Chicken Little - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nChicken Little és una pel·lícula estatunidenca de 2005 de Walt Disney Pictures, i està inspirada en el conte tradicional The Sky Is Falling. Chicken Little és la història d'un pollet decidit a salvar el món amb la seva colla d'amics de la imminent caiguda del cel. Aquesta pel·lícula, la primera d'estudi animada totalment per ordinador de la factoria Disney,[cal citació] està dirigida per Mark Dindal i produïda per Randy Fullmer, responsables de la pel·lícula L'emperador i les seves bogeries (2000).\nSteve Bencich i Ron J. Friedman\n314.400.000 US$ (mundial)\npel·lícula animada per ordinadors, cinema de catàstrofes, pel·lícula de comèdia, coming-of-age, pel·lícula infantil, cinema de ciència-ficció, cinema musical i pel·lícula de fantasia\n← Home on the Range (en)\nDescobrint els Robinsons →\nL'estrena de la versió catalana de Chicken Little es va emmarcar dins la campanya "Dona corda al català", una iniciativa de sensibilització per promoure i facilitar l'ús del català.\n3 Cançons de la pel·lícula[cal citació]\nHa passat un any des que Chicken Little, un petit pollastre d'Oakeys Oaks, va sembrar el pànic a la ciutat tocant la campana de l'escola afirmant que el cel es desploma. Quan tot s'atura finalment, Chicken Little guia els habitants de la ciutat cap al vell roure, dient-los que ha rebut un paquet del cel que tenia la forma d'un disc de Stop; però quan el seu pare, excampió de beisbol arriba, declara que al seu fill li ha caigut una gla sobre el cap.\nLa història de la pel·lícula comença quan Chicken Little, torna a classe l'any següent, i s'uneix a l'equip local de beisbol per tal de restablir la seva reputació i aconseguir el respecte del seu pare.\nPerò quan el nostre heroi rep una vegada més, el mateix paquet del cel, adverteix els seus amics, Abby Malard, l'ànega, Boulard, el porc, i Fish, el peix fora de l'aigua, i només compta amb ells per salvar la ciutat d'un atac d'extraterrestres.\nChicken Little Zach Braff Roger Pera\nBuck Crestall Garry Marshall Domènech Farrell\nBatlle Tot–a-Ratlla Don Knotts Eduard Doncos\nSenyor Llana Plana Patrick Stewart Santi Lorenz\nFoxy Fantotxi Amy Sedaris Aida de la Cruz\nRunt Patarrell Steve Zahn Ramon Hernández\nAbby Ganyot Joan Cusack Ariadna de Guzmán\nDirector Fetchit Wallace Shawn Eduard Lluís Muntada\nGos Locutor Harry Shearer Joan Carles Gustems\nMelvin Fred Willard Jose Javier Serrano\nTina Catherine O'Hara Maria Moscardó\nComandant Patrick Warburton Pep Ribas\nAce – Hollywood Chicken Little Adam West Ramon Canals\nCançons de la pel·lícula[cal citació]\nStir It Up - Patti LaBelle i Joss Stone\nOne Little Slip - Solista\nAll I know - Solista\nShake A Tail Feather - The Cheetah Girls\nGonna Make You Sweat - C.C. Música Factory\nWe Are the Champions - Chicken Little\nWannabe - Abby, Boulard\nDon't Go Breaking My Heart - Abby, Boulard, Foxy, Buck, Dindon Léon, M. Toison d'Or\n"Amb un dels guions més recarregats de l'any, ofereix 76 fogosos minuts. (...) Un entreteniment familiar que generarà agraïment per part dels pares (...)", segons USA Today.\n"Un esgotador i poc inspirat pastitx de clixés, amb poc enginy, inspiració i originalitat", segons The New York Times.\n"El seu fort són les veus de celebritats, les referències culturals pop i les cançons de rock, però falla en personatges memorables i imaginació. Està a l'altura de títols d'animació digital mediocres com Madagascar i Shark Tale", segons New York Post.\n"Després de la ruptura amb Pixar (Toy Story, Buscant en Nemo...), Disney haurà d'afinar més amb els seus guions si no vol convertir-se en un dels fracassats que tan poc semblen agradar-li.", segons El País.\n↑ Disney torna als cinemes de la mà de "Chicken Little"\n↑ esadir.cat. Chicken Little. esadir.cat.\n↑ Mike Clark, USA Today (anglès)\n↑ O. Scott, The New York Times (anglès)\n↑ Lou Lumenick, New York Post (anglès)\n↑ Javier Ocaña, El País\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Chicken_Little&oldid=28312798»\nDarrera modificació: 25 set 2021 a les 21:29\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 set 2021 a les 21:29.


el 'taxi més acollidor' ofereix viatges gratuïts als viatgers cansats del fred (fes un cop d'ull a l'interior ...) - Totes Les Novetats\nLa majoria dels taxis no estan dissenyats pensant en la comoditat o la decoració extrema, però aquest taxi londinenc és considerat el 'taxi més acollidor del món'.\nEl taxi únic s’ha dissenyat per semblar-se a una cabana de fusta del país perquè els britànics puguin sentir-se millor en anar a treballar els freds matins de febrer.\nL’interior és gairebé irreconocible per un normal taxi negre de Londres, amb cortines de vellut blau penjades a les finestres i separador de pantalla.\nFins i tot s’ha muntat una xemeneia a la porta lateral del passatger acompanyada d’una pila de troncs per completar l’efecte.\nLa cabina de troncs mòbil, que va ser creada pel fabricant britànic de calderes Baxi, ja està disponible per reservar a través de la seva pàgina de Twitter .\nVEURE: El primer túnel de trànsit subterrani ultraràpid d’Elon Musk ja està obert al públic\n'Aquest hivern ha vist alguns matins molt freds i, fins i tot quan ens dirigim cap al març, no sembla que millori', va dir Sian Lewis, director de màrqueting de Baxi.\n'El nostre taxi ajudarà a la gent a tenir una experiència acollidora en el camí cap a la feina, fent-los sentir tan càlids com estaven embolicats a la seva nòrdica aquell matí'.\nAltres tocs decoratius a l’interior de la cabina inclouen un cap de cérvol muntat al reposacaps central per crear una sensació real de “cabana rural”; llanternes de fusta que emeten una suau llum ambiental des del terra i les parets; sumptuosos coixins als seients i al terra; i llançaments de llana de luxe.\nMIREU: Guy Hitchhikes per primera vegada només per aconseguir un passeig de Chris Hemsworth en helicòpter\nPer completar l’experiència, fins i tot se’ls dóna un parell de sabatilles de pell d’ovella per donar als peus el millor inici de dia possible.\nDesprés del seu debut a Londres, el taxi viatjarà amunt i avall pel país oferint ascensors gratuïts a ciutats del Regne Unit, incloses Birmingham, Manchester i Nottingham.\nAbans del seu llançament, a alguns vianants afortunats se’ls va donar l’oportunitat d’agafar el taxi Baxi\n“Va ser molt agradable. Tenien sabatilles! Mai no m’havia tret les sabates en un taxi ”, va dir Linda Joubert, de 33 anys. “El foc em va fer sentir càlid. És el taxi més acollidor en què he entrat mai. Un viatge brillant '.\nClive Woods, de 55 anys, va afegir: “Estava completament impactat. Em vaig preguntar què era diferent quan va arrencar i després vaig entrar '.\nPer reservar un viatge gratuït, passatgers cal fer un tuit a amb el seu codi postal i l’hora de recollida preferida.\n'Aconseguir un taxi en lloc de caminar o agafar el transport públic sovint pot semblar un luxe innecessari', va dir Lewis. 'Però, com que el nostre no costarà ni un cèntim, significa que els viatgers poden muntar amb total comoditat, totalment exempts de culpa.\n'Hem utilitzat tot el nostre coneixement en calderes i calefacció per fer que un petit espai se senti el més càlid i acollidor possible, amb resultats fantàstics'.\nEl Taxi Baxi apareixerà a les ciutats del Regne Unit a partir d’avui, el 25 de febrer.\nLes reserves estaran disponibles entre les 10.00 i les 14.00 i s’oferiran per ordre d’arribada.\n(VEUREles reaccions dels passatgers a continuació)\nCondueix aquesta divertida història als teus amics compartint-la a les xarxes socials ...\nnovetats destacades 2014\nStanford acaba de fer la matrícula gratuïta per a famílies que guanyen menys de 125.000 $\nEl 'Patch intel·ligent' sense dolor proporciona insulina als diabètics sense agulles\nEl petit grup que soluciona les cases dels veïns creix fins a 3,4 milions de voluntaris\nL’home configura línies telefòniques gratuïtes perquè qualsevol nen pugui parlar amb el Pare Noel\nAra dos països protegeixen la zona oceànica dues vegades més gran que Alemanya\nMireu la reacció del veterà quan la NBA el sorprèn amb un gos de servei que esperava


Pavelló d'Esports de L'Escala - Esports\nEl Pavelló Municipal de L’Escala, seu del Patronat d’Esports, és una instal.lació coberta per a la pràctica de diferents disciplines esportives. La pista principal és de parquet flotant, de 45×28 metres amb la possibilitat de poder utilitzar, simultàniament, tres pistes laterals reglamentàries. Perfectament equipada, disposa de marcador electrònic, cortines separadores de pistes, xarxes protectores i dos magatzems amb accés directe a pista, amb tot l’equipament esportiu necessari per a la pràctica de qualsevol mena de modalitat esportiva.\nAquesta eficient instal.lació compta amb una graderia coberta i calefactada, amb una capacitat d’aforament de més de tres-centes persones amb seient individual. Està equipat amb sis vestidors col·lectius, amb capacitat per vint persones cadascun i disposa de dos vestidors dobles per àrbitres i monitors. Complementada amb dos punts de control situats a la primera planta, zona d’oficines (seu del Patronat d’Esports de L’Escala), sala d’actes i de reunions, una sala de primers auxilis i desfibril·lador, zona de màquines expenedores i serveis completament adaptats i equipats.\nPista de parquet flotant de 45 x 28 metres. Tres pistes independents.\nSis vestidors col·lectius per equips i tres individuals.\nOficines i punt de control dels accessos.\nSala de primers auxilis i desfibril·lador.\nZona de relaxació amb màquines expenedores.\nGraderia calefactada per a tres-centes persones.\nDIES FEINERS: la instal·lació romandrà oberta de 8.00 a 13.00 del matí i de 15.00 a 23.00 hores de la tarda.\nCAPS DE SETMANA: la instal·lació romandrà oberta segons els partits de competició programats.\nFESTIUS: la instal.lació romandrà tancada.\n30 anys d’esports\nEl Pavelló d’Esports de l’escala es va inaugurar fa més de trenta anys, s’ha anat reformant, adaptant i equipant conforme a les noves normatives. Per adaptar la instal.lació a les necessitats actuals, en els últims anys s’han reformat tots els accessos i equipaments exteriors. La primera planta d’oficines i sala d’actes, i s’han adaptat els serveis públics i per a minusvàlids.\nEs tracta d’un espai poliesportiu adaptat i eficient, adequat per a qualsevol esport que requereixi una instal·lació coberta. En aquests més de trenta anys, ha complert amb la tasca d’estimular i fomentar l’activitat física i esportiva al municipi. El Pavelló Municipal d’Esports ha estat l’eix vertebrador de tota aquesta activitat.\nEsports federats de competició.\nEducació física escolar.\nActivitats esportives de lleure.\nGrans esdeveniments esportius.\nEsport de salut.\nFins a la construcció de la Sala Polivalent, el Pavelló d’Esports com a espai polivalent, ha allotjat a més d’altres competicions o exhibicions esportives un gran nombre d’actes socials, concerts, celebracions, actes i mítings polítics i fins i tot la representació d’obres de teatre de gran audiència.\nPavelló d’Esports de L’Escala.\nC/ Rusiñol, 4 – Telèfon 972 772951.


