La sisena edició dels Festivals de Senderisme dels Pirineus se celebra amb 13 esdeveniments programats fins a l'octubre\nUn dels espais del Parc Nacional d'Aigüestortes. Xavier Hita\nBarcelonaAls països del centre d'Europa en diuen walking festivals i són molt populars. Es tracta de rutes per la muntanya en què es combinen excursions per a famílies, persones que comencen o gent gran i que transcorren per camins senzills, amb propostes per als més avesats a fer llargues distàncies. A Catalunya ja fa sis anys que se celebren els Festivals de Senderisme dels Pirineus, que recullen aquesta tradició centreeuropea i que aquest any arriben a la sisena edició amb 13 esdeveniments programats des del maig fins a l'octubre.\nAmb una durada d’entre dos i set dies, els festivals d'aquest any oferiran rutes guiades a uns preus inferiors als habituals a càrrec de guies locals i també activitats complementàries per a la descoberta del patrimoni cultural, natural i gastronòmic de les valls pirinenques. A diferència de les fires turístiques, que se solen celebrar en un recinte o pavelló, aquests festivals són a l'aire lliure i estan descentralitzats. Així, les activitats es reparteixen pels diversos indrets del territori que acull cada festival, incloent-hi espais naturals d’alt valor, com ara sis parcs naturals i l’únic parc nacional de Catalunya. Per ordre cronològic, els esdeveniments programats aquest any són: el Festival Camina el Berguedà (14-16 de maig), Lo Festival de Senderisme de la Conca Dellà (21-23 de maig), el Garrotxa Volcanic Walking (28-30 de maig), el Cerdanya Happy Walking (10-13 de juny), el Festival Camina Pirineus Alt Urgell (23-27 de juny), el Val d’Aran Walking Festival (28 juny - 4 de juliol), el Festival de Senderisme Vall Fosca-Pirineus (15-18 de juliol), el Summit Val d’Aran Festival (23-29 d’agost), el Senderi-Festival de Senderisme de Sort, la Vall d’Àssua i el Batlliu (3-5 de setembre), el Festival de Senderisme del Solsonès (18-19 de setembre), l’Alt Empordà Sea Walking (24-26 de setembre), el Ripollès Discovery Walking (1-3 d’octubre) i el Vall de Boí Trek Festival (9-12 d’octubre).\nUn augment constant de participants\nA la primera edició dels festivals, celebrada l’any 2016, quatre territoris pirinencs van organitzar aquests esdeveniments, en què van participar un total de 600 persones. El nombre de visitants ha anat en augment, fins al màxim de 2.317 que es va assolir el 2019, quan es van oferir onze festivals. L’any passat, tot i l’impacte de les restriccions imposades pel covid-19 i la cancel·lació de tres els onze esdeveniments que s’havien programat, hi van participar 1.130 persones.\nDels esdeveniments programats aquest any n’hi ha quatre que es programen per primer cop. Així, el Festival Camina Pirineus Alt Urgell coincidirà amb la baixada de les falles d’Alàs, la més antiga de Catalunya. El Summit Val d’Aran Festival es dirigeix a persones experimentades i amb bona condició física, amb ascensions als cims més alts de la vall. Pel que fa al festival de Sort, permetrà conèixer els paisatges de la vall d’Àssua, que van inspirar l’artista de renom internacional Santi Moix. Finalment, el festival del Solsonès inclou ascensions al massís del Port del Comte, rutes per la via ferrada de Canalda i també passejades pels carrers de Solsona.\nEl director general de Polítiques de Muntanya i del Litoral, Albert Alins, ha presentat aquest dimecres els Festivals com “una iniciativa del territori que ha pogut aglutinar diferents projectes pirinencs que defineix el senderisme com a eix central, amb guies intèrprets locals, en què tots el públics hi són benvinguts i els productes locals aporten un valor afegit”. Es tracta, ha afegit, “d’una combinació perfecta per descobrir racons, curiositats i detalls, amb uns guies professionals que ens faran sentir privilegiats”. “Combinar el projecte de Festivals amb la marca turística Pirineus permet presentar un producte de marca territorial”, ha afegit.\nUna altra de les novetats d’aquest any seran dos concursos de fotografia en què podran participar les persones que assisteixin a algun dels festivals i publiquin imatges a les xarxes socials amb l’etiqueta #FSP2021. El premi serà un cap de setmana per a dues persones amb allotjament i activitat de senderisme inclosos.


Rubber jig Hart Wasabi\nkruskis el Dj 23 Abr 2009, 23:17\nFeu servir Rubber jigs? Jo no n'havia fet servir mai i des de fa uns dies que m'ha donat per aquí... He provat el Hart Wasabi de 70gr en color verd i taronja i he tret ja vàries lluernes, de fet, és l'única cosa que he aconseguit treure amb el Wasabi però em fa il.lusió perquè no n'havia pescat mai cap d'aquests peixos. Aviam si amb els dies pesco alguna altra cosa i us vaig informant! Ai si! un serrà també va caure l'altre dia! Aquests malparits estan esperant que els hi tiris qualsevol cosa per picar!!!!!!!!!!\nRe: Rubber jig Hart Wasabi\nkurry el Dv 24 Abr 2009, 13:16\nJajaja donu fe d'això que dius. No has tret ni un trist sorell jajaja això sí, per les lluernes és infalible. A veure quan treus algun altre peix d'aquests!\narb58 el Dg 26 Abr 2009, 14:14\nHola companys os garanteixo que funcionen.\nEls de color taronja per les servioles va molt be.\nAqui soc jo.\nI aquesta am els meus millors amics.\nAixins que ja sabeu que funcionen.\nkurry el Dl 27 Abr 2009, 00:06\nJo no l'he provat mai, però vist lo vist crec que el provaré...a veure si tinc sort!\nEditat per darrera vegada per kurry el Dl 27 Abr 2009, 01:36, editat 1 cop en total\nAlsepo el Dl 27 Abr 2009, 01:31\na quina profunditat els treballes els wasabi de 70g?\narb58 el Dl 27 Abr 2009, 16:39\nHola Alsepo, els que faig servir son de 50 grs. i aquesta pescata a 30 mts.\nAquesta ocasió va ser a Arenys, jo am la colchoneta vaig per tot arreu.\nEls moviments son lents i pugan fins ven adalt, he pescat a ran de barca i tot.\nFins i tot també els pagells a fondo del tot.\nSalut i bona pesca a tots.\nkruskis el Dt 28 Abr 2009, 01:45\nJo faig servir els de 70 i els faig servir per a fondos de 25 a 50 mts i normalment sempre pesco sobre el fondo, però veient les fotos de les sèrvies de l'arb58 em sembla que arribaré fins a dalt!\nfran el Dt 23 Jun 2009, 16:02\nbonites servies amic\nI vosaltres com els feu anar?\nAlsepo el Dv 25 Set 2009, 02:03\nEi canalla aiam si m'expliqueu com feu anar els ruberjis, quina es la vostre tecnica!!! deixar-los caure de mica en mica i recollir, recollir poc apoc, deixarlos reborat tocant el terra, recollint lentament, deixant-los a ran de terra i no tocar-los,.......... vosaltres com ho feu?\nfran el Dv 25 Set 2009, 15:44\nAlsepo escrigué: Ei canalla aiam si m'expliqueu com feu anar els ruberjis, quina es la vostre tecnica!!! deixar-los caure de mica en mica i recollir, recollir poc apoc, deixarlos reborat tocant el terra, recollint lentament, deixant-los a ran de terra i no tocar-los,.......... vosaltres com ho feu?\njo faig els mateixos moviments que faig amb els bucktail. Hi ha dies que et picarán poc a poc, com dies que et picarán anant rápid.\nPer agafar arañes, pagells etc a ras de fondo eixecant uns 5 o 6 metros, per tallhams, servioles etc fins adalt.\nfran el Dv 25 Set 2009, 15:46\nPer cert, recomanu que cambieu els hams i cordills que no valen per a res...\nAlsepo el Dl 28 Set 2009, 02:38\njo els treballo deixant-los caure pocapoc i esglaonadament i quan arriben al fons recollint molt lentament sense estibades, pero de moment no he tingut resultats.......... sera mala sort, incompetencia, que son mes llestos que jo o pude que no els agrada el color? no ho se, pero el proxim dia probare de lligar un trocet de pota de calamar al trenat que subjecta els hams, aiam si aixi tinc mes exit!!!\nfran el Dt 27 Oct 2009, 17:23\nuna curiositat d'aquest esquers...\n" Si perden les faldilles llargues perden la seva efectivitat " ho va dir un japo a una conferéncia de jigging que hi vaig anar.\nkurry el Dj 19 Nov 2009, 10:10\nPot ser si, però el meu germà porta temps fent-los servir i l'enroca abans de fer-lo malbé. El fet que sigui de goma o silicona fa que duri molt i que encara que el "maltractis" no li passi res. A mès, els peixos que poden fotre-li mà tampoc són bèsties descomunals jeje.\nA mi, el jig que em té enamorat i tinc unes ganes boges de probar és el Madai de Shimano, també per la pesca kabura.\nEl podeu veure en acció a la secció KABURA de http://www.normark.es/jigging/\nfran el Dt 21 Set 2010, 15:45\nkurry escrigué: Pot ser si, però el meu germà porta temps fent-los servir i l'enroca abans de fer-lo malbé. El fet que sigui de goma o silicona fa que duri molt i que encara que el "maltractis" no li passi res. A mès, els peixos que poden fotre-li mà tampoc són bèsties descomunals jeje.\nQuina joguina noi, això els pagels i cia s'han de fer pols.\nUna curiositat que van explicar a una conferéncia de jigging que van fer uns japos a la que hi vaig anar l'any passat...\n"els rubbers no funcionen si no porten faldilles, el peix sempre ataca a les cames, i si no les porta, o les porta en mal estat tururú"\nA la pesca generalitzar penso que no está bé, encara que hem fet alguna proba amb les servies, i cert, si no porten les faldilles, no piquen o els hi costa moltíssim més.\nAlsepo el Dc 22 Set 2010, 05:03\ntambe entren be els peixos ballesta!!!\ncalador el Dt 05 Jun 2012, 23:43\nkruskis escrigué: Hola foreros!\nHe trobat aquesta entrada i em va de perles. Doncs vull comprar-ne un i veig que està en tres gramatges; 35, 50, 70 grams.\nI també hi ha molts colors.\nQuin m'agafo que sigui polivalent?\nCrec que el de 35 grams em pot ser molt útil ara per ara, ja que no empaito grans bitxos. Però, i el color? Sobretot per fons de sorra, i alguna roca.\nCom us va a vosaltres amb aquest esquer? Us dóna moltes alegries? Quin teniu? Quin em recomaneu? etc, etc\nDani el Dc 06 Jun 2012, 00:47\nJo el tinc en els 3 gramatges, tots els que tinc son de color groc, darrerament i estic apostant fort per aquest esquer, he tret sorells, serrans, aranyes, pagres, pagells i he tingut 2 megapicades que no vaig arribar a veure però eren picades a bastanta fondària i molt maques, per la zona havien de ser de dentol, mero o similars, una la vaig perdre per estar despistat i no clavar a temps, l'altre si el vaig clavar però aixecant del fons jo i estirant abaix ell, 1 minut d'estira i afluixa i em va partir el nus :-(\nkruskis el Dc 06 Jun 2012, 01:17\nA mi el que m'anava més bé era el taronja-verd. Ara fa molt de temps que no en faig servir doncs em sembla que ja m'els coneixen i no em piquen mai.\nAl principi de sortir els rubber jigs treia forces lluernes, pagells... però mica en mica vaig anar perdent efectivitat, aquests mariques m'han calat....


