“La reserva de la biosfera ens ajudarà a posicionar-nos a nivell internacional" - Altaveu el diari digital d'Andorra\n"La reserva de la biosfera ens ajudarà a posicionar-nos a nivell internacional"\nNascut a Ordino el 5 de març del 1963 està casat i és pare de quatre fills, un noi i tres noies. Ha estat conseller general, secretari de Sindicatura i subsíndic general. Ha format part del grup nacional a la Unió Interparlamentària i de la delegació andorrana a l’Assemblea de l’Organització de la Seguretat i Cooperació a Europa (OSCE). Repeteix mandat com a cònsol major d'Ordino.\nJosep Àngel Mortés, cònsol major d'Ordino.\n05/07/2020 (18:03 CET)\nOrdino celebra el Roser i aquest diumenge té lloc l'acte més destacat que és la plega de roses. Entre la presentació del mapa-guia del Parc de les Tres Nacions i els actes de la festa, el cònsol major de la parròquia, Josep Àngel Mortés fa un repàs al primer mig any del nou mandat marcat per la pandèmia i pels projectes, amb un de destacat: el segell de reserva de la biosfera.\nOrdino aposta per la muntanya i per les activitats a l’aire lliure com a reclam turístic. En aquest sentit heu senyalitzat 34 camins de muntanya.\nÉs cert que el turisme de muntanya és un dels que està creixent cada cop més. Tots els països estem a l’expectativa per veure com evolucionarà, de quina forma reaccionaran els turistes després d’aquesta pandèmia. Pensem que la gent buscarà espais a l’aire lliure i llocs on s’ha gestionat bé la pandèmia. Crec que a Andorra s’ha fet una molt bona gestió. La gent buscarà zones que no estiguin massificades. A Andorra i a Ordino, concretament, tenim molta sort des d’aquest punt de vista. Som una parròquia que hem apostat sempre per la conservació del nostre entorn i continuarem treballant en aquest sentit i d’una manera intensa per potenciar aquest actiu. La natura, la muntanya i la neu són el nostre gran patrimoni. En aquest sentit, farem esforços importants com la senyalització d’aquests 34 camins i el desenvolupament d’altres productes. Estem treballant en un pla d’acció, conjuntament amb els diferents sectors econòmics de la parròquia, per atraure turisme de proximitat i també turisme local. Hem de posar en valor els actius que tenim, que són molts. I no és una qüestió solament d’inversió, a vegades també cal posar-hi imaginació. Tenim el producte i ens centrarem en vendre’l bé.\n"El Parc Pirinenc de les Tres Nacions és un altre projecte que ajudarà a dinamitzar la parròquia"\nVinculat amb això hi ha diversos projectes. Un d’ells és el de la reserva de la biosfera, hi ha el Parc de les Tres Nacions i el mirador de Peyreguils, tot i que aquest és un projecte compartit amb Secnoa.\nLa reserva de la biosfera és un dels projectes importants que ens ajudarà a posicionar-nos a nivell internacional, és un segell que garantirà al nostre turisme que les actuacions que estem fent estan encaminades a la conservació del nostre entorn d’una manera sostenible. El Parc Pirinenc de les Tres Nacions, que formem des de l’any 2018 el Parc natural de la Vall de Sorteny, el Parc natural del Comapedrosa, el Parc natural de l’Alt Pirineu i el Parc natural regional de Pyrénées Ariégeoises, és un altre dels elements importants que ens ajudarà a dinamitzar la parròquia, és el primer parc transfronterer europeu que reagrupa tres nacions, i el més gran de l’Europa occidental. Pel que fa al mirador del pic de Peyreguils es va concessionar a la societat Secnoa i la seva construcció estava prevista per aquesta primavera i poder-lo inaugurar a principis de l’estiu, degut a la pandèmia aquest projecte s’ha hagut d’ajornar i està prevista la seva inauguració l’estiu vinent. Serà un element més que es complementarà perfectament amb altres atractius que ja tenim al país.\nEn quin punt està la candidatura per ser reserva de la biosfera?