de camp on ets. Allà on hi ha les tendes, els companys, els cuiners i els sherpes, potser alguna expedició tingui el seu camp base a prop i permeti convertir aquest petit mon en dos petits pobles però si no hi ha cap altre expedició el mon es redueix durant quinze dies a 12 persones, 12 persones que hauran de posar-se d'acord amb mil situacions, on viuran plegades situacions difícils en un un entorn aïllat.\nAquest aïllament comporta una convivència molt estreta, el que comporta com totes les convivències moments difícils que s'ha de gestionar de la millor forma en benefici de l'expedició i de les relacions interpersonals, tanmateix si es pot aconseguir que la relació entre tots sigui encara millor al tornar que al marxar, ja seria un èxit total.\nPensant en tot això, per haver-ho viscut una amiga nostra amb molta experiència en expedicions, psicòloga de professió, ens va voler ajudar en aquests aspectes orientant-nos en dos grans apartats. Per una banda tornant d'una sortida aprofitant després de dinar una xerrada amb consells de relació interpersonal acompanyats d'un document recordatori i per altre banda una sessió per conèixer tècniques de relaxació amb dos tècniques diferents.\nEl document de consell d'ajuda en el pla interpersonal està enfocat a intentar no deteriorar una situació difícil per un costat dient les coses de forma positiva i per altre aprofitar estones on som tots per fer pinya amb jocs o bromes.\nUns dies després vam fer les pràctiques de tècniques de relaxació, Tapping i mètodes per assolir la relaxació del cos estan més orientades en aquell temps que et pots trobar a un camp alt on necessites preservar tota la teva força mental pel dia següent i no perdre-la pensant en coses negatives. La relaxació si més no com a mínim et treu (o intenta) ficar-te el cap en un altre lloc i objectivar en la mesura del possible la situació.\nAcompanyats d'una veu que ens anava indicant com havíem d'anar relaxant cada part del cos crec que vam aconseguir relaxar-nos prou, la sessió de tapping també va ser molt interessant tot i que te la complicació de recordar els punts de tapping.\nEn fí, un aspecte important del que havíem sentit parlar sovint i que estic segur que amb aquests senzills consells millorarem la nostra estada allà, allà o on sigui!\nPublicat per Eric Promio a 19:37\nGuillem Arias 15 d’abril de 2016 a les 19:57\nÀnim i endavant si os puc ajudar en alguna cosa.....\nENTREVISTA PEL CANAL10 DE L'ESCALA


Gerro d'aigua freda de la Fiscalia: Mala notícia per als presos de l'1-O\nLa Fiscalia no aprecia raons de «justícia, equitat o utilitat» i subratlla que els indults no poden ser moneda de canvi per suports parlamentaris\nper Gerard Recasens / ACN dimecres, 23 de desembre 2020 - 09:10h\nEls indults compten amb els informes negatius de la Fiscalia. | ACN\nNotícia esperada, però no per això menys decebedora per als presos de l'1-O. La fiscalia del Suprem s'ha oposat als indults dels presos independentistes condemnats per l'1-O perquè no aprecia raons de «justícia, equitat o utilitat». El ministeri públic tampoc avala un indult parcial, ja sigui reduint les penes de presó o bé substituint-les per penes d'inhabilitació.\nLa Fiscalia diu que els indults no poden ser «moneda de canvi»\nL'escrit remarca «l'enorme gravetat dels fets i la més que acreditada proporcionalitat de les penes imposades» als presos independentistes. També remarca que una de les condicions «mínimament exigibles» és una «acceptació manifesta de la responsabilitat per un delicte comès i el decidit propòsit de no reincidir», però «cap d'aquestes circumstàncies s'ha acreditat en aquest cas». També destaquen els informes que els indults no poden ser «moneda de canvi» per als suports parlamentaris, en clara al·lusió de la Fiscalia a la possibilitat que els indults s'estiguin tramitant fruit del suport d'ERC al govern espanyol amb els pressupostos.\nEn els seus escrits, la fiscalia no només subratlla l'«enorme gravetat dels fets» jutjats, sinó també l'aplicació «benigna» de les penes, ja que la condemna per malversació va quedar absorbida per la de sedició. A més, subratlla la manca de penediment per part dels presos, que han tingut «comportaments clarament indicatius de rebuig a l'actuació jurisdiccional» i han mostrat la «seva voluntat d'insistir en l'execució dels fets si es donessin les condicions necessàries».