Begoña Roman: "Sense els altres no podríem ser nosaltres" - Valors\nL’alteritat resulta clau en un segle XXI marcat per la multiculturalitat i les noves tecnologies. Desgranem aquest valor amb una experta en el tema, Begoña Roman, catedràtica de Filosofia de la Universitat de Barcelona. Hi conversem al seu despatx de la Universitat de Barcelona, concretament a la Facultat de Filosofia, ubicada a la part alta del Raval, un dels barris de la capital catalana on la diversitat es més present i on les identitats estan més marcades.\n‘Alteritat’ és una paraula poc coneguda, que encara sorprèn. Filosòficament, què entenem per alteritat?\nQuan diem que l’alteritat és un valor estem dient que l’alteritat és una característica desitjable i, per tant, bona. L’alteritat és la constatació de la presència d’un altre que defineix la meva identitat, perquè el ‘jo’ no és sense un ‘tu’ i a més em limita. I en aquest cas la condició de límit té dues lectures com l’alteritat en llatí també té dues arrels: alius, l’altre que m’aliena i que, per tant, m’objectiva i instrumentalitza, d’aquí ve la paraula alienació; o l’alter (altre) que m’identifica, que em configura, perquè jo sóc jo i les meves relacions, i d’aquí ve la paraula altruisme. L’alteritat és la constatació de l’altre com a possibilitant de la meva identitat i de la meva constitució perquè jo no puc ser sense les meves relacions. Per tant, l’alteritat és un valor perquè és bàsic per la constitució del ‘jo’ i de les meves relacions, no solament gratificants, sinó també rela-cions de necessitat vital. L’ésser humà és un ser interdependent.\nPer tant, sense altres nosaltres no seríem com som.\nEfectivament. No només seriem com som, sinó que no podríem ser nosaltres perquè la identitat és la forja d’un projecte que sempre és en comunitat. Per exemple, només néixer ja comencem a inserir-nos en una comunitat lingüística – sense llenguatge jo no aprendria a narrar la meva història-. Però, ja abans, encara que morim i naixem sols, biològicament som fills de dos. Ningú es fa a si mateix, tothom es fa en una comunitat.\nI això, té una part positiva, però també una part negativa…\nSí. Generalment diem que l’alteritat és un valor perquè ens adherim a l’altruisme, l’alter entès com un “jo amic”, però quan ens referim a alteritat com a alienació, l’alter és un “jo enemic”. I és que ‘el contra’ també em constitueix i, de fet, de forma més fàcil que ‘l’amb’.\nAfirmava que el concepte de límit també tenia dues lectures, però generalment associem més els límits a les coses negatives i que a les positives.\nSí. Els límits ens limiten i per tants ens diuen els que “no”, per tant, ens prohibeixen, però, per altra banda, també ens constitueixen. Dit d’una manera més kantiana, el límit és un impediment, però a l’hora també és condició de possibilitat. Això ho explicava molt bé Kant amb la imatge del colom. El colom es queixa perquè considera que l’aire és un impediment per volar a la velocitat que ell voldria sense adonar-se que a l’hora és la condició de possibilitat del seu vol, perquè sense aire no podria volar.\nI respecte l’alteritat?\nDoncs l’altre pot ser aquell que limita la meva llibertat, però al mateix temps també pot ser aquell que la construeix. Per això aquella famosa frase: “la meva llibertat acaba on comença la de l’altre”. Algú pot dir: si no hi haguessin altes no hi haurien límits a la llibertat! Sí, és clar, perquè no hi hauria llibertat!\nAquesta doble condició dificulta la gestió de l’alteritat?\nAbsolutament, perquè és un continu joc malabar entre el respecte a l’altre i, per tant, l’acotació de la meva emprenedoria, i acceptar que sense els altres jo no podria emprendre res.\nEn la construcció del nostre propi “jo” és fàcil identificar quina part la generem a partir dels altres?\nNo. De fet, encara no sabem quina part de l’home és genètica i quina part és construïda. Entre d’altres coses perquè partim d’una fal·làcia: creure que està molt determinat que és orgànic, què és fisiològic i què és cultural. Per exemple, de les quotes de longevitat que ara estem gaudint i patint, no sabem clarament què devem a la ciència i què a la natura, com tampoc sabem què devem a nosaltres mateixos i què devem als altres. Sí que podem dir, però, que hi ha determinades capacitats de l’autodidactisme, sempre meritori, però no sempre lloables. (…)\nSi voleu llegir l’entrevista sencera, acudiu als nostres punts de venda per comprar la revista o adquiriu-la demanant-la a redaccio@valors.org.\n←Noves emissores a ‘Valors a l’Alça’: Ràdio Vic, EmunFM i La Cala RTV


La Diputació i Pedales del Mundo promocionaran tres itineraris de cicloturisme a les comarques tarragonines | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nLa Diputació i Pedales del Mundo promocionaran tres itineraris de cicloturisme a les comarques tarragonines\nEl Patronat de Turisme de la Diputació de Tarragona i l’empresa Pedales del Mundo promocionaran conjuntament itineraris de cicloturisme del Camp de Tarragona i les Terres de l’Ebre als mercats estatal i internacional. Pedales del Mundo és una empresa espanyola pionera en disseny, planificació, avaluació i promoció de productes turístics vinculats a la bicicleta de muntanya. Les disset rutes que inclou, situades als estats espanyol i francès, inclou Pedals del Priorat, Pedals del Cister i Pedals dels Ports. Les accions per donar-les a conèixer no només incideix en l’aspecte esportiu, sinó també en els valors culturals, naturals, gastronòmics o arquitectònics dels indrets per on transcorren.\nEl Patronat destaca que aquest tipus de producte turístic contribueix a diversificar l’oferta turística dels territoris, ajuda en el procés de desestacionalització i fomenta l’agregació de serveis complementaris de forma coordinada i en forma de paquet turístic, com ara hotels, transports, trasllats, restauració o visites culturals. Els mercats emissors més importants d’aquest tipus de productes -i on els esforços de promoció seran més importants- són Catalunya i el conjunt de l’Estat, França, Anglaterra, Holanda i Alemanya.\nPedals del Cister, amb més de cinc anys d’existència, recorre l’Alt Camp, el Tarragonès i la Conca de Barberà, així com la comarca lleidatana de l’Urgell. Pel que fa a Pedals del Priorat, inaugurat l’any 2014, travessa les comarques del Priorat, el Baix Camp, l’Alt Camp i el Tarragonès. I quant a Pedals del Ports, incorpora al seu recorregut la població d’Arnes en el seu itinerari de muntanya, i d’aquesta manera connecta espais i recursos que enriqueixen de forma especial la visita.\nEl Patronat de Turisme de la Diputació de Tarragona té identificat el cicloturisme, el ciclisme i la BTT a la seva cartera de productes amb vista a la promoció nacional, estatal i internacional, tot aprofitant l’estructura de l’Agència Catalana de Turisme. En aquest sentit, el Patronat participa a la comissió de treball a l’entorn d’aquests productes i col·labora de manera coordinada en accions de promoció als principals mercats emissors.\n07/11/2014 Empenta per la secció de MTB del Tennispark\n27/07/2016 Policia Local i Mossos reforcen la presència al mercat ambulant per evitar el “top manta” a l’Hospitalet\n16/01/2017 Pujada inèdita de turistes americans i britànics a Tarragona, que tanca l’any amb 1.500.000 visites


El CP Vic es proclama campió de la Copa del Rei 2015\nUn partit amb pocs gols però decisius. En el primer temps, els vigatans i els blaugrana han sortit amb la intensitat característica d'una final però el primer gol no s'ha vist fins a pocs segons pel descans....\nEl CP Vic i el FC Barcelona es disputaran la Copa del Rei 2015\nLa primera semifinal entre el Coinasa Liceo i el CP Vic ha deixat el primer finalista de la Copa del Rei 2015. Ferran Font amb un gol d'or ha classificat els vigatans per a la final. El segon i el tercer...\nEl Reus no passa dels quarts de final de la Copa\nLes coses no han començat bé pels reusencs. Àlex Rodríguez ha avançat el seu equip amb un gol al minut 3 de partit. Els de Ricardo Ares han sortit a pressionar l'àrea reusenca i estrenar l'electrònic amb...\nArriba el torn del Reus Deportiu a la Copa\nA les nou del vespre, el Reus Deportiu tindrà cinquanta minuts per demostrar que té fam de victòria. Els reusencs arriben a la competició després d'unes últimes jornades a l'OK Lliga on han reconduït la...\nArrenca l'espectacle de la Copa del Rei!\nEls jugadors d'Alejandro Domínguez viatgen aquest dijous cap a Blanes però no serà fins aquest divendres que participaran a la Copa. Serà l'última eliminatòria dels quarts de final, abans de disputar-se...\nEl Reus guanya i s'aferra a la quarta posició\nEl partit ha arrencat amb força intensitat. Els visitants han sortit a pressionar l'àrea reusenca i intentant blocar les sortides en atac dels reusencs. L'acció defensiva dels roig-i-negres s'ha pogut veure...\nEl Reus afronta l'últim partit abans de disputar la Copa del Rei\nEl Reus Deportiu s'enfronta al CP Tordera en la vint-i-dosena jornada de l'OK Lliga. L'encontre serà aquest dissabte a les nou del vespre al Palau d'Esports, l'últim abans de disputar la Copa del Rei 2015 que...\nEnrico Mariotti serà el nou entrenador del Reus Deportiu\nEnrico Mariotti serà el nou entrenador d'hoquei patins del Reus Deportiu. Segons informa el Diari de Tarragona, ha estat l'escollit per la direcció esportiva roig-i-negra per estar al capdavant l'equip la...\nVictòria ajustada del Reus a la pista del CP Manlleu\nNomés dos gols s'han pogut veure al llarg del primer temps. El primer l'ha fet Joan Salvat al minut 8 avançant així als reusencs. L'avantatge dels roig-i-negres ha durat fins al 17, quan Humberto Da Silva ha...\nEl Reus buscarà la victòria a la pista del CP Manlleu\nEls reusencs afronten la penúltima jornada abans de disputar la Copa del Rei 2015, que tindrà lloc del 26 de febrer a l'1 de març a Blanes. En aquestes dues darreres jornades, els roig-i-negres s'enfrontaran...


Senyor, mestre i amic. - #CàpsulesTIC\nInici » Senyor, mestre i amic.\nNúmero de lectures: 227\nRebuscar entre els meus records d’adolescència no és un exercici fàcil, ni volgut, ni agraït. D’aquells anys, rondant entre les parets d’un institut carregat d’etiquetes, de prejudicis i de canvis, només n’he sabut salvar el tresor del bon fer vocacionat d’algunes persones que m’han inspirat, des d’aleshores, en la manera de ser i de fer.\nLa Rosa, amb la seua abnegació per no abandonar mai l’ovella perduda; la Montalbà, que em va inculcar la passió per la lectura ben llegida i per escriure, component textos ben assentats, construïts amb les bastides de la sintaxi; el Portella, que rere d’aquella por a l’autoritat concebuda després de les reiterades (i merescudes) visites al seu despatx, vaig descobrir-hi un home que m’encomanà la seua passió pel que ens ensenyava, de qui vaig aprendre a aprendre,…\nUn capítol a part, o ben bé un llibre sencer, es mereix en Medrano. Talment com un John Keating al Club dels poetes morts, es passejava pels passadissos apressadament, amb la maleta a les mans, la mirada inquieta -quasi trapella- i la ratlla d’un somriure, a joc amb el seu trajo perenne. Per atzar o perquè pensava escollir el mal menys dolent, als meus ulls d’adolescent, desinteressat per tot, vaig apuntar-me a una variable de no-sé-què de l’economia, que impartia.\nSabedors del seu interès per la política i el seu vincle amb el moviment socialista, només entrar a classe li etzibàvem algun retret contra el fer i desfer del govern del PSOE. Ell, en lloc de tallar-nos, ens preguntava per les nostres raons; ens interpel·lava i debatia les nostres paraules; obria nous fronts de debat,… Molts dies, acabava sonant l’esperat timbre, sense haver obert els llibres.\nIl·lusos de nosaltres! Pensant-nos que havíem estalviat fer classe i havíem aconseguit passar l’estona sense fer res! Ara, amb la perspectiva del temps, m’adono de com vas saber fer-nos capaços de coses tan importants com fer néixer la inquietud de preguntar-nos el perquè de les coses; conferir-nos criteri i veu pròpies per defensar les nostres conviccions, sempre des del diàleg; despertar el nostre desig de participar i implicar-nos per millorar la comunitat.\nAl cap dels anys, vam seguir retrobant-nos, casualment o per la nostra coincidència a l’ajuntament, a l’estudi de Ràdio Tàrrega, en el context d’algunes lluites compartides,… Lluny d’esquivar-me, sempre trobaves temps per aturar-se un moment i interessar-te per detalls de la meua vida, reconeixent el meu treball i animant-me a seguir endavant.\nNo fa massa, vaig tenir la sort de saber manifestar-te la transcendència del teu pas per la meua vida i donar-te’n les gràcies. Com no podia ser d’altra manera, vas procurar treure’t tot el mèrit.\nGràcies per la teua generositat, Manel. Descansa en pau, senyor, mestre i amic!\nTags:Manel MedranoManel Medrano Garcísobituaripersonalreferents


