Temps de revoltes: Resposta de l'alcalde a "El cargol i l'alcalde".\nResposta de l'alcalde a "El cargol i l'alcalde".\nA continuació cito de manera textual, si les presses no m'han fet cometre algun error de transcripció, la resposta del nostre paer en cap al meu article anterior. Com veureu el pobre està en una confusió evident: es pensa que jo atacava al cargol Banyetes quan era a ell a qui dirigia la crítica. Poser és conseqüència de llegir el diari amb la panxa massa plena, qui sap...\nEl Banyetes i la CUP (Resposta al Sr. Ruben Cobo)\nVoldria respondre al senyor Ruben Cobo, militant de la CUP, en referència a la seva carta publicada a La Manyana el passat dia 15 de desembre, on s'al·ludeix al cargol Banyetes i es critica les polítiques socials que desenvolupa l'Ajuntament de Lleida. Com que estem al Nadal, deixaré avui de banda en la meva resposta la polèmica política i parlaré només del Cargol Banyetes.\nReconeix el Sr. Ruben Cobo que sovint es troba arrossegat a un "peregrinatge familiar tot perseguint el Cargol Banyetes", on freqüentment coincideix amb l'alcalde en festes i inauguracionsd'espais familiars de la nostra ciutat, com són les places. Afegeix, més endavant, l'adjectiu "d'entranyable" al Banyetes, però alhora el qualifica com a polititzat.\nQue el seu fill petit el faci anar darrera del Banyetes m'omple de satisfacció. És la millor prova de que el programa lúdic d'educació en els valors solidaris i cívics que representa el Banyetes ha calat fons, més enllà de les diferents ideologies polítiques. El club Banyetes ja té prop de 8000 nens i nenes socis, els quals gaudeixen de les seves multiples activitats al llarg de l'any. Disposa, a més, d'un programa de televisió diari, un web i una presència constant en escoles i festes de la ciutat.\nEn els darrers anys hem impulsat les activitats infantils municipals, en format de club, que desenvolupa el cargol Banyetes. Aquesta mascota ja és una icona de la infància, que s'ha gaunyat un lloc en la fantasia dels avui nens i nenes de Lleida, i demà acults de la ciutat. A través del Banyetes, els nens i nenes de la ciutat aprenen valors cívics i solidaris per ser, avui i demà, millors persones, ja que la mascota participa en moltes de les polítiques socials que desenvolupa i recolza l'ajuntament.\nD'exemples se'n poden citar molts, entre els quals podem destacar que el Banyetes s'ha fet soci d'Unicef, per poder aportar els recursos aconseguits als programes d'aquesta organització. També ha participat al Dia Mundial del Medi Ambient, sensibilitzant el respecte per l'entorn natural, hi ha recolzat esdeveniments com el projecte "Campanya Gotes d'Aigua per al Níger", les campanyes de vacunació a nens i nenes de Llatinoamèrica i la campanya de recaptació de fons per dotar d'un aula d'informàtica l'escola infantil i secundària de Markalà (Mali).\nL'objectiu del club Banyetes és, sense cap mena de dubte, promoure valors cívics, de sensibilització mediambiental i de solidaritat per als nens i nenes de la ciutat. Per tot això, no em fa res estar sempre que puc al costat del cargol, és a dir, al costat dels infants i les escoles de Lleida.\nDesitjo que els valors solidaris que transmet el cargol Banyetes arribina a tota la ciutat, i molt especialment en aquestes festes de Nadal, quan exterioritzem més els valors de pau, amor i solidaritat.\nPublicat per Ruben Cobo a 10:04\nEl Nadal i l'alcalde.


Sensellarisme en llista d'espera - Diari de Girona\nSensellarisme en llista d'espera\nbeatriz silva 30.01.2021 | 23:29\nSensellarisme en llista d'espera Diari de Girona\nDes que es va decretar l'estat d'alarma, el 14 de març passat, han mort 21 persones sense llar a Barcelona, 17 mentre dormien al carrer. No tenim xifres de tot Catalunya. Malgrat que és un dels problemes més greus d'exclusió social i que el nombre de persones sense sostre pràcticament s'ha duplicat en l'última dècada, mai se'ls ha comptabilitzat. Continuen sent també invisibles en els pressupostos i les polítiques públiques de la Generalitat.\nL'episodi d'ambient primaveral s'acomiada amb màximes de més de 20 graus.\nEl temps primaveral porta els primers banyistes a les platges.\nEl primer dia d'ambient primaveral deixa 20,5ºC a Espolla i 18ºC a Girona.\nL'arribada de la pandèmia ha agreujat situacions que ja estaven en una situació límit. Els carrers buits i els comerços tancats han fet més visible que hi ha persones que no tenen una llar on confinar-se, que estan doblement exposades a virus perquè no es poden aïllar ni mantenir unes condicions d'higiene dignes. Les baixes temperatures que va portar el temporal Filomena van provocar que en una setmana tres persones morissin. Fa un any, les primeres víctimes del Gloria també eren persones sense sostre.\nLlavors i ara, emergeix el mateix missatge: no tenim un veritable sistema de prevenció i protecció. L'Operació Fred és necessària però és una solució d'emergència puntual que no s'adapta a totes les problemàtiques perquè obliga les persones sense llar a desprendre's de les seves poques pertinences però també perquè no s'adequa a les tipologies més greus, les relacionades amb la salut mental o les addiccions. Ens diuen que no estem abordant adequadament el sensellarisme i tenen raó.\nA Catalunya hi ha aproximadament 2.300 persones que dormen a la intempèrie. No ho sabem amb certesa perquè una de les grans assignatures pendents és comptar-les, sobretot les dones que estan invisibilitzades en les estadístiques. La seva esperança de vida és 30 anys més baixa que la mitjana i la meitat reconeix que està al carrer des de fa més de tres anys. També que han estat víctima d'algun delicte d'odi. Com amb altres problemàtiques socials, la Generalitat ha delegat la seva responsabilitat en les entitats privades i en els ajuntaments, principalment en el de Barcelona, que dedica 35 milions d'euros anuals per atendre les persones sense llar. Només des de fa dos anys la Generalitat aporta 100.000 euros a aquests programes però segueix sense invertir en el que és més important de la seva competència: polítiques actives d'habitatge públic i d'acompanyament.\nEn el seu llibre Aporofobia, el rechazo al pobre, Adela Cortina alerta sobre el perill que representa veure aquestes persones com a responsables de la seva situació i fa una crida a combatre els discursos que les criminalitzen. El sensellarisme, ens recorda, és resultat d'unes condicions estructurals, com ho és la desocupació, de les qual som responsables com a societat i que hem de combatre.\nLa solitud dels carrers durant el confinament domiciliari va permetre que quatre persones sense llar fossin assassinades mentre dormien. Les mesures sanitàries han complicat a aquestes persones l'accés a recursos d'alimentació i higiene que han tancat però també a bars que els permetien utilitzar el bany o comprar una beguda calenta. La crisi està accelerant els processos d'exclusió i en els propers mesos en quedaran centenars al descobert si no fem res per evitar-ho.\nEl govern que surti de les urnes el 14F ha de fer realitat una estratègia catalana contra el sensellarisme que contempli solucions de fons, com les que s'enquadren en el concepte housing first. També les ha de prioritzar a l'hora d'abordar qüestions com la vacunació, perquè són un grup de risc, amb problemes d'immunitat, de malalties cròniques, de mala nutrició. Són persones a les quals es vulnera el dret a l'habitatge, a la salut, a la feina, a viure en societat, i com hem vist aquests dies, a la vida. No poden seguir mai més en llista d'espera.


Mamen García guanya el Premi de les Arts Escèniques com a millor direcció coreogràfica | AJUNTAMENT DE GODELLA\nPREMIS ARTS ESCÈNIQUES\nMamen García guanya el Premi de les Arts Escèniques com a millor direcció coreogràfica\nMamen García s’ha mostrat «molt satisfeta i feliç per haver rebut este premi». La regidora de Cultura, Tatiana Prades, ha expressat el seu «orgull i satisfacció» per l'èxit de la coreògrafa.\nLa coreògrafa Mamen García va rebre ahir, dilluns 1 d’octubre, el Premi de les Arts Escèniques a la millor direcció coreogràfica per Mulïer, de Maduixa Teatre, que fou una de les companyies triomfadores de la nit amb altres tres guardons més: millor espectacle d’arts de carrer, millor composició musical i millor ballarina.\nGarcía s’ha mostrat «molt satisfeta i feliç per haver rebut este premi, que és molt important per donar-nos visibilitat en el nostre sector i també en la resta de la societat». I és que els Premis de les Arts Escèniques, atorgats per l’Institut Valencià de Cultura, s’han reprès després de huit anys d’absència.\n«Ha sigut un reconeixement molt especial, no només per compartir nominació amb companys i amics als que admire moltíssim, sinó també pel gran treball que hi ha darrere de Mulïer, una producció molt laboriosa que ha donat uns resultats espectaculars», ha comentat Mamen García.\nLa regidora de Cultura de l’Ajuntament de Godella, Tatiana Prades, s’ha sumat als moltíssims reconeixements que la coreògrafa ha rebut durant les darreres hores. «És un orgull, una satisfacció i una felicitat molt gran vore triomfar a la nostra Mamen García», ha dit.\n«Ella ens ha ensenyat l'art de moure'ns com si no hi haguera gravetat, a obrir els ulls com a plats davant coreografies sensibles i reivindicatives, i també ha posat de manifest el valor de formar a joves talents que despunten ara en diverses companyies. Gràcies i enhorabona, Mamen!», ha manifestat Tatiana Prades.\nMamen García és també directora de la jove companyia de dansa Gerard Collins, resident al teatre Capitolio de Godella.


FRANCESC BON: CONJUNTS COINCIDENTS\nFruits (sucosos) de la casualitat. # 1\nL'assumpte Strauss-Kahn (la premsa s'afanya a aplicar l'anagrama DSK), que no hauria sorprendre'm, aquestes alçades, o millor profondedats, però ho aconsegueix. Encara que els seus valents defensors ompliran els seus arguments amb paraules com trampa, complot, emboscada, xantatge, provocació, a mi em fa que un home en el seu càrrec, més el que, sembla ser, pretenia arribar (tota una candidatura a president de França),hauria de tenir cura amb la seva bragueta. Suposo que ha de reflexionar sobre aquest fet d'aquí al divendres, dia fins el qual, com a mínim, romandrà en un penal de l'estat de NY, Rhode Island, en companyia, en un principi, de gent de mena semblant a la seva, però segurament amb menys accés a bons advocats (d'aquests disposats a qualsevol cosa). El nombre de frases demagògiques que poden expressar-se sobre aquesta situació és prou considerable, i jo no em vaig a donar a treure-li punta. Per frases sobades, les dels títols d'episodi de les sèries de Globomedia. Impagable, la suite a 3000 $, per això. Segur que devia pensar que era un tot inclòs.\nAquest tema m'agafa absort en la lectura del fabulós El sha o la desmesura del poder, nou Kapuscinski que si, aquest me'l compraré. No vull passar la resta dels meus dies separat de llibres com aquest. Vaig parar uns dies, a la recerca de narrativa, però aquest llibre (que recomano molt a tothom, però especialment - 6Q para l'orella) -a tots aquells especialment sensibles a vinculació del poder polític i el religiós) es descomunal. Còpio notes de la contraportada: Kapuscinski va ser capaç de crear el seu propi gènere, i se m'acut a mi (si l'actual generació d'adolescents no fos tan mandrosa amb els llibres) que una lectura completa i exhaustiva de la seva obra és la millor carta de presentació de la història de la segona meitat del segle XX que un pugui tenir, per sobre de qualsevol llibre de text. Superbament escrit, amb una objectivitat i un sentit comú desconcertants, la capacitat de síntesi d'aquest home (impagable com despatxa en només un parell de paràgrafs el tema de la riquesa que la possessió de petroli ha aportat a determinades societats) el situa com una espècie de metainformador total, barreja impossible de les millors qualitats com a reporter, escriptor, filòsof, sociòleg, pensador, periodista i reporter.\nDos breus apunts, que si m'allargo sóc recriminat.\nDins de la cobertura de l'afer DSK, nova menció a The Wire, menció en el títol d'un article, per comparar aquesta situació, actual i real, amb algunes de les descrites en la sèrie. M'oblidava, el dissabte també es mencionava que més de 10 actors del seu repartiment havien aparegut a The Good Wife, i el productor de la sèrie deia que no pararia fins treure'ls a tots. The Wire, el mite no para de créixer, molt merescudament.\nUn / una anònim / anònima, em pregunta, en català i en un brevíssim comentari (es troben a faltar comentaris prolongats, amb substància) si ara sóc bilingüe, per la meva última (i laboriosa) millora. El problema és que no sé si aquestes tres paraules tenen un to recriminatori per no haver-ho fet abans, o pel fet de fer-ho passat massa temps. Tres paraules, i escrites, ni em permeten intuir de qui es tracta, ni especular sobre el to real.Si no fos tan entusiasta del fet d'escriure, escriure i escriure, i disposés de temps, voldria anar traduint, a poc a poc, les entrades que es van publicar només en castellà.També voldria afegir els enllaços de vídeo amb la seva preview, no mers i anodins enllaços (ara que em vaig adonar del senzill que és fer-ho).\nI no se m'acut, després dels dos primers paràgrafs, més que posar-vos aquests dos links, causa i conseqüència, en el fons. A la Kapuscinski, sense opinió, sense pronunciament, només cal veure i pensar. Potser el títol del segon, La vergonya de la nació, faci reflexionar sobre el sentit de posar-los tots dos junts, però la remescla es deia així. Una casualitat més, com la primera.