La globalització després del coronavirus: una primera aproximació | Món Empresarial\nPer Món Empresarial el 10 de Desembre de 2020 Tribuna\nLa incidència de la Covid-19 sobre molts aspectes de la globalització té aspectes òbviament nous, però així mateix incideix en tendències ja iniciades amb anterioritat, amb especial importància en la peça crucial que són les cadenes globals de valor.\nA principis de 2020, els problemes pel que fa a l’arribada de subministraments procedents d’una, en aquells dies, poc coneguda (malgrat la seva importància) regió xinesa de Wuhan va senyalitzar dues coses: primer, que alguna cosa rellevant estava començant a passar, i, segon, que les anomenades cadenes globals de valor eren un aspecte essencial de la forma en què funciona la producció en la moderna economia internacional, que es veia afectada -i transmetia- les incidències generades en qualsevol lloc de la xarxa mundial cap a la resta. No només les disrupcions en les cadenes d’aprovisionament tenen un paper destacat, sinó que els viatges de negocis per supervisar/coordinar aquestes cadenes van ser una de les vies a través de les quals la difusió de virus va ser inicialment més rellevant.\nDiversos dels impactes sobre l’escenari global tenen a veure amb les experiències pel que fa al funcionament de les cadenes globals de valor en aquests últims mesos. D’una banda, la constatació que factors imprevistos podien debilitar la confiança en la fluïdesa dels subministraments d’alguns proveïdors va accentuar els incentius a cercar -o, si més no, tenir previstes- alternatives o “plans de contingència”. Dependre menys de proveïdors estrangers, buscar alternatives en tot cas més diversificades i sovint més properes geogràficament (amb una major dimensió “regional” i menys “global”) o disposar de plans per reorganitzar la producció de forma més flexible i ràpida, estan sent algunes de les dimensions d’aquests plantejaments. D’altra banda, en alguns tipus de productes als quals les circumstàncies han convertit en especialment sensibles, com ara els subministraments d’equipaments sanitaris i mèdics, reapareixen debats de llarga tradició sobre les vulnerabilitats que suposa dependre d’uns proveïdors “diferents i distants” que, en els moments en què més es necessiten aquests béns, poden plantejar dificultats o, simplement, condicionar o tallar-ne el subministrament. Alguns episodis en els moments més durs de la pandèmia en què alguns contractes d’aprovisionament de respiradors o mascaretes s’han vist afectats han tingut un ampli ressò, accentuat les preocupacions per la “resiliència” de les cadenes de proveïment. Cal recordar que en els debats sobre els avantatges del lliure comerç versus el proteccionisme que es van produir a l’Anglaterra de principis de segle XIX, i que van donar lloc a la formulació per part de David Ricardo de la famosa teoria dels “avantatges comparatius”, el principal argument contra el lliure comerç es referia, precisament, a la fragilitat en què deixava, en matèria de productes alimentaris o altres essencials, als països que havien renunciat a produir-los per si mateixos\nDiversos dels impactes sobre l’escenari global tenen a veure amb les experiències pel que fa al funcionament de les cadenes globals de valor en aquests últims mesos\nNoves velles dinàmiques?\nPerò també s’ha de destacar, com ha fet l’edició 2020 del “World Investment Report” de la UNCTAD (la Conferència de Nacions Unides sobre Comerç i Desenvolupament), que algunes coses que estan passant i que continuaran en el futur post-covid accentuen i modulen dinàmiques de fons iniciades ja amb anterioritat. La figura 1, extreta d’aquest informe, reflecteix les diferències en les tres últimes dècades, amb l’ascens dels indicadors d’internacionalització en els anys 1990 i principis de segle XXI, el punt d’inflexió que va suposar la crisi financera des del 2008-2009 i l’alentiment des de llavors que va conduir a referències a una “slowbalization”, o simplement “desglobalització”, ja abans del coronavirus. Més enllà de les dades, el document de la UNCTAD assenyala tres factors importants. D’una banda els profunds canvis tecnològics associats al que s’anomena la “quarta revolució industrial”, amb la robòtica i la intel·ligència artificial com a aspectes més destacats (però no els únics). D’altra banda, les tensions geopolítiques vinculades en bona mesura (però, de nou, no exclusivament) a la pugna entre els Estats Units i la Xina, que generen comportaments que s’allunyen del lliure comerç i de la lliure mobilitat de capitals, donant lloc a la (re)aparició d’un “managed trade” o comerç gestionat segons els interessos de les grans potències. L’Informe apunta addicionalment als requeriments dels compromisos amb la sostenibilitat, que s’obrien pas -en uns casos amb més convicció, en d’altres com a mera declaració de principis- just abans de l’esclat dels problemes del coronavirus davant les aclaparadores dades dels costos, presents i futurs, de no rectificar la degradació mediambiental. L’aprovació de l’European Green Deal, el desembre del 2019, seria un exemple d’adopció recent de compromisos l’efectivitat del qual està per concretar en el nou escenari.\nL’aprovació de l’European Green Deal, el desembre del 2019, seria un exemple d’adopció recent de compromisos l’efectivitat del qual està per concretar en el nou escenari\nServeis immaterials i intangibles: la globalització reformulada\nEls efectes resultants d’aquestes tendències són complexos i requereixen d’interpretar amb cautela alguns dels indicadors tradicionals d’internacionalització o globalització. Hi ha casos en què algunes empreses que havien “deslocalitzat” parts del procés de producció buscant ubicacions amb salaris més baixos constaten, després, que els robots poden ser una opció encara més econòmica i induir així a una “relocalització”. Però, així mateix, adquireixen importància els casos en què la creixent facilitat per les “impressions en 3D” permet de culminar la producció material de forma descentralitzada, més propera a l’usuari final. Aquests processos permeten, doncs, de “replicar” la producció a escala global amb un abast difícil d’imaginar fa pocs anys. Encara que, en ocasions, els fluxos de mercaderies o de serveis tradicionals (transport de mercaderies, viatges) s’estan reduint, això es contraposa al molt més dinàmic comportament d’altres segments de fluxos internacionals, des dels de paqueteria (sent el cas d’Amazon el més conegut, però no l’únic) als de serveis immaterials i intangibles, des d’algunes plataformes d’oci fins als tecnològics necessaris per a l’esmentada impressió en 3D o formes més sofisticades de coordinar els “nodes” de les cadenes globals de valor en què aquests aspectes guanyen importància. En conjunt, tot i que alguns indicadors tradicionals de globalització poden estar mostrant retrocessos, si es tenen en compte els aspectes no-materials, des de la difusió d’idees a serveis intangibles, es constata que estem anant més aviat vers una reformulació important de la globalització que no pas a un simple retrocés. La figura 2 recull, així mateix, amb dades del World Investment Report, aquesta tendència a una globalització reformulada més cap a “intangibles”.\nUna altra dimensió que guanya rellevància és la referida a l’”autonomia estratègica”: la voluntat de menor dependència en sectors en què la vulnerabilitat pot ser especialment delicada\nL’autosuficiència serà un valor en alça\nCom ja s’ha apuntat, una altra dimensió que guanya rellevància és la referida a l’”autonomia estratègica”: la voluntat de menor dependència en sectors en què la vulnerabilitat pot ser especialment delicada. Els casos d’aliments o material mèdic són els ja citats més obvis, però cal tenir en compte diverses vessants. D’una banda, que aquesta recerca de menor dependència/fragilitat no implica necessàriament més proteccionisme, sinó diverses possibles fórmules de plans de contingència, que inclouen vies de reconversió de la producció nacional en casos d’emergència. D’altra banda, la necessitat de mantenir-se cautelosos davant d’abusos de les apel·lacions a aquestes nocions: cal recordar les referències a la seguretat nacional utilitzades per tractar de justificar les mesures proteccionistes als Estats Units des del 2018. I, des de la perspectiva europea, cal afegir que, per evitar que la UE quedi en una difícil situació entre les pugnes xino-nord-americanes, és especialment important una estratègia per posicionar-nos en àmbits de futur, des del 5G a les finances, passant pels sectors de “manuservices” en què es combinen la millor tradicional industrial amb els més avançats serveis d’alt valor afegit. Els impactes de tots aquests factors són profunds, encara que presenten trets específics en els diversos sectors, des dels vehicles elèctrics a les activitats fintech, des de la provisió d’energies (renovables o no) als esmentats equips mèdics i el tema en marxa de les vacunes enfront de la Covid-19, per citar les referències que utilitza l’esmentat Informe de la UNCTAD.\nReinventar-se per encarar un procés complex\nQuines lliçons bàsiques es poden extreure de tot el que està succeint? Podem destacar dues línies àmplies, cadascuna d’elles amb moltes derivades. La primera, la globalització no és un procés lineal d’augment d’alguns indicadors d’obertura o d’internacionalització, sinó que adquireix unes dinàmiques més complexes, amb moltes més dimensions rellevants: al cap i a la fi la globalització ha facilitat, paradoxalment, la difusió de la contaminació i dels virus que ara l’amenacen; i de forma més àmplia, les dimensions cada vegada més immaterials i intangibles dels processos de producció i consum guanyen pes, també, a escala global. La segona, tot això obliga a reformular les estratègies tant de les empreses com de les polítiques públiques i, en el marc geopolític actual, això és especialment important per a una Unió Europea, que no pot quedar-se atrapada en la pugna entre gegants que exerceixen la Xina i els Estats Units.\nArticle anteriorBiometria i Tokenització: claus de la ciberseguretat financera\nArticle següent La transformació digital: el gran repte de les pimes per a la propera dècada


Collita d'amics (la caseta sota terra 1) - Juguetería Coloraina\nCollita d'amics (la caseta sota terra 1).\n«La caseta sota terra» és una sèrie que farà les delícies de petits i grans, tant per les seves magnífiques il·lustracions com per les magnífiques hist.ries, que fomenten la diversitat, la cura de la natura i la biodiversitat dels nostres boscos i valls, i l'amor per la família i els amics.\nLa Mirna i el Sam Esbarzer són dos llebres que comencen una nova vida a una vall amagada on els animals conviuen en perfecta harmonia. Poc a poc construeixen la seva llar i es van fent amb l'entorn. Per. els autèntics protagonistas són les seves tres petites llebres: la Lena, la Tina i en Jep.\nLes hist.ries més increïbles són les que passen sota terra...


La Generalitat gestionarà les subvencions per a programes de cooperació i voluntariat socials provinents de l'IRPF - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nquery_builder 25 gener 2012 12:50\nEl conseller Cleries celebra la sentència del Tribunal Suprem que estima el Recurs de Cassació interposat per la Generalitat de Catalunya\nEl conseller de Benestar Social i Família, Josep Lluís Cleries, ha celebrat avui la sentència del Tribunal Suprem, que estableix que “capacitat de la Generalitat per gestionar les subvencions per a programes de cooperació i voluntariat socials provinents de l’IRPF”.\nSegons la sentència, és competència de l’Estat la regulació del aspectes centrals d’aquestes subvencions, és a dir, l’objecte i finalitat dels ajuts, la seva modalitat tècnica, els beneficiaris i requisits essencials d’accés. Però, tal i com ha explicat el conseller Cleries, “és competència de la Generalitat la seva gestió, és a dir, la tramitació, resolució i pagament de les subvencions, així com la regulació del procediment corresponent a tots aquests aspectes”.\nCleries ha recordat que “la Generalitat té competències exclusives en l’àmbit dels serveis socials, infància i voluntariat“ i ha destacat també la importància d’aquesta sentència “perquè fa respectar el nostre autogovern”.\nEl conseller de Benestar Social i Família ha anunciat, que “ens posarem en contacte amb el Ministerio per tal que des de la Generalitat gestionem aquestes subvencions a partir de la propera convocatòria”.\nCleries ha destacat també, que “l’any 2011, Catalunya va rebre 29 milions d’euros corresponents a les declaracions de la renda de l’any 2010, per a aquestes subvencions. Però si calculem el percentatge de ciutadans i ciutadanes de Catalunya que van assenyalar la casella corresponent en la seva declaració, veiem que ens hauria correspost rebre 49 milions d’euros”.\nEl conseller Cleries ha lamentat aquest decalatge en les xifres i ha anunciat que “aquest és un dels temes que des del Departament volem defensar amb força davant del govern de l’Estat”.