\nEl Ministeri Públic rebutja els indults als dotze condemnats\nA això li ha sumat també l'aplicació del 100.2, «un singular mecanisme de compliment de la pena privativa de llibertat d'una forma tan prematura com injustificada». En definitiva, segons els fiscals, un «mode encobert de concessió del tercer grau». «Ni el condemnat ha acceptat la seva responsabilitat o ha exterioritat el seu rebuig pel delicte comès ni ha reconegut el caràcter lesiu dels fets, ni ha mostrat cap penediment», conclou en cada escrit la fiscalia, que remarca la conducta dels presos «s'ha caracteritzat pel seu rebuig a la legalitat constitucional i per la reiterada deslegitimació de la seva actuació jurisdiccional, al·legant la seva condició de presos polítics, denunciant que són objecte de persecució per les seves idees polítiques i qüestionant la imparcialitat del poder judicial».\nEl ministeri públic també remarca que l'indult ha de ser una mesura excepcional, i avisa que «l'emanació repetida d'actes individuals pot resultar equivalent a la concessió d'un perdó general». Sobre el delicte de sedició i l'«obsolescència» que al·leguen les peticions d'indult, la fiscalia recorda que existeixen figures assimilables en països com Alemanya, en concret el delicte d'alta traïció. Així doncs, amb una dotzena d'informes, la Fiscalia rebutja un per un els indults als nou empresonats, però també als altres tres condemnats que no van haver d'ingressar a presó: Meritxell Borràs, Carles Mundó i Santi Vila.\nFitxatge estrella del PDeCAT: La coneguda política que serà la número 2 de Chacón\nEl Govern ho deixa clar: El dia que es decidirà si es fan les eleccions del 14-F o no\nPresó Tribunal Suprem 1-O Fiscalia


Fes que la teva història deixi empremta amb les #Airmax\nEls joves atletes del FC Barcelona ja han pogut fer-ho, inspirant-se en el millor moment de la seva carrera per dissenyar les seves noves ‘sneakers’\nSí. El titular no podria ser més fidel a la realitat. Perquè per celebrar l’Air Max Day, els joves atletes del FC Barcelona van tenir l'oportunitat de dissenyar les seves noves Air Max iD inspirant-se en els moments més importants de la seva carrera. Uns moments inoblidables que quedarien gravats en les seves sneakers. Ara ho entens, oi? D'aquí ve allò de “deixar empremta”. Ja t’hem dit que no hi havia un titular més encertat que aquest.\nAlexia Putellas, la davantera de l'equip de futbol femení, ho tenia clar: el dia en què va tornar a jugar al Barça. Seungwoo Lee, davanter a l'equip de futbol juvenil, tampoc va tenir dificultat a l'hora de decidir: el dia en què un cercapromeses li va oferir unir-se al FC Barcelona. Cada jugador va explicar la seva història, aquell moment que va marcar un abans i un després en la seva carrera professional. “Estàvem jugant un torneig a Sud-àfrica i el cercapromeses del FC Barcelona em va oferir l'oportunitat d'entrar en l'equip. Aquest moment va ser increïble”, explica Seungwoo Lee.\n[[BOTOVERMELL::Personalitza les teves Air Max::http://gonike.me/fcb_airmax::HOR::NF::TRACKING::boto-noticia-ca::campaign=air-max-day::]]\nAleix Font va recordar aquell dia que va debutar amb la selecció espanyola de bàsquet. Noel de Cerro, saltador de perxa, va compartir el que se sent en guanyar un or als Jocs de Joventut. Històries emotives, com la de Wilfrid Kaptoum quan va decidir deixar el seu país, Camerun, per complir el seu somni. O històries de superació, com Álex Carbonell, davanter del Juvenil A del FC Barcelona, que va lluitar per entrar al Club fins a aconseguir-ho.\nAquests moments van servir als dissenyadors de Nike per aconsellar-los de crear els seus models, ajudant-los a escollir entre els materials i colors que millor reflectissin cadascuna de les històries. Dissenys que representen valors i lemes com el d'Andrea Wash, jugadora de l'equip femení de vòlei, Grow Wild. Dissenys que inspiren. Dissenys que homenatgen unes sneakers que ja són part de la història. Suma't a l’Air Max Day el proper 26 de març i ret homenatge tu també a una de les icones més rellevants de la cultura sneaker.