Socis – La Vilella Teatre\nIniciem la 6a temporada de La Vilella amb el desig de seguir amb la filosofia de funcionament de l’espai, on els socis tenen un paper destacat.\nDiàleg amb els socis. La Vilella és un projecte centrat en els socis, que va més enllà d’un espai d’exhibició. És un espai de trobada a través de les arts escèniques, per a establir un diàleg sobre el temps i el món en el qual vivim.\nMés enllà de l’escena. Més enllà d’oferir entrades a preu reduït, proposem activitats culturals al voltant de l’escena, moltes exclusives per a socis i moltes d’elles gratuïtes. La participació dels socis també ens permet dur a terme accions socials com ara “l’entrada solidària”, per acostar el teatre a tothom.\nInformació preferent. El soci disposa sempre d’informació preferent i és convidat a involucrar-se en el projecte en la mesura que ho desitgi. La Vilella ofereix un espai de reunió i trobada, participar en l’elecció dels temes i en la valoració de la programació.\nDe fet, alguns dels muntatges d’enguany són fruit de la demanda i les recomanacions dels socis.\nEspai autogestionat. La Vilella és un espai autogestionat que necessita el suport econòmic dels seus socis.\nCia. Sargantana gestiona de forma totalment altruista l’espai, però per a poder desenvolupar totes les activitats necessita l’ajuda dels socis.\nPerquè tothom pugui ser soci\nQuota lliure entre 10€ i 49€ per temporada.\n*Es poden fer pagaments mensuals.\nSorteig d’entrades gratuïtes\nNewsletter de soci amb informació preferent\nEls nostres petits mecenes\nQuota lliure entre 50€ i 199€ per temporada.\nEntrades a 7€\nAccés a assajos oberts\nAccés a Backstage en muntatges de cia. Sargantana\nEls nostres grans mecenes\nQuota lliure a partir de 200€ per temporada.\nEntrada gratuïta a tots els muntatges.\nAccés a assajos i sessions de la Cuina com a oient\nSi t’interessa el projecte i vols ajudar a fer-lo sostenible, fes-te soci.\nEls nostres ambaixadors més enllà de les portes de La Vilella\nJean-Louis Roqueplan – actor, director i autor francès condecorat com a cavaller de les arts i les lletres.\nNúria Mañé – Consultora de comunicació online i social media strategist.\nAna Menéndez – Presidenta del barri de Satàlia.\nEls nostres mecenes són un suport vital per a seguir endavant.\nLa Vilella és un projecte interconnectat que col·labora amb altres entitats per a realitzar projectes socials i culturals.


Andorra la Vella, seu dels II Jocs esportius de la gent gran amb 300 participants de les set parròquies • ALL ANDORRA\n17.06.2019 Esport, Notícies d'Andorra\nL ́Estadi comunal s’ha vestit de gala aquest matí per acollir la cerimònia inaugural de la segona edició dels Jocs esportius de la gent gran, amb seu enguany a Andorra la Vella. El Copríncep Episcopal, Joan-Enric Vives, ha estat l’encarregat de declarar oficialment inaugurats els Jocs en una cerimònia durant la qual han desfilat els 300 participants de les set parròquies. Amb la presència de les màximes autoritats del país, encapçalades pel Copríncep Episcopal, Joan-Enric Vives; la cònsol major d’Andorra la Vella, Conxita Marsol, acompanyada d’una bona part de la corporació; el cap de Govern, Xavier Espot; la Síndica general, Roser Suñé; així com ministres, consellers generals i representants de la resta de comuns, la cerimònia s’ha obert amb la desfilada dels participants.\nLa delegació més nombrosa, amb més d’un centenar d’atletes, ha estat la d’Andorra la Vella, seguida de la d’Escaldes-Engordany amb gairebé una seixantena. En total, els Jocs esportius de la gent gran mobilitzen unes 400 persones (300 participants, 60 voluntaris i 40 membres de l’organització).\nLa cerimònia, que ha comptat amb una actuació de Líquid Dansa amb participació de ballarins de diferents generacions i que ha deixat el públic embadalit amb una pirueta de rock acrobàtic inclosa, ha culminat amb la hissada de la bandera dels Jocs esportius i l’andorrana. La bandera dels Jocs esportius de la gent gran ha entrat a l’Estadi Comunal de mà de quatre olímpics històrics, com són els esquiadors Lluís Viu i Claudine Rossell, el tirador Joan Tomàs, i la nedadora Carolina Cerqueda.\nL’himne andorrà, interpretat per cantaires majors de 60 anys de les diferents corals del país, ha tancat l’acte inaugural mentre desfilava la bandera andorrana per l’Estadi. La flama dels Jocs també hi ha tingut presència, transportada per representants de les set parròquies. Durant dos dies, avui diumenge i demà dilluns, l’Estadi Comunal, la Casa pairal d’Andorra la Vella i les piscines del Col·legi Sant Ermengol acolliran 13 disciplines diferents que combinen l’esport amb l’agilitat mental (golf, tennis taula, atletisme, gimnàstica, natació, billar de carambola, ball en línia, petanca, dominó, brisca, botifarra i Rummikub).\nEls Jocs esportius de la gent gran, que se celebren cada tres anys, van iniciar-se el 2016 a Escaldes-Engordany i enguany se’n duu a terme la segona edició amb Andorra la Vella com a parròquia amfitriona. Els Jocs estan organitzats pels set comuns, el Comitè Olímpic Andorrà i Solidaritat Olímpica, amb el suport del Govern, i la col·laboració de les 7 associacions parroquials de gent gran, així com la Federació que les agrupa. La cerimònia de cloenda i el lliurament de medalles es durà a terme demà dilluns a les 18 hores a l’Estadi Comunal.


Torre de Cal Bassacs | Mapes de patrimoni cultural\nTorre de Cal Bassacs Gironella\nA la barriada de Cal Bassacs, al costat de l'antiga fàbrica tèxtil. c/Indústria, 25. 08680 Gironella\nAccés des del polígon de Cal Guinyola.\nsi. IPA, 3322\nEs tracta d'un gran edifici a quatre vents format per diverses estructures que conformen una arquitectura monumental, síntesi, estilísticament parlant, de l'arquitectura historicista i modernista. S'estructura en alçat, majoritàriament, en planta baixa i tres pisos, amb una coberta monumental bicolor de diverses vessants formades per teules ceràmiques verdes i vermelles. De planta quadrada, incorpora a una de les façanes un atri a la planta baixa i damunt una tribuna, una estructura que es reprodueix a la resta d'alçats donant al conjunt l'aspecte de torre adossada, la qual cosa potencia l'aspecte casteller del conjunt. A més, a la part central sobresurt un cos d'edifici de planta rectangular amb llanterna coberta per teules, del qual destaca l'estructura de merlets i la decoració amb arcuacions que imiten el romànic llombard, decoració que també es localitza en els frisos de les cobertes i en la torre adossada. En resum, la utilització d'elements estructurals associats a l'arquitectura medieval és una constant en tot l'edifici. Un exemple d'aquest medievalisme són els grups de finestres trigeminades rematades amb arcs de mig punt i separades per columnetes que es localitzen a tota la darrera planta, o les decoracions d'impostes dels guardapols de les obertures que en alguns casos reprodueixen motius florals. Per que fa a la decoració de caràcter modernista cal destacar, a la coberta de l'edifici, la decoració de diverses xemeneies revestides amb ceràmica de colors formant un mosaic o trencadís que reforça, juntament amb altres motius decoratius el caràcter modernista de l'edifici. També són interessants les decoracions dels frontis de les lloses del balcons i balconades, realitzades amb ceràmica vidriada que reprodueixen motius florals. Damunt del portal principal es localitza un balcó amb una barana singular formada per òculs quadrilobulats amb una llosa d'obra realitzada amb biguetes de ferro i revoltons de maó de pla revestits i pintats amb motius geomètrics. En aquesta mateixa façana principal, a l'alçada de la llinda de la segona planta es localitza un escut amb la lletra B, inicial del propietari inicial de la torre. Tota l'obra està revestida per un arrebossat que imita filades irregulars de carreus de pedra. En resum, un edifici monumental que reprodueix el caràcter de castell medieval amb decoracions que remeten a l'estil modernista.\nLa torre dels amos de Cal Bassacs com a la majoria de les colònies tèxtils es va bastir com a habitatge dels propietaris, generalment temporal; es tracta d'un gran edifici senyorial que també té la funció d'espai de domini, la seva monumentalitat afavoreix el simbolisme de l'edifici mostrant que l'empresari és l'amo i exterioritzant el seu nivell social i econòmic.\nEls propietaris fundadors de la fàbrica i colònia de Cal Bassacs va ser el matrimoni format per Joan Teixidor i Ballús i Raimunda Bassacs i Fornell, de Berga i Gironella respectivament. Ambdues famílies vinculades al ram de la filatura i/o tèxtil amb anterioritat al construcció de la fàbrica de Cal Bassacs, almenys des del segle XVIII. Els primeres notícies relacionades amb la fàbrica s'inicien a principis dels anys seixanta del segle XIX, primer amb la compra dels terrenys i seguidament amb l'inici de les obres de la fàbrica, finalment acabarien construint dues fàbriques. La família Teixidor-Bassacs, també tenien un taller a la seva residència habitual, situada a l'actual plaça de la Vila de Gironella. El negoci amb les fàbriques de Cal Bassacs va ser bàsicament el lloguer de les mateixes, tot i que alguns dels successors també hi fundà empresa dedicada a filats i teixits.\nLa Torre consta que es va construir pels volts de l'any 1900; als anys cinquanta del segle XX va acollir el col·legi dels "hermanos de Cristo trabajador", entorn als anys seixanta i setanta del segle XX es va bastir una nova nau a la zona del jardí que fa ser utilitzada com a magatzem de la fàbrica. La torre disposava d'una capella situada a nivell de planta baixa, al costat est de la porta principal d'accés, i la qual tenia accés directe; aquesta va fer utilitzada durant uns anys per celebrar les misses fins que es va construir l'església parroquial de Santa Maria de Cal Bassacs.\nEls darrers anys de la fàbrica tèxtil, part de la torre també es va utilitzar com a magatzem de la fàbrica.\n-BUSQUETS I CASTELLA, J.; ESCOLA SANT MARC (2011): L'Escola de Cal Bassacs. 75è aniversari de l'Escola Sant Marc. Edita: Escola Sant Marc de Cal Bassacs.