Vanessa Mendoza declara a la Batllia andorrana i afirma que se sent "legitimada" per parlar davant l'ONU — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Vanessa Mendoza declara a la Batllia andorrana i afirma que se sent "legitimada" per parlar davant l'ONU\nVanessa Mendoza surt de la Batllia després de declarar (Foto: ACN)\nLa presidenta de l'associació Stop Violències, Vanessa Mendoza Cortés, ha afirmat aquest dimecres que se sent "legitimada i protegida" per poder parlar a l'ONU sobre les conseqüències que té la prohibició de l'avortament a Andorra. Mendoza ha comparegut a la Batllia andorrana per declarar amb relació a la denúncia per difamació i calúmnies presentada contra ella per la Fiscalia, que demana una pena de quatre anys de presó i multes de fins a 30.000 euros. Segons el ministeri públic, l'activista va acusar falsament el Govern i va perjudicar el "prestigi i bon nom" de l'executiu davant una institució internacional. El jutjat ha de decidir si arxiva el cas o bé obre judici oral.\nDesprés de declarar, Vanessa Mendoza ha dit que creu que la causa no va contra ella sinó contra la qüestió de fons que plantejava, la qual considera que la defensa "qualsevol entitat que decidís exigir els drets internacionals". A més, ha dit que veu "paral·lelismes" entre el seu procés i el que ha portat a l'empresonament del raper lleidatà Pablo Hasel, perquè opina que en tots dos casos es busca "fer callar" amb "càstigs adoctrinadors". També ha dit que amb la seva declaració fa "història", pel ressò que està tenint en el seu cas i pel suport que ha rebut d'organitzacions feministes d'altres països.\nEn aquest punt, també ha agraït que Amnistia Internacional instés aquest dimarts mateix la fiscalia andorrana a retirar els càrrecs contra ella. Entre els suports també ha esmentat els de l'Organització Mundial contra la Tortura o la Federació Internacional de Drets Humans. Segons Mendoza, en el moment que Andorra ratifica tractats internacionals "els draps bruts ja no es renten a casa".\nPel que fa estrictament a la declaració, la dirigent d'Stop Violències s'ha limitat a dir que ha estat un moment "complicat" i no ha donat més detalls, tenint en compte que la investigació judicial continua en actiu. Tot i això, ha defensat que anar a l'ONU a parlar sobre una situació que es viu al país "és un dret legítim de la societat civil" i creu que "no ha de servir per prendre represàlies". En tot cas, ha assegurat que està oberta al "diàleg" amb el Govern. Abans d'entrar a la Batllia, Mendoza s'ha trobat una quinzena de persones que li han donat suport.


Jo Només Follo a Pèl: Jo només ajunto lletres\nJo només ajunto lletres\nAvui m’he llevat preocupat. Encara que fa temps que em ronda pel cap la idea d’escriure un post sobre l’art de l’escriptura, fins ara he prioritzat temes més urgents. Però resulta que, al març, els enfants terribles de Les Males Herbes publiquen el meu llibre, on foto a parir indiscriminadament els càncers de la societat catalana actual. Ja us n’aniré informant. El problema és que si penjo un post sobre escriure, i al mercat hi ha un llibre de la meva autoria, per primer cop en ma vida hauré parlat amb propietat i AIXÒ M’HORRORITZA. La metafísica és la casa de l’esperit. L’experiència, la seva tomba. L’espera no es pot dilatar més. Anem a parlar d’escriure.\nNo m’agrada començar el discurs amb un ranciofact, però l’eixuta veritat no n’entén d’estètiques ni de morals: per escriure has de tenir alguna cosa interessant a dir. El problema és que les societats espectaculars i medicalitzades actuals han assassinat l’interior de les persones. Si una cata de cerveses artesanes i la Marató dels Bombers és el més emocionat que has fet l’últim mes, deixa de glopejar fluor perquè aquesta fortor que emana de la teva boca no prové de les genives, sinó DE LA TEVA PUTA ÀNIMA EN DESCOMPOSICIÓ.\nEn els joves escriptors, detecto dues tendències predominants: l’ennui 2.0 i la palla-literatura.\nEls primers són els de l’escola Tao Lin, que vindria a ser el cosí modern i retardat de Kafka. Són autors profundament biogràfics que descriuen la frustració que els provoca una societat asèptica que ha convertit els seus esperits en merda flonja. O sigui, que escriuen sobre que no tenen res interessant a escriure. FASCINANT. És com si ara vosaltres, que sou uns sacs de patates, salteu al camp nou en calça curta per ensenyar al món “la frustració d’algú que no ha nascut pel futbol”. Sabeu com se’n diu, d’aquesta gent? Bojan. I també imbècils.\nLa prosa dels cadells de l’ennui 2.0 és deliciosament mongola (aquest és l’adjectiu adequat, i no “glacialment descurada”, com alguns en diuen). Alguns incorporen una afectació solipsista com la del David Foster Wallace, i d’altres una mena joie de vivre innòcua i beatnik de Xibeca en mà (com la del gosset que passegen per Barcelona els de Blackie Books, i que respon al nom de Ben Brooks). En els seus llibres hi trobareu una asfixiant profusió de marques de roba, llet de soja i gadgets d’última generació, els únics temes que apassionen a aquests farsants. Un fragment d’una novel·la d’ennui 2.0 podria ser el següent:\n“Assegut sofà Voksttaüy d’Ikea, em connecto al Whatsapp del meu Iphone 5 mentre bec un rooibos orgànic amb llet de soja del Veritas per calmar la ressaca d’amfetamines d’anit. Parlo amb la G. Crec que estic enamorat perquè, a diferència d’altres ties, ja han passat 3 dies i encara no ha descobert que sóc un puto subnormal amb Spotify i un polo Fred Perry. Li dic que vull ejacular sobre les seves Rayban d’aviador. Només la vull provocar. En realitat em fot mandra fins i tot fer-me una palla. Em foto fàstic. Però m’agrada fotre’m fàstic a mi mateix, perquè ser un lànguid llunàtic amb ínfules d’artistes mola molt.”\nEls de la palla-literatura són figues d’un altre paner. Les emocions més fortes que la gent sent actualment les aconsegueix a través dels llibres, les sèries i els videojocs. Que la ficció sigui la seva realitat els els provoca unes crisis d’identitat duríssimes que els porta a escriure novel·les enrevessades plenes de referents, homenatges i paròdies a obres precedents, on es qüestionen conceptes com la còpia, l’autenticitat i altres polles en vinagre. Mireu, m’està fotent tanta angúnia escriure sobre aquests fantasmots que abandonaré la seva definició abruptament.\nSi voleu escriure, el que necessiteu primer és un motiu per fer-ho. El meu consell és que travesseu Iran al volant d’un cotxe esportiu pintant amb els colors de l’estrella americana, acompanyats d’un mercenari senegalès menor d’edat, una bossa plena de drogues, dues uzis i una prostituta morta al maleter. Aquesta és la meva recomanació. No puc il·luminar millor els intangibles camins de l’escriptura. Ara bé, el que sí puc fer advertir-vos quins són els passos que NO hauríeu d’emprendre ni bojos si voleu veure publicat el vostre llibre.\nPUBLICAR AMB UNA EDITORIAL INDEPENDENT\nSi el que voleu és fama ràpida i guanyar-vos bé la vida amb l'innoble art d'ajuntar lletres, l'últim lloc al qual hauríeu d'enviar el llibre és a una editorial independent. Sé que costa de creure, però aquesta gent us arruïnarà. No vendreu ni un puto llibre i acabareu addictes perduts a més d'una substància estupefaent. Sé que és molt temptador que us engalanin la novel·la amb faixes estrafolàries, portades dibuixades per l'il·lustrador hipster del moment, pròlegs de gent enrotllada com Luna Miguel o Kiko Amat, i festes de presentació salvatges on es venen més birres i drogues que no pas llibres, i on cadascun dels assistents es dedica alguna rama del mamoneig artístic. Però creieu-me: rere aquests focs d'artifici literaris, l'emperador desfila en pilota picada.\nEls que munten editorials independents són joves lletraferits morts de gana que s'ajunten al bar per anar fotent cerveses mentre arreglen a crits la literatura del país. Un mal dia beuen més del compte, es foten una ratlla o dos, i quan es lleven, amb un mal de cap de tres parells de collons, descobreixen esgarrifats que mentre anaven borratxos han anat al registre per constituir una editorial i han signat un contracte amb un parell d'escriptors fracassats (si són joves, els diran emergents. Si el cabell els clareja, els diran de culte). Però la viabilitat econòmica del projecte no se la creuen ni ells. Truqueu-me si trobeu cap editor independent que es dediqui exclusivament a treballar a la seva editorial. Això sí: no em serveixen els fills de papà de la faux-bohème barcelonina que gràcies als contactes i la hisenda familiar juguen a editar llibres com qui col·lecciona pokémons.\nAquestes editorials funcionen amb molt poc personal. Una mateixa persona pot ser, a la vegada, el cap dels departaments de traducció, maquetació, correcció i premsa. Van tan escassos de personal que cadascú desenvolupa el rol de la seva pròpia secretària catxonda, així que, tècnicament, quan es foten una palla estan cometent una infidelitat. És un món molt boig, el de l'edició independent. No intenteu comprendre'l.\nA més, els paios es pensen que, com que "dominen" les xarxes socials, no necessiten ningú perquè s'encarregui del màrketing. ERROR. Poc abans d'enllestir el teu llibre, et trucaran excitats com marrecs la nit de Reis, per explicar-te que han anunciat la novetat al Facebook i han aconseguit 100 M'agrada. Amb aquesta futilesa ja en tenen prou per vaticinar que la teva novel·la serà un puto èxit. Però alerta, perquè d'aquests 100 M'agrada,\n15 són de crítics literaris (l'editorial els regala el llibre perquè en facin una ressenya favorable, encara que la meitat no se'l llegirà i l'altra ni en parlarà)\n20 són d'altres editorials independents (no compraran el llibre ni bojos. De fet, el menysprearan en petit comité. Si cliquen a M'agrada o retuitegen la competència, és perquè esperen que els corresponguin de la mateixa manera quan ells treguin una novetat)\n25 són de llibreters (que s'avorreixen molt a les llibreries, i es passen el puto dia a les xarxes socials deixant missatges a tothom. Com a molt, demanaran al distribuïdor que els faciliti un exemplar gratuït. Com que odien la seva feina i menyspreen els clients, no els recomanaran el llibre perquè creuen que són massa subnormals per entendre'l)\n10 són d'amics teus (consideren que les seves obligacions fraternals ja queden satisfetes amb el suport que mostren a través de les xarxes socials. Oblidaran el títol del llibre dos minuts després)\n10 són d'amics de la editorial (els típics moscardons que només els segueixen a tots els saraus perquè ara s'ha posat de moda regalar Moritz a les presentacions)\n12 són de d'escriptors novells (fan la pilota a l'editorial perquè els acabi publicant el seu text putrefacte. Evidentment, no compraran el llibre perquè menyspreen tots els escriptors que no siguin ells)\n7 són de familiars dels editors (que es refereixen a ells com "el meu fill artista" o "el meu fill, el de la carrera de lletres", ambdós eufemismes de "el meu fill tonto". Els tenen compassió però els donen suport incondicional. Clicarien M'agrada encara que anunciessin per Facebook que volen muntar el 4t Reich)\nEl M'agrada restant és de l'accionista de l'editorial, que desprès de 5 anys de pèrdues, faria qualsevol puta cosa per aconseguir beneficis d'aquella insensata iniciativa en la qual ha invertit els seus diners. QUALSEVOL COSA. I amb qualsevol cosa vull dir "qualsevol cosa menys comprar o llegir un llibre". Als accionistes els acostuma a repugnar la literatura i, en general, tot allò que no sigui alcohol i les barjaules.\nAPUNTAR-SE A UNA ESCOLA\nHeu de tenir molt present que la vostra carrera literària acabarà en el precís instant en què pagueu la matrícula de la facultat de lletres. De les llicenciatures en filologia no en surten escriptors, sinó freds correctors ortotipogràfics. L’art literari es pot comparar amb la Fórmula 1: la màgia es troba a les mans dels pilots, no pas en les dels mecànics. Ara sortirà el corrector de torn que dirà:\n“Si et preocupessis més per les qüestions filològiques potser no cometries tantes errades”\nOH, SÍ, PERFECTE, AIXÒ ÉS EXACTAMENT EL QUE ESPERO DE VOSALTRES, AMICS CORRECTORS. Mentre la resta de mortals ens embriaguem amb l’arcana alquímia de la llengua, vosaltres no aixequeu els peus del terra, manteniu la vostra actitud d’eficient inquisidor. Sou els meus puer delicatus, eunucs proxenetes que no senten ni una engruna de passió quan complauen els seus clients.\nTampoc us recomano apuntar-vos a un curs d’escriptura o a un màster en creació literària d’aquests que estan tant de moda. El capitalisme ens fa creure que fins i tot la nostra identitat pot ser comprada. Però el diploma no fa l’escriptor. Les aules literàries són curulles d’ajuntalletres fracassats als quals paguen per fer-vos creure que teniu un talent del qual esteu privats. Potser un subnormal de cada promoció veurà el seu llibre publicat. Però no us enganyeu: aquest és l’esquer amb què enganyen als vedells de les properes promocions. Un cop han enganyat a una editorial perquè tregui al mercat la primera novel·la d’un alumne, s’oblidaran d’ell.\nA pesar del menyspreu que m’inspireu, sé que no sou tan talossos com per confondre “escriure” amb “publicar”. Però si el que voleu és el segon, o sigui, publicar, l’últim que heu de fer és escriure.\nEm van dir que un professor d’un màster en creació d’una universitat barcelonina, el cognom del qual podeu deduir amb aquesta cançó de Manowar, premiava als seus alumnes amb un consell inestimable: si voleu publicar, heu d’anar als bars. Però no a qualsevol. Es refereix a tuguris chic com l’Horiginal o l’Heliogàbal, on s’ajunta la plana major de la faràndula literària a la que haureu d'enganxar com harpies perquè s’interessin en la vostra obra.\nPerò jo us donaré un consell encara millor: feu-vos crítics i obriu-vos un compte a Twitter. A dia d’avui, i molt especialment a Barcelona, no hi ha cap crític sense una faceta d’escriptor. La roda funciona de la següent manera. Quan aparegui un nou llibre, tu has de dedicar tots els esforços a posar-lo pels núvols a través de les xarxes socials i del blog o revista o suplement cultural al que escrius, gratis o cobrant. Com que l’autor llorejat, igual que tu, també és crític, t’assegures que rebrà amb elogis llepaires la publicació de la teva pròpia obra, o que, si ets un autor novell, mourà els seus contactes perquè el teu text vegi la llum pública.\nEs crea així una bombolla literària on tothom li mama la polla a tothom. Però aquest miratge efervescent s’ensorrarà en pocs anys, quan les conxorxes artístiques del present perdin la seva vigència i el relleu en la historiografia literària caigui com una plaga de cossacs sobre les merdes amb cordill que publiqueu i que ara poden amagar la seva pudor gràcies a les floretes enverinades i caduques amb que les colguen els vostres amics.\nEtiquetes de comentaris: Literatura, Llenguatge, Pedanteria