\nLa decisió de l’ Unesco per atorgar-nos aquest segell estava prevista pel mes de juny passat i degut a la crisi de la Covid-19 s’ha hagut d’ajornar a la tardor.\nTambé heu apostat fort pel ciclisme.\nArcalís ha estat arribada del Tour de França en diveres ocasions i això ha fet que la parròquia d’Ordino també sigui un referent com a lloc d’entrenament pels ciclistes professionals així com per la quantitat d’amants d’aquest esport, per tant també apostem per facilitar el màxim possible la pràctica d’aquest esport.\n"Mantindrem les inversions. S'ha de fer un esforç per ajudar a la recuperació de l'economia del país"\nUs ha afectat la pandèmia en el tema de les inversions i del pressupost per aquest exercici?\nHem hagut de modificar el pressupost per adaptar-lo a la nova situació i pel que fa a les inversions les volem mantenir, per una raó molt senzilla: s’ha de fer un esforç per ajudar a que l’economia del país es recuperi.\nQuina aportació fareu al fons solidari del Govern?\nFarem una aportació de 800.000 euros.\nAquest comú, com els altres, va començar a treballar el gener i dos mesos després es va trobar amb la pandèmia.\nGestionar de cop i volta una emergència d’aquest tipus no és senzill però el fet de que som un equip de continuïtat i per tant ja teníem un gran coneixement del funcionament del comú ens ha facilitat aquesta gestió tot i que han sigut moments molt complicats per la gran quantitat de problemes als que hem hagut de fer front. Vull aprofitar aquesta entrevista per donar les gràcies a tots els col·laboradors del comú i a tots els voluntaris perquè sense ells no hagués estat possible fer front a aquesta crisi.


Cotlliure... sempre Cotlliure\nActualitzada 12/11/2020 a les 06:25\nPer arribar-hi, no li va caldre posar cap melodia al ball de les papallones que li omplia els llavis. En ser a Sant Vicenç, ell tot just s’hi atansava, havent-se acomiadat dels templers, amb les mans al darrere, com un Groucho qualsevol. Es van dedicar un somriure i els ulls ja es deien “t’estimo” abans que els llavis se’ls fonguessin en un primer bes. Ell duia una rosa per a un roser, la rosa als llavis, de flum i de pèlag, i de cotó fluix... Uf de reüf! Cotlliure els oferia recer al mig del carrer, davant del mar, amb la “cremoreta gèlida del capciró dels dits”.\nUn amor de febrer en els bancs de Cotlliure, el silenci vora la mar de Cotlliure, les besades sota el cel de Cotlliure, les carícies escalfant el fred intens de Cotlliure... Dos infants, dos jovenets encara, dos enamorats feliços a Cotlliure. El vi del Rosselló i els fruits de la mar van sadollar-los a Cotlliure, mentre les mans es buscaven, els ulls es continuaven enraonant, la rosa se’ls mirava tota feta glaç i un coronel pitof els feia l’ullet recordant-los tot allò que va fer que s’enamoressin. I els va tornar a rebre la mar de Cotlliure, que els va segrestar la rosa per fer eterna la felicitat. Per sempre més, la rosa del seu amor vora la salabror de la mar de Cotlliure, sota el fred de Cotlliure, sota el cel de Cotlliure. Vinya per a la mar, pèlag per al flum, pissarra per als gargots, vida per a la vida. “Cotlliure ha estat com tornar a néixer”. Néixer, un dia glaçat de Sant Valentí, patró de lladres i de gent de mala vida, dins el primer blau de Cotlliure.\nI en la distància, un desig: “T’escriuria una carta d’amor, però em fugen les paraules. Et guardo al cor com una rosa encesa, un foc que ja no se solirà mai.” I en el desig un tocar de peus a l’enyor: “Me’n fas una a cada instant. Quan deixes que et besi els ulls, quan ressones dins meu amb el teu palp trèmul, quan t’escalfo les mans alenant aire càlid dins les mans, quan puc dir el teu nom en silenci i tu em sents, quan et crido, quan tanco els ulls i et veig enamorat d’aquesta dona pèlag. T’enyoro, tot i que et tinc a tocar d’ànima.” El dijous següent, plovia i l’aigua blava els va acollir. Només aquell dijous, Begur va ser Cotlliure... sempre Cotlliure.