El panorama... Com està el panorama! | BonDia Diari digital d'Andorra.\nAllò que col·loquialment diem “el panorama” està remogut, inestable, confús, incert, preocupant i, més encara, perillós. Les notícies, arreu, no apunten res bo i no auguren un futur immediat gens clar ni a millor.\nAtemptats terroristes contra civils, aquí i allà. No menys greus els uns que els altres tot i que la proximitat els fa més reals. Incidents policials i contrarèpliques armades i airades. Mostres de força armamentista entre veïns i invasions de territoris en pro de la llibertat i de la recuperació de sobiranies suposadament històriques. Convivències mal enteses entre diferents cultures i religions en zones geopolítiques d’alt voltatge. Dramàtics desplaçaments de pobles sencers, titllats eufemísticament de moviments demogràfics massius, provocats per tot el que anteriorment he exposat i que omplen les fronteres del primer (?) món en espera d’una escletxa per passar... el que és bo i el que és dolent, com s’ha pogut comprovar lamentablement, perquè ja se sap que a voltes separar el gra de la palla no és evident. Corrupteles i corrupcions de la classe política en general, i d’alguns polítics en particular, sense cap resultat d’amonestació clara i evident. Utilització de la tribuna i posicionament públics per a l’enriquiment personal, sense gaire pudor ni nocturnitat... Llarga llista la que tocaria fer. Però, com a exemple, ja sembla ser suficient amb tot això.\nAmb aquest panorama, el famós panorama, algunes societats s’entesten a anar contracorrent. De fet, no són les societats les que volen circular en direcció contrària, amb risc d’accident estatal amb conseqüències estructuralment nefastes, de ben segur. Els que ho volen, i s’encaparren, tossuts i caparruts, són els polítics que governen en aquestes societats... que les mal-governen per manca d’humilitat i per manca d’atenció al que passa al seu entorn. Manca d’atenció al panorama.\nI aquesta virtut, la d’estar molt atents a tot el que passa, amb l’afegit d’unes quantes més com la prudència, l’anàlisi (serena, però àgil i efectiva alhora), la claredat d’idees i de projecte, la humilitat, l’honestedat i la vergonya també, podrien fer dels que dirigeixen els països uns veritables prohoms i uns autèntics homes d’estat. I no és així... Tret d’algunes breus excepcions, no és així. La mediocritat inunda el panorama... el famós panorama.\nI en termes de panorama global, d’equiparació per la part baixa i de ràtios de mediocritat governamental, el nostre país està plenament integrat i homologat dins dels estàndards mundials i, és clar, dels europeus també, per si algú creu que m’oblido d’Europa.


TANCAMENT PANELL ENMARCAT A GIRONA - SPAIS X TU\nTANCAMENT PANELL ENMARCAT\nEl TANCAMENT PANELL ENMARCAT ens ofereix una fermesa i seguretat dins dels tipus de tancaments existents al mercat. El seu preu és més elevat que el de tancament de simple torsió, però ens aporta altres característiques que ens demana la situació per què requerim l’equipament desitjat.\nEl TANCAMENT ENMARCAT és un panell de filferro galvanitzat i electrosoldat. La seva principal característica és la seva rigidesa i resistència. Els panells galvanitzats poden estar plastificats, oferint diferents colors, sent el verd i el blanc dels més habituals. L’alta protecció i durabilitat és una altra de les característiques que els defineix. El tipus de tancat amb panells rígids és perfecte per a jardins, piscines, escoles i zones residencials.\nPodent estar realitzats amb un marc perimetral per a la seguretat del personal que decidís saltar per sobre d’ella, siguent un dels tancaments més segurs dins de la seva simplicitat.\nNormalment les delimitacions particulars o privades poden triar entre diverses opcions de tancaments però una de les més efectives és el panell rígid.\nLa resistència, l’estètica i la durabilitat fan del PANELL RÍGID fa que sigui un dels models de malles més utilitzats en tota la província de Girona. Els preus varien depenent de les mesures dels forats, filferro i diferents característiques del producte.\nEl TANCANENT ENMARCAT es una tanca electrosoldada amb un marc metàl·lic perimetral soldat que ens proporciona un acabat en acabat diferent i més segur que el de panell rígid.


Assassinat de la periodista d'Al-Jazeera: “Avui és un dia trist a Palestina”\nPubliquem aquesta nota que ens va enviar l’autor oriünd d’Hebron, Cisjordània, on viu quotidianament el reforçament repressiu de l’Estat d’Israel. Ahmad és un veterà activista per l’alliberament del seu poble, escriptor, periodista i membre del Centre alternatiu d’informació (AIC per les seves sigles en anglès).\nLa periodista va ser disparada al cap per la bala d’un franctirador i va morir instantàniament. Al mateix temps, el periodista Ali Al-Samudi va rebre un tret a l’esquena i va ser portat a l’hospital, la seva condició és estable.\nAl-Samudi va dir que ell i Shireen van resultar ferits durant els trets de franctiradors de l’exèrcit israelià mentre es trobaven prop de les escoles de la UNRWA (N. del T.: Agència de l’ONU per a refugiats palestins) al campament de Jenin. "No va haver-hi enfrontaments a aquesta zona, i diversos periodistes s’havien reunit al lloc vestits amb armilles de periodistes".\nNombrosos testimonis presencials del lloc van confirmar que els periodistes van ser disparats sense cap justificació. Només els soldats disparaven intensament i cap a tots els costats: a barris residencials, cases i concentracions de gent al campament i la ciutat. Centenars de soldats en desenes de vehicles militars van assaltar tant la ciutat com el campament de refugiats, des de la matinada.\nL’atac contra periodistes i professionals dels mitjans per part de l’exèrcit israelià és una política permanent.\nDes de l’any 2000, 49 periodistes han mort i desenes han resultat ferits en diversos llocs de Cisjordània i la Franja de Gaza després que l’exèrcit israelià els disparés.\nApuntar a periodistes i professionals dels mitjans a Palestina és una política israeliana que s’emmarca en la prevenció de la transmissió de la veritat sobre el que està succeint en Palestina , de les violacions diàries contra el poble palestí. L’intent de l’exèrcit i el govern israelià d’impedir la transmissió de la veritable història del que està succeint és la base de la repressió als periodistes i professionals dels mitjans, ja siguin palestins o internacionals, que treballen a Palestina.\nAquest dia és un dia trist a Palestina i un dia trist per als mitjans internacionals pel martiri de Shireen. És necessària la solidaritat internacional per a detenir aquesta política criminal de l’ocupació israeliana.


Associació Amics de l´Òpera de Sabadell - Notícies - Òperes - MACBETH de G. Verdi a càrrec de l'Associació d'Amics de l'Òpera de Sabadell\nMACBETH de G. Verdi a càrrec de l'Associació d'Amics de l'Òpera de Sabadell\nCancel·lació de la producción de la ópera MACBETH i noves dates\nBenvolguts socis, abonats i afeccionats a l'òpera,\nEsperem que tant vosaltres com les vostres famílies i amics estigueu bé de salut, tot complint, com tothom, amb els deures de confinament obligatori. Un deure feixuc, sí, però necessari.\nEns tornem a posar en contacte amb tots vosaltres com a continuació del nostre comunicat del passat dia 1 d'abril, per explicar-vos el que succeeix amb la producció de l'òpera MACBETH, de Giuseppe Verdi, que suposava la cloenda d'aquesta Temporada 2019-2020 d'Òpera a Sabadell i Cicle Òpera a Catalunya, l'estrena de la qual estava prevista pel dia 29 d'abril en el Teatre La Faràndula, seguida de les funcions dels dies 1 i 3 de maig de 2020.\nAra ja és oficial: els teatres de Sabadell han tancat, tot donant per finalitzada aquesta temporada. El mateix està passant amb la resta de teatres del circuit on habitualment presentem les òperes que estrenem a Sabadell. La Temporada 2019-2020 arriba, doncs, a un final avançat i tothom pensa ja en la propera, a partir de setembre. És per això que, finalment, ens veiem obligats a cancel.lar la producció de l'òpera MACBETH de G. Verdi. La causa, no cal dir-ho, és de força major i és quelcom que no ha estat possible d'impedir.\nPerò, com sabeu, el nostre compromís amb vosaltres és total i absolut, de manera que hem estat treballant per oferir-vos, de la manera que fos, aquest espectacle que queda pendent. D'entrada es va intentar retardar un parell de mesos les dates, però ja veieu que això ha resultat impossible. No obstant, hem trobat una solució i és oferir-vos el MACBETH en versió de concert, en el Teatre La Faràndula de Sabadell, en les següents dates:\n* Divendres, 27 de novembre a les vuit del vespre\n* Diumenge, 29 de novembre a les sis de la tarda\nPel que fa a les entrades que ja teniu adjudicades, les reubicarem adequadament en aquestes dates.\nNo és ben bé el que hauriem volgut, però pensem que és una bona solució, de fet la millor donades les circumstàncies, per poder acabar gaudint de la intensa música d'aquesta important òpera pertanyent al període de joventut de Verdi i basada en la immortal obra de Shakespeare.\nSeguirem posant-nos en contacte amb tots vosaltres a mesura que s'acostin les dates per anar aclarint detalls. Per ara, rebeu el nostre desig més fervent de bona salut, que aquest malson acabi ben aviat i que finalment ens puguen tornar a reunir al voltant d'allò que tant ens agrada: l'òpera.


Intervenció en el curs "Paisatge urbà i perspectiva local. Valortizació i intervenció en el paisatge en escales intermèdies" - nsfconsulting\nMai 7, 2021 | Sense categoria | 0 comments\nEl 6 de maig vam participar en el curs “Paisatge urbà i perspectiva local. Valortizació i intervenció en el paisatge en escales intermèdies“, organitzat per la Diputació de Barcelona i l’Observatori del Paisatge.\nEl curs tenia l’objectiu d’explorar a través de casos, eines i metodologies, i des d’una perspectiva local, noves formes de gestió, ordenació i tractament dels paisatges urbans de la demarcació de Barcelona.\nEn el nostre cas vam intervenir en la sessió inaugural, amb la ponència titulada “Reptes emergents en els paisatges urbans”. Amb un caràcter bàsicament pràctic i introductori, es posava sobre la taula un seguit de qüestions -o reptes- que tenen les ciutats, a qualsevol escala, en tots aquells aspectes relacionats amb el paisatge urbà, entès des de la lògica de la percepció de l’espai i el lloc. La frase destacada de Charles Landry “The city is an assault on the senses” ja és indicativa de la complexitat i diversitat paisatgística i funcional de la ciutat: colors, olors, moviments, activitats, persones, usos, estils arquitectònics, textures,…\nLa ponència s’estructurava en 10 reptes, interrelacionats entre ells i no tancats ni categorics, sinó oberts i generalistes; susceptibles a la incorporar-ne d’altres.\nRecuperar: es basa es revisar els usos urbans, tot recuperant espais per les persones i l’activitat social i/o econòmica i tendint a un major equilibri en l’utilitat de l’espai. Per exemple, manllevant espais destinats a l’aparcament i destinant-los al vianant, fet que repercuteix en la qualitat del paisatge, sempre atents també al “com”, no només al “què”.\nReciclar: la idea rau en trobar nous usos a paisatges en desús, abandonats o que acullen activitats o usos que han quedat obsoletes. reciclar teixits urbans, en les seves diferents formes, és una alternativa a consumir sòl, que necessita d’incentius. Veure, per exemple, l’informe de l’AEE o l’avantprojecte de la Llei de territori.\nMitigar: reduir els impactes ambientals, sovint en forma de costos externs que cal internalitzar. El paisatge mateix pot tenir una naturalesa de bé econòmic sotmès a “errades de mercat” (veure Marangon i Tempesta, 2009). Els sorolls, les emissions contaminants, la congestió, l’efecte “illa de calor”, les pudors,… tot afecta la percepció de l’espai urbà, la majoria de cops de forma negativa.\nNaturalitzar: es tracta de fer entrar la natura dins des teixits urbans, sense perdre de vista que la ciutat, per definició, és un entorn artificialitzat amb unes funcions concretes de tipus econòmic, social o cultural. Emprar les “solucions basades en la natura” també és una via que pot ajudar en a gestió i afrontar reptes com el canvi climàtic o el foment de la biodiversitat.\nDesxifrar: idea o repte intrisecament lligat a la lectura de l’espai urbà; a que Kevin Lynch anomenava “llegibilitat” (The image of the City, 1961). Les ciutats s’organitzen en pautes coherents que són llegibles i interpretables, però que a voltes poden patir obstacles, discontinuïtats o confusió a escala del mateix carrer. Desxifrar implica clarificar i fer la ciutat accessible i oberta.\nIntegrar: saber incorporar tot un seguit d’elements físics o instal·lacions, de caràcter lineal o puntual, en els teixits urbans, com ara les línies de fibra òptica a les façanes.\nValoritzar: donar valor als paisatges de les perifèries, les vores o els intertiscis urbans. Un repte que requereix estratègies diverses per a problemàtiques també diverses. Pot enllaçar amb la idea de “tercer paisatge” de Gilles Clement, pel qual entén aquells paisatges que són un subproducte de l’ordenació i que poden tenir valor per si mateixos. Així, fins i tot, en alguns casos no intervenir-hi pot ser fins i tot la forma perquè es desenvolupin.\nFer llocs, no dissenys: és el repte dels que es dediquen al disseny urbà, com ara arquitectes del paisatge. No és el disseny pel disseny, sinó pensar sempre amb la utilitat per les persones i l’encaix paisatgístic. Fer un lloc en el sentit de la geografia humanista: espais referencials, amb sentit propi, font d’experiència i identitat.\nGestionar: repte de reptes i, segurament, la síntesis de tot plegat. Gestionar paisatges perquè acompleixin la seva funció i mantenir-los en condicions. Ja podem tenir la millor de les normes que si aquesta no es desenvolupa a través de la gestió, incloent també inspecció i fins sanció, quedarà en paper mullat.\nParticipar: es refereix a la implicació activa de la ciutadania en la gestió dels béns comuns. El que Elinor Ostrom anomenava l’acció col·lectiva. Permetre l’entrada de la ciutadania en el disseny i en la gestió dels paisatges urbans no només pot ser una ajuda i no una amenaça pel “monopoli del carrer” de l’administració, sinó que fomenta l’esperit de comunitat. D’exemples no en falten.\nPodeu trobar la presentació emprada per la intervenció en aquest enllaç.