Bugu Hostel Zhangjiajie Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nBugu HostelJundi Road, Wulingyuan District (Across Zijinge), Yongding, Zhangjiajie, Xina, 427400 - Veure al mapaExcepcional9,6Basada en6comentarisBugu HostelVeure més fotosVestíbulVeure més fotosVeure totes les 25 fotosExcel·lent ubicació 9,6Veure al mapa9,6UbicacióParticularitats que li encantaranpiscina privada\nComparar amb allotjaments semblantsSelecció actualBugu HostelZhangjiajie Tongfu HotelQing Man HotelZhangjiajie Fly Youth HostelValoració dels clientsExcepcional 9,6 (6 comentaris)Excel·lent 8,4 (2 comentaris)Excepcional 9,3 (145 comentaris)Excel·lent 8,4 (2 comentaris)BarriYongdingWulingyuanWulingyuanYongdingWi-Fi Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTADesdejuni Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòsSeleccionar datesVeure aquest allotjamentVeure aquest allotjamentVeure aquest allotjament\nSobre l'allotjamentDescripcióBen situat a la Natura, la cultura, els paisatges area de Zhangjiajie ciutat, Mishang Guest House us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Mishang Guest House és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcacotxes. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Zhangjiajie, faci de Mishang Guest House la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsassecador de cabellpiscina privada empolles d'aigua de cortesiaplat de dutxa Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Bugu Hostel de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.Mostrar més


En aquesta entrada al web hi ha dos articles.\nUn d'en Manel Larrosa i un altre meu a partir de la lectura del primer\n(Publicats al Diari de Sabadell, dissabte 20 d'abril de 2019)\nVivim la ciutat com la granota en l’aigua que es va escalfant, inconscients d’un problema que ens esclatarà. Crèduls que la ciutat no es mou i que és quasi immutable ens sorprendrà, de cop, l’exhauriment de les possibilitats del seu creixement. Quasi tot allò previst al Pla d’ordenació del 1978 està consolidat, a excepció de Can Gambús i Sant Pau de Riusec.\nPublicat al Diari de Sabadell (20/4/19)\nEn el que portem de segle, la ciutat ha crescut 28.000 habitants. Són molts, més del que intuíem, i on són? La majoria a Can Llong i un resta repartits en la densificació gradual de la ciutat. Si mirem la ciutat real, amb Castellar, Sant Quirze i Barberà, en conjunt, hem passat de 240 a 288 mil habitants, hem crescut 48 mil habitants! Molt més que notable! Els nostres veïns han crescut a més ritme, el 35% en mitjana, respecte el nostre discret 15%, i en conjunt ho hem fet el 20%. Però, en valors absoluts, ells ho han fet amb 20 mil nous habitants i nosaltres en 28 mil, un contrast sorprenent.\nCreixem menys relativament, però més en termes absoluts. Però resulta que en els darrers quatre anys el nostre ritme relatiu també els ha superat, perquè hi ha una demanda que prefereix ciutat a poble. En resum, creixem, sempre i sempre ho hem fet, i difícilment podrem posar el rètol de ciutat acabada a punt d’inaugurar. Cert que el creixement hauria de ser més repartit a escala catalana, i un primer signe n’és el fet que molta gent barcelonina ve a ser-nos conciutadans. Les ciutats són un transatlàntic que vira molt poc a poc i que arrosseguen una inèrcia enorme.\nDiferents dades posen de relleu l’exhauriment del sòl, tot i que les operacions de reforma urbana interior hi són, però molt limitades. I, doncs, siguem conscients que ciutat haurà de saber allotjar nova residència i també nova activat. Ni podem ser ciutat dormitori ni tampoc encara més suburbi d’activitat. La suma de nova residència i nou treball planteja un repte enorme. De nova residència en cap a Can Gambús, però possiblement serà d’un estrat social vingut majoritàriament de fora i decidit pel seu promotor. I de Sant Pau, allò que havia de ser un polígon tecnològic i aeronàutic ha esdevingut un pur centre comercial, tan car que només les grans superfícies poden pagar un preu allunyat dels industrials.\nI, per adobar-ho, un mínim equilibri social demanaria, a més, no expulsar o marginar residents i no només oferir oportunitats als forasters vinguts de la capital, amb rendes mitjanes superiors a les locals. El debat de la preservació del rodal i la voluntat de no envair-lo ens planteja avui un dilema força irresoluble del qual en podrem sortir en part, però només en una certa fracció, per la via de la densificació interior.\nI arribats aquí, podríem renovar els vells teixits industrials dels anys seixanta, un cop hem exhaurit els vells del segle XIX? Se situen, bàsicament, a l’entramat urbà del sud del barri de Gràcia, des de la Gran Via a l’estació de Sabadell Sud. Hi ha aquí un possible projecte que combini residència i activitat?, sòl públic i sòl privat?, un potent eixampla mixt? És complicat, però aquest serà l’exercici a fer. Només resoluble des d’una bona definició de la diagnosi i la intervenció possible. Però, mentrestant, el govern local estudia alguns temes importants com a exercici de savis des de la torre de marfil, exercicis avui massa parcials, com són els espais lliures de la ciutat i el seu entorn. Quan, en canvi, és des espais plens, o urbans, allò que hem de parlar urgentment o, almenys, des de l’estreta relació entre ambdós.\nMentrestant, la temperatura de l’aigua ja ha pujat, només, però tampoc menys, un grau més. Las percepció que la realitat es mou poc permet que el projecte de ciutat camini a un ritme molt inferior al de la vida. Però només en els darrers quatre anys, i sense adonar-nos-en, la ciutat ha crescut 4.300 habitants! La impressió errada comporta immobilisme, al temps que totes les alarmes són ja enceses: atur concentrat, manca de capacitat de llocs de treball, manca d’opcions d’habitatge social, barris amb marginació creixent i un centre sense ànima...\nLes notes d’en Manel Larrosa, agrupades sota el títol “creixement i immobilitat”, m’esperonen a comentar algunes de les seves aportacions construint un relat complementari. Tot plegat, sense cap ànim d’esmenar el doll d’idees d’en Larrosa. Potser no és una pràctica gaire ortodoxa, però es tracta d’exercir nous viaranys per a una reflexió col·lectiva.\nMés enllà de Can Gambús i Sant Pau de Riusec, segurament l’espai que actualment ocupa l’aeroport, i tot allò que es localitza al sud del carrer Ramon Llull / B-140, és on Sabadell s’hi jugarà la ciutat de les pròximes dècades, a més de l’encaix amb Badia del Vallès i Barberà. En aquest context, sense urgències ni autocensura, s’ha de deliberar què ens agradaria que fos aquesta part de la ciutat. Llibertat de càtedra per fer aflorar idees i propostes no condicionades pels apriorismes. D’altra banda, aquestes pautes de treball també es podrien aplicar en espais singulars com el Ripoll o les particularitats de Torre Romeu – Can Roqueta. Tanmateix no estaria de més reflexionar sobre els límits de creixement de l’artefacte urbà. Ambientalitzar la ciutat urbana repercutirà indiscutiblement en la millora del benestar de tots plegats.\nAquests 28.000 nous ciutadans a Sabadell no s’han traduït amb la creació de més llocs de treball dins de la “ciutat real”. Bàsicament oferim habitatge però no generem ocupació amb la mateixa intensitat. Per tant, molts d’aquests nous veïns només dormen a la ciutat i treballen fora de Sabadell. I probablement les seves relacions socials també les exerceixen més enllà de la ciutat-frontera. Potser administrativament, si és el cas, podem parlar de ciutadans (empadronats), però exerceixen la ciutadania tal com l’entenem? Els preocupa l’esdevenir de la ciutat? O només pernocten a Sabadell? Perpetuar l’oferta d’habitatge assequible per a determinades rendes que es desplacen de ciutats on és més car, segurament és un mal negoci col·lectiu.\nL’apel·lació a combinar nova residència i nova activitat pot resultar harmònica, però potser caldria considerar-ho com una disjuntiva. Sabem promoure molts habitatges d’iniciativa privada, però en l’àmbit de generar noves activitats els resultats són poc reeixits. Per exemple, s’hauria d’aconseguir que respondre a “perquè vinc a viure a Sabadell?” obtingués una resposta com ara: perquè hi ha un ecosistema que em permet desenvolupar la meva activitat! És una ciutat que hi passen coses i genera elements de singularitat. Aquest és el camí per allunyar-nos de la ciutat-dormitori.\nEn Larrosa enfila el final de l’article amb una apel·lació a la idea del projecte, del projecte de ciutat. Un mantra que sempre amaneix moltes de les converses dels cenacles o arengues públiques. De fet, més que manca de projecte, el problema és que no hi ha una visió de ciutat. El que és urgent en aquests moments és formular una “visió” de Sabadell. És a dir, què volem ser? Què volem esdevenir? Sense una formulació d’aquesta naturalesa és impossible encertar en l’elecció dels projectes adequats. En resum, partim d’idees que ens permeten formular una visió i definir projectes que s’hauran d’executar. En paral·lel també és bàsic crear les eines per projectar i executar les actuacions que tenen per objectiu assolir la visió que s’ha acordat. Per exemple, la creació d’una agència municipal i ciutadana per formular la visió i tot allò que se’n derivi seria un encert.