Barcelona estudia una ‘taxa Amazon’ per als gegants del comerç electrònic | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nBarcelona estudia una ‘taxa Amazon’ per als gegants del comerç electrònic\nL’Ajuntament vol gravar grans empreses per l’ús de l’espai públic i el trànsit i la contaminació que generen\nCentre logístic d'Amazon situat prop de l'aeroport de Barcelona. Albert Garcia\nBarcelona 25 AGO 2020 - 11:20\tCEST\nBarcelona té al punt de mira les plataformes d'internet, ja que el seu negoci té un impacte sobre la ciutat. Després de forçar Airbnb a retirar els anuncis de pisos turístics que no tenen llicència o intentar regular l'operativa d'Uber o Cabify, ara gira la vista cap als grans operadors de comerç en línia. L'Ajuntament estudia implantar una taxa per a les grans empreses com Amazon, que obtenen beneficis a la ciutat però no paguen impostos, a diferència del comerç local. Jurídicament no serà senzill, admeten al govern d'Ada Colau, i la idea és gravar l'ús de l'espai públic, una competència local.\nLa taxa, que des de fa anys reclamen les associacions de comerciants, va començar a agafar forma després de l'aprovació, fa gairebé un any, d'una proposició d'ERC. El text apostava per la creació d'una taxa municipal per gravar les plataformes de comerç electrònic que treballen a Barcelona. La iniciativa va rebre el suport del govern municipal (comuns i PSC, que portava la idea al seu programa electoral) i JxCat. Ciutadans es va abstenir, i el PP i Barcelona pel Canvi hi van votar en contra.\nEl regidor republicà Jordi Castellana va defensar la proposta per “compensar els tributs que paga el comerç tradicional” i també per l'ús de l'espai públic. ERC va insistir en la taxa com a condició per aprovar els pressupostos de Colau del 2020. Castellana admet “la complexitat jurídica d'una taxa que seria la primera al món” i explica que les opcions estudiades passen per gravar cada lliurament o el volum de negoci que cada operador obtingui a la ciutat. I aposta per “bonificacions i exempcions”, si les empreses utilitzen vehicles nets.\nDes del govern municipal i durant la seva etapa acadèmica, la regidora d'Hisenda, Montserrat Ballarín, té estudiats els pros i contres d'un tribut que admet que “no serà fàcil”. L'Ajuntament volia encarregar un estudi a un expert en taxes, que després treballaria amb tècnics municipals. Però el Govern central se'ls va avançar fitxant l'expert que havien triat. Aquest contratemps i la crisi del coronavirus ho ha retardat tot.\nBallarín defensa “la potestat tributària de l'Ajuntament per gravar la mobilitat” i alerta que tindran en compte alguns riscos: “No volem penalitzar els riders ni les compres en línia al comerç local; volem que els operadors que tenen les seves seus corporatives fora contribueixin i volem destinar la recaptació al comerç de proximitat”. “Tècnicament és molt difícil, perquè les taxes s'apliquen als beneficiaris de l'ús de l'espai públic: un bar i les seves terrasses. En aquest cas hi ha un beneficiari, que és el client, i el benefici econòmic de la transacció”, indica, i veu certa similitud amb la taxa als caixers automàtics: “Els utilitza el client però qui guanya diners són les entitats financeres”.\nLa regidora explica que, des del punt de vista constitucional, la contribució “es basaria en l'ús del domini públic local que fan les plataformes per obtenir un benefici econòmic”. La taxa també es basaria en les “externalitats negatives que genera la distribució d'aquests productes”, com més trànsit i contaminació. Per materialitzar-ho, es valdria de la llei catalana de comerç, que fixa que “els ajuntaments han de regular i taxar per mitjà d'ordenances la distribució de productes adquirits per internet o a distància, d'acord amb les seves competències en matèria de mobilitat, sostenibilitat i seguretat al seu municipi”, afegeix.\nEstarien obligades al pagament les plataformes de venda per internet “de més facturació al territori espanyol i les empreses que tinguin com a negoci principal la venda en línia”. I n'estarien exclosos els comerços amb botiga física com a activitat principal. Una altra qüestió és com quantificar la taxa. I aquí Ballarín aposta per “un percentatge brut de la facturació de cada empresa a la ciutat l'any anterior”. Cita el cas de subministradores que utilitzen “el domini públic i que paguen un 1,5% dels seus ingressos bruts”.\nLa geògrafa de la UAB i experta en mobilitat, Carme Miralles, veu bé “que el comerç electrònic tingui algun mecanisme de retorn pel seu impacte sobre la vida de les ciutats”. “És un fenomen nou però encara no té desenvolupat l'engranatge contributiu”, apunta.\nLlicències a repartidors?\nEl professor de Logística i Transports de la UOC Eduard Álvarez apunta que “si es planteja taxar lliuraments d'última milla” cal tenir en compte “quin és el mecanisme”, perquè hi ha tres possibilitats: gravar el client quan fa una comanda, l'empresa que ven o el repartidor. “Si la taxa és municipal, el primer i el segon no et valen”, entén; i recorda que “les empreses digitals tenen tendència a la subcontractació, de manera que gravaries la part més feble de la cadena”. Arribats a aquest punt, defensa la creació d'“un carnet o una llicència de repartidor que vinculés l'empresa i establís bonificacions per incentivar una determinada operativa [amb bici, centres de consolidació, de distribució interurbana]”.