Per damunt de les estrelles\nComarques Gironines 24/06/2021\nEl Motel Empordà, un hotel restaurant precursor de la nova cuina catalana inaugurat pel visionari Josep Mercader, fa 60 anys\nJaume Subirós amb els seus fills Albert i Lluís. En Jordi, no va arribar a temps del Motel per a la fotografia, feta a l’Almadraba, que reobre aquests dies. David Borrat\nFigueresEl dia de Sant Joan de fa 60 anys, un vailet d’onze anys agafava la bicicleta a casa seva al Pont del Príncep per presentar-se per primera vegada a la que seria la seva feina de per vida al Motel Empordà, un hotel i restaurant que el visionari Josep Mercader havia inaugurat vint dies abans a Figueres. L’havia aixecat a peu de carretera de frontera. El nen era en Jaume Subirós i l’havia agafat d’aprenent en Josep Mercader, que des d’aquell restaurant s’acabaria convertint, a base d’innovar la tradició, en el pare de la nova cuina catalana. Per la seva banda, el nen de la bicicleta, que cobrava de les propines, acabaria sent el seu padrastre arran de la sobtada desaparició, l’any 1979, de Mercader, transformat a aquelles altures en el seu sogre, mentor i còmplice. La resta és la llegenda certa d’aquest restaurant de culte gastrointel·lectual que 60 anys després viu, malgrat haver patit la batzegada del covid, un moment de dolça joventut, amb reconeixements i clientela. Principalment perquè cada dia hi ha més convençuts de la teoria que la cuina i els cuiners més revolucionaris s'han d'inspirar en allò clàssic i essencial.\nA causa del caos climàtic, a l’Empordà el canvi d’estació no el marca la meteorologia. Les estacions les inaugura la carta del Motel que va entronitzar Josep Pla, que va alimentar Dalí i que va ensenyar a menjar als catalans, a gent d’ultramar i a no pocs francesos, mal els pesi a aquests últims. Uns espàrrecs de Riumors, que emergeixen sobtadament de la terra atrets per un dia de modestos rajos de sol, ens parlen de la primavera. Els presenten a taula subtilment estucats amb pecorino i tòfona. Unes delicades flors de carbassó, revitalitzades amb recuit de drap i una vinagreta de remolatxa, ens anuncien que l’estiu és a prop. Una amanida de magrana amb ceps i codony descriu la bella complexitat de la tardor. I una substancial llebre a la royale dona la benvinguda al consistent hivern. El Motel era quilòmetre zero, sense cap renúncia al món, molt abans de l’existència del concepte mateix.\nPenseu celebrar els 60 anys?, li pregunto a en Jaume Subirós. “Aquest any no hi ha massa res a celebrar. Molta gent ha patit i molts no hi són. No seria...”, murmura afligit darrere de la mascareta, mentre acosta, encorbant la silueta, el gloriós carro de formatges del Motel, que és una síntesi dels millors elaboradors. Sobresurt un cilindre de Stilton a l’Oporto, molt lloat perquè quan s’acaba ja no n’hi ha fins ves a saber quan. El carro sovint es creua, com si d’una coreografia es tractés, amb un altre calessa de la cornucòpia. És una pastisseria amb rodes conduïda per Joan Manté, el cap de sala del Motel, que, com diu l’escriptor Xavier Febrés, "ho veu tot, ho sap tot i coneix tothom, però fa com si no veiés, no sabés i no conegués, fins que el client no li’n dona peu i de vegades ni així". Un altre virtut diferencial del Motel és un servei de distància càlida. La resposta d’en Jaume Subirós sobre l’aniversari defineix el Motel a la perfecció: una institució compromesa que rumia els gestos.\nLa maldestra interpretació de genis com Ferran Adrià de no pocs restaurants va fer que el 2003 la Michelin pugés al carro de la cuina abstracta i retirés al Motel, al qual potser considerava massa clàssic, l’estrella que havia preservat tres dècades i des del primer any que la guia va estrellar la Península. Aquell revés no va ser innocu. Però passats quasi vint anys, l’establiment dels Subirós Mercader ha fet un assoliment inaudit: estar per damunt de les estrelles, tocar com pocs amb els pneumàtics a terra i seduir molta gent jove.