«Algun dia us veurem davant un tribunal internacional de drets humans»\n25 maig 2020 01:33\nEl portaveu d'ERC, Sergi Sabrià, ha lamentat «profundament» que el Tribunal Suprem hagi decidit aquest divendres mantenir la presó preventiva per al líder del partit i vicepresident de l'anterior Govern, Oriol Junqueras.\nA través del seu compte de Twitter ha afirmat que «la presó preventiva no se sosté jurídicament», i ha explicat que la decisió no els sorprèn perquè, novament, ha estat anticipada abans pels mitjans de comunicació que per via judicial. Sabrià ha advertit que el seu partit no cessarà a intentar que Junqueras surti de la presó, i ha anunciat que duran el cas a la justícia europea: «Continuarem batallant i ho portarem a instàncies europees perquè Junqueras pugui tornar».\nPer la seva banda, el diputat d'Esquerra Republicana, Gabriel Rufián s'ha dirigit a través de la xarxa als qui mantenen empresonat a Junqueras, que algun dia els veuran davant un tribunal internacional de drets humans.\n? Gabriel Rufián (@gabrielrufian) 5 de gener de 2018\nEls independentistes i les seves curolles... No en tenen prou, pel que es veu, amb el "cas" que els han fet els organismes internacionals abans, durant i després del "procés cap enlloc".\nPer Pregunto, fa mes de 2 anys\nUna pregunta: Quan un tribunal internacional declara culpable a una persona i, la sentència a una pena de presó, a quín país l'han d'engarjolar?\nPerque ja me veig a més d'un centenar de peperos condemnats per delictes contra les persones, "fent tantos" al tribunal. No seria la primera ni la quarta vegada que es passen les sentències pel forro.\nPer S'ho mereixen, fa mes de 2 anys\nI esperam que aquest tribunal no li tremoli el póls, a l'hora de dictar una sentència exemplar.


24 estrelles Michelin, a la 4a edició del congrés 'Murcia Gastronómica' | Gastronosfera\nInici > Actualitat > 24 estrelles Michelin, a la 4a edició del congrés 'Murcia Gastronómica'\n10 xefs i caps de sala de reconegut prestigi que sumen en el seu haver 24 estrelles Michelin participen aquest any a la IV edició de 'Murcia Gastronómica'. Aquest congrés gastronòmic se celebrarà a l'Auditori Villegas de Múrcia entre el 13 i el 16 de novembre.\nDurant aquests quatre dies, xef s com Martin Berasategui, Francis Paniego (a la imatge), Miguel Barrera i Manuel Alonso se sumaran a altres cuiners de renom que comptaran a l'audiència les claus del seu èxit.\nEs duran a terme un total de 32 ponències, en què el que el públic aprendrà les claus i els secrets dels xefs i de les receptes més exclusives dels seus restaurants. Una d'aquestes ponències serà un homenatge molt especial al recentment desaparegut Juli Soler, artifice al costat de Ferran Adrià d'El Bulli.\nEn paral·lel, s'han planificat 25 tallers i tastets perquè els participants coneguin els matisos de diferents productes i puguin treballar amb ells.\nTambé se celebrarà el Concurs Nacional de Talladors de Pernil, que tindrà Iloc en la jornada del 15 de novembre i que comptarà amb la participació de deu dels millors experts d'Espanya en el tall d'aquest apreciat producte nacional.\nPerò no només hi haurà ponències i tallers, també hi haurà temps per a 'Cenas con Estrella', en què els xefs José Álvarez (La Costa, sobre aquestes línies), i Fran Martínez (Maralba), tots dos amb una estrella Michelin, oferiran un menú degustació amb el més característic de la seva cuina per només 50 euros.\nPablo González (Cabana Buenavista, un estel, sobre aquestes línies) per quart any consecutiu trasllada la seva cuina al congrés amb un menú de 7 plats, postres, beguda i cafè a un preu únic de 59 euros.\nParal·lelament al congrés, els assistents podran assaborir els productes típics de la zona al Carrer de les Tapes: mig centenar d'expositors es reuneixen en un únic espai perquè els assistents puguin degustar els productes i receptes típics de Múrcia.


Projecte de 3 anys iniciat l’1 gener 2015 fruit d’un consorci entre Pan Para el Mundo, 5 organitzacions nicaragüenques i 4 internacionals, una d’elles SJS. Ha treballat periòdicament en coordinació amb el projecte Alianzas que executen SJS i ADM (Asociación para el Desarrollo Municipal) amb el que comparteixen objectius comuns. El cost total del projecte als 3 anys ha estat 828.000 €, SJS ha aportat 11.400 €.\nL’execució s’ha fet a 6 departaments de Nicaragua (Carazo, Nueva Segovia, Matagalpa, Madriz, Estelí i Boaco). A Boaco, les actuacions han estat al Municipi de Camoapa (60 famílies) i les ha coordinat ADM amb el suport de SJS.\nL’objectiu general ha estat l’enfortiment de la resiliència climàtica de les comunitats rurals al corredor sec de Nicaragua a través de l’adaptació al Canvi Climàtic i mesures de protecció com la mitigació del clima.\nEls objectius específics durant els 3 anys del projecte han estat:\nAdaptar-se al canvi climàtic. Les 60 famílies participants a Camoapa, han garantit la seva seguretat alimentària amb sistemes productius adaptats al canvi climàtic. Han incorporat la diversificació d’espècies que produeixen a les seves finques, com arbres fruiters, tubercles o hortalisses que són les principals fonts d’alimentació de les famílies i els ha permès vendre excedents per comprar aliments complementaris per resoldre necessitats bàsiques de les famílies. S’han fet obres de conservació dels sòls, de fonts d’aigües (a finques, escoles o esglésies), collites d’aigua o bancs de llavors amb bons resultats i reduint les pèrdues causades pel fenomen “el Niño”.\nMitigar els efectes del canvi climàtic. Les comunitats del projecte estan contribuint a la protecció del clima a través de mesures de mitigació a les seves àrees. S’ha treballat a àrees de regeneració natural, eliminació de les cremes a les finques, construcció de cuines i forns econòmics que fan baixar el consum de llenya i emissions de carboni, reforestació de parcel·les productives però també comunitàries o construint piles de recol·lecció d’aigües de sostres, reservoris o pous que són de vital importància pel consum humà i producció de les finques.\nEnfortir les capacitats. Les comunitats han desenvolupat sistemes per la documentació i observació de dades rellevants per analitzar i avaluar el clima. S’han instal·lat 4 pluviòmetres a Camoapa, un a cada comarca. El 100 % de comunitats participants ja disposen de registres i dades de pluja. El consorci, ha elaborat un document anual sobre variables climàtiques (precipitacions i temperatures), i ha fet projeccions climàtiques locals fins 2025, base per prendre decisions productives.\nDel total de 692 famílies participants al projecte, un 63 % són liderades per dones i ha permès la seva integració efectiva a la part productiva així com més implicació de parella i fills a les tasques productives, compartint decisions sobre l’ús dels recursos econòmics.\nLa valoració finalitzats els 3 anys de projecte és molt positiva. Hi ha millores als sistemes productius i alhora una feina de mitigació del canvi climàtic. La transformació de les finques ha activat l’economia camperola (alguns excedents a la producció s’han destinat a l’educació dels familiars i a millorar l’habitatge), ha generat canvis a la millora del microclima, disminució de la contaminació ambiental, els bancs de llavors asseguren cicles productius futurs, milloren la garantia de disposar d’aigua i les capacitacions es pretén siguin replicades entre camperols garantint el relleu generacional.\nL’any 2018 està previst s’iniciï un nou projecte per 3 anys més (2018- 2020) que donarà continuïtat a la feina ja realitzada des de 2015 sobre canvi climàtic amb el títol “Estabilidad de los sistemas campesinos frente a la variabilidad y el cambio climático en Nicaragua”. Es treballarà a 19 municipis de Nicaragua, un és Camoapa i beneficiarà 1.737 famílies. El pressupost 2018- 2020 és de 2.067.000 €. SJS avala el projecte i participa a través del projecte Alianzas en activitats diverses però no farà aportació econòmica.


Arriba el setembre i el Club Bàsquet Manacor obre les seves portes a tots els nins i nines a partir de quatre anys — manacormanacor.com\nAmb l’inici del nou curs escolar, arriba una nova temporada al CLUB BÀSQUET MANACOR. Des d’aquí convidam a totes les famílies i a tots els nins i nines que vulguin conèixer el nostre esport a venir a La Salle per tal de divertir-se i aprendre fent esport, fent amistats, aprenent valors positius i hàbits saludables.\nDia 18 de setembre començarà l’ESCOLETA DE BÀSQUET per a nins i nines a partir de quatre anys fins a deu anys ( dimarts i dijous de 17.30 a 18:30) i ja esteim en marxa amb tots els equips federats tant masculins com masculins. Des de la categoria PREMINI ( nins i nines dels anys 2009, 2010 i 2011) fins a la categoria sènior tenim les portes obertes de bat a bat per rebre amb ganes i il.lusió a tots aquells nins i nines que vulguin descobrir, conèixer, practicar i millorar en el nostre esport. CADA HORABAIXA ENS TROBAREU A LA SALLE DE MANACOR, LA NOSTRA FAMÍLIA US ESPERA!\nTenim l’alegria d’anunciar que en Marc Sansó passarà a formar part enguany del cos tècnic del Bàsquet Manacor com a entrenador i com a PSICÒLEG ESPORTIU. A més de la tasca d’entrenador a la categoria cadet, en Marc serà el primer psicòleg esportiu en la història del nostre Club. Amb la idea de donar la millor qualitat esportiva i educativa en Marc desenvoluparà una tasca cada vegada més rellevant dins el món de l’esport i de l’educació. Al llarg de la temporada en Marc realitzarà tallers, xerrades i dinàmiques tant amb els nostres jugadors i jugadores, amb els entrenadors i entrenadores i amb els pares i mares.


Arriben als cinemes ‘Stand by me Doraemon’ i ‘Big Hero 6’\nEls dos films d'animació infantil s'estrenen amb un total de 80 còpies en català.\nAquest divendres, 19 de desembre, s’estrenen en versió doblada al català els films d’animació infantil Stand by me Doraemon i Big Hero 6. El doblatge té el suport de la Direcció General de Política Lingüística.\nStand by me Doraemon és la vuitena pel·lícula protagonitzada pel popular personatge televisiu de Fujiko F. Fuijo i es podrà veure en 3D CGI, una nova tecnologia de 3D que no necessita ulleres. La pel·lícula s’ha realitzat a partir d’una selecció d’episodis clàssics i abraça des de la primera trobada de Nobita i Doraemon.\nEl nou film dels estudis Disney, Big Hero 6, està inspirat en el còmic del mateix títol de Marvel. Dirigit per Chris Williams i Don Hall, narra les aventures de un noi de 14 anys, Hiro Hamada, expert en robòtica, que té un vincle especial amb l’enorme robot inflable Baymax.\nD’altra banda, aquest cap de setmana continuen les projeccions del cicle de cinema infantil, tranquil i en català Pack Màgic de Nadal, una iniciativa de Drac Màgic que té el suport de la Direcció General de Política Lingüística del Departament de Cultura. Les pel·lícules que es podran veure són Laban, el petit fantasma. Quina por! i La petita Anna i el Tiet Llargarut.\nMés informació, a la pàgina de Cinema en català


Nom: ESGLÉSIA I PORTADA DE SANT PERE\nAltres noms: Portal de l'Església de Sant Pere\nAdreça: Pl. Sant Francesc, 4\nNúm. Registre / Catàleg: 8414-I\nEsglésia de planta rectangular amb una nau central coberta amb voltes de canó amb llunetes i dues naus laterals de molt reduïda amplada que acaben en dues petites capelles. La nau central està presidida per l'altar, amb una escultura de Sant Pere i un mural a la capçalera que representa el martiri d'aquest Sant, realitzat per J. Serrasanta al 1954. El cor, situat a la part superior, és perimetral i s'estén per les naus laterals. A l'exterior, l'element més destacable és la portalada barroca (1749) provinent de l'avui desaparegut Convent de l'Ensenyança. Té columnes salomòniques i a la clau de l'arc de la portada hi ha l'escut del bisbe Gregori Galindo, fundador del col·legi l'Ensenyança, juntament amb la Creu i els símbols de la Passió. Una imatge de la Immaculada, col·locada després de la reconstrucció del temple, presideix la portada. A la façana lateral i dintre d'un nínxol trobem la Mare de Déu de l'Arcada, realitzada pel mestre Soriano-Montagut (1893-1979). Església de planta rectangular amb una nau central coberta amb voltes de canó amb llunetes i dues naus laterals de molt reduïda amplada que acaben en dues petites capelles. La nau central està presidida per l'altar, amb una escultura de Sant Pere i un mural a la capçalera que representa el martiri d'aquest Sant, realitzat per J. Serrasanta al 1954. El cor, situat a la part superior, és perimetral i s'estén per les naus laterals. A l'exterior, l'element més destacable és la portalada barroca (1749) provinent de l'avui desaparegut Convent de l'Ensenyança. Té columnes salomòniques i a la clau de ...\nL'Església de Sant Pere era el temple de l'antic Convent de Sant Francesc, construït a partir de 1731. Durant la Guerra Civil va quedar molt malmesa i va ser reconstruïda l'any 1945. La portalada barroca, provinent de l'antic Convent de l'Ensenyança, va ser col·locada aquí l'any 1943 per "Regiones Devastadas", organisme que també va reconstruir l'altar que va ser portat des del Roser el 1893.\nRef. Cadastral: 2298801CG0029G