L’insondable silenci de l’univers de Vermeer\nBy Josep M. Lozano on 23/12/2013 11:49\nAixí resumeix Taylor el llegat d’aquest pintor que en el seu temps va vorejar el fracàs i va tenir un reconeixement més que relatiu, i que avui, tot just amb tres dotzenes de quadres, no deixa mai de fascinar-nos, provocant-nos alhora quietud i inquietud. Perquè hom ha parlat, potser precipitadament, de l’enigma de Vermeer. Ho podem acceptar amb una única condició: l’enigma no és pròpiament de Vermeer, sinó que Vermeer despulla l’enigma que cadascú és per a si mateix, i, alhora, ens hi apropa i ens hi confronta.\nPotser ens costa d’entendre que aquest enigma està directament vinculat al que en podriem dir la banalitat dels temes que tracta. Al capdavall, Vermeer va fer fonamentalment pintura de gènere, sense grans innovacions ni en temes ni estil respecte els seus contemporanis (Fabritius, de Hoogh, ter Borch, Metsu...) que ens han deixat quadres excel·lents. Vermeer és universal perquè el seu univers és plenament de Delft: en contra del que creuen els cosmopolites de pont aeri, Vermeer és universal i s’adreça directament a cadascú de nosaltres perquè és impossible entendre’l al marge de Delft i de l’època atribolada que va viure. Però, tanmateix, no trobarem aquí el suposat enigma de Vermeer. Més aviat l’enigma és esbrinar per què ens atrapa amb una força que fa que, instantàniament, la nostra atenció quedi polaritzada per allò que Vermeer ens permet de veure.\nVermeer no ens proposa grans escenes històriques, mítiques, religioses: allò digne de ser pintat. Més aviat el que recullen la majoria dels seus quadres són un moment qualsevol de la vida corrent, gairebé banals, insignificants. Fonamentalment veiem un instant de vida d’unes dones: fent boixets, abocant una gerra de llet, escrivint una carta, enmig d’una classe de música... En contra de la creença que els moments prosaics són incompatibles amb la dignitat de l’art, Vermeer ens diu que tot moment és digne de ser contemplat de manera gairebé reverent. Perquè si hom es pregunta per què Vermeer ha parat...\nBy Josep M. Lozano on 16/12/2013 16:03\nQuan Joan Laporta va guanyar les seves primeres eleccions al Barça, una de les interpretacions que es van donar va ser que la candidatura derrotada ho va ser entre altres raons perquè era la candidatura del establishment, dels de sempre. Fin de la cita, que diria el clàssic. Fi de l'analogia. Perquè el moment actual de les relacions Catalunya-Espanya és un repte polític que no és només un repte per als polítics. És un repte per a l'establishment. El d'aquí i el d'allà, cadascun en la seva peculiaritat. I com el corrent de fons no és només política, encara que s'expressi políticament, seria un error monumental pensar que això ja ho arreglaran els polítics .\nAcabi com acabi, és un canvi d’època. Per això entendreix tant escoltar apel·lacions a la transició, sense tenir en compte que per als menors de 50 anys aquesta és la seva transició. I els que només saben apel·lar al passat o al manteniment de l'statu quo sense més raons que defensar tautològicament seva pervivència seran percebuts irremeiablement com a representants de l'antic règim. Perquè, malgrat que va ser reiteradament anunciat i pèssimament llegit, el que hi ha subjacent avui a Catalunya és la ruptura de la confiança i de la vinculació amb l'Espanya política i amb la política espanyola (a no confondre amb Espanya, si us plau).\nQuan vam veure F. González sortir en tromba a recordar i repetir que hi ha coses impossibles, vàrem pensar dues coses: molt ha d'haver calat la fractura política perquè l'establishment mogui una peça major; però també que si F. González repassés la seva pròpia biografia política, constataria que ha assistit des de primera fila a la realització d'uns quants impossibles interns i externs. Encara recordem com a començaments dels anys 90 declarava que alguns s'han pensat que les fronteres dels estats- nació són un Viva Cartagena, i després...\nParlar en xinès\nBy Josep M. Lozano on 11/12/2013 10:53\nQuan a una persona no se li entén molt el que diu, solem dir col·loquialment que parla xinès . Com m'ho han dit tantes vegades, posats a fer, en lloc d'intentar evitar-ho, ho faré directament . Sabem que ajustar una equivalència entre la nostra escriptura i la dels caràcters xinesos és un treball ímprobe. Però, en el manual que faig servir per tafanejar, l'equivalent a "moral" en xinès és un caràcter que, pel que sembla, ve a significar "caminar amb el cor d'un mateix, com si deu ulls t’observessin".\nConfesso que és una de les meves aproximacions favorites a la moral. Perquè el punt de partida és "caminar", i no alguna cosa com valors, normes o principis. La qüestió moral, doncs, és qui camina, com i cap a on. I amb qui: els ulls que observen (realment, virtualment o inconscientment) poden fer-ho des de molt diverses actituds: judici, examen, condemna, comprensió, companyia, afecte... Les mirades que rebem i oferim són crucials per al nostre desenvolupament moral compartit. Mai no he entès per què, quan parlem de cultura o valors del tipus que siguin, mai incloem la consideració sobre la mena de mirada que predomina en les nostres relacions. Entre altres raons perquè el mirar és sempre previ al parlar i l’actuar.\nPerò no volia glossar amb detall el caràcter xinès sinó assenyalar un dels seus aspectes, que em sembla crucial: caminar amb el cor. La nostra mentalitat dualista, hereva del que Damasio va qualificar com "l'error de Descartes", és masoquista: gaudeix convertint les distincions en contraposicions (raó i sentiments, per exemple), i amb el patiment que això ens genera. Amb el binomi ment-cor encara ens veiem a nosaltres mateixos com una espècie de ment cognoscent ficada en un cos no cognoscent (o com un cos sensible conduït per una ment pensant a qui li encanta desbordar-la). I, per cert: hi ha un pictograma oriental que a nosaltres ens resulta intraduïble perquè inclou alhora ment i cor, i no queda més remei que traduir-lo com a ment-cor; aquí...\nVolem ser exploradors? La RSE com a exploració\nBy Josep M. Lozano on 04/12/2013 12:18\nJ. G. March, en la seva reflexió sobre les organitzacions i la seva dinàmica, distingeix entre exploració i explotació, i sosté que un requisit fonamental per a l'adaptació intel·ligent és mantenir l'equilibri entre l'explotació del que ja es coneix i l'exploració del que es pot arribar a conèixer. Sabent -afegeixo jo- que "conèixer" aquí no es redueix a allò cognitiu o merament intel·lectual, sinó que inclou l'acció: és conèixer per fer, en el fer i des del fer.\nSi alguna cosa ha estat la RSE en els últims anys per a moltes persones i organitzacions ha estat exploració. Exploració vinculada a l'acció transformadora, que ha generat moltes capacitats dignes d'esdevenir explotació, afortunadament. La pregunta que avui ens hem de plantejar, seguint March, és si en aquests moments l'actitud explotadora ha anat ocupant terreny en detriment de l'actitud exploradora, i estem perdent l'equilibri entre ambdues, equilibri que el mateix March considera fonamental per al que qualifica com a adaptació intel·ligent.\nI és precisament perquè comparteixo el criteri de March pel que considero que al club de la RSE li convé revisar el que s'entén per exploració. Entre altres raons perquè en la nostra cultura s'associa exploració a anar més enllà; a nova frontera; a no considerar els límits com a cloenda; a nou, més i millor. Probablement, el mite subjacent en la nostra comprensió de l'exploració és l'arquetip del conqueridor, amanit amb un discurs a la moda sobre la innovació i el seu valor fundant i fonamental .\nCrec que la reducció de la RSE a l'explotació del ja s’ha explorat és suïcida. Però crec també que la maduresa de la RSE passa per revisar o complementar la comprensió del que significa explorar. Per això recordo sempre, quan es tracta d'exploració, una frase de Proust a la que tinc especial devoció. Frase que, pròpiament, és una invitació: "l'autèntica exploració no és la que busca nous territoris, sinó la que aprèn a veure amb nous ulls". No negaré que...\nBy Josep M. Lozano on 25/11/2013 13:37\nPerò, malgrat tot, no es poden emfasitzar els punts de trobada obviant les discrepàncies, encara que sigui només en forma d'enunciat. I com que el que opino de la RSE ja és prou conegut pels lectors d'aquest bloc, em limitaré a l'economia del bé comú... de la qual la primera dificultat rau a saber exactament en què consisteix, atès que sota el seu paraigua s'aglomeren propostes diverses, d'allò més variat, i de vegades de difícil encaix entre sí. D'altra banda, fins i tot conceptualment sovint el seu nucli balla, ja que sota aquesta denominació s'aixopluguen des d’hereus de la doctrina social pontifícia fins a justificacions que recolzen en i depenen de la lògica benestarista. Especialment rellevant em sembla -almenys des d'una mínima honestedat intel·lectual- aclarir la relació amb la doctrina social pontifícia (denominació que prefereixo a la convencional de doctrina social de l'església, perquè a l'església -catòlica , un altre implícit - hi més doctrina social que l'elaborada pels últims papes). Em sembla poc seriós aixecar la bandera del bé comú i ignorar o no tenir res a dir sobre la sòlida contribució de la doctrina social pontifícia al respecte. També em sorprèn, a aquestes alçades, una certa visió no ja crítica sinó simplement desenfocada de la RSE: reduïda a filantropia o confosa amb l'emprenedoria social. I encara que el to dels...\nLa RSE com a procés\nBy Josep M. Lozano on 14/11/2013 12:43\nMoltes vegades, quan volem valorar el que fa una empresa que parla molt de RSE o quan ens plantegem d’establir-hi relacions ens preguntem per la credibilitat del que ens planteja. Fins i tot voldriem tenir referents per tal de saber quina actitud adoptar. És possible aquest aclariment? Crec que un cert sentit sí que és possible, però això no ens evitarà la necessitat de saber discernir i construir el nostre propi criteri. Entre altres coses perquè, en darrer terme, la credibilitat no li vindrà de la memòria que hagi editat sinó de la consistència de la trajectòria que hagi seguit.\nLes diverses –diguem-ne- definicions existents són bàsicament un marc de referència, les concrecions del qual depenen de les opcions que es prenguin en cada país, en cada sector, i en cada empresa. Considero que això és un avantatge, i no un inconvenient, perquè la responsabilitat social de les empreses no s’ha de considerar com una definició clara i distinta que tothom ha d’aplicar de la mateixa manera, sinó com una opció estretament vinculada al projecte d’empresa que es vol desenvolupar i a la visió que s’assumeix sobre quin és el paper i la contribució que cada empresa fa a la societat en la qual actua.\nNogensmenys, a risc de simplificar, podriem dir que hi ha tres grans maneras d’entendre, de manera més concreta, la RSE. La primera consistiria en veure la RSE com una demanda més del mercat. Les coses són complicades i, ves per on, ara hi ha segments de mercat que demanen RSE o rebutgen la irresponsabilitat. Per tant, encara que es parli de RSE, en el fons es fa sense cap visió social, simplement com el reconeixement que les demandes del mercat i de la societat estan esdevenint més complexes, i ara es demanen a l’empresa coses que potser abans no se li demanaven. La RSE és una qüestió d’anàlisi lúcida dels nous riscos que té l’empresa en el context de la societat de la informació, i un d’aquests riscos gira al voltant del polièdric –i de vegades tant obvi com imprecís- terme...\nBy Josep M. Lozano on 05/11/2013 12:32\nÉs bastant habitual que en els debats sobre responsabilitat social de l’empresa surti algú a dir que això no ens ha de fer oblidar que l’empresa ha de ser rendible. Com si fossin dues aproximacions contraposades. La resposta habitual dels entusiastes de la RSE és que no n’hi ha ni n’hi hauria d’haver, de contraposició. De tota manera, crec que tots plegats hauriem de procurar no caure en aquesta retòrica fàcil que darrerament s’ha posat de moda i que tot ho resol sobre el paper i, per descomptat, amb final feliç. Perquè, efectivament, segons el model d’empresa i les practiques empresarials que es defensin, de vegades hi ha una forta contraposició. De la mateixa manera, però, que de vegades hi ha empreses per a les que aquestes contraposicions són inconcebibles perque "econòmic" i "social" són indestriables, i s’integren en una identitat corporativa.\nPerquè aquesta objecció és, des del punt de vista del debat, un autèntic boomerang, perquè retorna intacta a qui la fa. És a dir: perquè utilitza expressions com ara rendibilitat, responsabilitat, o empresa que, en contra del que sembla, demanen que cadascú expliciti en què està pensant quan expressa una opinió referida a elles. Perquè la realitat de tantes hores perdudes en debats aparentment semàntics ens diu que el seu significat no és ni obvi ni el mateix per a tothom. Aquí, com en tants altres casos, podem no estar parlant del mateix, encara que estiguem utilitzant les mateixes paraules. No podem parlar d’aquestes qüestions des de la neutralitat, com si fos un debat que consisteix en aplicar a la realitat definicions de diccionari. Només ho podem fer si explicitem quines són les nostres opcions i, consegüentment, a què ens volem referir amb les paraules que fem servir. Per això tantes vegades, tant en el sector social com en el sector empresarial hi ha un sentiment d’incomoditat per la manca d’una definició clara. El que convé entendre és que la reflexió sobre aquestes qüestions no ens dona una norma sobre el...\nCinc preguntes per a les escoles de negocis\nBy Josep M. Lozano on 31/10/2013 16:33\nEl debat sobre el paper i la contribució de les escoles de negocis està a l'ordre del dia. El de la seva co-contribució més o menys directa a la crisi és el més llaminer, encara que no crec que sigui el més important. També està canviant substancialment l'entorn en què operen i les expectatives que susciten, una cosa que afecta directament el que de manera cursi s’anomena el seu model de negoci (sempre m'he resistit a parlar així d'un projecte educatiu). Tot això s’esdevé i és substantiu, però crec que és inseparable del que a mi em sembla una crisi de propòsit. Una crisi de per què i de per a què. Sí, ja sé que la gran majoria tenen boniques declaracions de missió i moltes d'elles s'arrelen en tradicions d'alta volada. Però segueixo sospitant que en l'ordit diari hi ha una certa crisi de propòsit. I, per cert, en afirmar això no em refereixo en exclusiva a una mirada interna sobre els que habiten professionalment en elles, sinó també als que (persones o organitzacions) s'adrecen a elles .\nEn la mesura que sigui certa la meva percepció que hi ha una crisi de propòsit m'agradaria centrar-la en cinc preguntes sobre les que, al meu entendre, les escoles de negocis haurien de tenir una resposta... conscient, perquè sempre -dia a dia- les estan contestant, encara que sigui implícitament. Resposta que no es troba al web sinó en la seva manera de procedir. Resposta que no esperaria ni desitjaria que fos definitiva, entre altres coses perquè crec que són preguntes que no es poden contestar definitivament, sinó que més aviat són preguntes que considero que haurien d'estar sempre activades, en procés, com un suport per tenir més lucidesa sobre el que fan i com ho fan. Aquí van -succintament- les preguntes .\nQuin model de gestió i de direcció promovem? No es tracta tan sols de quin coneixement disseminem, de quines tècniques ensenyem i de quines capacitats desenvolupem. Això cal donar-ho per descomptat (i, per cert, no còrrer massa a donar-ho per descomptat). Quan...\nBy Josep M. Lozano on 21/10/2013 08:17\nEn nombroses publicacions i informes nacionals i internacionals, hom ha alertat sobre la crisi o el declivi del paper de les humanitats en el conjunt del saber contemporani a Occident. Pot semblar, lògicament, una crida gremial (una més) d’acadèmics pre-jubilats que es revolten contra la reducció de cursos, nombre d’alumnes, matèries, hores o pressupostos relacionats amb aquestes disciplines. Segur que hom podria resseguir una mena de fil conductor contemporani a tota Europa trenat amb els planys melancòlics de directors de departaments, recercadors i professors que com Jorge Manrique considerarien que "cualquiere tiempo passado fue mejor".\nPerò si el lector para bé l’orella, si afina prou la vista com per contemplar amb la justa distància el moment present, s’adonarà que des de Harold Bloom a Jordi Llovet, des de Martha Nusbaumm a Laura Borràs, des de George Steiner a Xavier Antich, o des de Aldous Huxley a Josep M. Terricabras l’apel·lació actual a les humanitats no és en el fons un crit desesperat d’ajuda ni una revolta antiburocràtica ni una reacció contra la tecnociència, sinó una alerta que ens convoca a connectar-nos amb el més preuat de la nostra humanitat, una invitació a no deixar de conrear el ser, a treballar-nos com a persones.\nPermeti’ns compartir amb vostès una anècdota. Des de la Càtedra de Lideratges d’ESADE vàrem iniciar el curs passat una proposta que anomenem Taller d’humanitat(s) on poder trenar -mitjançant el diàleg- les lectures de clàssics i experiències culturals amb els itineraris personals i professionals dels participants. El primer taller va venir precedit d’una conferència inaugural brillantíssima de X. Antich, el títol de la qual va ser Per què necessitem les humanitats? Ara bé, la qüestió que debatíem els organitzadors de l’acte era si aquest no era un títol massa previsible, i si no fóra millor convocar una conferència amb títols més provocatius com ara La inutilitat de les humanitats o Per què no necessitem les humanitats?...\nEspiritualitat i Management\nBy Josep M. Lozano on 14/10/2013 09:58\nPerò hi pot haver espiritualitat en el management?\nAquesta va ser la primera reacció de la persona que em va ajudar a preparar la versió anglesa de la meva contribució a una conferència internacional que es va convocar sota el mateix títol que aquest article. I suposo que la seva reacció serà àmpliament compartida.\nAquesta anècdota personal pot multiplicar-se fins a l'infinit perquè des de fa uns anys els llibres, articles i conferències que apel·len a aquesta referència general no han deixat de créixer i de multiplicar-se, si se’m permet la broma fàcil. Com es pot suposar el debat està molt obert, i se situa encara a aclarir el significat i l'abast d'aquest tipus de formulacions i, el que és més important, a aclarir quin tipus de preguntes i de problemes s'estan plantejant en parlar d’aquests termes. Evidentment, no es tracta de tornar a fer sermons per a empresaris. Ni de continuar propagant aquests infumables llibrets que tant proliferen sobre, posem per cas, zen i lideratge, l'empresa i l'art de la guerra o saviesa per a directius. Tampoc no es tracta, simplement, d'utilitzar la vida professional per a altres finalitats, com ara la indoctrinació o la captació religioses. Ni de reiterar per enèsima vegada els principis morals, tan generals com impossibles de rebutjar, que es desprenen de les diferents tradicions religioses en relació amb l'activitat econòmica .\nMés enllà de plantejaments convencionals, en la nova exploració de les relacions entre espiritualitat i management es plantegen si més no dos tipus de qüestions: les que es refereixen al model de lideratge i de direcció, i les que es refereixen a la qualitat en la vida organitzativa.\nQuan es tracta del lideratge, la qüestió és si podem assumir el risc que els nostres líders empresarials, polítics i socials siguin personalitats atomitzades, escindides o unidimensionals. Perquè una societat que depèn del que fan les seves organitzacions no es pot permetre el luxe de que els...