Curs de tècniques per elaborar textos de Lectura Fàcil, organitza Ajuntament de Terrassa\nYou are here: Home / Destacats / Política / Societat / Curs de tècniques per elaborar textos de Lectura Fàcil, organitza Ajuntament de Terrassa\nCurs de tècniques per elaborar textos de Lectura Fàcil, organitza Ajuntament de Terrassa\n14 setembre 2018 No Comment\nL’Ajuntament, a través de l’Oficina de Capacitats Diverses i Accessibilitat, posa en marxa el nou cicle anual de formacions i xerrades “Terrassa, ciutat inclusiva i accessible”. El seu objectiu és esdevenir un espai de referència per al foment de la inclusió i l’accessibilitat a la ciutat, facilitant eines i coneixements a les entitats, empreses, serveis i professionals perquè puguin aplicar-lo en el dia a dia de les seves organitzacions.\nLa primera proposta formativa és el “Curs de tècniques per elaborar textos de Lectura Fàcil”, a càrrec de l’Associació Lectura Fàcil.\nDuració: 12h (8h presencials i 4h a distància).\nDates i lloc: sessions presencials dimarts 2 i 16 d’octubre, de 10 a 14h, a la seu del Servei d’Ocupació (Ctra de Martorell, 95).\nDestinataris:Entitats, empreses, serveis i professionals que elaborin textos.\nEl concepte de Lectura Fàcil (LF): què és i a qui s’adreça.\nPautes per elaborar i adaptar materials: contingut, llenguatge i forma, criteris de llegibilitat i comprensibilitat, etapes del procés d’elaboració.\nCaracterístiques específiques de diferents formats (pàgina web, fulletons, guies de serveis, cartells, cartes, etc.).\nExemples de materials adaptats.\nPràctiques d’adaptació i redacció de textos amb els documents que aportin els participants.\nLa formació és gratuïta per a les persones participants. Si és del vostre interès, ja podeu inscriure-us omplint el següent formulari: https://goo.gl/forms/9bhwW31iUgBgv7422\nL’enviament del formulari no garanteix l’obtenció de plaça, i caldrà esperar a la confirmació per part de l’Oficina de Capacitats Diverses. Recomanem que us inscriviu amb la major antelació possible, doncs les places són limitades.\nSi voleu conèixer la resta de formacions i xerrades del cicle “Terrassa, ciutat inclusiva i accessible”, podeu consultar la programació anual per al curs 2018/2019 a través del següent enllaç: https://www.terrassa.cat/cicle-formacions-inclusio-accessibilitat-inscripcions\nLa Quitèria Tarragó Casellas, primera dona regidora de la història de Terrassa, ja té el seu quadre a la l’Ajuntament\nEntitats veïnals, socials i sindicals: Volem el nou CAP Nord i també el CUAP, públics 100%\nQueixes de les AMPA per la manca d’inversió de l’Ajuntament en climatitzar les escoles\nAccessibilitat de l’Anella Verda, encara lluny de les necessitats d’una part de la població


Teresa Lozano, premi d'honor de les Arts Escèniques Valencianes 2020 - Castellonplaza\nHoy es 18 de abril y se habla de arte MATERNIDAD camping Turismo empresas desde el interior volta ciclista a la Comunitat\nentrega el 2 de novembre\nTeresa Lozano, premi d'honor de les Arts Escèniques Valencianes 2020\nCASTELLÓ. La secretària autonòmica de Cultura i Esport, Raquel Tamarit, ha presentat juntament amb Roberto García, director adjunt d’Arts Escèniques de l’Institut Valencià de Cultura, i Pepa Cases, conductora de la gala, els detalls de la cerimònia dels Premis de les Arts Escèniques Valencianes 2020.\nDurant la presentació, Raquel Tamarit ha recordat que “els diferents sectors culturals valencians han de comptar amb importants reconeixements" i per això ja fa tres anys que s'organitzen aquests premis autonòmics "per a fer valdre la tasca dels sectors de les arts escèniques, el cinema i la música valencians”, i ha afegit que “cada any, una de les tres grans ciutats valencianes acull un dels premis i enguany Castelló es converteix en l’epicentre de la cerimònia de guardons de les arts escèniques valencianes”.\nEn aquest context, la secretària autonòmica de Cultura ha anunciat el nom de la persona que rebrà el Premi d’Honor de les Arts Escèniques 2020, que atorga la Generalitat: Teresa Lozano. “En aquesta edició volem reivindicar la trajectòria d’una actriu valenciana imprescindible i per això, enguany el Premi d’Honor que atorga Cultura de la Generalitat és per a ella”, i ha afegit que “aquest merescut reconeixement no només és per una trajectòria professional de primer nivell. És també a una dona que ha treballat per la dignificació del treball actoral i va ser la primera presidenta de l’Associació d’Actors i Actrius del País Valencià, que juntament amb un grapat de companyes i companys es va organitzar per a crear una estructura necessària de reivindicació de la seua professió i de defensa de la producció teatral valenciana. No podem més que estar agraïts a aquesta tasca i per això, gràcies a associacions com l’AAPV, treballem colze a colze des de fa uns anys per a dignificar el seu treball. Gràcies a això, a part del nostre compromís per augmentar les produccions pròpies i la programació escènica valenciana, vam impulsar en 2018 un conveni col·lectiu dels actors i actrius valencians. Fites necessàries i imprescindibles ara més que mai, en què tots hem d’estar units i en què cal reconéixer els camins encetats fa dècades que estan desembocant en polítiques concretes compromeses amb les arts escèniques valencianes”.\nTeresa Lozano va créixer en l’entorn del teatre independent a cavall entre València i Barcelona amb una destacada trajectòria de treball amb els millors directors escènics nacionals i rostre famós de populars sèries de televisió. Entre les seues interpretacions de teatre destaquen Roberto Zuco, Wit, La casa de Bernarda Alba i A teatro con Eduardo, amb la direcció de Lluís Pasqual; Incendiaris amb Moma Teatre, dirigida per Carles Alfaro; El retorno del desierto o Ante la jubilación, a les ordres de Carme Portaceli; i Mi película italiana, dirigida per Salva Bolta.\nEn cinema ha treballat en els films Todos a la cárcel, Un negre amb un saxo, El Kaserón, La gran familia española i Ola de crímenes. I a la televisió destaquen les seues aparicions en Amar es para siempre, Senyor retor, El tiempo entre costuras, El internado, Hospital Central, Los Serrano, Aida, Maniàtics o El cor de la ciutat.\nEn 1989 es va crear l’associació d’Actors i Actrius del País Valencià (AAPV). Els fundadors d’aquell primer sindicat professional eren joves actors i actrius que havien format part de companyies de teatre independent. Una d’aquelles persones era Teresa Lozano, qui va ser la primera presidenta de l’associació i de la qual conserva el carnet número 1.\nLa cerimònia i els nominats\nSi l’any passat la gala va estar dedicada al món del circ, enguany el fil conductor seran les arts de carrer: “A més, hi ha el clar objectiu de visibilitzar les companyies castellonenques”, tal com ha explicat el director adjunt d’Arts Escèniques de l’IVC, Roberto García.\nLa cerimònia de lliurament dels guardons serà el dilluns 2 de novembre, a partir de les 22.00 hores al Teatre Principal de Castelló. Pepa Cases en serà la conductora, i la música anirà a càrrec del ‘beatboxer’ Kike Gasu. Roberto García ha avançat que “es viurà una nit plena de sorpreses i girs inesperables”.\nHi ha 18 categories amb 54 nominacions en total, 3 per categoria. Hi ha 3 nominats en diferents categories de les comarques de Castelló, 7 de les comarques d’Alacant i 44 de les comarques de València.\nConsulta la llista completa ací\nSusana Martín Gijón: "Si queremos una sociedad igualitaria, empecemos por normalizarla la ficción"\nLos esquemas de David Byrne\nVisitants Teatre s'ha endut el guardó a Millor espectacle d'arts de carrer en els Premis de les Arts Escèniques Valencianes 2020 | L'obra es podrà veure el 14 de novembre en el Memorial Democràtic de Vila-real\ncrònica de la gala\nEls Premis de les Arts Escèniques coronen a 'Acampada' i 'Dinamarca' dels germans Sirera\nEls guardons deixen a Castelló dos premis: el de Millor espectacle de carrer, per a 'Maletes de terra' de Visitants; i el de Millor artista de circ per a Marisa Ibáñez\nnominado a los premis de les arts escèniques\nGustavo Ramírez: "Más que ayuda, necesitamos trabajar mucho"


Una proteïna, clau en el desenvolupament de l’autisme\n2 min. Barcelona 17/08/2018 00:00\n651x366 Raúl Méndez i Eulàlia Belloc, investigadors de l’IRB Barcelona. / IRB Raúl Méndez i Eulàlia Belloc, investigadors de l’IRB Barcelona. / IRB\nUn equip internacional d’investigadors del CSIC i de l’IRB ha identificat que la proteïna CPEB4, encarregada de coordinar l’expressió de centenars de gens necessaris per a l’activitat neuronal, està alterada al cervell dels pacients amb autisme. Els investigadors han observat que un defecte en aquesta proteïna podria ser un nexe entre els factors ambientals que alteren el desenvolupament del cervell i els gens de predisposició de l’autisme. L’estudi, publicat a la revista Nature, ha estat coliderat per José Lucas, investigador del Consell Superior d’Investigacions Científiques (CSIC) i del Centre d’Investigació Biomèdica en Xarxa sobre Malalties Neurodegenaratives (Ciberned) i per Raúl Méndez, investigador de l’Institut de Recerca Biomèdica (IRB).\nPer a Méndez, aquest treball “és un exemple de com l’expressió de centenars de gens ha d’estar perfectament coordinada per al correcte funcionament dels òrgans i les cèl·lules que el componen. En aquest cas, les neurones i el cervell”. El primer autor de l’estudi i investigador del Centre de Biologia Molecular Severo Ochoa, Alberto Parres, argumenta que en la gènesi de l’autisme també hi poden participar factors ambientals que alterin el correcte desenvolupament del cervell, “com les infeccions durant l’embaràs”, ha exemplificat.\nEls investigadors asseguren que conèixer les bases biològiques de l’autisme pot facilitar el disseny de futures teràpies experimentals i eines per millorar el diagnòstic de la malaltia, i que, malgrat que caldrà elaborar futurs estudis, “la CPEB4 podria ser una nova diana terapèutica”. La majoria de casos del trastorn de l’espectre autista no tenen associat cap tret específic en l’aparença externa de la persona ni símptomes neurològics severs. Els últims anys, però, s’han fet importants avenços en l’estudi de l’autisme mitjançant l’anàlisi genètica de milers de pacients i s’han trobat correlacions entre defectes d’expressió o de funcions d’uns 200 gens i la susceptibilitat a l’autisme.