Els agricultors valencians critiquen que Planas invertisca “zero euros” per a combatre les plagues - À Punt\nEls agricultors valencians critiquen que Planas invertisca “zero euros” per a combatre les plagues\nValoren la proposta de la PAC amb "accent mediterrani" però creuen que queden "assignatures pendents" per resoldre.\nReunió de les organitzacions agràries valencianes amb el ministre d'Agricultura, Luis Planas / Efe\n15 d'octubre 2020 - 20:25\nLes organitzacions agràries valencianes han lamentat que el ministre d'Agricultura, Pesca i Alimentació, Luis Planas, haja vingut a la Comunitat Valenciana amb "zero euros" d'inversió per a combatre les plagues que afecten els cultius i han aprofitat per a reclamar protocols d'importació "rigorosos" per a totes les regions pel que respecta a les exigències fitosanitàries. Aquest dijous diverses organitzacions professionals agràries i cooperatives agroalimentàries s’han reunit amb Planas per a debatre els futurs reptes a què haurà de fer front l’agricultura valenciana.\nEl secretari general de la Unió de Llauradors i Ramaders, Carles Peris, ha criticat que Planas haja vingut "amb la cartera buida" davant les plagues, un "problema seriós de sanitat vegetal" que afecta els cultius valencians. A més, Peris ha reclamat al ministre que siga "més actiu" a Brussel·les a l'hora de reclamar "protocols d'importació rigorosos perquè no s'introduïsquen plagues al territori" i ha demandat "reciprocitat" quant als requisits fitosanitaris amb altres països, ja que, a més, a la Comunitat Valenciana les exigències encareixen els costos de producció, ha apuntat.\nSobre la nova Política Agrària Comuna (PAC) que actualment està en fase de definició, Peris també ha valorat que el ministre aposte per una amb "accent mediterrani" i creu que serà "positiu" per al sector valencià. Per la seua banda, el president d’AVA-Asaja, Cristóbal Aguado, ha manifestat que és una “llàstima” que Planas no haja aprofitat l'ocasió per a donar-li resposta a les demandes del sector.\nEn aquest sentit, ha apuntat a la “modernització” de l'agricultura valenciana, a una llei de cadena eficaç, que els acords amb els països tercers es limiten i que la PAC futura siga “de veritat mediterrània”. En la seua opinió, Planas es va deixant “assignatures pendents i molts assumptes per resoldre”.\nLes cooperatives adverteixen que la PAC encarirà els costos\nEl president de Cooperatives Agroalimentàries de la Comunitat Valenciana, Cirilo Arnandis, també ha valorat la PAC i ha advertit al ministre de l'impacte que tindrà per al sector el Pacte Verd Europeu. Segons Arnandis, les prioritats polítiques que vol impulsar la Comissió Europea es traduiran en un increment de les exigències mediambientals i suposaran un encariment dels costos de producció.\nEn la seua opinió, és necessari disposar d'un “marc adequat” per a fomentar la competitivitat del sector, ja que les exigències europees “no són equivalents als compromisos exigits als països tercers que exporten les seues produccions al mercat comunitari".\nQuè es la pigota de la mona i que en sabem fins ara Un accident químic a la potabilitzadora de Manises obliga a evacuar habitatges en un radi de 300 metres Madrid eleva a 23 els possibles casos de pigota de la mona El TSJ ordena endarrerir fins a la posta de sol l’oposició en què participa una aspirant adventista Quants diners s'han de donar com a regal en una boda? El PSOE retira l’esmena sobre prostitució per a salvar la llei del “Només sí és sí” Intercepten una pastera amb 14 tripulants a 26 milles nàutiques de la costa de Santa Pola Catalunya estudia posar una taxa al tabac per a incentivar el reciclatge de les puntes de cigarret Raquel Caurín, dels seus inicis ballant en la falla al triomf en Eurovisió


Divendres, a les 19.00\nAquest divendres, a les 19.00, el programa "Independents", d'iCat, amb Josep Martín, es dedicarà a repassar diversos casos de limitació de la llibertat d'expressió dels músics i conversarà sobre la censura amb Quico Pi de la Serra.\n23/02/2018 - 15.29\n"Independents", amb Josep Martín\nEl programa "Independents", d'iCat, el canal de música i cultura de Catalunya Ràdio, parlarà demà del cas de Valtonyc, el raper mallorquí que han sentenciat a més de tres anys de presó per les lletres d'algunes de les seves cançons.\nDurant l'emissió, el programa també repassarà altres casos recents de limitació de la llibertat d'expressió dels músics i reflexionarà sobre les formes de la censura amb el veterà músic Quico Pi de la Serra. A més, recuperarà cinc cançons que avui dia estarien prohibides a Espanya.\n"Independents" és el programa d'actualitat musical del periodista Josep Martín, que s'emet de dilluns a divendres, de 19.00 a 20.00, a iCat.


Obesitat - Especialitats | barnaclínic+\nL'obesitat greu o mòrbida (OM) és el trastorn nutricional més freqüent en el món occidental i està considerada com una autèntica malaltia ja que redueix l'esperança de vida i s'associa amb una elevada comorbiditat. S'han provat diverses formes de tractament no quirúrgic (dietes, exercici, fàrmacs) per reduir el pes corporal patològic, però, a llarg termini, l'únic tractament amb eficàcia demostrada, en obtenir resultats permanents i estables en un elevat percentatge de pacients, és la cirurgia bariátrica 1-3.\nQualsevol tècnica quirúrgica per a l'obesitat greu ha de ser segura, amb una morbiditat inferior al 10% i una mortalitat inferior a l'1%, efectiva amb una pèrdua de pes superior al 50% en més del 75% dels pacients, reproduïble, ha d'oferir una bona qualitat de vida i provocar els mínims efectes secundaris. Així mateix, és imprescindible, per poder garantir l'èxit en aquest tipus de cirurgia l'existència d'un grup multidisciplinari (cirurgià, endocrinòleg, dietista, psiquiatre), que treballi conjuntament tant en la indicació, com en el seguiment posterior del pacient.\nEstà indicada en pacients amb un IMC (índex de massa corporal)> 40 kg/m2 o amb un IMC entre 35 i 40 kg/m2 i comorbiditat associada o limitacions físiques severes que li impossibiliten una vida normal. S'han de seguir fidelment les recomanacions de la Conferència de Consensus del National Institutes of Health que es van reunir diversos especialistes sobre el tema al març de 1991.\nEn l'última dècada, l'experiència i els resultats de les diferents tècniques de cirurgia bariàtrica permet conèixer la millor intervenció quirúrgica per a cada pacient. Un altre avanç fonamental ha estat la incorporació de la cirurgia laparoscòpica a aquest tipus de tècniques quirúrgiques, de manera que s'aconsegueix reduir de forma significativa les complicacions.\nIntervencions quirúrgiques per via laparoscòpica\nEs poden resumir en tres tipus:\nRestrictives (gastroplàstia vertival aniullada i Banda gàstrica).\nMalabsortivas (Derivació biliopancreàtica i encreuament duodenal).\nMixta (bypass gàstric).\nEntre les diferents tècniques malabsortivas i / o restrictives per al tractament de l'OM, la majoria d'autors consideren la tècnica "gold standard", el bypass gàstric o derivació gàstrica en I de Roux, per l'excel·lent pèrdua de pes i la baixa morbiditat associada. De fet, en una enquesta realitzada a la Societat Americana de Cirurgia Bariàtrica, el 70% de les intervencions quirúrgiques van ser el bypass gàstric, en les seves diferents modalitats.\nEls avenços en la cirurgia laparoscòpica han permès la utilització d'aquesta tècnica quirúrgica en el tractament de l'OM, amb tots els avantatges que aquesta presenta respecte a la cirurgia convencional (menor morbiditat, menor dolor postoperatori, menor estada hospitalària, ...). Així, els beneficis que fa a la laparotomia en altres patologies quirúrgiques que s'han demostrat amb una morbiditat i un temps de recuperació menor, també es produeixen en els procediments laparoscòpics bariàtrics.\nPer les condicions inherents del pacient i la dificultat de la tècnica quirúrgica, hi ha dues corbes d'aprenentatge atribuïbles a la cirurgia bariática laparoscòpica, en primer lloc és necessària experiència en el tractament de pacients obesos i en segon lloc és imprescindible tenir experiència en tècniques avançades de cirurgia laparoscòpica reconstructora.\nLa cirurgia laparoscòpica de l'OM ha de complir els mateixos principis de la cirurgia convencional i seguir les mateixes opcions tècniques.\nDins dels diferents procediments emprats en la cirurgia laparoscòpica bariàtrica existeixen les tècniques anomenades:\nRestrictives: banda gàstrica ajustable o no i gastroplàstia vertical anellada (GVA).\nMalabsortivas: derivació bilio-pancreàtica i encreuament duodenal (switch duodenal).\nMixtes: bypass gàstric proximal o distal (BPG).\nLa tècnica por via laparoscòpica més emprada en l'actualitat és la col·locació de la banda gàstrica, en concret la banda ajustable (amb els diferents models existents en el mercat). Els resultats a curt, mitjà i llarg termini varien molt segons els autors, així, per a uns són bons i per altres, francament regulars.\nÉs la tècnica més fàcil, el que probablement ha fet que sigui la més utilitzada, però, si existís alguna indicació, només s'hauria d'aplicar en pacients joves (menys de 25 anys) amb un IMC no superior a 45 i amb uns hàbits alimentaris determinats, que acceptessin un alt índex de fracàs i de possible reintervenció quirúrgica. Un dels grups amb més experiència reconeix un elevat índex de reintervencions precoços, fins a un 30% (Cadière, GB, dades no publicades).\n5 setembre de 2014\nEl Grup Clínic presenta el canal de cirurgia avançada AIS Channel a l’Ajuntament de Barcelona


Els dos candidats van esgarrapar vots, sobretot, de les Illes, el País Valencià, el País Basc i Navarra\nBarcelona[Si llegeixes aquest contingut des d'una aplicació mòbil, fes clic aquí per veure el mapa]\nVots a JxCat\nAquest 26 de maig, la candidatura de Carles Puigdemont al Parlament Europeu es podia votar arreu de l'Estat. En els comicis europeus, l'Estat conforma una única ircumscripció i, per tant, en les eleccions d'ahir, els ciutadans de tot Espanya podien dipositar a l'urna una papereta de l'expresident de la Generalitat. Al territori català, va ser on Puigdemont va tenir més vots, concretament, un 28,52%, però també en va rebre d'alguns punts de l'Estat.\nLes Illes Balears i el País Valencià són els dos territoris on més vots va obtenir la candidatura de l'expresident, amb 10.663 vots i 6.951 vots respectivament. A aquests dos territoris els segueix el País Basc, on 5.056 persones van votar Carles Puigdemont. A Navarra, l'expresident també va aconseguir suports, concretament 1.331 (un 0,39%), i també a l'Aragó i Galícia, on va obtenir un 0,17% i un 0,14% dels vots respectivament.\nOn la llista de Carles Puigdemont va obtenir menys suport va ser en comunitats com Cantàbria, Castella-la Manxa o Castella i Lleó. A la Comunitat de Madrid, l'expresident va arrencar 3.745 vots, el que suposa un 0,12% dels suports.\nVots a Ara Repúbliques (ERC, EH Bildi i BNG)\nPer la seva banda, ERC, en coalició amb EH Bildu i BNG, també ha esgarrapat vots d'altres comunitats diferents a les de Catalunya, País Basc, Navarra i Galícia. Oriol Junqueras va obtenir un 4,9% dels vots a les Illes Balears; un 0,57% al País Valencià -amb 12.364 vots- i un 0,36% dels vots a Astúries -amb 1.886 votants-. Els republicans també van obtenir vots a Aragó -un 0,27%-, a les Illes Canàries -0,28%- i a la Comunitat de Madrid -un 0,18%, el que representen 5.733 vots-.\nMapes: el vot a cada partit a les europees, poble per poble