\nPedro Nueno, professor del departament de Màrqueting de IESE, assenyala que la implantació d'una taxa d'última milla està vinculada a la contaminació i als embussos i que “en determinats casos i sota algunes circumstàncies, posaria el focus en els lliuraments ultraràpids”. També entén que engegar-ho seria complicat. Entre altres raons, “per la complexa operativa de les múltiples modalitats de lliurament, que dificulta saber quan, com i qui cal gravar”, o els dubtes sobre la potestat municipal per regular-ho.\nEl catedràtic de Dret Financer i Tributari de la Facultat de Dret i Ciència Política de la UOC, Benja Anglès, no coneix cap altra ciutat del món que “estigui cobrant un gravamen com el que es planteja”. “De moment són els estats mitjançant impostos com l'IVA els que pretenen gravar el comerç electrònic”. Sobre la iniciativa de Barcelona assenyala que “el repartiment de l'últim quilòmetre el fan operadors nacionals o locals que ja tributen per les seves activitats i pels vehicles que utilitzen” i alerta que qualsevol cost extra es traslladaria al client: acabaria pagant indirectament la taxa. També es pregunta si podria desincentivar les compres en línia o provocar lliuraments a segones residències.\nL'expert qüestiona també si no seria discriminatori gravar els repartidors del comerç en línia per l'ús de l'espai públic i no la resta de transportistes, i es pregunta si no seria més factible vincular el gravamen a qüestions mediambientals. Finalment, i sense més detalls, Anglès creu que els afectats recorrerien contra la taxa als tribunals, amb arguments com que la seva activitat ja paga altres impostos, per no considerar-se receptors de cap servei municipal que justifiqui el cobrament, o perquè el seu ús de la via pública no és més intens que el d'altres activitats de repartiment.


Jordi Alba: “La meva il·lusió és jugar al millor equip del món” - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesJordi Alba: “La meva il·lusió és jugar al millor equip del món”\nJordi Alba: “La meva il·lusió és jugar al millor equip del món”\nEl defensa de l'Hospitalet mostra les seves ganes de jugar amb els que considera “els millors jugadors del món”, així com “la millor afició”. A més, destaca que jugar al Barça “és un gran repte” que intentarà resoldre’l “de la millor manera possible”\nJordi Alba, entrevistat per Barça TV / FOTO: ÀLEX CAPARRÓS - FCB\nJordi Alba ha arribat aquest dimecres al matí a les instal·lacions del FC Barcelona, on dijous formalitzarà el seu contracte com a nou jugador de l’Entitat. El jugador de l’Hospitalet s’ha mostrat satisfet per la seva tornada a casa i confia que podrà demostrar als aficionats blaugrana el perquè del seu fitxatge. Un Jordi Alba que, a més, ha volgut agrair la presència dels aficionats que s’han apropat a l’Estadi.\nAquestes són les impressions de Jordi Alba als micròfons de Barça TV\n- Ha començat amb un detall meravellós, que és adreçar-se al públic que feia una estona que s'estava esperant i que tenia moltes ganes de veure'l.\n“Sí, crec que és bonic que el públic t'estimi i és una gran alegria per mi fitxar per un grandíssim club. La gent s’ha mostrat encantada amb mi, i jo ho estic amb ells”.\n- En un mes li ha canviat la vida. Amb la selecció espanyola, guanya l'Eurocopa, fitxa pel Barça..., no es pot demanar res més.\n“Estic molt content, ha estat un mes increïble per mi i ara toca aprofitar aquesta oportunitat que m'ha donat el FC Barcelona. Torno a casa, amb la meva família i la meva gent, és a dir que estic molt content”.\n- Des de Sergi Barjuan no hi havia un lateral esquerre català al FC Barcelona. Què significa per a vostè i què és el que més l'il·lusiona d'aquest fitxatge.\n“La meva il·lusió és jugar al millor equip del món, amb els millors jugadors i la millor afició. És un gran repte per mi, però intentaré fer-ho tan bé com sigui possible. És una gran oportunitat, he de créixer encara molt més i aquest és un gran club per fer-ho”.\n- Quan va marxar del Barça s'imaginava algun dia tornar a casa? Era el seu objectiu o això s'ha anat produint de mica en mica a mesura que ha anat creixent a la seva carrera?\n“Vaig marxar amb 15 anys, em vaig buscar la vida a un altre lloc i per sort anys més tard m'ha fitxat el Barcelona. És una oportunitat que m'ha donat el Club i estic molt content”.\n- Aquest mes a l'Eurocopa hem vist com connectava molt bé amb Xavi, Iniesta, Cesc, Pedro..., perquè n'hi havia molts del Barça. Suposo que això l'ajudarà molt a la seva adaptació.\n“A banda dels jugadors de la selecció ja en conec molts del planter, amb els quals vaig coincidir en el seu moment, i estic segur que l'adaptació serà molt bona i ràpida”.\n- Ha pogut parlar ja amb Tito Vilanova?\n“Sí, vam parlar després de l'Eurocopa i em va donar l'enhorabona. Ja tinc moltes ganes de començar amb el Barça”.