\nJosep Mercader i el seu amic Josep Pla. Arxiu Motel Empordà\nA finals dels anys setanta, Josep Pla, des de la seva voyeur taula 26, es va passar un temps vigilant si el Motel podria sobreviure sense el seu brillant amic Mercader. Miquel Berga recull a Històries del Motel un diàleg entre l’escriptor i Subirós que es va produir poc temps després de la desaparició del fundador. “Veig que això va a tota marxa, el menjador és ple com sempre”, advertia Pla. A la qual cosa Subirós assentia: “Sembla que ens n’anem sortint, senyor Pla”. Però l’autor d'El que hem menjat replicava: “No en faci cas, venen per veure si això s’enfonsa! Això és el que els motiva”. Actualment no són pocs els clients preocupats per com serà el relleu si en Jaume Subirós es jubila per llegir encara més i viatjar com mai. Algun client fins i tot hi fa constants incursions per vigilar que tot estigui en ordre. Però superats els setanta, aquest “restaurador de gran importància històrica”, com el defineix el crític californià Colman Andrews, continua pedalant la bicicleta: “En moments difícils com els actuals no puc deixar d’ajudar els fills a tirar això endavant”, diu, conscient que l’Albert, en Jordi i en Lluís, els germans Subirós Mercader, porten des dels 15 anys agafant cada dia la seva particular bicicleta preparant-se per al relleu, i fent tots els papers de l’auca al Motel i a l’Almadraba Park de Roses, l’altre establiment de la família. I també formant-se als millors restaurants d’arreu, “per enriquir-se però també per saber el que mai han de fer a casa”, explica amb la seva subtil sorna Subirós, conscient que el Motel està preparat per, si tot va bé i parafrasejant Pujols, sobreviure als seus il·lusos enterradors.


El Papa ignora els casos de pederàstia i reitera el rebuig a l'avortament\nCap referència als escàndols de pederàstia en el discurs que el papa Benet XVI ha fet aquest Dijous Sant amb motiu de la missa crismal. En l'homilia, Joseph Ratzinger ha reiterat la condemna a l'avortament i ha instat els cristians a acatar el dret però "sense acceptar les injustícies, encara que siguin considerades dret", en referència a la interrupció de l'embaràs. Més de 10.000 persones han anat a la missa a Sant Pere del Vaticà, que, precisament, estava dedicada a la renovació de les promeses dels capellans: pobresa, castedat i obediència.\n01/04/2010 - 17.25 Actualitzat 10/04/2010 - 21.15\nBenet XVI, durant la missa crismal a l'església de Sant Pere (Foto: Reuters)\nBenet XVI ha afirmat que els cristians han de ser gent de pau, oposar-se a la violència i fer "el que és just i bo", cosa que, segons el Papa, consisteix a "rebutjar allò que en els ordenaments jurídics vigents no és dret, sinó injustícia". I en aquesta categoria ha emmarcat "l'assassinat de nens innocents encara no nascuts".\nEl pontífex no ha mencionat en cap moment els casos admesos d'abusos a menors per part de capellans, l'últim dels quals s'ha confirmat aquest mateix Dijous Sant a Àustria. Davant de les revelacions els últims mesos als EUA, a Irlanda i a Alemanya, Benet XVI, a qui les víctimes acusen de fer els ulls grossos, va demanar perdó i va anunciar que s'obriria una investigació.\nL'Església austríaca entona el "mea culpa"\nEl Papa diu que no es deixa intimidar per rumors i l'opinió dominant\nEl celibat a debat, després dels casos de pederàstia\nEls Legionaris de Crist reconeixen els abusos del seu fundador\nEl Vaticà va encobrir abusos a 200 nens sords als Estats Units\nEl Vaticà diu que no va castigar el capellà que va abusar de 200 nens sords perquè "estava malalt"\nDimiteix un altre bisbe pels abusos de menors a Irlanda\nLes víctimes d'abusos a Irlanda, insatisfetes amb el Papa\nBenet XVI ordena investigar els abusos a menors de l'Església irlandesa