Quins productes són bons per a pells i cuir cabellut sensibles? | ets el que menges\nLes persones al·lèrgiques o amb pell delicada necessiten una cura especial per evitar possibles reaccions. Una bona pensada és apostar per la cosmètica bio certificada i avalada amb el segell internacional Allergy Certified.\n20 de maig 2022 per Mireia Segarra Escolà\nLa cura personal té un paper important en el dia a dia de moltes persones. Les rutines de neteja, purificació i hidratació són moments en què hauríem de relaxar-nos i gaudir d’aquesta sensació agradable i beneficiosa que ens aporten, sobretot, els productes elaborats amb ingredients naturals, sense fragància i amb molts efectes positius per contrarestar l’envelliment de la pell nodrint-la i hidratant-la.\nTrieu productes de cura personal certificats amb el segell internacional\nTenim una idea equivocada sobre els productes elaborats amb ingredients naturals. Molts formen part dels rituals de bellesa de persones al·lèrgiques i amb pells sensibles, que creuen que, si un producte està fabricat amb ingredients naturals, no els farà cap reacció adversa. Pot ser el cas d’algunes gammes de productes naturals, però també pot passar el contrari.\nPer assegurar que un producte ha passat tots els controls reglamentaris per a les indicacions anunciades, ha d’estar certificat amb el segell ECOCERT d’acord amb els estàndards de COSMOS Organic (inclosos els continguts, matèries primeres, producció, embalatge i material de text), certificat amb el segell internacional Allergy Certified i, a més, si el producte és biodegradable i apte per a vegans, també cal la certificació corresponent (producte sense ingredients derivats d’animals, i procés de fabricació també lliure de productes, subproductes i derivats animals. La societat vegana també garanteix que els productes no han estat provats en animals).\nLes al·lèrgies cutànies o dermatitis de contacte són una de les malalties cròniques més freqüents.\nTal com comentàvem fa unes línies, molts productes cosmètics, productes per a la cura de la pell, xampús, condicionadors o cremes de mans, per citar-ne alguns, tenen ingredients que poden causar al·lèrgies.\nAllergy Certified és un segell internacional que els consumidors d’arreu del món poden buscar quan vulguin prevenir l’al·lèrgia cutània. És una garantia de verificació d’al·lèrgens, impureses i disruptors endocrins, entre d’altres.\nQuins actius naturals cuiden millor la pell i els cabells?\nL’àloe vera és un ingredient de bellesa actiu natural que ajuda a hidratar i revitalitzar la pell i els cabells sense deixar una sensació greixosa. Té molta capacitat per retenir la humitat i hidratar la pell, que queda fina i suau. També ajuda a reduir l’aparença de l’envelliment de la pell gràcies a les seves característiques humectants, que a la llarga contraresten les línies fines i les arrugues.\nLa mantega de karité té molts àcids grassos, amb efectes hidratants i una capacitat per restaurar els lípids i crear humitat ràpidament. Gràcies a aquestes propietats, redueix el risc de sequedat i els danys per exposició ambiental.\nL’oli de jojoba és un oli suau que humecta i hidrata amb un efecte suavitzant excel·lent, i deixa una lluentor saludable i molt bonica. L’oli té molts nutrients, com la vitamina E i antioxidants, que nodreixen i protegeixen la pell i els cabells.\nL’oli de coco es fa servir molt com a ingredient cosmètic per a la pell i els cabells perquè és molt hidratant, nutritiu i humectant. Ajuda a suavitzar la pell i evita que els cabells s’assequin i es facin malbé. Conté vitamina E i protegeix contra els radicals lliures.\nL’aroma d’espígol té efectes calmants i protectors. A més de propietats antioxidants, l’espígol aporta una brillantor meravellosa als cabells.\nLa marca de productes cosmètics naturals Urtekram Nordic Beauty ofereix una nova línia Fragance Free, sense perfum, per a pells i cuir cabellut sensibles certificada amb el segell internacional Allergy Certified (destinada a pells i cuir cabellut sensibles), ECOCERT COSMOS Organic (productes sense silicones ni conservants sintètics) i la certificació Vegan.\nEs tracta d’una nova col·lecció de cura personal sense fragància, amb ingredients naturals (el 100% de tots els productes són d’origen natural, només el condicionador té el 99% d’origen natural) i amables amb la pell, acuradament seleccionats, ideals per aconseguir una pell i uns cabells suaus i frescos. La línia és apta per a totes les edats, des de nens fins a adults. Els envasos estan fets a base de plantes, són biodegradables i estan fabricats amb les deixalles de les canyes de sucre (la producció de sucre de canya ajuda a reduir els nivells de CO2); així gastem menys plàstics convencionals i cuidem el medi ambient. Urtekram aposta per la sostenibilitat en tota la cadena de producció.\nLa nova col·lecció Find Balance-Fragrance Free ofereix:\nSabó de mans 300 ml\nCrema de mans 75 ml\nDesodorant 50 ml\nGel de bany 200 ml\nLoció corporal 245 ml\nXampú 250/500 ml\nCondicionador 180 ml\nTots estan fets amb ingredients condicionadors, hidratants, nutritius, sedosos, equilibrants i calmants, com alguns dels ja esmentats (àloe, mantega de karité, olis i sals minerals naturals…).\nAposteu per una cosmètica amb ingredients 100% d’origen natural, sense silicones, olis minerals, OGM o nanomaterials. Aposteu per la sostenibilitat del planeta alhora que doneu a la vostra pell i cabells més vida i vitalitat.


Supernannies……..o pares II – Sindicat de Pares\nSupernannies……..o pares II\n8 febrer, 2012 /0 Comments/in La Família, Miscel-lània /by SdP\nEn l’article anterior, vaig fer una primera aproximació a la importància d’educar els nens des de l’etapa prenatal. En aquests següents articles, intentaré plantejar i respondre algunes preguntes que ens desbrossin el camí.\nLa urgència d’educar els nens en l’esforç, la sobrietat, l’auto domini i el sentit de responsabilitat, es fa evident en un treball d’investigació recent de la FAD, titulat Bienestar en España. Ideas de futuro desde el discurso de padres y madres, en què s’afirma que, malgrat entreveure núvols negres, els pares han continuat sobreprotregint, fins ara, els fills i, actualment, els criden urgentment a prendre “ja” el comandament de la societat d’una manera sobtada, acusant-los d’estar anestesiats quan han estat ells mateixos els qui han temut sempre les frustracions, han deixat de posar-los límits i els han sobre protegit.\nLa primera qüestió és definir què entenem per educar; les següents,seran cercar les respostes al qui, què, perquè, quan i com.\nEducar és externalitzar el millor que pot arribar a ser una persona, no d’una manera abstracta, sinó cada persona en concret amb les seves limitacions i les seves possibilitats innates. És com si tinguéssim a les mans una pedra que, segons la seva composició i com la treballem, pot esdevenir un totxo, una pedra angular d’una construcció, una escultura o una joia. Cal descobrir les possibilitats de cadascú i ajudar a assolir la màxima competència.\nQui ha d’educar\nSón molts els sociòlegs i pedagogs que actualment tornen a l’antiga dita que per educar un nen es necessita “tota la tribu”; entenen com a “tribu” primer, la família nuclear; segon, els diferents àmbits de sociabilitat: família amplia, entorn escolar, models socials… És evident que per aconseguir nens segurs i emocionalment estables, es necessita que aquets diferents nivells vagin coordinats al màxim, cosa que en la actualitat, malauradament, no es dóna. En tot cas, la imprompta més definitiva es rep de la família pròxima, perquè tal com deia Chesterton, “en general, les mares envien els nens al col•legi perquè els eduquin, quan moltes vegades ja és tard per a ensenyar el que realment és important”.\nEvidentment, la família és el fonament determinant per al benestar psicològic del nen que creixerà amb molta més seguretat si sap que hi ha coses que no canviaran mai: el seu pare sempre serà el seu pare, la seva mare serà la seva mare i l’estimaran permanentment. Quan parlem de família, estem parlant d’un focus de seguretat emocional cohesionat per llaços de sang i de l’afecte mutu, que s’allunya a la vegada d’una dictadura i d’una democràcia. No val, no ha de valer igual, l’opinió del rei de la casa de nou anys que la de la mare o pare de família.\nUna família del segle XXI ha de ser com una empresa on es reparteixen i es comparteixen diferents funcions; l’un fa més de cap de recursos humans i l’altre de gerent u organitzador d’esdeveniments socials. Tot amb l’acord consensuat dels dos protagonistes que, segons les circumstàncies, l’edat dels fills i d’altres condicionants, assumiran preferentment un paper o altre, però intentant alhora ser capaç de substituir-se temporalment, si cal, per motius de feina, malaltia, etc.\nFonamentalment aprofundirem en:\n1.- sentit de pertinença,\n2.- auto coneixement,\n3.- auto domini,\n4.- auto respecte,\n5.- el binomi llibertat – responsabilitat.\nEn aquest article, em centraré sobre tot en el primer punt: el sentit de pertinença.\nLa primera i més radical essència de l’ésser humà és el que crea la primera relació: ser fill. És més radical que ser home o dona o que el color de la pell, perquè indica l’origen de cada persona què és el que ens dona la filiació, l’origen i ens fa formar part d’una comunitat de persones lligades a la seva arrel. De la mateixa manera -encara que de forma diferent- idealment, la comunitat d’origen està formada també pels germans i germanes, i és el lloc privilegiat per aprendre amb naturalitat la convivència entre éssers de diferents sexes i aptituds; perquè els pares poden ser models però en una relació vertical i, en canvi, la fraternitat és una relació horitzontal que ensenya a viure i conviure des de la quotidianitat. Malauradament, la fraternitat és una experiència que es nega a molts nens de les societats occidentals.\nEls pares tenen el dret i el deure inalienables de transmetre als fills el sentit de pertinença:\na) Educar-los en el descobriment de la seva identitat. Iniciar-los en la vida social, i en el exercici responsable de la seva llibertat moral i de la seva capacitat d’estimar a través de la experiència de ser estimats.\nb) Naixem en companyia, no en soledat, no com meteorits llençats aleatòriament a l’espai, sinó com a fills de pares concrets, en una família que és, com deia la Pilar Rahola en un article del 2007 “L’espai on aprenem a conjugar el verb conviure, que és viure amb els altres” i un “espai de vida compartida on s’aplaudeixen els èxits i es recomponen les trencadisses”.\nc) Quan neix un nen, a través de la relació amb els seus pares, comença a formar part d’una tradició familiar, que té arrels més antigues.\nd) Amb el do de la vida, rep tot un patrimoni d’experiència.\ne) Els fills creixen i maduren humanament en la mesura en què acullen amb confiança aquest patrimoni i aquesta educació què van assumint progressivament. Així són capaços d’elaborar una síntesi personal entre el que han rebut i el que es nou i allò que cadascun i cada generació estan cridats a realitzar.\nf) La vinculació afectiva amb els altres (pares, germans, família en general, amics, etc.) és el camí per aconseguir la integració de l’educació sentimental – afectiva, l’educació intel•lectual i la llibertat personal, i té com a fi assolir un bon nivell de salut física, mental i moral.\nUna imatge visual que mostraria, per exemple, aquest sentit de pertinença seria una fotografia d’una família a Montserrat, perquè evidencia la integració dels diferents aspectes esmentats: Fe, família, cultura, natura.\nSi tenim aquest aspecte ben treballat podrem, amb seguretat, avançar amb els fills cap a la maduresa psicoafectiva què es basarà també en els altres punts citats al començar aquest apartat.\nTags: Familia, identitat, maduresa psicoafectiva, sentit de pertinença\nhttp://www.sindicatdepares.com/wp-content/uploads/2016/10/logo-mini.jpg 0 0 SdP http://www.sindicatdepares.com/wp-content/uploads/2016/10/logo-mini.jpg SdP2012-02-08 12:43:072012-02-08 12:43:07Supernannies........o pares II\nAbans i després de la Blackberry, també hi havia i hi ha més vida Tu pots crear ocupació