Comença la campanya de la desobediència - El triangle\nPuigdemont i Junqueras inicien conjuntament la campanya unitària pel 'Sí' a Tarragona\nEl President de la Generalitat, Carles Puigdemont, i el vicepresident, Oriol Junqueras, visitaran Tarragona aquest dijous, 14 de setembre, per encapçalar l’acte d’obertura de la campanya del ‘Sí’. L’esdeveniment tindrà lloc a les vuit del vespre a la Tarraco Arena Plaça (TAP), i congregarà els principals dirigents sobiranistes del país.\nL’acte marcarà l’inici de diversas accions fins a l’1 d’octubre, data prevista per a la consulta sobiranista. Per tant, serà la primera mostra de desobediència publica des de la suspensió del referèndum per part del Tribunal Constitucional(TC).\nL’esdeveniment d’aquest dijous a Tarragona és un dels tres actes que l’Assemblea Nacional Catalana (ANC), Òmnium Cultural, l’Associació de Municipis per la Independència (AMI), i els partits sobiranistes -PDECat, ERC, CUP, Demòcrates de Catalunya i MES- han convocat de forma conjunta. Els altres dos actes tindran lloc a Sabadell, el 22 de setembre, i a Barcelona, el 29 de setembre, dos dies abans de la consulta.\nPrevEls alcaldes responen a la Fiscalia