Jan i Trencapins - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n1Sinopsi de la sèrie\n2.2Arribada a Spirou\n2.3Aparició dels barrufets\n2.4Cinema i televisió\n2.5Retorn dels personatges\n(fr) Johan et Pirlouit\nBèlgica , 1976\nJan i Trencapins, són personatges de ficció i una sèrie de còmic francobelga, el seu nom original en francès és Johan et Pirlouit; aquesta sèrie de còmics està ambientada a l'edat mitjana; va ser creada el 1946 per l'autor de còmics belga Peyo (Pierre Culliford) i publicada, successivament, per les seccions infantils dels diaris belgues La Dernière Heure i Le Soir, i més tard en el setmanari Spirou de l'Editorial Dupuis. Després de la mort de l'autor, els següents episodis de la saga han estat publicats per les Editions Le Lombard, directament en format d'àlbum.\nSinopsi de la sèrie[modifica]\nEn una edat mitjana fabulosa, el ferm i coratjós Jan i el seu esbojarrat amic Trencapins viuran aventures farcides d'acció i humor. Amb l'espasa i l'enginy faran front a nobles ambiciosos i traïdors, a bruixots amb males intencions, coneixeran els vikings, el fantasma d'un castell abandonat i fins i tot els barrufets.\nFascinat des de la seva infància pel món medieval, Peyo va crear al seu primer personatge, el patge Johan (en català Jan), el 1946. En un primer moment era ros, amb rínxols, i protagonitzava dos petits acudits muts de només quatre vinyetes cadascun i d'un humor molt senzill. En el tercer acudit, en el qual ja s'utilitzaven entrepans per als diàlegs, va aparèixer per primera vegada el personatge del rei, que en aquests primers temps es deia "Senyor de Hauvon". Després d'això, Jan va protagonitzar les seves dues primeres aventures llargues, en les quals es narrava com el jove patge salvava el castell de la invasió de tropes enemigues i alliberava la filla del Senyor de Hauvon, la princesa Isabelle. Les característiques més destacades de Jan, el jove heroi, eren el valor, la fidelitat al seu senyor, l'honestedat i l'astúcia, la qual cosa el convertia en l'exponent perfecte dels valors tradicionals.\nEl 1949, Jan va aparèixer en el periòdic Le Soir, encara ros però ja sense els rínxols. El primer dels seus relats tornava a narrar l'alliberament de la princesa, aquesta vegada amb el títol Johan, le petit page. El segon relat reprenia el tema del complot nocturn per a conquerir el castell, i portava per títol L'attaque du château. En els dos casos, el dibuix i el ritme del relat havien millorat molt.\nArribada a Spirou[modifica]\nEl 1952, i gràcies a la recomanació de Franquin, Peyo va començar a publicar els relats de "Jan" al setmanari Spirou, ja en color i en lliuraments setmanals. Per a l'ocasió, el cabell de l'heroi va passar de ros a bru i les seves històries es van convertir en relats llargs de 44 planxes (60 planxes a partir de 1958). En la seva primera aventura, Le châtiment de Basenhau, una de les pàgines va ser censurada perquè mostrava una escena de tortura. En aquest primer títol apareix el personatge del Comte de Treville. També s'introdueix en la sèrie un personatge anònim però que restarà ja com a fix en la saga: el d'un veloç cavall blanc amb taques negres que es convertirà, a partir del segon episodi, en la fidel muntura de Jan. Igualment, en el segon episodi té lloc la primera aparició del personatge afortunat de la bruixa Raquel.\nEl 1954 va tenir lloc una fita important, la introducció del personatge de Pirlouit (Trencapins) a la sèrie, en el tercer relat anomenat Le lutin du Bois aux Roches. Creat en un primer moment com a personatge secundari, Trencapins, juntament amb la seva cabra Biquette (Negreta), que també apareix en aquest episodi, va conquistar aviat la simpatia dels lectors, que van reclamar la seva permanència en la sèrie. D'aquesta forma, la saga va passar a dir-se Jan i Trencapins. Trencapins és una mena de nan ros que sobreviu a força d'atemorir i d'assaltar els camperols. El rei envia en Jan per a capturar-lo