Junqueras-Molinero és una parella molt potent - L'Opció\nJunqueras-Molinero és una parella molt potent\nDilluns, 6 de juliol de 2015 a les 10:45h\nEl periodista calellenc Saül Gordillo és l’autor de l’edició de ‘Revoltats’ (Ara Llibres, 2015), un llibre que recull unes converses mantingudes entre el president d’ERC, Oriol Junqueras, i el comunicador Justo Molinero.\nCom va sorgir ‘Revoltats’?\nVa ser un encàrrec que em va fer l’editorial Ara Llibres. Després d’una entrevista d’Oriol Junqueras a l’emissora de Justo Molinero, el comunicador va accedir a la proposta immediatament.\nLes seves agendes, especialment la de Junqueras, a l’entorn del 9-N i posteriorment, eren complicades; però vam fixar tres divendres a la tarda a les seves cases i només vam haver d’ajornar una de les cites.\nCreus que l’obra convida a la reflexió?\nVa ser espontani que també surtin aquests temes personals?\nSí, perquè no volíem que fos un llibre polític o un programa electoral encobert. Volíem que Molinero i Junqueras ens expliquessin coses que fins aleshores no sabíem.\nQuè t’ha sorprès més del tàndem Molinero-Junqueras?\nLa capacitat que té Molinero de fer parlar a un polític com Junqueras de temes que normalment un periodista polític és incapaç de plantejar. La conversa és molt amena, en part per la personalitat del Justo i la bona sintonia amb Junqueras, que està còmode.\nCom estan valorant el llibre els primers lectors?\nMolt satisfactòriament. Tots admeten que s’han endut sorpreses i que han descobert aspectes inèdits de les trajectòries i personalitats dels dos protagonistes de ‘Revoltats’.\nQuina expectació tens amb ‘Sublevados’, la versió en castellà?\nCreiem que pot tenir molt recorregut per a un públic català que normalment llegeix i parla en castellà, i, en menor mesura, per a lectors de la resta de l’Estat interessats a saber què passa a Catalunya. El moment polític fa que ‘Sublevados’ sigui molt oportú fora de Catalunya.\nEn el seu conjunt, com valores el resultat final?\nExtraordinari. El ressò mediàtic així ho demostra. Junqueras-Molinero és una parella molt potent.\nEntrevista: Ramon Texidó | Fotos (cedides)


Aqüeducte de les Ferreres — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Patrimoni › Museu d'Història › Monuments i espais › Aqüeducte de les Ferreres\nTàrraco va disposar en època romana de dos aqüeductes que abastien d'aigua la ciutat. El primer la recollia del riu Francolí i el segon, procedent del riu Gaià, prenia el seu cabal a l'alçada de Pont d'Armentera. A més, aquest darrer aqüeducte es bifurcava abans d’arribar a la ciutat.\nAquestes conduccions hidràuliques tenien com a missió conduir l'aigua fins als dipòsits distribuïdors emplaçats a la ciutat (castella aquae). Per facilitar les tasques de conducció, el traçat dels aqüeductes aprofitava el pendent natural del terreny. Malgrat això, hi havia moments en què els accidents geogràfics eren insalvables de forma natural. En aquests casos es va optar per fer passar la conducció de l'aigua sobre una estructura d'una o més filades d'arcades.\nL'Aqüeducte de les Ferreres és un exemple d'aquest tipus. La seva construcció se situa al segle I dC. La conducció recollia l'aigua a l'actual localitat de Puigdelfí i la conduïa fins a Tàrraco. El pont de les Ferreres es va construir per tal de salvar una vall natural. Consisteix en dues filades d'arcades superposades construïdes amb carreus (opus quadratum). La inferior està composta per 11 arcs de 6,30 metres de llum i 5,70 d'alçada. La superior en presenta 25 de similars dimensions. L'alçada màxima de la construcció és de 27 metres i la longitud de 217 metres. La construcció en arcades està coronada per una conducció per on hi circulava l'aigua i que originàriament degué anar coberta. El sòl de la construcció devia estar impermeabilitzat mitjançant un morter característic (opus signinum) que evitava les fuites de líquid.\n> Accés lliure i gratuït\n> Més informació sobre el Parc Ecohistòric\npont del diable 8\npont del diable 7\npont del diable 9\npont del diable 5\npont del diable 3\npont del diable 6