L’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, i el líder d’ERC a la ciutat, Alfred Bosch. Els republicans no van entrar a l’equip de govern. C. ATSET\nBarcelonaDimecres, a les 13.15 hores, el Parlament va ratificar les conclusions de la comissió d’estudi del procés constituent, una votació que va evidenciar la determinació de Junts pel Sí i la CUP per desoir les advertències del Tribunal Constitucional (TC) i avançar en el full de ruta del procés sobiranista. Però el pas endavant validat a la cambra catalana no només va certificar que l’independentisme no està disposat a recular, també va fer visible que s’ha eixamplat la distància entre els partits que impulsen el procés i l’esquerra que defensa un referèndum pactat per solucionar l’anhel de sobirania dels catalans. Especialment significativa és la relació entre ERC i l’espai dels comuns, que compartien electorats fronterers i proximitat en l’agenda social, i avui conviuen allunyats. Ho reconeixen uns i ho admeten els altres. L’avançament en el full de ruta al Parlament, els xocs protagonitzats al Congrés, el pacte frustrat a l’Ajuntament de Barcelona i la constatació que les dues forces competeixen per ser hegemòniques a Catalunya -com es va veure en el duel electoral del 26-J- fan més difícil l’entesa dels grans representants de l’espai progressista.\nEls d’Oriol Junqueras, vigoritzats per la demoscòpia -les enquestes els situen a la pole position si avui es convoquessin eleccions a Catalunya i disputant la victòria a En Comú Podem en cas de repetició dels comicis espanyols-, entenen que l’esquerra alternativa, malgrat el no verbalitzat per Catalunya Sí que es Pot dimecres a la cambra, ha de tenir un paper rellevant en la construcció de l’estat propi. “Ha sigut una setmana complicada. És cert que hi ha la sensació de més distància, però no ens donem per vençuts, perquè tenim punts de connexió i ells no poden renunciar a participar en el procés constituent”, exposen veus de la direcció nacional d’ERC. Els republicans continuen recordant als comuns el mateix que deien en campanya, que la bandera del referèndum pactat topa amb el mur dels partits constitucionalistes. Així ho recullen les conclusions de la comissió del procés constituent, defensades per Marta Rovira al ple del Parlament. El text aprovat sosté, en la seva arrencada, que el marc legal espanyol no dóna “marge d’acció per al reconeixement del dret a decidir”. I és aquesta renúncia a explorar la via pactada la que exaspera l’esquerra alternativa, que se sent expulsada del debat constituent. “El camí que ha emprès el Parlament és la pitjor manera d’eixamplar la base del procés”, afirmava divendres a l’ARA el nou secretari general de Podem, Albano Dante Fachin, contrariat per ser assenyalats com a “responsables que el procés no avanci”. És simptomàtic que el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, no hagin tornat a explorar la participació delscomuns en el debat constituent des de la trobada que van mantenir el 5 de febrer a Palau. “Li he transmès [al president] que Barcelona mai fallarà a Catalunya. Hi serem”, va expressar aquell dia Colau, que té amb Puigdemont una relació més cordial que la que va mantenir amb Artur Mas. Divendres Colau va protagonitzar un gest de distensió amb l’independentisme quan es va comprometre davant la presidenta dels municipis independentistes, Neus Lloveras, a estudiar la celebració d’una consulta per adherir-se a l’AMI, una promesa que ja va fer en la campanya de les eleccions municipals del 2015.\nL’escull de la via unilateral\nGestos a banda, els comuns entenen que l’independentisme no pot obviar la complexa configuració del vot sobiranista a Catalunya -En Comú Podem va imposar-se en 12 de les 15 ciutats més poblades del país- i que la via de la desconnexió unilateral no sedueix aquest gruix de població. A Barcelona les relacions distants amb ERC -també pels càlculs en clau nacional- van frustrar el pacte entre Colau i Alfred Bosch per formar un govern més ampli. El PSC va ser diligent per aprofitar l’oportunitat i postular-se com a aliat. L’entesa amb els socialistes al consistori ha coincidit amb el moment de menys complicitat entre l’esquerra alternativa i l’independentisme. Al Congrés tampoc hi hagut entesa en l’estratègia. La proposta de Xavier Domènech per presidir la cambra baixa més que aglutinar els partits catalans va alimentar els retrets que ja s’havien sentit en la campanya electoral, episodis reproduïts per les negociacions en la configuració dels grups parlamentaris. Més distància que mai.