i tots dos acaben fent-se amics, passant a convertir-se Trencapins en el bufó del rei. En aquest tercer episodi apareix de nou el tema de la princesa segrestada, a la qual Jan i Trencapins alliberen conjuntament. El personatge de Trencapins, que es concep ple de defectes per accentuar el contrast còmic amb Jan (és un golut, mandrós, covard a vegades, trampós, indiscret, burleta, bromista, pèssim cantant, dotat d'un caràcter terrible...) resulta, no obstant això, commovedor en la seva fidelitat i simpàtic en el seu atreviment; l'element alegre que li feia falta a la història, on l'heroi principal apareixia, ben sovint, excessivament seriós. Els nens lectors del setmanari s'hi van identificar i el van convertir en el seu predilecte --com també ho era del seu creador, que proclamava que, a més de ser el seu favorit, Trencapins compartia amb ell una sèrie de trets de caràcter.\nEn el quart episodi, La pierre de lune (1955), van arribar a la sèrie les molt importants figures del mag Homnibus (Sapastrus) i el seu ajudant Olivier. Aquell mateix any va veure la llum una publicació paral·lela de Dupuis, el periòdic Risque-Tout, en el qual Peyo va publicar algunes històries curtes dels seus herois, que aleshores vivien la seva època de major popularitat.\nAparició dels barrufets[modifica]\nDesprés d'haver fet que en Jan i en Trencapins viatgessin fins a terra de vikings, que baixessin a les entranyes de la terra a cercar una font miraculosa, que s'infiltressin en una banda de bandolers i fins i tot que en Trencapins fos per uns dies elevat a la categoria de senyor feudal, i després d'haver donat naixement a altres personatges fixos com la Dame Barbe o el Senescal, Peyo va signar sense saber-ho la sentència de mort de la seva sèrie favorita en introduir, en el novè episodi de la saga, uns petits personatges blaus que es farien tan populars que, no solament conquistarien la seva pròpia sèrie, sinó que provocarien la desaparició gairebé total de Jan i Trencapins, davant la falta de temps del seu creador per dedicar-s'hi completament. Es tracta dels "Schtroumpfs" (els "barrufets"), que van fer la seva aparició, com a simples personatges secundaris, en l'episodi La flûte à six trous ("La flauta dels sis forats"), el 1958. En aquest episodi, Trencapins troba una flauta màgica que li és robada més tard, i davant la necessitat d'obtenir-ne una altra, el mag Homnibus envia els dos amics a una terra desconeguda, el País Maleït, on hi viuen els barrufets. La prova de l'èxit immediat dels barrufets és que, en editar-se la història en àlbum, el seu títol va canviar a La flûte à six schtroumpfs (La flauta dels sis barrufets).\nEn el següent episodi, La guerre des sept fontaines, Peyo va tornar a introduir els barrufets de forma prudencial, encara anecdòtica. Va creure poder-ne prescindir en L'anneau des Castellac ("L'anell dels Castellac"), però l'experiment no va ser satisfactori, ja que les vendes dels episodis "amb barrufets " superaven les d'aquelles "sense barrufets", com li va fer notar l'editor. En el dotzè episodi, Le Pays Maudit ("El País Maleït"), els barrufets són omnipresents en la història.\nVa caldre esperar molt de temps perquè en Jan i en Trencapins tornessin a aparèixer, aquesta vegada en l'episodi titulat Le sortilege de Maltrochu ("El sortilegi de Malveí"), ja que Peyo, qui per a les seves altres sèries no dubtava a emprar ajudants, era poc inclinat a permetre la intrusió de mans alienes per a Jan i Trencapins, la seva sèrie fetitxe i la més volguda. No obstant això, malgrat haver començat aquest episodi tot sol, aviat va haver de recórrer als seus ajudants. A mitjan episodi va sofrir un atac cardíac i la història va quedar interrompuda durant un bon lapse de temps.