Acta Assemblea General 19 novembre de 2020 - Associació Empresaris i Propietaris Polígon Industrial El Pla\nEl dia 19 de novembre es va dur a terme l’assemblea general de l’associació. Si la voleu llegir la teniu a continuació:\nActa Núm. 10 corresponent a l’ Assemblea General de l’Associació d’Empresaris i Propietaris del Polígon Industrial El Pla de Molins de Rei, de data 19 de novembre de 2020.\nA Molins de Rei, a les 16,30 hores del dia 19 de novembre de 2020, es reuneixen les següents persones en una reunió virtual per la plataforma Zoom.\nSr. Josep Mª Francesch, President de l’associació (COLECCIONES DE AMBIENTE, S.L.)\nSr. Lluís Andreu, Vice-president de l’associació (FUSTES ANDREU, S.A)\nSr. Xavier Roig, Tresorer de l’associació (TEIDE INDUSTRIAL, S.A.)\nSr. Josep Saiz, vocal de l’associació, fent les funcions de secretari (NZATOUR, S.L.),\nSr. Juan José Márquez i Sra. Patricia Valls de IRURE TRABAJOS DE CARPINTERÍA, S.L.\nSra. Ascensión Casas de MENSHEN IBER S.L.U\nTemes a tractar segons l’ordre de dia:\nBenvinguda i presentació de la Junta\nPresentem els membres de la Junta i es dona la benvinguda a les empreses assistents i a totes les empreses associades que per motius d’agenda no han pogut assistir.\n2. Informació de l’Associació, balanç i estat actual de l’Associació\n2.1 Aprovació acta de l’assemblea del 2019\nNo es llegeix l’anterior acta, ja que està aprovada, signada i presentada amb el certificat de la nova junta al registre d’associacions sense ànim de lucre. No obstant informem que si algú la vol llegir ens la demani i li farem arribar via e-mail.\n2.2 Balanç i estat de comptes de l’associació\nEl president, el Sr. Franscesch explica que a data 21 de març de 2019 el saldo de l’associació era de 6.636,98€, d’aquest import es va pagar fins al maig el salari de l’administrativa contractada en aquell moment la Sra. Alicia Sorrando. A data 7 de maig de 2019 s’obre un compte al Banc Sabadell amb un saldo de 4.172,00€ i es deixa 350,00€ al compte de “La Caixa”, per cobrir rebuts domiciliaris, sumant un total 4.522,23€. A data 3 de juny de 2020 es cancel·la el compte de “La Caixa” traspassant els restants 10,88€. El saldo avui és de 11.097,25€. Falta rebre el 10% restant de la subvenció atorgada per la Diputació de Barcelona per la contractació d’una persona aturada. Aquest import és de 1.681,00€ (el total de la subvenció és de 16.811,00€)\n2.3 Reunions Acord Marc i convenis amb l’Ajuntament de Molins de Rei\nEl Sr. Francesch explica que s’han realitzat diversos contactes amb l’Ajuntament des de la última assemblea general. Reunions d’Acord Marc els dies 29 de juny i 11 de novembre de 2019 on informem a l’Ajuntament de totes les necessitats que tenim al polígon el Pla. A nivell d’infraestructures, neteja, seguretat, treball de camp d’anomalies detectades i ells ens informem de les novetats a nivell d’accions a dur en el polígon i de seminaris que tenen previstos fer. Durant el període de pandèmia s’han mantingut dues reunions amb la plataforma Zoom amb l’Ajuntament i els hem platejat la problemàtica que estem patint les empreses del polígon i que necessitem ajudes específiques per poder continuar amb les activitats. I el dia 27 d’octubre de 2020 hem mantingut la darrera reunió d’Acord Marc on hem sol·licitat finançament per a la contractació d’un administratiu a mitja jornada.\n2.4 Adhesió a la Plataforma Volem el Trambaix\nEl Sr. Francesch explica que a finals de 2019 es va mantenir contacte amb el Sr. Lluis Carrasco, membre de la plataforma “Volem el Trambaix” i ens vam adherir a aquesta plataforma que lluita per l’arribada del tramvia a Molins de Rei amb parades al nostre polígon, cosa que farà que tinguem un polígon més competitiu, de qualitat i amb una millor connexió pels treballadors i treballadores de la zona. Hem mantingut reunions amb el Consell Comarcal i amb l’alcalde de Molins de Rei. L’arribada del tramvia a Molins de Rei està prevista pel 2028, l’ Autoritat Metropolitana del Transport ha inclòs al Pla director d’Infraestructures 2020-2030 (PDI) el traçat amb un pressupost de 97 milions d’euros.\n2.5 Contacte amb el grup “STOP al Tribut Metropolità”\nEl Sr. Francesch explica que a finals del 2019 també vam contactar amb el grup de persones que estava duent a terme reivindicacions sobre el Tribut Metropolità que ens va venir per primera vegada l’any passat. Aquesta plataforma demana que el càlcul no es faci sobre l’import de l’IBI sinó que el càlcul sigui més equitatiu i es faci com el de la Renda per exemple. En aquell moment no ens vam adherir a la plataforma ja que la plataforma no havia rebut el suport de cap associació. Davant de la sorpresa d’aquest nou tribut també vam mantenir una reunió amb l’alcalde perquè ens expliqués exactament què significava aquest impost. Segons l’alcalde aquest tribut no és d’origen local i el tramita directament l’AMB. Vam comprovar que l’ús residencial tenia una reducció del 50%, i que l’ús industrial no en tenia cap. Aquest any ja ha començat a venir el rebut amb un nou càlcul basat en el valor cadastral del 2005 i que de moment a la indústria i comerç ha suposat un increment del +5%. En comparació amb l’ús residencial hem comprovat que tenen una reducció d’un 40% aproximadament. Avui mateix ens hem posat en contacte amb l’alcalde i ens ha informat que a Molins s’ha deixat d’ingressar 300.000,00€ dels quals 113.000,00€ pertanyen al sector industrial-comercial.\nEn la reunió d’avui i per unanimitat hem decidit fer un estudi del nou rebut. Trucarem a tots els associats per saber si se’ls ha incrementat també l’import aquest any i hem valorat la idea de NO PAGAR l’impost abans del 30/12/2020, que és la data límit per no pagar-lo amb el recàrrec del 5%, amb la finalitat d’efectuar accions importants per fer arribar el nostre malestar a les institucions a través de fer publicitat en mitjans de comunicacions i actes reivindicatius.\n2.6 Creació pàgina web\nEl Sr. Francesch i tots els assistents comenten que la web ha quedat molt bé i molt professional. El seu cost ha estat de 700,00€ més IVA (847,00€) i el Hosting i el domini cada any serà de 50,00€. Aquesta web ha de servir per fer publicitat de les nostres empreses.\n3. Projecció i projectes de l’associació, quotes i renovació Junta Directiva\nEl Sr. Franscesch comenta que hem passat de 50 associats dels quals pagaven quota 33 socis a 70 associats i 52 que paguen el que suposa un ingrés de 520,00€ al mes. Això fa que l’Ajuntament compti amb nosaltres ja que tenim molta força, som una associació viable i hem d’estar contents veient la nostra trajectòria. En aquest moments tenim un web i més projecció però els nostres recursos són escassos. S’ha parlat de la possibilitat de posar publicitat al web, buscar restaurants que vulguin posar els seus menús, o un altre tipus de publicitat per poder subvencionar l’associació. Demanar en aquests moments subvencions supra-municipals és molt complicat. No obstant estem esperant que l’Ajuntament ens atorgui una subvenció per poder continuar mantenint el sou d’un administratiu.\n3.1 Projecció i projectes\nEn aquests moment el projecte principal i més urgent votat per unanimitat pels assistents a l’assemblea és fer accions reivindicatives amb el Tribut Metropolità de l’AMB. El Sr. Francesch comenta els contactes que hem mantingut amb proveïdors aquest any per aconseguir preus competitius per a tots:\n– proveïdors de recollida selectiva per aconseguir un preu conjunt per a tots, però ha estat inviable ja que és un gremi tancat i ningú vol donar preus.\n– proveïdors d’energia per poder aprofitar els Fons europeus FEDER quant a energies renovables. Estem treballant en aquest tema per poder trobar com es pot subvencionar el projecte.\n– proveïdors de PCR, hem buscat diversos proveïdors i properament passarem la informació als associats.\nActualment s’està treballant des de l’Ajuntament amb un projecte de la Diputació per aconseguir el Certificat de Qualitat al polígon.\nHem col·laborat amb la Diputació en la Sessió de PAES davant la pandèmia.\nEl Sr. Francesch explica també la importància que ha tingut l’associació davant accions rellevants amb l’Ajuntament:\nPilons a l’Av. de Barcelona – a petició de diverses trucades d’empreses que ens van informar de que els seus camions no podien maniobrar vam posar en coneixement de l’Ajuntament la problemàtica. Vam trucar a totes les empreses per saber si els molestava els pilons. Vam aconseguir que l’Ajuntament aturés les obres i posessin els pilons més retirats, de manera que els camions i tràilers poguessin maniobrar.\nIncendi originat a l’empresa SILENCE. Aquella mateixa nit el president va estar donant suport als empresaris i vam trucar a totes les empreses que teníem telèfon per avisar-los. Vam estar en contacte amb l’alcalde, al qual va avisar el Sr. Francesch i amb els mossos i Guardia Urbana. A l’endemà vam continuar trucant a les empreses afectades per veure com es trobaven i per donar suport i preguntar si necessitaven que els poséssim en contacte amb l’Ajuntament, totes les empreses van estar molt agraïdes pel nostre suport.\nEl Sr. Francesch explica que s’ha fet un seguiment de les inversions al polígon fruit d’una subvenció de la Diputació de 339.301,00€ i que totes les obres estan finalitzades. Es comenta a l’assemblea que sembla molts cèntims per les actuacions dutes a terme.\nTambé es comenta el tema del Pla d’Usos que es va aprovar al ple del febrer de 2020 i que s’espera una aprovació definitiva per començaments del 2021.\nEl Sr. Francesch explica com hem treballat en plena pandèmia, amb una actuació de constant informació i orgullosos d’haver aconseguit mascaretes dintre del nostre polígon; fet que vam agrair i que tothom ens va agrair moltíssim.\nTambé s’explica que estem posant en contacte directe amb la cap del negociat del departament d’Empresa de l’Ajuntament de Molins de Rei a totes les empreses que tenen problemes o que estan en situació crítica.\nUna altra acció molt reclamada per part de l’associació ha estat el canvi en la ubicació de les atraccions firals, i gràcies a l’associació i després de lluitar molt explica el Sr. Francesch que ja s’ha aconseguit.\n3.2 Impostos Municipals vs inversions al polígon (congelació impostos)\nEl Sr. Francesch explica que des de l’associació es va fer a principis d’aquest any un estudi de l’aportació al pressupost municipal dels impostos que paguen les empreses del polígon. D’aquest estudi destaquem que les empreses del Pla aportem un 17% del total de la recaptació municipal, el que significa 2.250.000,00€. El Sr. Francesch explica que aquest va ser el primer treball fet per la Mª José i que el vam fer arribar a l’Ajuntament. Es va demanar la supressió de fraccions de l’IBI i l’Ajuntament es va comprometre a la congelació d’impostos a l’any 2021.\n3.3 Inversions necessàries al polígon\nEl Sr. Francesch explica que s’estan tancant naus i que han marxat moltes empreses del polígon: CSI, Motordiesel, Parera Systems, Viajesconmusica, Teclisa, alguna nau de MMM, José Mestre, Silence…\nNecessitem un polígon competitiu que faci que les empreses vulguin venir aquí, falta manteniment:\nMés neteja, senyalització, arreglar voreres, tapes de quadres elèctrics, pavimentat. Es va passar un informe a l’Ajuntament amb fotografies.\nArreglar el corredor d’Horta: per exemple fer una zona de pic-nic pels treballadors i per tothom que vulgui accedir.\nNecessitem més papereres reclamades a l’ajuntament conjuntament amb 2 contenidors en els dos extrems del polígon perquè totes les empreses puguin accedir.\nLes parades d’autobusos manquen de marquesines perquè els usuaris no es mullin quan plou.\nPas de vianants a mitja alçada de l’Av. de Barcelona (també demanat)\n3.4 Quotes mensuals dels associats\nEl Sr. Francesch planteja la dificultat que tenim per tenir prou fons econòmics, l’import de les quotes és de 10€/mes per associat sumant uns ingressos totals de 520,00€ mensuals i no tenim cap altra entrada. Es vota per unanimitat pujar a 20,00€ la quota a les empreses de més de 25 treballadors i de grans propietaris de naus de lloguer, sempre i quan ho puguin assumir. Per a la resta la quota serà de 10,00€ mensuals.\n3.5 Renovació Junta Directiva\nEl Sr. Francesch comenta que seguirà amb el càrrec com a màxim fins la propera assemblea, que no l’importa continuar amb un altre càrrec dins de la Junta però com a president vol renunciar. Si ningú es presentés per assumir la presidència en aquest termini, planteja la possible gestió a través d’un gestor empresarial, però aclareix que tindrà un cost. Tot això s’ha de valorar conjuntament amb la continuïtat de l’administrativa. Per unanimitat es vol que continuï la Mª José, però depèn de que l’Ajuntament atorgui la subvenció per poder assumir el salari.\nDes de l’empresa FINISHMETAL se’ns han plantejat una sèrie de preguntes via e-mail i la Mª José les trasllada per rebre resposta per part de la Junta:\nNecessitat de desfibril·ladors; el president comenta que s’ha posat en contacte amb l’ASEPEYO i que ells en tenen un, en cas de necessitat sabem d’un lloc al que assistir. També sabem que hi ha alguna empresa que disposa d’aquests dispositius i ens posarem en contacte amb elles per si en cas d’urgència el poguéssim utilitzar.\nIncorporació de més cartells informatius a les entrades del polígon “vostè està aquí”; prenem nota per la propera reunió d’Acord Marc per comentar-ho amb l’Ajuntament.\nMillor connectivitat del Transport públic entre pobles i més freqüència; el fet de lluitar pel tramvia és per aquest motiu. El Sr. Saiz de Nizatour ens comenta que està treballant en un projecte de transport de Bus compartit pels treballadors del polígon i que ens el explicarà en quant sigui possible.\nRobatoris; el Sr. Francesch comenta que ha estat en contacte amb el cap dels mossos i que en uns dies es reunirà amb ell. Tenim el telèfon directe del cap dels mossos i demanem que qualsevol anomalia que detectin ens la facin arribar perquè podem contactar ràpidament amb ells des de l’associació.\nServeis de correus no funciona en èpoques d’estiu i nadal; el Sr. Francesch comenta que ell també ha tingut aquests tipus de problemes i que es tracta de que quan la persona que fa el repartiment habitual agafa vacances, el personal nou no te la mateixa agilitat.\nBrutícia al polígon deguda als “botellons”; s’ha reclamat a l’Ajuntament que posessin més vigilància, de fet abans de la pandèmia havia un compromís per part de l’Ajuntament de que hi hauria una patrulla de la Guardia Urbana els dijous, divendres i dissabtes de 10h a 6h del matí.\nEl Sr. Andreu de FUSTES ANDREU comenta que fa falta que passes algun autobús a les hores puntes amb més freqüència a l’Av.de Barcelona des de l’estació de trens ja que te empleats que han d’anar caminant fins a l’empresa cada dia.\nLa Sra. Patricia de l’empresa IRURE ens comenta que ha vist també com desmantellaven a plena hora del dia l’antiga empresa de BINSA i que han passat por. Que troba molt brut el polígon i lleig. Des de l’associació el Sr. Francesch li comenta que quan vegi algun tema que necessiti als mossos que ens ho facin arribar de seguida per posar-nos en contacte amb ells com a associació ja que tenim més força.\nTotes les propostes i queixes es faran arribar a l’Ajuntament en la propera reunió i quant a l’associació es treballarà per continuar en aquesta línia que portem fins ara.\nEs dona per finalitzada l’assemblea general a les 19h.\nAprovació de l’acta i signatura.