ARTURO ARGELAGUER | La psicologia com a eina eficient en la gestió dels estressors psicosocials\nLa gestió de l’estrès en entorns laborals i organitzacionals\nPsicòleg especialista en la gestió i tractament de l'estrès, les emocions i l'ansietat. Teràpia Cognitiva i Conductual. Adults i Parelles. Em trovareu a Manresa, Berga, Solsona i Moià. Teràpia onLine. Fem diagnòstics, establim un Pla de treball i t'acompanyo en la millora del teu benestar. @arturoargelaguerpsicoleg @aargelaguer #arturoargelaguer\nriesgos psicosociales, ansiedad, estrés depresión, enfermedad mental, organizaciones\n20 març La gestió de l’estrès en entorns laborals i organitzacionals\nPosted at 22:04h in Ansietat, Depressió, Riscos psicosocials\tby\tArturo Argelaguer\nLa psicologia com a eina eficient en la gestió dels estressors psicosocials\nArturo Argelaguer (2022)\nPsicologia clínica, social i de les organitzacions\nSi bé la idea del treball parteix de l’esclavatge de les èpoques egípcia i grega, i segueix amb el càstig en l’època judeo-cristiana, no és fins a partir del Segle XVIII, amb la Revolució Francesa, l’aparició de l’Ètica Protestant, la 1ª Revolució Industrial i el naixement de l’Estat Modern, amb una «nova» Moral Capitalista, que el Treball passa a ser un fenomen amb una alta significació social (entronització cultural com a principal subsistema social, només superat per la família; actor actiu i instrumental de la nova estructura social, que determina els cicles vitals i limita les interaccions socials; i que acaba convertint-se en un bé escàs arrel de la introducció de la maquinària).\nActualment, tot i deixant clar que podem trobar una variada pluralitat de significats específics per a cada activitat humana, podríem definir el Treball com una inversió conscient i intencionada d’una determinada quantitat d’esforç, (ja sigui per a produir béns, elaborar productes o dur a terme serveis) amb els quals poder satisfer algun tipus de necessitat humana (Blanch 1996).\nL’Organització està formada per conjunts d’individus o grups creats per assolir uns objectius i metes determinades, utilitzant per aquesta finalitat la divisió del treball, amb funcions diferenciades, coordinades i dirigides racionalment al llarg d’un període de temps «relativament» (Pretor, Lawler i Hackman 1975)\nLa Psicologia del Treball i de les Organitzacions és una branca científica de la Psicologia que s’interessa per l’estudi de les relacions entre l’ésser humà i l’entorn de treball (la conducta de les persones en el seu lloc de treball, alhora que en la pràctica de les organitzacions de treball). El seu objecte d’estudi són les conductes dels éssers humans en el treball i els processos psicològics que les influeixen i determinen, per tal d’investigar, explicar i predir aquestes conductes, de manera que permeti predir els problemes psicològics que sorgeixen en aquests contexts laborals, tant de processos individuals com grupals.\nDes d’una variable més psicològica, podem definir el treball com una complexitat de conductes orientades a l’assoliment de diferents metes i objectius, els quals poden tenir valor en sí mateixos (p.ex. una fita), o bé ser propositives i instrumentals per obtenir la satisfacció de determinades necessitats (Kanungo 1979).\nLa Psicologia Treball es fa ressò dels processos més pròxims a l’anàlisi individual per tal de promoure els processos bàsics d’intervenció professional, que permetin proveir aquests subjectes de les diferents tècniques d’intervenció sobre els problemes reals que es produeixen a l’entorn laboral.\nEl terme estrès (stress) començà a utilitzar-se per Walter Cannon, el 1911, per definir-lo com un estímul susceptible de provocar una reacció de lluita o fugida i que ràpidament s’adapta per designar els diferents factors del medi, la influència dels quals exigeixen un esforç NO habitual dels diferents mecanismes de regulació dels individus.\nEn la societat actual, gran part d’allò que ens envolta (família, feina i/o circumstàncies personals) ens pot acabar generant grans dosis de tensió, cosa la qual produeix en les persones un estat d’inquietuds i malestar que, en massa cassos, acaba generant greus dolències físiques i psíquiques. I no només això, sinó que aquesta tensió i dolències físiques o psíquiques es manifesten negativament en tot allò que ens envolta, en especial a casa, amb la família, i a la feina, tant amb els companys com en el propi rendiment professional.\nSorgeixen tensions on no n’hi havia, apareixen pensaments disruptius on abans hi havia un bon ambient i acabem duent a terme unes conductes totalment desadaptatives al respecte d’allò que fem habitualment (baixa autoestima, dubtes de si em faran fora de la feina, recels amb companys…).\nQualsevol resposta que donem als reptes i amenaces del dia a dia, ens genera una activació fisiològica de l’organisme que repercuteix directament en la pròpia manera de pensar, sentir i comportar-se. D’això se’n diu estrès.\nLes causes que provoquen l’estrès no són sempre negatives, sinó que en el dia a dia ens trobem davant de situacions rutinàries amb les que convivim habitualment i que també poden produir-nos estrès, sense que siguin necessàriament perilloses (cues de trànsit, música excessivament alta, crits i sorolls,…)\nL’estrès NO és perjudicial, per se, sinó que en funció de la reacció que tinguem davant una situació estressant, de la interpretació que d’aquesta en fem (si repte o amenaça) i de la resposta que li donem (adaptativa o desadaptativa), ens podem trobar amb dos tipus d’estrès:\nEl nivell d’activació (físic i psicològic) de l’organisme és l’adequat per dur a terme les nostres activitats quotidianes, especialment aquelles que requereixen d’una resposta immediata.\nEl nivell de resposta/reacció és proporcional a l’estímul (adaptativa) i ens ajuda a enfrontar exitosament la situació donada\nEl nivell d’activació (físic i psicològic) del nostre organisme és excessiu o inadequat (desadaptatiu) a la demanda de la situació. Ja sigui per la demanda de l’entorn, dels propis recursos o de la valoració que en fem.\nSi aquesta resposta es perllonga excessivament en el temps, les conseqüències poden ser molt més negatives.\nL’estrès és una reacció adaptativa, no necessàriament negativa, als canvis que es produeixen a l’entorn, per preservar la pròpia existència. Quan hi ha una incapacitat de resposta del nostre organisme, alhora de complir determinats requisits i demandes, i aquesta es manté en el temps o es repeteix freqüentment (estrès crònic), pot afectar negativament el nostre estat de salut. En aquest darrer estadi de la salut, tot i que generalment l’estrès sol ser de baixa intensitat, perdura al llarg de temps, aclaparant l’individu i esgotant els recursos personals, afeblint-ne la salut i benestar de la persona.\nEn èpoques de crisi com la que estem vivint actualment, la percepció que tenim d’aquest “pas del temps” s’escurça molt ràpidament i les intensitats amb les que es reacciona a cada acció viscuda són molt més elevades, cosa per la qual el malestar i els problemes es viuen en primera persona i s’intensifiquen exponencialment, generant conflictes interns que repercuteixen directament en un mateix i en l’entorn més immediat (parelles, fills i companys de feina)\nEls estudis més recents han demostrat que les persones avaluem les situacions estressants i reaccionem davant cada una d’elles de forma diferent, d’acord als propis factors individuals (personalitat, autoestima,…) i contextuals o ambientals (suport social, familiar o laboral,…).\nPer tant, una acurada definició de l’estrès seria aquell desequilibri percebut per l’individu entre la demanda i la pròpia capacitat de resposta on, la percepció de fracàs davant aquesta demanda, li pot comportar possibles conseqüències.\nEn funció de la percepció que cada persona faci de l’amenaça i dels propis recursos per fer front una determinada situació, determinarà si aquesta situació serà percebuda com a un repte (eustrès) o com una amenaça (distrès).\nL’estrès, els problemes entre companys (caps inclosos) i un excés de pressió, ja sigui per part dels superiors o ja sigui per que un mateix se la genera, fa que cada vegada més les persones necessitem ajuda psicològica professional per gestionar adequadament aquests escenaris que es donen dins l’entorn laboral, i especialment en èpoques de crisi.\nTenir eines d’autocontrol i saber gestionar aquestes situacions és cabdal per a una bona salut laboral, tant per a les persones que conformen les organitzacions com per a l’adequat funcionament d’aquesta dins del seu sector econòmic.\nL’estrès és una de les principals manifestacions de la vida moderna i una de les més importants causes de desajustos de l’organisme. No te en compte sexes ni edats i provoca malalties tant importants com trastorns mentals, cardiovasculars, gastrointestinals, o respiratòries.\nNo podem entendre una reacció estressant sense una interacció entre la persona i el seu entorn. És a dir, tothom ha de fer front a les demandes ambientals existents. Ens hem d’adaptar als canvis!!\nL’adaptació a l’estrès, segons el filòsof canadenc Hans Selye en la descripció del síndrome general d’adaptació, passaria per un procés que es divideix en tres fases molt concretes:\nAlerta generalitzada en la que els individus noten canvis fisiològics (increment de la freqüència cardíaca, variacions de temperatura corporal, canvis en la tensió arterial,…)\nAquests símptomes van desapareixent degut a l’adaptació de l’organisme.\nLa permanència d’aquests agents estressant en l’individu, durant massa temps , fa que apareguin novament símptomes similars als de la fase d’alarma.\nQuan superem el límit de la pròpia capacitat de superació, de les circumstàncies estressants, apareixen nous símptomes d’alerta que, si no els hi donem resposta, acaben provocant danys fisiològics i psicològics importants a les persones que pateixen aquest estrès.\nA nivell més general, podem distingir dos tipus d’estressors:\nPsicosocials: Es genera l’estrès a partir de la pròpia interpretació cognitiva que en fa cadascú\nBiològics: Aquells estímuls o situacions que causen canvis bioquímics i disparen la resposta d’estrès\nAmb dos tipus poden sorgir tant d’estímuls interns com externs:\nInterns: Estímuls físics (mal de panxa, mal de cap, ferides,…)\nEstímuls cognitius (record de situacions desagradables, pensaments d’inutilitat, dificultats sobre el futur immediat…)\nExterns: De caràcter físic (canvis de temperatura ambiental, sorolls, intensitat lumínica…)\nDe caràcter cognitiu (suspendre un examen, resultats negatius d’uns determinada tasca…)\nEls agents estressants o estressors més comuns els podríem emmarcar en uns àmbits molt específics:\nAgents estressants / Estressors\n– Excés de soroll en l’entorn familiar (crits, joc dels nens, volums elevats de ràdio i televisió..)\n– Alteracions de les relacions amb la parella (enganys, problemes sexuals, mals tractes,…)\n– Problemes de salut o tenir cura d’algun familiar\n– Problemes amb els fills (estudis, treball, amistats, drogues,…)\nÉs l’entorn més delicat i amb major potencial de causar estrès, per la implicació emocional que suposen els conflictes familiars\n– Les característiques específiques de cada lloc de treball\n– L’experiència acumulada del propi treballador\n– Les relacions personals que conformen l’ambient laboral\n– Els factors relacionats amb el propi desenvolupament professional\nÉs comú a quasi totes les professions i repercuteix tant individualment als treballadors, com col·lectivament a l’equip de treball, la productivitat i rendibilitat organitzacional\n– Viure en determinades zones de contaminació acústica i ambiental (costat autopistes, aeroports,…)\n– Les tensions i inseguretats de les llargues llistes d’espera sanitàries, i el sobre cost quan es tracta de sanitat privada\n– El modus de vida de la ciutat és un clar factor tensional pels individus (tràfic intens, llargues distàncies, presses constants,…)\n– Estar immers en algun procés judicial\nAquelles situacions que les relacionem amb el tipus de vida de les persones, especialment de les que es troben en grans ciutats, i que són autèntics generadors d’estrès constants\n– Ingressos econòmics precaris\n– Conflictes interpersonals que provoquen canvis en la forma de vida dels individus (malalties, divorcis, desnonaments,…)\n– Dedicació constant a altres persones de l’entorn (fills, pares, avis,…)\nAmb independència de les situacions personals que poden generar alteracions i estressors, hem de tenir present la pròpia personalitat dels individus, especialment aquelles que són més propenses a patir estrès (perfeccionistes, introvertides, competitives, agressivitat, insegures,…)\nA priori, però, no existeixen estressors per se, sinó que aquests depenen molt de la pròpia experiència perceptiva de la persona davant de successos concrets i específics (Cognició). Davant la necessitat d’afrontar un succés estressant es genera un intens consum cognitiu (pensament-memòria) que fa que es disminueixin els recursos necessaris per un processament adequat, i que afecta més intensament en les persones amb més limitació d’aquests recursos, provocant un cert fracàs adaptatiu i l’aparició dels temuts atacs d’ansietat, o en el pitjor dels cassos determinades malalties (Ansietat – Depressió)\nJa s’ha esmentat que l’estrès és un procés de resposta als successos i situacions externes que es perceben com a amenaces, perills i generadores de conflictes, i que les seves conseqüències són el desgast i l’esgotament físic i psíquic. Si aquest conjunt de reaccions , cognitives, fisiològiques i del comportament, es barregen amb tot un seguit de reaccions emocionals negatives i desagradables, pot arribar a generar-se alts nivells d’excitació i d’angoixa, amb la sensació freqüent de no poder fer front a la situació. D’això en diem Ansietat.\nL’ansietat és una resposta emocional a l’estrès o una reacció emocional d’alerta davant d’allò que cadascú de nosaltres pot arribar a considerar una amenaça, sense que necessàriament hagi d’originar-se per agents estressants.\nL’estrès provoca ansietat, si bé no tothom qui pateixi ansietat ha de patir, necessàriament, estrès!!\nEls estudis de l’estrès en l’àmbit laboral, cada vegada són més importants tant a nivell nacional com internacional, degut als enormes efectes negatius que genera tant a les persones com a les organitzacions.\nL’estrès laboral provoca conseqüències negatives importants, essent la causa directe de l’elevada sinistralitat a les empreses, alhora que també n’és el responsable directe sobre la qualitat de vida de les persones afectades.\nL’estrès es va definir com “la malaltia del segle vint”, encara que segueix sent molt vigent en ple segle XXI, derivada de feines amb sobrecàrrega quantitativa, treballs repetitius, treballs amb efectes psicosocials…\nL’estrès laboral és aquella tensió que es produeix quan un treballador considera que una situació o exigència laboral podria estar per sobre de les seves capacitats i recursos alhora enfrontar-s’hi (Stonner, 1994), alhora que mostra esgotament emocional i apatia al seu lloc de treball, sentint-se incapacitat per assolir les seves metes (Davis /Newstrom, 1991)\nHi ha un seguit d’estudis que proposen que, davant les situacions estressants que es puguin presentar, les persones amb un tipus de conducta més competitius i patrons de personalitat del tipus A (autoexigents, competitius i autocrítics) són els que més es relacionen amb l’estrès i els qui pateixen una major reactivitat psicofisiològica. Per contra, les persones relacionades amb patrons de personalitat del tipus B (emotius, pacients i reflexius), no solen mostrar-se tant competitius i presenten nivells més reduïts d’estrès i ansietat.\nEls principals factors de vulnerabilitat a tenir en compte serien aquelles condicions (intra laborals, extra laborals i pròpies de l’individu) que influeixen en l’aparició de l’estrès i es constitueixen en autèntics factors psicosocials de risc (Moreno y Báez, 2010).\nAquesta tensió (estrès) que pateix el treballador gira a l’entorn d’una dualitat de conceptes:\nUn primer, centrat en l’estat intern de la persona, davant la seva adaptació (o no) a les demandes externes, a la pròpia capacitat (o no) de l’organisme per a fer-les front, i a un estat del propi organisme, amb símptomes físics i psicològics.\nI un segon aspecte, que fa referència a la tensió laboral com a resultat de la interacció entre les demandes i el control del treballador.\nL’estrès laboral és un terme que generalment s’utilitza per referir-se a la tensió nerviosa i/o emocional (desequilibris i desajustos) que pateix el professional, així com també a l’agent causal d’aquesta tensió. “La percepció d’un desequilibri substancial entre la demanda que se li requereix a l’individu i la seva capacitat de resposta sota condicions en les quals ho pot assimilar com una percepció de fracàs, acaba comportant importants conseqüències” (Mc Grath 1970) tant a nivell individual com organitzacional.\nAlgunes de les variables a les que s’associa generalment l’estrès laboral serien:\nProblemes fisiològics (musculatura i ossos)\nDemanda i control laboral\nRecompensa vs esforç\nCapacitat d’afrontament individual\nPel que fa a les organitzacions és palès que:\n) els problemes d’interrelació entre les persones que la conformen pot acabar convertint-se en un factor de risc important, provocant efectes negatius tant en la salut de les persones com, essencialment, en la de la pròpia organització\n) els entorns canviants en els quals es desenvolupa l’actual societat, ha generat un increment de les competències i exigències per a les pròpies organitzacions, amb alts nivells de pressió, de forma quotidiana.\nÉs, per tant, imprescindible disposar d’una metodologia de identificació i control dels riscs i d’una previsió d’intervenció ràpida en detectar-se, que ens permeti resoldre aquestes situacions de forma ordenada i encertada, el més ràpid possible.\nÉs cabdal una acció formativa als treballadors de les organitzacions, que permeti una major sensibilització envers els efectes, un coneixement identificador adequat dels riscs i una detecció precoç d’aquests fenòmens. Aquestes accions formatives estratègiques permeten dotar els treballadors de mecanismes de detecció i protecció, alhora que reconduir les pròpies percepcions, encaminant-les cap a noves oportunitats de canvi, afavorint la salut individual i l’estabilitat organitzacional.\nTot i que cada persona reacciona de forma diferent davant una situació d’estrès, sí que s’han definit i identificat un seguit d’elements específics que els podem considerar com a detonants d’estressors en les empreses (relatius a la pròpia organització, les tasques o el propi entorn físic), i que són comuns en la majoria de cassos (Josep Mª Peiró):\nL’ambient físic. Soroll, il·luminació, temperatura.\nLes demandes derivades de la pròpia feina. Torns excessius/rotatoris, sobrecàrrega de tasques, riscs laborals excessius.\nEls continguts propis del lloc de treball i les característiques específiques de cada tasca. Adequació o no de la feina amb la capacitat de la persona, estils de comunicació, autonomia o no sobre el treball a desenvolupar, complexitat de les tasques.\nCom es desenvolupa cada rol. Les responsabilitats adquirides/donades, l’ambigüitat en el repartiment dels rols, els conflictes entre companys.\nLes relacions interpersonals i grupals. Entre companys, superiors/subordinats, amb clients/proveïdors.\nEl desenvolupament específic i particular de cada carrera professional. La seguretat/inseguretat en els llocs de treball\nLes noves tecnologies. Tant les mancances en el maneig de les tecnologies tant canviants, com l’excessiva connectivitat afecten directament l’atenció en tot procés laboral.\nL’estructuro o clima de la pròpia organització. Depenent de si és un sistema massa centralitzat, molt burocratitzat o de l’exercici/absència del lideratge\nAltres factors externs a l’àmbit pròpiament laboral. Les derivades de la vida personal afecten directa o indirectament a l’esfera del treball.\nTal i com s’ha comentat anteriorment, l’estrès és un procés adaptatiu convenient que ens permet, si el seu nivell és moderat, mantenir el to vital per mantenir-nos actius i desperts, no avorrir-nos i afrontar de forma enèrgica els reptes vitals. No obstant, quan aquests nivells d’estrès sobrepassen la pròpia capacitat d’afrontament i fracassem en l’adaptació a l’estressor, aleshores pot acabar convertint-se en patologia i comportar conseqüències negatives o nefastes a nivell individual i organitzacional:\nEfectes negatius per l’individu\nIrritabilitat i angoixa\nPoca capacitat de relaxació i concentració\nRisc de patir accidents\nReducció de l’interès pel treball\nFacilitat de patir addiccions\nProblemes físics i de sobrepès\nAugment de la probabilitat de patir malalties cardíaques, diabetis, musculars\nEfectes negatius per les organitzacions\nAugment dels accidents laborals\nIncrement de l’absentisme i de l’índex de rotació i abandonament del lloc de treball\nReducció de la motivació i del compromís\nDavallada del rendiment, la productivitat o qualitat dels productes i serveis de l’empresa\nS’incrementa la mala reputació de l’organització\nAugment de la insatisfacció per part dels clients\nCaiguda dels beneficis fins al punt d’incórrer en pèrdues econòmiques\nL’actual entorn sòcio-econòmic ha fet que, tenir un treball, no només es consideri un privilegi i perdre’l generi un estat de frustració, incertesa i desmotivació importants; sinó que aquesta pressió individual en el món laboral s’incrementa considerablement, ja que les expectatives d’un futur professional prometedor són escasses i altament competitives, degut a que les organitzacions atorguen les escasses places “atractives” només als individus més qualificats, descartant la resta de candidats i relegant-los a places de més baixa remuneració, amb el conseqüent estat de frustració i desolació personal que acaba generant.\nAl S XXI el treball és un dels pilars sobre els que s’organitza una societat, i és per això que s’ha de vetllar per la salut, seguretat i higiene laboral per que les persones puguin treballar sense riscos (o amb els menors possibles).\nNo obstant, les xifres que s’obtenen de les estadístiques (accidents, baixes i incapacitats laborals) indiquen que la seguretat en el treball i la promoció de la salut en els entorns laborals és més una aspiració que una realitat palpable, fins i tot en les societats més avançades.\nHi ha directrius europees i nacionals encaminades a promoure la millora de la seguretat i salut dels treballadors, mitjançant lleis de prevenció de riscos laborals que permetin un adequat nivell de protecció de la salut dels treballadors davant dels riscos derivats de les condicions dels diferents llocs de treball. A Espanya s’inicià la seva regulació amb la “Ley de Prevención de Riesgos Laborales -31/1995, de 8 de novembre-“ i el “Reglamento de los Servicios de Prevención -39/1997, de 17 de Enero-” que proposaven uns plantejaments de mínims i subsidiaris, fins que no anessin apareixent titulacions acadèmiques amb professionals adequadament formats (com ja es te avui en dia).\nLa solució del tema de l’estrès al treball és un tema que ha d’involucrar tant a treballadors com a la pròpia organització, si volem ser eficients en la seva disminució o solució.\nLes organitzacions han de implicar-se i assumir la part que els correspon en la reducció de l’estrès laboral, especialment en la part que afecta a nivell estructural i de gestió de la pròpia organització; si bé també és cert que els treballadors hauran d’assumir la pressió que comporta qualsevol de les feines que s’han de desenvolupar en el si de l’època en la que vivim, especialment adaptant-se als canvis que apareixen de forma constant o enfrontar-se als nous reptes i exigències.\nEntre altres, proposem algunes que altres eines contrastades, que permetrien un adequat maneig de l‘estrès, tant a nivell individual com organitzacional:\nAdministració del temps: Disposar d’unes bones pautes d’organització personal i d’administració del temps permetrà un millor enfrontament a les demandes laborals.\nExercici físic: Fer caminades, natació o exercicis aeròbics, ajuden a incrementar la capacitat cardíaca, permeten distreure’s mentalment i són un bon mitjà de relaxació.\nExercicis de relaxació: La pràctica regular del tai chi o el ioga, la meditació, la respiració o la relaxació muscular, ajuden a mantenir-se en un estat de tranquil·litat que ens allunyen de les tensions i ens atorguen una important sensació de pau.\nRecolzament social: Aprofundir en les xarxes socials és un mètode adequat de reduir tensions i allunyar-nos de l’estrès, alhora que ens ajuda a moderar l’esgotament. Parlar i compartir problemes amb amics i familiars és una bona manera d’obtenir punts de vista més objectius d’allò que ens preocupa\nModificació de la conducta: Especialment vàlid per a personalitats del tipus A (autoexigents, competitius i autocrítics) pot ajudar-los a gestionar i modificar aquests trets més accentuats, per prendre’s les coses de forma més calmada i relaxada\nTeràpia psicològica: Tot i que pugui semblar obvi, el fet de poder disposar d’un psicòleg professional que ens ajudi a afrontar els problemes i ens proposi pautes per millorar o desenvolupar majors defenses i millors hàbits de vida saludable, farà que el nostre estrès es redueixi moltíssim\nA nivell ORGANITZACIONAL\nSelecció del personal adequat: La selecció de persones més preparades i amb una millor resposta davant situacions estressants garanteix una millor adaptació i eficiència en el lloc de treball.\nControl del clima emocional: Propiciar un clima d’estima i reconeixement professional, repercuteix tant als treballadors com a la productivitat i rendibilitat organitzacional.\nPromoure el recolzament social a la feina: Cohesionar grups i promoure l’ajut als subordinats redueix la vulnerabilitat a l’estrès.\nProporcionar tractaments als treballadors que pateixen estrès: Promoure programes formatius en orientació i aportació d’eines i tècniques pel control de l’estrès, alleugera les tensions i milloren la salut dels treballadors i augmenta la productivitat de l’organització\nDesenvolupar programes de responsabilitat social al si de les organitzacions: Una adequada gestió dels recursos humans fa que el personal se senti tractat amb respecte i s’involucri en els objectius de l’organització, sigui més productiu i també cuidi millor del patrimoni empresarial\nPsicoteràpia efectiva davant les ansietats\nAfrontant els canvis sobrevinguts a la nostra vida\nLa gestió de l’ús de les pantalles en els adolescent durant el confinament\nPrevenir, afrontar i gestionar eficaçment els riscos psicosocials derivats del Coronavirus\nEl tractament psicològic. Una eina eficaç en el marc dimensional d’un procés terapèutic interpersonal i social\nCom actuar davant l’estrès\nDisfuncions psicològiques en la Fibromiàlgia\nAfrontant l’estrès post-vacacional\nVull rebre articles al meu correu:\nUtilitzem cookies al nostre lloc web per oferir-vos una major atenció tot recordant les vostres preferències i visites repetides. En fer clic a "Acceptar", accepteu l'ús de TOTES les cookies. Tanmateix, podeu visitar "Configuració de les galetes" per proporcionar un consentiment controlat..