\nEl 1975, la productora Belvision va estrenar la pel·lícula de dibuixos animats La flûte à six Schtroumpfs (La flauta dels sis barrufets), de 70 minuts, en la qual Jan i Trencapins juguen un destacat paper. Es tracta d'una adaptació de la història original, amb certs canvis. En aquesta pel·lícula, lògicament, els barrufets tenen molt més protagonisme, i la seva fisonomia i l'aspecte del seu llogaret s'ha modernitzat convenientment. De la banda sonora, composta per Michel Legrand, es va editar un disc LP i un altre senzill, i es va publicar també un llibre il·lustrat, amb textos d'Yvan Delporte, dibuixos de Walthéry i Seron, i fotogrames de la pel·lícula. També va aparèixer una col·lecció de petits contes il·lustrats que narraven diferents seqüències.\nEl 1982, en la segona temporada de la sèrie televisiva Smurfs protagonitzada pels barrufets i produïda des de 1981 per Hanna-Barbera, Jan i Trencapins van ser els herois de setze capítols, en els quals apareixien també el rei, Homnibus, Dama Barba i una nova incorporació, la princesa Savina. No gaire ben acollits pel públic nord-americà, els herois medievals (rebatejats com "Johan & Peewit" o "Johan & Peewee", segons els casos) van perdre protagonisme, encara que Trencapins apareixeria com a personatge secundari en alguns dels episodis dels barrufets.\nEl 1983 i el 1984, anys en què la sèrie Johan & Peewit es va emetre a França i Bèlgica, es van gravar diversos discos dedicats als herois (Productions AB), com Les chansons de Johan et Pirlouit, D'estoc et de taille o Le dragon vert (llibre-disc amb un conte narrat).\nRetorn dels personatges[modifica]\nEl 1992, les Editions Le Lombard van signar un acord amb Peyo i amb el seu fill Thierry Culliford per a ressuscitar els herois, juntament amb Benoît Brisefer (Benet Tallaferro), i editar-ne noves aventures de 44 pàgines. Peyo va reprendre un vell argument que tenia arxivat en el calaix des de gairebé vint anys enrere, Les barbares, i es va proposar acabar-lo. Com que estava molt malalt i no podia dibuixar ell mateix, va recórrer a Alain Maury, un dels dibuixants dels barrufets, perquè el realitzés. Però la mort el va sorprendre en la nit de Nadal d'aquell mateix any, i Maury va haver de completar la història en solitari. L'episodi va sortir al mercat amb el nom de La horde du Corbeau, i n'hi van seguir tres més, fins a assolir la col·lecció un total de 17. Els guions es deuen a Thierry Culliford, el fill gran de Peyo, i a Yvan Delporte.\nEls herois han estat també reproduïts en forma de ninot, primer en les figuretes de làtex tou que oferia la revista Spirou, més tard en figuretes de làtex dur comercialitzades per l'empresa alemanya Schleich, i després en figures de resina o de metall, fabricades per l'empresa francesa Pixi.\nFinalment, els herois han estat protagonistes d'una "darrera" aventura, Le bois aux licornes, de la mà de Didier Convard (guió) i d'André Juillard (dibuix) en la sèrie de Dargaud Le dernier chapitre, dedicada a retratar la hipotètica vellesa dels herois tradicionals del còmic. Jan i Trencapins, ja vells, parteixen a l'última de les seves cerques, la del mític unicorn; els cabells d'en Jan s'han tenyit de blanc i en Trencapins, sord d'una orella, brama com mai les seves temibles serenates.\nLes aventures de Jan i Trencapins van començar a aparèixer en català l'any 1963 a la revista Cavall Fort, traduïdes per Albert Jané. La totalitat dels àlbums han estat editats, repartits però entre diverses editorials (Anxaneta, Diafora, Junior i Base) D'altra banda, la pel·lícula La flauta dels sis barrufets va ser estrenada en català l'any 1980.\nEdició en francès d'éditions Rombaldi.