Arxiu per a 'Català' Categories 15 feb 2011 Jaume Pubill\n2 respostes 07 oct 2010 admin\nUna resposta fins a ara 06 oct 2010 Jaume Pubill\nClassificat com a Català En el Diari de Balears d’avui mateix trobo una notícia que, per desgràcia, es fa massa habitual en els Països Catalans (sí, a mi segueix agradant-me aquesta manera de nombrar els territoris on es parla el català en les seves diferents modalitats, encara que ja sé que a molts no els agrada…). La notícia és la següent:\nPer sort, sembla que la Conselleria d’Educació fa costat a la directora de l’escola de Son Caliu. Però la meva pregunta és la següent: Si a casa nostra no podem ensenyar el català, on es podrà ensenyar i on es podrà aprendre? Què volen aquests pares? Es pensen que el castellà no l’aprendran els seus nins i que no podran anar pel món, pobrets?\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Tags: Català, Llengua catalana\nNo hi ha resposta 12 set 2010 Jaume Pubill\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post 2 respostes 05 set 2010 Jaume Pubill\nClassificat com a Catalunya,Català,Llengua El debat sobre el català ha creuat les fronteres de Catalunya i Espanya i ha arribat als EEUU. Llegia fa poc que el Col·lectiu Emma (col·lectiu que mira de "desfacer entuertos" i desmuntar mentides que corren sobre Catalunya) recollia una resposta del diari NYTIMES a una estudiant que volia saber quina ciutat de l’Estat espanyol era millor per anar-hi a estudiar.\nTot i que hi ha idees errònies i moltes vegades tendencioses sobre les lleis que regulen l’ús del català i sobre el mateix nacionalisme català, el NY TIMES li dóna una resposta precisa per tal que Carolyn Fanning i altres estudiants universitaris puguin oblidar les seves preocupacions: "[Barcelona] és una metròpoli bilingüe amb els rètols dels carrers, els diaris i programes de televisió en català i espanyol". D’altra banda, el diari recomana Barcelona com la "millor aposta" sobre la llista que té en ment perquè és una ciutat amb un "clima excel lent, fàcil accés a les històriques ciutats de Girona (sic) i Tarragona i els Pirineus, així com la seva espectacular arquitectura, la cuina notable i una vida nocturna hedonista ", i per altra banda, el Nytimes afegeix:" De les cinc ciutats, és la més propera a la resta d’Europa, i tot just a una o dues hores de vol al nord d’Àfrica ".\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post No hi ha resposta 20 jun 2010 admin\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Una resposta fins a ara 11 abr 2010 Jaume Pubill\nClassificat com a Català,Immigració Immigració i els futurs, incerts, del català.\nEra Sant Jordi, ara fa 7 anys. Cridaven l’atenció paraules penetrants com aquestes, rere d’un títol també suggeridor. És un repte, certament! Fa rumiar veure com podrem les contrades del Principat encaixar més d’1.500.000 de nouvinguts, i assolir la indispensable i justa conciliació d’un afirmatiu “nosaltres”, que sigui alhora un sí, decididament integrador, cap “aquests altres”. És això justament el rostre cru del fenomen migratori; d’alguns ventres buits per la pobresa als seus llocs d’origen, cercant obrir-se al futur en altres verals, amb coratge i no menys il·lusió; de tot de mirades possesses potser per la ubiqua TV mostrant urbi et orbe miratges d’opulència en una freturosa societat de consum, de masses. Destinataris, part d’ells, d’expectatives frustrades en comprovar que esdevenen aquí escarràs d’aquelles feines que els autòctons no volem fer, estricta mà d’obra econòmica per al tren i vagons de la construcció, avui paralitzat, corglaçat quasi.\nNo és fàcil assolir el primum vivere, fer-se amb el pa, l’aigua i la sal diaris en un ordre en debat constant en termes de glocalització i mitja dotzena de crisis encadenades. Voilà el dilema, punyent, de la 1ª: desigualtat d’oportunitats, carestia d’aliments, FAM més estricta, més enllà de les dites 2ª: financera, 3ª: econòmica, 4ª: del totxo en països i economies no precisament emergents; d’una 5ª: crisi sistèmica al capdavall, a més de la 6ª: la de confiança que, conjuntades, han dut al nostre país industrialitzat a les actuals taxes del 20% d’atur, a índex sense parió de pobres, llars esquerdades -ferides de mort-, al bell llindar d’una societat anomenada de la informació, seguint compassos i vaivens de processos migratoris. Remeis? -És realment conscient l’espècie humana glocalitzada de l’extrema complexitat que estem generant? Podrem, gosarem posar-hi ordre? Què podem fer-hi des del cor de Catalunya, i des de les comarques veïnes? * * *\nDevem al poble romà d’invasors, juristes i pensadors l’expressiu i intercomunicatiu postea philosophare. Bany i intercanvi d’idees. Conversar-raonar-enraonar: beceroles, crosses elementals de la comunicació lingüística quan se’n comparteix necessitats, signes, símbols, valors, voluntats i cultura. L’amalgama plurilingüística i heterocultural és avui tot un nou repte, sigui l’ indret on sigui. I el panorama s’obre francament més favorable a la Catalunya central que a comarques metropolitanes. Serem, tanmateix, capaços de salvar els mots, amb la seva vitalitat, genuïnitat i pluralitat de matisos? Raons mil hi ha per viure dies, dècades i segles en català; a condició de no estalviar dosis d’autoestima, i d’arremangar-nos la llengua i, ben esmolada amb la fresca d’un matí primaveral, donar-li el to, ritme i melodia escaients. Atents, però, car és més fàcil seduir i incorporar al·lòctons a l’ús del català que trencar hàbits de defecció lingüística arrelats d’esma en el temps. Estem els autòctons convençuts que tenim una llengua, cultura i història pròpies? Estan els mitjans de comunicació de masses a l’alçada de les necessitats de supervivència que té Catalunya? Són de debò pensats en català? És cert que sentim com a nostra la llengua que vam aprendre en la dolçor dels llavis, a la falda de pares i avis. La més nostra no és, però, necessàriament l’apresa ni la llegada, ans la que adoptem com a pròpia allà on treballem, vivim, madurem i envellim i, sobretot, la que decidim transmetre. Són a les mans de cadascú, doncs, la torxa i el timó de la transmissió lingüística. Ningú més ho farà per mi ni per tu. Cal, a més, exigir al Govern de la Generalitat que hi posi el coll, amb menys gestos protocol·laris, i amb accions fefaentment decidides, si no volem beure oli. Bon cop de llengua, doncs!\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Una resposta fins a ara 26 mar 2010 Jaume Pubill\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Una resposta fins a ara 25 feb 2010 Jaume Pubill\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post No hi ha resposta 09 feb 2010 Jaume Pubill\nClassificat com a Catalunya,Català,Consum,ECONOMIA,España Francesc Cabana, economista i historiador seriós que ha fet estudis sobre aquest tema, ens explicava en un article del 2005 que el boicot als productes catalans per la resta de l’Estat o d’Espanya -digueu-ho com vulgueu- és gairebé tan vell com anar a peu. Explica que hi han boicots iniciats, frustrats o mig reeixits.\nMés o menys ens està passant amb aquest tema com en el cas del cine: una vergonya! Etiquetes de Technorati: Economia,Consumisme,Catalunya,Català,España\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post 2 respostes 08 feb 2010 Jaume Pubill\nClassificat com a Catalunya,Català,España Diuen que ho va dir una vegada Miguel de Unamuno i la frase ha fet fortuna i s’ha anat repetint. Diuen que Don Miguel va dir: "A LOS CATALANES LES PIERDE LA ESTÉTICA". Miguel de Unamuno era basc però de mentalitat castellana. Tenia un esperit castellà com el més castellà dels castellans. I ja és prou conegut per tothom que els castellans (i molts altres tampoc) no ens acaben d’entendre als catalans, amb les honroses i pertinents excepcions. Ben excepcionals, això sí!. Jo tinc molts bons amics castellans, he estat moltes vegades a Castella, he parlat moltes vegades amb ells de Catalunya, del català, dels nostres problemes, de la nostra manera de ser i de veure el món. La majoria de les vegades no ens hem entès. És clar que no generalitzo. També trobaríem molts catalans amb mentalitat castellana, sobretot degut als llargs anys d’educació franquista a les escoles que ha perviscut i perviu en molta gent.\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post No hi ha resposta 31 gen 2010 Jaume Pubill\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post 2 respostes 28 oct 2009 Jaume Pubill\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post Una resposta fins a ara 08 oct 2009 Jaume Pubill\nBookmark on Delicious Digg this post Recommend on Facebook share via Reddit Share with Stumblers Tweet about it Subscribe to the comments on this post No hi ha resposta 12 jun 2009 Jaume Pubill


Joel Joan, també director teatral - Butaques i somnis\nElisa Díez 18:09 Joel Joan, Lluís Villanueva, Mireia Piferrer, Noticias, Sandra Monclus, Teatre Goya, Xavi Mira\nFont: Antoni Ribas / Laura Serra (ara.cat)\nL'educació no es compra amb diners ni amb estudis. Malauradament no cal anar al teatre per adonar-se'n, però alguns dramaturgs tenen el talent de convertir les disputes de personatges aparentment exquisits en comèdies tan àcides com divertides. Després de les disputes de dos matrimonis per un conflicte infantil a Un déu salvatge, de Yasmina Reza, demà el Teatre Goya Codorniu torna a posar el dit a la nafra en la fragilitat de les amistats i els vincles familiars amb El nom, dels també francesos Matthieu Delaporte i Alexandre de la Patellière. En aquesta ocasió també torna a haver-hi nens pel mig. El conflicte de l'obra, com ja indica el mateix títol, explota quan el Vicenç, el protagonista, explica quin nom ha decidit posar al seu fill durant un sopar en què, a més de la seva dona, hi la seva germana, el cunyat i un bon amic de la infància.\nEl director del muntatge, que s'estrenarà oficialment el dia 30, és Joel Joan. Durant la presentació va deixar el polèmic nom de la criatura en el terreny de les incògnites, però el que sí que es pot assegurar és que afronta un bon grapat de reptes: El nom suposa en el seu debut en la direcció teatral; l'obra va ser un fenomen quan es va estrenar a França, el 2010; la versió cinematogràfica, dirigida pels mateixos autors i protagonitzada pels mateixos intèrprets que al teatre, fa poques setmanes que va arribar a les pantalles catalanes, i el creador de Porca misèria també hi actua i es posa dins la pell del protagonista. Joel Joan, que fins ara havia dirigit dues sèries de televisió ( Plats bruts i Porca misèria ) i i dues pel·lícules ( Excuses! i Fènix 11-23 , pendent d'estrena), afirma que s'ha embarcat en aquesta aventura amb il·lusió, ganes i nervis -els autors assistiran a l'estrena- i amb el suport dels quatre intèrprets que l'acompanyen damunt l'escenari: Lluís Villanueva, Xavi Mira, Sandra Monclús i Mireia Piferrer. "El 75% de la feina d'un director és seleccionar bé els actors. L'únic que m'agrada és treballar amb ells, passar de la lletra impresa a l'escenari", diu Joan.\nQuan la va llegir, Joel Joan la va trobar "brillant i impossible d'adaptar". El nom és una comèdia urbana molt parisenca, però en un món globalitzat ja no es pot amagar que a París, a Barcelona o a Madrid hi ha personatges semblants i que pateixen els mateixos mals, encara que els intentin amagar sota innombrables capes de maquillatge emocional. "Són uns personatges molt d'aquí, reconeixibles, i els espectadors s'hi poden identificar", diu. Els protagonistes són els típicsprogres intel·lectuals de classe mitjana-alta. I poden recordar els personatges de Yasmina Reza i els de Woody Allen. "L'obra també es fixa en un esnobisme europeu conjuntural que es porta molt", diu el dramaturg Jordi Galceran, l'encarregat de traduir el text al català i anar al moll de l'os dels personatges per portar-los a Barcelona. En aquest viatge l'autor d'El mètode Grönholm ha trobat l'espai per posar en joc la seva creativitat.\n"És molt bona, i la dificultat era traslladar aquí una història que sona molt francesa", afirma Galceran. La seva tasca ha consistit a fer genuïnament catalans els jocs de paraules i els gags de l'original. "La decisió de portar l'obra aquí i buscar la genuïnitat et dóna espai per inventar. Amb una adaptació faig el que voldria que em fessin a mi. Em costa molt canviar alguna cosa i només ho faig quan no hi ha més remei. Si hi ha un gag que és espectacular en francès, ha de ser espectacular en l'adaptació, encara que no sigui literal", comenta. A més de la catalana, també n'ha fet la versió castellana, tot i que encara no hi ha tancades funcions en altres llocs de l'Estat.\nLa profunditat de la comèdia\nA Barcelona l'acció d' El nom ,que es desenvolupa en temps real, està situada en un pis del Born. L'argument "parteix d'una anècdota senzilla per tractar assumptes molt profunds". "Les bones comèdies parlen del mateix que els bons drames, del dolor. Parlen de coses profundes sense ser pretensioses", afirma Galceran.\nLa decisió sobre el nom del fill que ha pres el Vicenç fa esclatar la relació conflictiva que té amb el seu cunyat, a qui sempre li agrada posar en evidència. L'un és un agent immobiliari sense escrúpols i l'altre un paio acomplexat que amaga les seves mancances darrere els llibres. "Són personatges coberts per una capa d'ironia i de civisme. Són intel·lectuals, i l'obra està plena de referències literàries que també hem portat cap aquí", comenta el dramaturg. A la fi, les màscares cauen, i "la seguretat i les certeses dels personatges es trenquen i es despullen davant els altres d'una manera tràgica". I la víctima de la relació autodestructiva entre els dos acaba sent la Isabel, la germana del Vicenç.\nTags # Joel Joan # Lluís Villanueva\nPublicado por Elisa Díez en 18:09\nEtiquetas: Joel Joan, Lluís Villanueva, Mireia Piferrer, Noticias, Sandra Monclus, Teatre Goya, Xavi Mira