ERC i Bildu, molt durs\nEl secretari d’Organització i el portaveu al Congrés es reuneixen aquest dijous a Bilbao amb la cúpula nacionalista per buscar, com a mínim, la seva abstenció\nLa flexibilització de la formació basca és clau perquè a Sánchez li pugui ser útil el recolzament de Cs. Unides Podem insisteix a pactar només amb els socis\n19 de de gener del 2022. 23:05\nQuinze dies per a la votació al Congrés de la reforma laboral. Els socis del Govern, ja han deixat negre sobre blanc els marges de negociació. Què estan disposats a cedir i què no. Però també han delineat els límits el PSOE i Unides Podem. Els morats tenen la vista només posada a l’esquerra parlamentària, i admeten que es puguin incorporar petits canvis. Però Pedro Sánchez ha traslladat, a través del seu equip, que no vol cap canvi en el decret, que és prioritari «preservar» l’acord al qual s’ha arribat amb patronal i sindicats com està, sense introduir posteriorment esmenes, i per a això explora les vies de camí amb el bloc d’investidura, però sense desdenyar Ciutadans.\nPerò perquè la suma amb els taronges sigui operativa, l’Executiu necessita com a mínim l’abstenció dels sis diputats del PNB. Un moviment que intentarà aquest mateix dijous, en una reunió a Bilbao. Just l’endemà del cop de porta i l’avís rotund d’ERC: no acceptarà el text «tal com està» ni vota «projectes personals». Un missatge inequívoc dirigit a la vicepresidenta segona i titular de Treball, Yolanda Díaz.\nEl portaveu socialista al Congrés, Héctor Gómez, i el secretari d’Organització del partit, Santos Cerdán, mantenen un dinar de feina amb el president de la formació ‘jeltzale’, Andoni Ortuzar, i amb el seu representant a la Cambra baixa, Aitor Esteban. Dinar en el qual tots quatre seran acompanyats pel nou líder del PSE, Eneko Andueza, i el seu cap de l’aparell, Miguel Ángel Morales. A Ferraz recorden que al novembre Cerdán i Gómez es van veure amb els dos dirigents bascos a Madrid, i van quedar a «visitar-los». Però l’entrevista a Bilbao es produeix en un clima que els socialistes interpreten com a més favorable: aprecien una certa «flexibilització» en la postura del PNB.\nEls nacionalistes exigeixen que es reconegui la prelació dels convenis autonòmics, però aquesta mateixa setmana Esteban admetia que «la base està feta». «L’acord», va apuntar «en un percentatge extens, està fet, però algunes petites modificacions són assumibles i no trenquen el nucli del pacte i haurien de sortir endavant». «Veurem què ens planteja el PNB. Els veiem amb una altra actitud», indiquen en la direcció socialista a aquest diari.\nLa CEOE endureix la seva posició\nEl PSOE persegueix l’abstenció o el vot favorable de la formació d’Ortuzar, i també que s’oposi a la tramitació de la reforma com a projecte de llei, que suposaria la incorporació de canvis. Aquest punt és clau per a Sánchez: no vol perdre la patronal sota cap concepte, i aquesta va advertir aquest dimecres no només que no acceptarà que es toqui «una coma» del text acordat, sinó que si hi ha modificacions no s’asseurà a cap taula de negociació més, tal com va informar ‘El Periódico de España’.\nL’abstenció del PNB permetria al PSOE i Unides Podem (154 vots), arribat el cas, treure la reforma amb el sí dels nou diputats de Cs i el suport d’altres petites formacions, fins i tot amb el no d’ERC i Bildu, els dos socis més durs. Els socialistes assenyalen que comptarien amb el recolzament del PDECat (4), Terol Existeix (1), Coalició Canària (1), Nova Canàries (1), Partit Regionalista de Cantàbria (1) i, com a mínim, l’abstenció de Més País (2), Compromís (1) i UPN (2). Sís i abstencions que sumarien més que els nos del PP (89), Vox (52), Junts (4), CUP (2), BNG (1) i també d’ERC (13) i Bildu (5).\nHéctor Gómez Hernández Bildu PNB Unides Podem Gabriel Rufián Inés Arrimadas Ciutadans Congrés PSOE ERC Patronal Sindicats Pedro Sánchez Santos Cerdán Yolanda Díaz Reforma laboral


He canviat el nom del Blog | Mosaic\n← Els idiomes al Món i el Català\nBlade Runner i el Toros →\nHe canviat el nom del Blog\nPosted on 16/06/2010 | Deixa un comentari\nPassat un temps i creades algunes entrades, m’he adonat del que m’interessa parlar en el blog i això m’ha ajudat a canviar-li elnom.\nDe Qwertytoblog ha passat a dir-se Mosaic.\nMosaic és un espai en el qual tracto de temes diversos i sobre temàtiques diverses. Hi haurà una mica de tot, opinions, temes per pensar, sobre cinema, fotos, música, actualitat…\nEstic en ple procés d’aprenentatge. He començat de zero, mai havia tingut un blog. Intento veure’n d’altres i agafar idees i poc a poc fer-lo meu.\nAra hi ha moments en que desitjo arribar a casa per posar-m’hi, per mirar si algú m’ha deixat un comentari -els agraeixo molt- ja que penso m’ajuden a saber com es veu des de fora, quines coses han agradat o quines no interessen.\nGracies al comentaris que m’heu deixat en el post: Com us ho heu fet per escollir el nom del vostre blog?, dins la categoria: esperant resposta. Els comentaris han estat coincidents en que Mosaic era una bona alternativa per a un canvi de nom per al blog.\nAquesta entrada ha esta publicada en Esperant resposta. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.