Aquests són els 6 canvis que portarà a l'economia la Covid, segons Niño Becerra\nBarcelona. Diumenge, 1 de novembre de 2020. 17:22\nActualitzat: Diumenge, 1 de novembre de 2020. 17:45\nL'economista Santiago Niño Becerra ha pronosticat sis canvis que es produiran a l'economia arran de la pandèmia de la Covid-19. L'autor de Capitalismo 1679-2065 ho ha explicat aquest divendres en una entrevista al Versió Rac1.\nEl primer canvi al qual ha apuntat Becerra ha estat la concentració de capital. Becerra explica en el llibre que "les grans corporacions cada cop seran més potents i tendiran cap a la construcció d’oligopolis". Així doncs, la competència, tal com l’hem entès fins ara, quedarà superada, segons ha dit. El professor pronostica que "moltes petites i mitjanes empreses desapareixeran o es convertiran en satèl·lits de les corporacions".\n"La pandèmia està suposant una acceleració de la concentració de capital. Per fer front a l’impacte de la pandèmia es necessita un coixí brutal de capital. I qui disposa d’aquest coixí? Les empreses gegants. Foment ha fet una estimació que fins al 40 % del petit comerç pot desaparèixer. Hi ha teòrics del sistema que diuen que això és positiu, perquè el petit comerç té una productivitat baixa", ha afegit sobre aquest aspecte.\nPèrdua de "pes" dels estats\nEl segon canvi serà la pèrdua de "pes" dels estats. Niño Becerra ha comentat que "les corporacions es troben en una posició en què poden substituir el paper dels estats perquè són globals, són gegantines i tenen recursos". "El sistema ens porta cap a la importància dels clústers, que tenen expectatives. Fins fa 20 anys, la idea era que tots junts (tot un país o un continent) ens en podíem sortir. Ara ja no", ha aclarit.\nInsiders i outsiders\nSegons l'economista, el domini de les noves tecnologies dividirà la societat en dos grups. "Hi haurà les persones que siguin veritablement imprescindibles, els insiders, i a l'altre costat, els outsiders, totes aquelles persones necessàries per a qüestions marginals", ha explicat afegint que, encara que soni apocalíptic, "és part de l’evolució i és inevitable".\nAugment del teletreball\nEl quart canvi per Niño Becerra serà l'augment del teletreball. "De mitjana, una empresa pot estalviar-se un 65% dels costos per cada lloc de treball que teletreballi. A més es redueix la mobilitat i l’ambient millora", ha assegurat.\nEl professor també ha recordat que amb la pandèmia "estem experimentant un augment del control telemàtic de la població". "Amb la pandèmia s’estan instal·lant moltes aplicacions. Tothom ho accepta perquè és necessari. Amb la idea de la seguretat, hi haurà una pèrdua de llibertats", ha dit.\nMort de la jornada laboral\nFinalment, ha vaticinat la "mort" de la jornada laboral: "El treball es farà per necessitat, quan es necessiti, de la forma que es necessiti. L’horari laboral anirà a menys".\nCoronavirus L'última proposta de Niño-Becerra: zones turístiques "Covid free" Núria Segura Insa


QUE CONVOQUIN NOVES ELECCIONS I SE�N VAGIN A FREGIR ESP�RRECS TOTS PLEGATS.\ndimarts 1/desembre/2015 - 10:54 1509 1\nFins el passat diumenge jo era dels que estava convençut que hi acabaria havent un pacte entre JXSI i les CUP. N�estava convençut perquè el pacte em semblava senzill, si més no, pel que fa al tema personal que és veu que és el més important a negociar. Pensava que JXSI accediria a que Neus Munté fos presidenta de la Generalitat i que Les CUP accedirien a que una militant de CDC fos presidenta de la Generalitat. El paper de Mas continuava sent important perquè, més enllà del càrrec institucional que ocupés, continuaria sent l�home fort de CDC i, per tant, una peça clau a tenir en compte per a fer qualsevol cosa. I possiblement encara més fort al tenir la legitimitat moral que li donaria el fet d�haver renunciat a la presidència de la Generalitat.\nJo pensava que tant JXSI com les CUP estaven fent comèdia i que el que es tractava era de que les seves bases i els seus votants, sobre tot els de CDC i les CUP, no s�emprenyèssin per haver hagut de cedir. Però vet aquí que no estan fent comèdia, sinó que s�han tornat bojos de debò. Bojos perquè en un moment tant transcendent de la història de Catalunya són incapaços de fer un sacrifici personal mínim per tal que el procés cap a la independència tiri endavant. Jo no sé la percepció que té la majoria de la gent d�aquesta manca de patriotisme partidista però a mi senzillament em repugna. I naturalment no te res a veure amb les proclames patriòtiques amb que tant JXSI com les CUP es van presentar a les eleccions. El país se�ls enfot. I la independència del país, més. I els independentistes que els han votat més encara. No són dignes dels càrrecs que ocupen i per això han esdevingut un càncer pel procés i pel país. Per això el millor que poden fer és plegar, marxar a casa i que siguin uns altres els qui estiguin al capdavant de l�alliberament de Catalunya.\nPerò és dificilíssim que hi siguin uns altres perquè els partits polítics no són democràtics i les estructures de poder que les dominen són fèrries. Per això Artur Mas es continuarà presentant com si no hagués passat res i Antonio Ba�os també es continuarà presentant com si no hagués passat res. I amb els tot el seu sèquit de politicastres ineficaços. No parlo d�ERC perquè no veig quin és el paper que està fent en això que semblava una comèdia i que s�està transformant en un drama.\nPerò el que està clar és que ni Oriol Junqueras, ni Marta Rovira no estan aconseguint tampoc solucionar el problema. No diuen res i sembla que no posin pals a les rodes, però allò que se�n diu ajudar a solucionar el problema no sembla que ho facin. O, si ho fan, no sembla que se�n surtin gaire, que ve a ser el mateix.\nPer si no n�hi hagués prou amb això, hem de suportar la mala bava, la sornegueria i la mala educació de la impresentable Soraya i les provocacions que ens llencen dia sí i dia no en Rivera i l�Arrimades, a banda de tota la política feixista de Fernández Díaz, que utilitza la policia espanyola gairebé com si fossin les SS (quina pena que no hagués viscut a l�Alemanya nazi deu pensar en Fernández Díaz, Himmler al seu costat seria un aprenent ).\nJo estic disposat a suportar, a aguantar i a lluitar contra les provocacions, la mala fe i les males arts dels espanyolistes però no estic disposat a aguantar la manca de patriotisme dels partits independentistes catalans, que són, finalment, els que em representen i als que jo votava.\nI dic votava perquè si hi ha unes noves eleccions penso votar en blanc. Serà per primera vegada a la meva vida i serà un vot en blanc híper-polititzat. Però he decidit que no mereixen el meu vot, com el de molta altra gent. Espero que siguem molt els que ens expressem en aquest sentit i que aquests politicastres que ens haurien de representar tinguin clar que, si hi ha noves eleccions, ja no tindran la possibilitat de pactar per a que hi hagi un govern independentista, perquè no hi haurà majoria independentista al Parlament. N�estic molt fart.\nFa setmanes que volia\nTuesday, December 1st 2015, 5:23 PM\nescriure aix� mateix. Exactament aix� i aix�. Per� no he estat capa�, tot i comen�ar molts cops, doncs a partir de la cinnquena paraula tot es convertia en una s�rie de renecs que acabaven esgotant-me dins una bogeria sense sentit. No s� si m'explico. Merci.\nLa mare que ens va parir!