Obrir la boca – Lo bloc\nObrir la boca\nAmb la que està caient, i jo callat.\nPerò és que escriure, que m’agrada molt, també em costa. Em demana una serenitat que darrerament em costa molt de trobar. No és tant que falti el temps, com que falti temps de qualitat, crec que ja ho havia comentat un altre cop i no ho tornaria a escriure si no fos per un altre tema.\nHi ha la corrent d’opinió que internet ens farà lliures. Que amb les xarxes socials i les facilitats tecnològiques que ara tenim per a difondre les nostres opinions o per a ensenyar els fets que tenim a la vora, el poble unit vencerà les mentides dels actors que dominen el mercat de la comunicació.\nEvidentment que les facilitats tècniques ajudaran, però no és l’arma, és el soldat. Cal gent amb voluntat i hàbil tècnicament (saber escriure, saber emprar un bloc, etc.) que generi els continguts que poden revelar la veritat als que no saben, si. Però també cal que molts estiguin en disposició de tenir l’epifania social i política: que tinguen l’interès per a llegir aquells continguts en lloc de mirar el partit del Barça, que tinguin l’aptitud per entendre la significació del que llegeixen i que posseeixin la voluntat de transmetre aquest nou coneixement. Si creieu que tot això és trivial, mireu els comentaris a qualsevol notícia a qualsevol diari generalista.\nTot això només ens ho pot donar l’educació. La bona educació, que diria Almodóvar. Però ja fa molts anys que va morir Rousseau i que prou que he llegit Chomsky per a entendre per què, si això és tant evident que ho entèn un tanoca com jo, precisament una de les primeres coses que sempre retallen els polítics, és el pressupost d’educació.\nperiodisme, personal, política\n→ Fot-li al Rei\nUna resposta a “Obrir la boca”\n11 Abril 2012 a les 10:53 am


1.- Aclariment sobre import/pressupost contracte. 2.- Previsió de possibles incorporacions de policies a efectes de càlcul de revisions mediques per a policies. 3.- Renovació carnets de conduir, no es activitat pròpia serveis prevenció. 12/04/2019 13:56h\n1.- D'acord amb la clàusula 7a PCAP, el pressupost per a la prevenció riscos laborals es de 30.000¤. A part, es preveu l'import maxim per reconeixement medic, que està fixat en 51,00¤/unitat. Per tant, dins l'import dels 30.000,00¤ no s'hi inclouen els imports que es puguin liquidar durant el contracte en concepte de reconeixements mèdics, ates que la xifra total es desconeix.\n2.- Es preveu una mitjana, en base a estadística d'anys anteriors, de 2 ó 3 incorporacions anuals.\n3.- D'acord amb el PCAP està valorat com a millora i no com a obligació contractual, essent la valoració de 2 punts sobre un total de 100. Es tracta d'una millora que les empreses poden o no ofertar en funció de les seves característiques, que no limita la participació en la licitació.


CDC creu que el trencament de CiU no hauria d'afectar la Diputació de Girona tot i que aposten per un president que representi la renovació\nComentaris tancats a CDC creu que el trencament de CiU no hauria d’afectar la Diputació de Girona tot i que aposten per un president que representi la renovació\nEl trencament entre Convergència i Unió no hauria d’afectar la composició dels grups municipals ni tampoc la d’organismes com la Diputació o els consells comarcals. Aquesta és l’opinió de Convergència Democràtica de les comarques gironines, que aposta també per un nou president de la Diputació que representi una renovació.\nEl conflicte obert en la federació de Convergència i Unió ha generat incertesa en les bases dels dos partits, precisament en un moment on s’han d’escollir els representants a la Diputació i els Consells Comarcals i també s’han de definir els equips de govern en molts ajuntaments. Convergència Democràtica ha afirmat aquest matí que els dos partits es van presentar junts a les municipals, i que per tant el trencament de la federació no hauria d’afectar la futura composició d’aquests organismes. Des de la direcció del partit a la demarcació s’aposta per mantenir els pactes previs.\nBagué ha opinat també respecte quin ha de ser el nou president de la Diputació, apostant per un perfil renovador, i sense desmentir cap dels noms que s’han filtrat a l’opinió pública. Entre els candidats, hi hauria Miquel Noguer, Fermí Santamaria o Pere Vila. En tot cas, hauria de complir un seguit de criteris.\nUnió també ha reclamat mantenir la presidència de la Diputació, però ara faltarà veure com es compleixen els pactes. Precisament demà al vespre Unió fa la reunió de la intercomarcal per decidir l’estratègia que prendrà el partit a les comarques gironines.\nSegons les dades de seguiment del Consorci d'Acció Social, la crisi de la COVID-19 està provocant un canvi en el perfil dels usuaris que recorren als serveis socials a la Garrotxa: algunes d'elles són persones afectades per ERTOS o que s'han trobat sobtadament…


Elena Vera – Blog sobre viatges, curses, trail running i feina\nFa dos anys vaig provar per primer cop el Paddle Surf gràcies a la meva germana Lisa i des d’aleshores tenia ganes de comprar-me’n un. L’estiu passat no va poder ser perquè la meva fractura d’húmer encara era massa fresca. Però enguany em vaig prometre que si acabava la cursa Els Bastions satisfactòriament, em compraria un. I el mateix dilluns, dos dies després d’haver aconseguit l’objectiu a Els Bastions, en Ramon me’n va reglar un.\nCom que arrossego molèsties als abductors i abdominals, que no em deixen córrer molt per la muntanya, he estat fent moltes sortides en Paddle, durant tot el mes de juny, pràcticament dia sí i dia no. I no he sortit més per falta de temps i per no lesionar-me.\nEl cas és que animada per un amic, em vaig apuntar a la 29 Volta a Sa Dragonera, un esdeveniment multitudinari que finalment s’ha pogut celebrar aquest passat diumenge, amb unes condicions meteorològiques molt favorables. L’aventura m’ha encantant i l’any que ve, si tot va bé, repetiré. Vaig intentar anar bastant ràpid perquè no volia quedar l’última i a més volia aprofitar la bona mar i la tranquil·litat de les primeres hores del matí, que sempre se desbarata a mesura que avança el dia amb la presència d’embarcacions a motor. I vaig fer tot el recorregut, uns 13km, en poc menys de tres hores! No és fàcil i vaig acabar ben cansada 🙂\nAmb l'amic que em va animar a participar-hi, el més veterà de tots els participants, i la seva família\nLa sortida va ser emocionant, tots junts cap a Sa Dragonera\nRemant amb totes les meves forces\nAixò era darrera de Sa Dragonera, impressionant\nI aquí estic jo, formant part d'aquest grup d'aventurers\nAl Port de Sa Dragonera, Es Lledó\nEl passat cap de setmana en Ramon i jo vàrem participar per segona vegada a “Els Bastions”. El nom d’aquest esdeveniment, segons explica Ultres Catalunya al seu article Els Bastions: història de la travessa de la Vall de Ribes, fa referència a l’arc de muntanyes que envolta la vall i els seus cims com a bastions que resguarden els sis municipis que la conformen. És una competició que fa descobrir uns paratges d’extraordinària bellesa, molt recomanable pels amants de les curses d’alta muntanya.\nEl 2019 tant en Ramon com jo vàrem fer la distància de Marató i enguany en Ramon ha participant en la distància Trail i jo en la modalitat Ultra. El traçat Ultra corona el Puigmal 2910m, Pic de Segre 2843m, Pic de Finestrelles 2827m, Pic d’Eina 2789m, Pic de Nou Fonts 2660m, Pic de Nou Creus 2801m, Pic de la Fossa del Gegant 2808m, el Balandrau 2585m i el Taga 2040m, acumulant un desnivell positiu de 5200 metres, i el mateix de negatiu, en tan sols 71 km, amb unes pujades i unes baixades eternes i molt verticals. La part central de la cursa coincideix amb un tram de la mítica Olla de Núria. L’únic tram un poc pla és el Camí dels Enginyers, però aquí tampoc hi ha descans, ja que és molt tècnic, amb precipicis, passos exposats i algunes desgrimpades que sovint exigien posar el cul a terra. Quina cursa! Increïble i dura!\nEl cap de setmana ha anat molt bé, no podia haver anat millor. En primer lloc perquè l’hem compartit amb na Bel i en Sebastià, que són una parella admirable, tant a nivell esportiu com humà, i que no aturen ni un moment per ajudar i fer sentir bé a la gent que tenen al seu voltant. Gràcies, a tots dos. I en segon lloc perquè tots hem pogut acabar les nostres curses, superant les nostres expectatives. En el meu cas, tot i que havia calculat fer la cursa en unes 15 hores i al final varen ser 16 hores i 47 minuts, estic més que satisfeta, ja que vaig gaudir pràcticament durant tot el recorregut, fent fotos i parlant amb els companys de cursa, i especialment perquè la lesió que arrossegava des de gener no va donar problemes.\nLa sortida i els primers quilòmetres els vaig fer amb na Bel, corrent com si em perseguís un bou. En Sebastià ens esperava a prop del primer avituallament, i ens va acompanyar i fer fotos una bona estona. Al segon avituallament vaig veure que no em convenia seguir aquell ritme frenètic, em vaig posar en mode tranquil i em vaig acomiadar de na Bel. Ella és una màquina i va arribar quasi una hora abans que jo.\nHe trobat un vídeo d’un corredor que anava per davant meu i que mostra molt bé el recorregut i la ventada que feia a tota la part alta de la cursa. I n’he agafat algunes captures que publico a continuació, juntament amb algunes fotos que vaig prendre jo mateixa i d’altres que varen fer en Ramon, en Sebastià i els fotògrafs de l’organització.\nAmb en Sebastià i na Bel, després d'un bon dinar a Els Caçadors\nSortida, amb na Bel, ens posam davant de tot, aquí no ens coneixen 😉\nEn Sebastià surt al nostre encontre\nFoto de Pau Aguilera\nQuan encara podia seguir el ritme de na Bel (Foto: Artur Ribera)\nMe encanta: dues Milanes unides (Foto: Artur Ribera)\nFoto: A. Colomer Serra\nEn direcció al Puigmal, ja en mode tranquil i començant a fer fotos\nArribada al Puigmal, el punt més alt de la cursa, pràcticament a 3000m\nInici de la crestejada (captura vídeo)\nPassem per damun algunes clapes de neu (captura vídeo)\nBaixades tècniques (captura vídeo)\nPic de Nou Creus, comença la baixada cap a Núria, després d'una llarguíssima i duríssima crestejada\nCamí dels Enginyers, amb bastant de perill\nArribant al Coll de Maianell\nJa veig el següent avituallament, després de moltes hores\nFoto den Ramon que m'espera a Pardines\nPujada cap al Taga\nA la meta m'esperaven tots tres, na Bel, en Sebastià i en Ramon\nL'arribada d'en Sebastià\nL'arribada d'en Ramon\nCrònica i fotos del súper cap de setmana amb en Ramon Sellas Rosell, en Sebastià Oliver Bennàsar i na Isabel Mas Adrover, a Els Bastions 👉 https://www.elenavera.com/2022/06/07/ultra-els-bastions-2022/ #ElsBastions #ElsBastions2022\nEl dia 1 de març, coincidint amb la celebració del dia de les Illes Balears, la Cooperativa Agrícola Andraitx , una entitat amb més de 60 anys d’història, va presentar la seva nova botiga online. Es tracta d’un projecte de comerç electrònic que hem desenvolupat en un temps rècord i amb un resultat molt satisfactori, gràcies a la participació activa dels membres de la Cooperativa.\nAmb la botiga online, la Cooperativa vol facilitar a tots els veïns del municipi d’Andratx la compra, amb lliurament a domicili, de fruites, verdures i altres productes d’alimentació, tot potenciant els agricultors i donant visibilitat al producte local. La web també servirà al personal de la Cooperativa com una eina de gestió de comandes online i com a punt de partida de futures iniciatives a la xarxa.\nAprofitam per donar les gràcies a José Luis Vegas i a tots els membres de la Cooperativa Andratx per haver confiat en nosaltres i per la seva implicació en el projecte.\nL’adreça de la web és: https://www.coopandraitx.es\n1 2 3 4 … 59 Següent