\nEl senyor de Basenhau (Le châtiment de Basenhau), dibuix i guió de Peyo (edició en format d'àlbum, gener 1954)\nL'usurpador de Rocafort (Le maître de Roucybeuf), dibuix i guió de Peyo (gener 1954)\nEl follet del bosc (Le lutin du Bois aux Roches), dibuix i guió de Peyo (gener 1956)\nLa pedra de lluna (La Pierre de Lune), dibuix i guió de Peyo (gener 1956)\nEl jurament dels víkings (Le serment des vikings), dibuix i guió de Peyo (gener 1957)\nLa font dels déus (La source des dieux), dibuix i guió de Peyo (gener 1957)\nLa fletxa negra (La flèche noire), dibuix i guió de Peyo (gener 1959)\nEl senyor de Montresor (Le Sire de Montrésor), dibuix i guió de Peyo (gener 1960)\nLa flauta dels sis barrufets (La flûte à six schtroumpfs), dibuix i guió de Peyo (gener 1960)\nLa guerra de les 7 fonts (La guerre des sept fontaines), dibuix i guió de Peyo (gener 1961)\nL'anell dels Castellac (L'anneau des Castellac), dibuix i guió de Peyo (gener 1962)\nEl país maleït (Le pays maudit), dibuix i guió de Peyo (gener 1964)\nEl sortilegi de Malveí (Le sortilège de Maltrochu), dibuix i guió de Peyo (gener 1970)\nL'horda del corb (La horde du corbeau), dibuix d'Alain Maury, guió d'Yvan Delporte (gener 1994)\nEls trobadors de Rocafort (Les troubadours de Roc-à-Pic), dibuix d'Alain Maury, guió d'Yvan Delporte i Thierry Culliford (gener 1995)\nLa nit dels bruixots (La nuit des sorciers), dibuix d'Alain Maury, guió d'Yvan Delporte (maig 1998)\nLa rosa del desert (La rose des sables), dibuix d'Alain Maury, guió de Luc Parthoens (maig 2001)\nLlista d'històries curtes, totes amb guió i dibuix de Peyo, que van aparèixer a les revistes Risque-Tout i Spirou, i més tard a l'edició "integral" en francès de les aventures de Jan i Trencapins de l'editorial Dupuis.\nLe dragon vert (1955)\nEnguerran le Preux (1956)\nSortilège au château (1956)\nA l'auberge du Pendu (1956)\nVeillée de Noël (1956)\nLes mille écus (1956)\nLes anges (1957)\nL'étoile de Noël (1976)\n↑ 1,0 1,1 Editorial Base\n↑ «Catàleg de còmics en català». Arxivat de l'original el 2009-04-16. [Consulta: 22 juny 2009].\n↑ Cavall Fort Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine., doblatge de pel·lícules en català\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Jan_i_Trencapins&oldid=30329570»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 juny 2022 a les 16:59.


L’obra ‘La Moneda’, d’Eloi Falguera, s’estrena dissabte 26 al Teatre Alegria\nYou are here: Home / Arts escèniques i visuals / Cultura / Dia a dia / L’obra ‘La Moneda’, d’Eloi Falguera, s’estrena dissabte 26 al Teatre Alegria\nLa moneda és una comèdia sobre l’amistat i la relació de l’art amb el poder, a càrrec de la companyia terrassenca Punt i Seguit Teatre.\nLa peça teatral ha estat editada en llibre per OmniaBooks.\nLa companyia terrassenca Punt i Seguit Teatre, nascuda el 2007 amb la intenció de dur a escena teatre contemporani, de petit format i d’investigació constant, presenta l’obra La Moneda, d’Eloi Falguera, amb la direcció d’Anna Carol, dissabte 26 de febrer a les 20 hores al Teatre Alegria.\nEloi Falguera, dedicació plena i passió pel teatre\nNascut el 1976, Eloi Falguera, col·laborador d’aquest mitjà Malarrassa, resideix a Terrassa (Vallès Occidental) i és funcionari de professió. Ha realitzat cursos de direcció, interpretació i teoria teatral a l’Aula de Teatre de la UAB, a la UOC, a El Timbal de Barcelona o a La Casona. També ha realitzat cursos d’escriptura teatral a la Sala Beckett.\nEloi Falguera ha rebut 35 premis de direcció en diversos concursos i mostres de teatre en els darrers deu anys. Des del 2015 és crític teatral en diversos mitjans de comunicació com ara Núvol, La Torre, Món Terrassa o Malarrassa. Com a dramaturg ha escrit dues peces: 25 de gener (2012), obra finalista VI Premi Ciutat de Gandia i El traspàs (2017), guanyadora del Premi Josep Ametller- Premis Recvll 2017. I ha dirigit nou muntatges teatrals des del 2006 fins a l’actualitat. També és jurat de diversos premis literaris com els Recvll de Blanes, el Ferran Canyameres de novel·la negra o l’Àngels Poch de teatre.\nLa Moneda, editat per Omniabooks\nA banda de l’estrena de l’obra, l’editorial Omniabooks acaba d’editar en format llibre, en la seva secció de gènere en català, l’obra teatral La Moneda d’Eloi Falguera.