Bit By Bit - Creació de col·laboracions massives - Què es llegeix a continuació\nLa col·laboració en massa combina idees de ciència ciutadana , crowdsourcing i intel·ligència col·lectiva . La ciència ciutadana sol implicar la participació de "ciutadans" (és a dir, no científics) en el procés científic; Per obtenir més informació, vegeu Crain, Cooper, and Dickinson (2014) i Bonney et al. (2014) . Crowdsourcing sol dir prendre un problema que normalment es resol dins d'una organització i, en canvi, externalitzar-lo a una multitud; Per obtenir més informació, consulteu Howe (2009) . La intel·ligència col·lectiva sol dir que els grups d'individus actuen col·lectivament de maneres que semblen intel·ligents; Per obtenir més informació, consulteu Malone and Bernstein (2015) . Nielsen (2012) és una introducció bibliogràfica al poder de la col · laboració massiva per a la investigació científica.\nHi ha molts tipus de col · laboració massiva que no encaixen perfectament en les tres categories que he proposat, i crec que tres d'aquestes mereixen una atenció especial perquè podrien ser útils en la recerca social. Un exemple són els mercats de predicció, on els participants compren i comercialitzen contractes que es poden bescanviar segons els resultats que es produeixen al món. Els mercats previsibles sovint són utilitzats per empreses i governs per a la predicció, i també els investigadors socials han utilitzat per predir la replicabilitat dels estudis publicats en psicologia (Dreber et al. 2015) . Per obtenir una visió general dels mercats de predicció, vegeu Wolfers and Zitzewitz (2004) i Arrow et al. (2008) .\nUn segon exemple que no encaixa perfectament en el meu esquema de categorització és el projecte PolyMath, on els investigadors col·laboraven amb blocs i wikis per demostrar nous teoremes de matemàtiques. El projecte PolyMath és d'alguna manera similar al Premi Netflix, però en aquest projecte els participants es van integrar de forma més activa en les solucions parcials d'altres. Per obtenir més informació sobre el projecte PolyMath, vegeu Gowers and Nielsen (2009) , Cranshaw and Kittur (2011) , Nielsen (2012) i Kloumann et al. (2016) .\nUn tercer exemple que no encaixa perfectament en el meu esquema de categorització és el de les mobilitzacions dependents del temps, com ara el desafiament de xarxa de l'Agència de Projectes avançats de recerca (DARPA) (és a dir, el desafiament de globus vermells). Per obtenir més informació sobre aquestes mobilitzacions sensibles al temps, vegeu Pickard et al. (2011) , Tang et al. (2011) , i Rutherford et al. (2013) .\nEl terme "computació humana" surt del treball realitzat per científics informàtics i, per comprendre el context d'aquesta recerca, millorarà la seva capacitat per esbrinar els problemes que poden ser adequats per a això. Per a determinades tasques, les computadores són increïblement poderoses, amb capacitats molt superiors a les d'humans experts fins i tot. Per exemple, en l'escacs, les computadores poden guanyar fins i tot els millors mestres. Però, i això és menys ben valorat pels científics socials, per a altres tasques, les computadores són molt pitjors que les persones. En altres paraules, ara mateix és millor que fins i tot l'ordinador més sofisticat en determinades tasques que impliquin processament d'imatges, vídeo, àudio i text. Els científics informàtics que treballen en aquestes tasques difícils de fer per a ordinadors, per tant, són fàcils d'utilitzar, per la qual cosa es va adonar que podrien incloure els humans en el seu procés computacional. Així és com Luis von Ahn (2005) descriure la computació humana quan va inventar el terme en la seva dissertació: "un paradigma per utilitzar el poder de processament humà per resoldre problemes que les computadores encara no poden resoldre". Per a un tractament de la computació humana el sentit més general del terme, vegeu Law and Ahn (2011) .\nSegons la definició proposada en Ahn (2005) Foldit -que he descrit a la secció sobre trucades obertes- podria considerar-se com un projecte de computació humana. Tanmateix, tria categoritzar Foldit com una convocatòria oberta perquè requereix habilitats especialitzades (encara que no necessàriament formatives formals) i pren la millor solució aportar, en comptes d'utilitzar una estratègia de combinació dividida.\nEl terme "split-apply-combine" va ser utilitzat per Wickham (2011) per descriure una estratègia de computació estadística, però captura perfectament el procés de molts projectes de computació humana. L'estratègia de combinació dividida s'aplica similar al marc MapReduce desenvolupat a Google; Per obtenir més informació sobre MapReduce, vegeu Dean and Ghemawat (2004) i Dean and Ghemawat (2008) . Per obtenir més informació sobre altres arquitectures de computació distribuïda, consulteu Vo and Silvia (2016) . El capítol 3 de Law and Ahn (2011) té una discussió de projectes amb passos combinats més complexos que els d'aquest capítol.\nEn els projectes de computació humana que he discutit al capítol, els participants sabien què estava passant. Alguns altres projectes, tanmateix, busquen captar "treball" que ja està passant (similar a eBird) i sense consciència dels participants. Vegeu, per exemple, el joc ESP (Ahn and Dabbish 2004) i reCAPTCHA (Ahn et al. 2008) . Tanmateix, aquests dos projectes també plantegen qüestions ètiques perquè els participants no sabien com s'utilitzaven les seves dades (Zittrain 2008; Lung 2012) .\nInspirats en el joc ESP, molts investigadors han intentat desenvolupar altres "jocs amb finalitat" (Ahn and Dabbish 2008) (és a dir, "jocs de computació basats en humans" (Pe-Than, Goh, and Lee 2015) ) que poden ser s'utilitza per resoldre una varietat d'altres problemes. El que tenen en comú aquests "jocs amb finalitat" és que intenten fer que les tasques de la computació humana siguin agradables. Així, mentre el joc ESP comparteix la mateixa estructura de combinació dividida amb Galaxy Zoo, es diferencia en la motivació dels participants: diversió versus desig d'ajudar a la ciència. Per obtenir més informació sobre els jocs amb un propòsit, vegeu Ahn and Dabbish (2008) .\nLa meva descripció del Galaxy Zoo es basa en Nielsen (2012) , Adams (2012) , Clery (2011) i Hand (2010) , i la meva presentació dels objectius d'investigació del Galaxy Zoo es va simplificar. Per obtenir més informació sobre la història de la classificació de galàxies en astronomia i com segueix aquesta tradició el Galaxy Zoo, vegeu Masters (2012) i Marshall, Lintott, and Fletcher (2015) . Partint del Galaxy Zoo, els investigadors van completar el Galaxy Zoo 2 que va recollir més de 60 milions de classificacions morfològiques més complexes de voluntaris (Masters et al. 2011) . A més, es van estendre a problemes fora de la morfologia de galàxies, incloent explorar la superfície de la Lluna, buscar planetes i transcriure documents antics. Actualment, tots els seus projectes es recullen al lloc web de Zooniverse (Cox et al. 2015) . Un dels projectes-Snapshot Serengeti-proporciona proves que els projectes de classificació d'imatges de tipus Galaxy Zoo també es poden fer per a la recerca ambiental (Swanson et al. 2016) .\nPer als investigadors que planifiquen utilitzar un mercat laboral microtask (per exemple, Amazon Mechanical Turk) per a un projecte de computació humana, Chandler, Paolacci, and Mueller (2013) i J. Wang, Ipeirotis, and Provost (2015) ofereixen bons consells sobre disseny de tasques i altres problemes relacionats. Porter, Verdery, and Gaddis (2016) ofereixen exemples i assessorament centrats específicament en els usos dels mercats laborals de microtask pel que anomenen "augment de dades". La línia entre l'augment de dades i la recopilació de dades és una mica borrosa. Per obtenir més informació sobre com recopilar i utilitzar etiquetes per a l'aprenentatge supervisat per a text, vegeu Grimmer and Stewart (2013) .\nEls investigadors interessats a crear el que he anomenat sistemes de computació humana assistits per ordinador (per exemple, sistemes que utilitzen etiquetes humanes per formar un model d'aprenentatge automàtic) poden estar interessats en Shamir et al. (2014) (per exemple, utilitzant àudio) i Cheng and Bernstein (2015) . A més, els models de màquina d'aprenentatge en aquests projectes es poden sol·licitar amb convocatòries obertes, on els investigadors competeixen per crear models d'aprenentatge automàtic amb el major rendiment predictiu. Per exemple, l'equip del Galaxy Zoo va executar una trucada oberta i va trobar un nou enfocament que va superar el desenvolupat a Banerji et al. (2010) ; vegeu Dieleman, Willett, and Dambre (2015) per obtenir més informació.\nObre trucades (secció 5.3)\nLes trucades obertes no són noves. De fet, una de les convocatòries obertes més conegudes es remunta a 1714 quan el Parlament de Gran Bretanya va crear el Premi Longitud per a qualsevol que pogués desenvolupar una manera de determinar la longitud d'un vaixell al mar. El problema va superar a molts dels millors científics d'avui, inclòs Isaac Newton, i la solució guanyadora va ser finalment presentada per John Harrison, un rellotger del camp que es va acostar al problema d'una manera diferent als científics que es van centrar en una solució que d'alguna manera implicaria l'astronomia ; Per obtenir més informació, vegeu Sobel (1996) . Tal com mostra aquest exemple, una de les raons per les quals es creu que les trucades obertes funcionen tan bé és que proporcionen accés a persones amb diferents perspectives i habilitats (Boudreau and Lakhani 2013) . Vegeu Hong and Page (2004) i Page (2008) per obtenir més informació sobre el valor de la diversitat en la resolució de problemes.\nCadascun dels casos de convocatòria oberta del capítol requereix una mica més d'explicació per què pertany a aquesta categoria. En primer lloc, una manera de distingir entre computació humana i projectes de convocatòries obertes és si la producció és una mitjana de totes les solucions (computació humana) o la millor solució (trucada oberta). El Premi Netflix és alguna cosa complicat en aquest sentit, perquè la millor solució va resultar ser una sofisticada mitjana de solucions individuals, un enfocament anomenat conjunt de solucions (Bell, Koren, and Volinsky 2010; Feuerverger, He, and Khatri 2012) . Des de la perspectiva de Netflix, però, tot el que havia de fer era triar la millor solució. Per obtenir més informació sobre el Premi Netflix, vegeu Bennett and Lanning (2007) , Thompson (2008) , Bell, Koren, and Volinsky (2010) , i Feuerverger, He, and Khatri (2012) .\nEn segon lloc, per algunes definicions de computació humana (per exemple, Ahn (2005) ), Foldit s'ha de considerar un projecte de computació humana. Tanmateix, tria categoritzar-lo com una convocatòria oberta perquè requereix habilitats especialitzades (encara que no necessàriament d'entrenament especialitzat) i es necessita la millor solució, en comptes d'utilitzar una estratègia de combinació dividida. Per obtenir més informació sobre Foldit, vegeu Cooper et al. (2010) , Khatib et al. (2011) , i Andersen et al. (2012) ; La meva descripció de Foldit es basa en les descripcions de Bohannon (2009) , Hand (2010) i Nielsen (2012) .\nFinalment, es podria argumentar que Peer-to-Patent és un exemple de recopilació de dades distribuïda. Tria incloure'l com una convocatòria oberta perquè té una estructura concreta i només s'utilitzen les millors contribucions, mentre que amb la recopilació de dades distribuïda, la idea de contribucions bones i dolentes és menys clara. Per obtenir més informació sobre Peer-to-Patent, vegeu Noveck (2006) , Ledford (2007) , Noveck (2009) i Bestor and Hamp (2010) .\nPel que fa a l'ús de trucades obertes en recerca social, resultats similars als de Glaeser et al. (2016) , es recullen al capítol 10 de Mayer-Schönberger and Cukier (2013) segons el qual la ciutat de Nova York va poder utilitzar models predictius per produir grans guanys en la productivitat dels inspectors d'habitatge. A la ciutat de Nova York, aquests models predictius van ser construïts per empleats de la ciutat, però en altres casos, es podria imaginar que es podrien crear o millorar amb trucades obertes (per exemple, Glaeser et al. (2016) ). Tanmateix, una gran preocupació pels models predictius que s'utilitzen per assignar recursos és que aquests models tenen el potencial de reforçar els biaixos existents. Molts investigadors ja saben "escombraries, escombraries", i amb models predictius poden ser "biaixos, parcialització". Vegeu Barocas and Selbst (2016) i O'Neil (2016) per obtenir més informació sobre els perills dels models predictius construïts amb dades de formació parcials.\nUn dels problemes que pot impedir que els governs facin ús de concursos oberts és que això requereix l'alliberament de dades, la qual cosa podria provocar infraccions de privadesa. Per obtenir més informació sobre la privadesa i la publicació de dades en trucades obertes, vegeu Narayanan, Huey, and Felten (2016) i la discussió al capítol 6.\nPer obtenir més informació sobre les diferències i similituds entre predicció i explicació, vegeu Breiman (2001) , Shmueli (2010) , Watts (2014) i Kleinberg et al. (2015) . Per a més informació sobre el paper de la predicció en la investigació social, vegeu Athey (2017) , Cederman and Weidmann (2017) , Hofman, Sharma, and Watts (2017) , ( ??? ) , i Yarkoni and Westfall (2017) .\nPer a una revisió de projectes de convocatòria oberta en biologia, inclosos els consells de disseny, vegeu Saez-Rodriguez et al. (2016) .\nRecopilació de dades distribuïdes (secció 5.4)\nLa meva descripció d'eBird es basa en les descripcions de Bhattacharjee (2005) , Robbins (2013) i Sullivan et al. (2014) . Per obtenir més informació sobre com els investigadors utilitzen models estadístics per analitzar dades d'eBird, vegeu Fink et al. (2010) i Hurlbert and Liang (2012) . Per obtenir més informació sobre com calcular l'habilitat dels participants d'eBird, vegeu Kelling, Johnston, et al. (2015) . Per obtenir més informació sobre la història de la ciència ciutadana en ornitologia, vegeu Greenwood (2007) .\nPer obtenir més informació sobre el projecte de revistes de Malawi, vegeu Watkins and Swidler (2009) i Kaler, Watkins, and Angotti (2015) . Per obtenir més informació sobre un projecte relacionat a Sud-àfrica, vegeu Angotti and Sennott (2015) . Per obtenir més exemples de recerca que utilitzen dades del projecte de revistes de Malawi, vegeu Kaler (2004) i Angotti et al. (2014) .\nDissenyant el vostre propi (secció 5.5)\nEl meu enfocament a oferir consells de disseny va ser inductiu, basat en els exemples de projectes de col · laboració massiva amb èxit i fracassats que he escoltat. També hi ha hagut un corrent d'intents d'investigació per aplicar teories psicològiques socials més generals per dissenyar comunitats en línia que siguin rellevants per al disseny de projectes de col · laboració massiva, vegeu, per exemple, Kraut et al. (2012) .\nPel que fa als participants motivadors, en realitat és bastant difícil d'esbrinar exactament per què la gent participa en projectes de col · laboració massiva (Cooper et al. 2010; Nov, Arazy, and Anderson 2011; Tuite et al. 2011; Raddick et al. 2013; Preist, Massung, and Coyle 2014) . Si teniu previst motivar els participants amb el pagament en un mercat laboral de microempresa (per exemple, Amazon Mechanical Turk), Kittur et al. (2013) ofereix alguns consells.\nPel que fa a la possibilitat de sorpresa, per obtenir més exemples de descobriments inesperats sorgits de projectes Zooiverse, vegeu Marshall, Lintott, and Fletcher (2015) .\nPel que fa a l'ètica, algunes bones introduccions generals a les qüestions implicades són Gilbert (2015) , Salehi et al. (2015) , Schmidt (2013) , Williamson (2016) , Resnik, Elliott, and Miller (2015) i Zittrain (2008) . Per qüestions relacionades específicament amb temes legals amb empleats de la multitud, consulteu Felstiner (2011) . O'Connor (2013) aborda qüestions sobre la supervisió ètica de la recerca quan es desdibuixa el rol dels investigadors i els participants. Per qüestions relacionades amb compartir dades mentre protegeix els participants en projectes de ciència ciutadana, vegeu Bowser et al. (2014) . Tant Purdam (2014) com Windt and Humphreys (2016) tenen una discussió sobre els problemes ètics en la recopilació de dades distribuïdes. Finalment, la majoria dels projectes reconeixen contribucions, però no concedeixen crèdit d'autoria als participants. A Foldit, els jugadors sovint figuren com a autor (Cooper et al. 2010; Khatib et al. 2011) . En altres projectes de convocatòria oberta, el col·laborador guanyador sovint pot escriure un document que descrigui les seves solucions (per exemple, Bell, Koren, and Volinsky (2010) i Dieleman, Willett, and Dambre (2015) ).