NADAL D’EMOCIONS – INSTITUT MYRIOS\nPosted on: Desembre 15, 2017 by: MYRIOS\nS’apropen les festes de Nadal, els carrers s’omplen de llums i música, les converses comencen a girar entorn als preparatius o l’organització de les celebracions, les tradicions retornen i la rutina es paralitza per vacances o dies festius. Per a molts, aquest moment de l’any és l’espai perfecte per il·lusionar-se, però per a molts també és un moment dolorós o difícil, doncs es fan evidents les pèrdues, desperten ferides del passat o propicien tensions i conflictes.\nÉs per això que, des de l’Institut Myrios, essent conscients de les necessitats del moment, us proposem una sèrie d’idees que us poden ajudar a minimitzar el dolor i la nostàlgia i afavorir el benestar personal en aquestes festivitats:\nIntentar mantenir rutines: Encara que hi hagi canvis en la quotidianitat és important, en la mesura del possible, mantenir el ritme de vida habitual, horaris de son, d’alimentació, activitats programades per tal de no desorientar-se i desestabilitzar-se amb els canvis.\nExpressar les pròpies emocions i ajudar a que els altres verbalitzin les seves: Facilitar l’expressió emocional ajuda a poder-se entendre i/o a comprendre a l’altre, i afavorir una millora en la comunicació externa.\nAlleugerir l’estrès en dies previs: Procurar fer activitats que ajudin a desconnectar tals com organitzar plans diferents, estar en contacte amb la natura, passejar a l’aire lliure, llegir, mirar pel·lícules, etc.\nTenir paciència amb els altres i demostrar-los afecte: És important permetre’s sentir-se trist però recordar-se que no cal sentir-se sol. Sentir-se acollit i estimat en moments difícils ajuda a minimitzar la duresa de la tristor, per això també és important valorar el suport i ser tolerant, malgrat costi en moments de dol.\nPrendre’s respirs durant les reunions: Facilitar estratègies per tal de no evitar situacions familiars, però alhora permetre’s moments de descans o evasió temporal.\nRelativitzar la importància de les dates i emprar el sentit de l’humor: Donar-se permís per decidir si es vol encarar les festes d’una manera o es vol canviar el format, si es vol incorporar alguna nova tradició o alguna diversió per tal de neutralitzar el patiment i alleugerir el moment vital.\nPlanificar la celebració: : Les reunions familiars poden causar ansietat i temor mentre la persona se senti vulnerable. Compartir amb la família les inquietuds i l’organització pot ajudar a decidir: “ ¿ Si es vol decoració a la casa? ¿Si es prefereix reunions més intimes? ¿Si es prefereix un canvi en el lloc habitual, etc.”.\nAcceptar i demanar ajuda pràctica: A l’hora de comprar, preparar reunions o enunciar necessitats.\nDes de l’Institut Myrios estem a la vostra disposició per a oferir-vos orientació, suport i assessorament. No dubteu a posar-vos en contacte amb nosaltres ja sigui via correu electrònic info@institutmyrios.com o via telefònica al 93 418 26 87/671 361 061.\nPublished: Desembre 15, 2017\nXerrada sobre Adopció i Adaptació


El Pla de Barris a Bellavista es prolongarà dos anys - somlesFranqueses\nImatge aèria de Bellavista | Ajuntament de les Franqueses\nLes actuacions del Projecte d’Intervenció Integral del barri de Bellavista es podran executar fins l’any 2020, després que la Generalitat hagi concedit una ampliació de dos anys més per dur-les a terme.\nEn un principi el període acabava aquest any perquè, el 2016, el Govern de la Generalitat va accedir a una pròrroga de només dos anys per executar totes les actuacions. L’agost passat però, la Generalitat va ampliar el termini fins al 31 de desembre de 2020. Això implicarà haver d’adaptar el Pla Financer del projecte al nou termini d’execució.\nL’ampliació ha estat celebrada pels grups a l’oposició, tot i que s’han mostrat crítics amb les actuacions del Pla de Barris. El regidor Àlex Vega (ILFC-E) ha lamentat que “més del 75% del pressupost s’hagi destinat a obres que no són una primera necessitat”. “Què s’ha fet en tema de convivència? Per promocionar el comerç local, combatre el racisme o gestionar els pisos buits? Hem d’actuar, més enllà de fer places boniques. Hem de millorar les vides dels veïns”, ha reclamat. Per la seva banda, Àngel Profitós (ERC-AC) ha demanat “incidir ens els temes de cohesió, perquè és un dels principals problemes que tenim a Bellavista”.\nEl regidor de Pla de Barris, Juan Antonio Marín, ha assegurat que les obres són “urbanisme social” i que projectes com la millora de la plaça d’Espanya o la futura remodelació de la plaça de l’Esbarjo contribueixen a “dignificar” el barri.\nIniciat el 2010\nEl Pla de Barris es va iniciar el 2010 després de la Generalitat decidís concedir una subvenció de 4.392.002,79 euros per a accions d’intervenció integral per a la millora de Bellavista. Aquesta subvenció cobria el 50% del total del projecte presentat per l’Ajuntament, que ascendia fins a 8.784.005,58 euros. El 50% del pressupost depèn de les aportacions municipals, ja sigui des de fons propis o cercant vies alternatives de finançament. Des d’aleshores, el pla s’ha prorrogat dues vegades i amb la propera ampliació, tindrà un recorregut total de 10 anys.\nFins a aquest estiu s’han desenvolupat a Bellavista diversos programes de cohesió social, de formació i inserció laboral, de mediació i suport a les comunitats de veïns o els d’ajuts a la rehabilitació d’edificis i realitzat actuacions com la urbanització del passeig d’Andalusia o de la plaça Espanya o la millora de la passera sobre la línia del tren del passatge Ponent amb la instal·lació de dos ascensors. Si concretem en xifres, des de 2010, s’han invertit 1.096.757 euros en ajuts a la rehabilitació. Aquest import s’ha repartit entre 33 finques i ha repercutit a 1.496 veïns. Pel que fa a la subvenció del programa Treball als barris, la inversió feta ha estat de 1.342.509 euros i ha suposat la creació de 161 plans d’ocupació. Un altre dels programes desplegats per Pla de Barris ha estat el Servei de suport, assessorament i mediació a les comunitats de veïns que, en els darrers 3 anys, ha donat servei a 2.524 usuaris.\nPer tal d’acollir-se a aquesta ampliació i adaptar-se a les noves anualitats, s’ha presentat una adequació del pla financer en vigor. Aquest pla financer va ser aprovat el 2016 en un procés en el que van participar polítics, agents socials i tècnics on es van analitzar les 22 actuacions incloses en el Projecte d’Intervenció Integral de Bellavista.\nLa possible pròrroga de Pla de Barris permetrà, segons ha indicat l'Ajuntament, donar continuïtat als programes i actuacions d'urbanització i millora de diverses places de Bellavista, entre elles la plaça de l’Esbarjo; l'obertura de noves convocatòries d’ajuts a la rehabilitació d’edificis; la creació d’un espai cívic i social a l’illa d’equipaments del carrer Rosselló; l'adequació diversos locals usos cívics i socials; la instal·lació i dinamització d’un punt d’accés a internet al nou espai cívic; el projecte d’un centre de dia per a la gent gran; la connexió per internet dels equipaments de Bellavista; la construcció d’un nou col·lector o dipòsit de tempesta i retenció d’aigües pluvials, i la continuïtat dels programes socials de suport i mediació a les comunitats de veïns; cohesió social, diversitat i convivència; dinamització comunitària, promoció de la xarxa associativa i participació ciutadana; foment del comerç de proximitat; formació i inserció laboral per a col·lectius vulnerables; Espai Familiar; la gestió del projecte d’intervenció integral i la construcció del pas soterrat per a vianants i bicicletes de doble connexió entre Bellavista i la Zona Esportiva Municipal de Corró d’Avall.


L’home ha tingut sempre molt de respecte, temor i veneració cap al volcà de La Crosa, i mai ha gosat bastir-hi cap casa ni en els cims del llavi del cràter, ni en les vessants interiors, ni en el fons del cràter; les poques traces que hi ha, son de barraques al costat de pous i un cobert molt modern que hi aporta un impacte paisatgístic visual molt notable.\nTal volta l’obra humana més notable en el cràter de La Crosa és la construcció de una mina per treure’n l’aigua. Cada vegada costa més de creure, però el sot de La Crosa, en èpoques de pluges queda com un estany, com un petit llac; l’aigua no te sortida, és com una cassola immensa i cal esperar que la terra la filtri i absorbeixi o que s’evapori. A l’Auvernia francesa tenen algun volcà en que han tingut cura de preservar-lo tal com això: un llac circular al fons del cràter.\nEn alguns estudis de La Crosa es parla de dues mines: la vella i la nova. De la mina vella ben posa cosa certa se’n sap; tan en Mallarach con en Latorre en parlen dient que es del segle X o XI; en tot cas la demografia de l’època no ens permet creure que hi hagués necessitat de dessecar terrenys per atendre les necessitats alimentaries de la població; per tant, i no tinguent-ne cap vestigi físic ni documental no creiem que sigui segura la seva existència; cal veure si en el decurs del temps alguna troballa permet assegurar-ho.\nL’entrada a la mina la situen prop de la cabana d’en Costa, diu que tindria entre 1000 i 1500 metres de llargària (vegis la imprecisió), passaria per sota Can Boades en direcció sud est i aniria a sortir al costat mateix de l’ermita de Les Fonts, a la Basseta de Les Fonts. Aquesta mina hauria quedat cegada per esllavissades, per tant no podem passar-hi, tot i continuar fent la funció de drenatge.\nSi fem cas de la toponímia, poc abans de la Basseta de les Fonts hi ha Can Bora, que és sinònim de forat, bauma, borat o buidat, volent dir que el terra era “borat” per poder-hi passar l’aigua.\nEls espeleòlegs que hi ha entrat en la mina de les Fonts la descriuen com una conducció d’obra humana, de una 400 metres de llargada, de entre 3 i 5 metres per sota terra, que es pot mesurar ja que varis pous de les cases del cim tenen un forat interior i horitzontal que comunica la mina amb el pou, i que acaba cap a l’indret de sota Can Baldiri, topant-se amb una paret de terra negrusca “amb molts rajolins per on s’escola l’aigua” –descripció textual de un espeleòleg-, per tant no semblaria massa clar que això fos una mina.\nTambé hi ha la versió, explicada als anys 70, de un avi de Salitja que deia que “el seu avi havia explicat que l’avi Terrides”, havent-nos de situar cap a l’any 1700, volia tenir un moli, fent referència al Moli de Les Fonts, i com que li calia tenir una bassa –la Bassa del Moli- amb desnivell per moure les moles, va fer desviar el curs del riu Riudevilla des de sota Can Baldiri –naixement del riu Riudevilla- fins a la bassa; i com que aquest rec de desviament a partir de l’ermita ja era massa fondo, va decidir cobrir-lo, per tant va quedar com una mina, això explica la comunicació de la mina amb alguns pous; la forma del rec actual i carretera a l’hora seria l’antic llit del riu; no podem afirmar-ho ni negar-ho: hi ha dades tant a favor com en contra; en tot cas els dubtes de la Mina Vella hi son, caldrà atendre la trobada de noves dades.