Com canviar una perforació de dewalt? | El millor de la maquinària - Articles\nCom canviar una broca DeWALT?\nCom utilitzar una tecla Chuck?\nCom canviar una broca sense clau?\nDrill Chuck Dimensions clau\nSi utilitzeu un simulacre, una de les primeres coses amb les quals haureu de familiaritzar-vos és com canviar els bits del vostre DeWALT Drill - feu clic aquí per revisar-lo . Els bits són la part intercanviable de l'eina que us permet perforar el material amb el qual treballeu i fer forats pilot. Aquestes parts varien segons la mida, cosa que és important poder canviar-les de forma ràpida i eficaç si voleu poder mantenir un bon pla de treball.\nMoltes persones pensen que aquest procés és molt més difícil d’aprendre del que realment. Tot i això, canviar una mica és realment senzill i senzill. Hi ha dos mètodes diferents que podeu utilitzar en funció del tipus de simulacre que esteu treballant. El primer requereix que utilitzeu una tecla de comandament per treure els bits. El segon és una manera de canviar els vostres bits sense fer servir una tecla directament.\nSi voleu canviar els vostres bits i el simulacre va venir amb una clau de comandament, haureu d'utilitzar aquesta clau per treure el bit que feu servir fora del simulacre i introduir-ne un nou. Per fer-ho, heu de trobar la clau de trucada que ve amb el dispositiu. Molts dels nous simulacres modelats presenten punts a l'eina que permeten que la clau del cilindre formi part de la broca. Això farà que sigui senzill trobar la clau. Si teniu problemes per localitzar la clau de comandament, haureu de revisar l’embalatge per veure si el podeu trobar allà o mirar el manual d’instruccions.\nUn cop hàgiu localitzat la clau de comandament, haureu de mantenir-la al corrent per començar-la. Sabreu que heu trobat l'eina adequada i feu servir el costat dret, ja que al final de la clau de fixació s'assemblarà a una caixa de dents. Un cop l'heu localitzat, podreu alinear les dents de la clau del mandril amb les dents del mandril. A continuació, introduïu la punta de la clau en un dels forats del costat del mandril. Un cop acabat això, ja podeu començar a obrir les mandíbules al mandril.\nGireu la clau del canó en sentit antihorari (cap a l’esquerra) per deixar anar les mandíbules del mandril. Un cop fet això, podreu lliscar el tros fora de les mandíbules amb facilitat. Per fer-ho, traieu el bits amb el dit índex i el polze. Feu-ho de manera lenta i minuciosa per no malmetre el tros al treure'l. Un cop hàgiu eliminat el bit, mireu-lo de prop per assegurar-vos que tot estigui en ordre. Si no ho és prou aguts o té signes d’esquerda, llença-ho de manera que no el tornis a fer servir de forma accidental.\nSi encara està en bon estat de funcionament, torneu-lo a posar al vostre equip d'eines. Això ajudarà a mantenir el vostre treball el més productiu possible. Un cop hàgiu determinat la utilitat dels bits, estareu llestos per introduir-lo. Per fer-ho, agafeu el bit amb el dit índex i el dit polze, de la mateixa manera que ho vau fer quan sortíeu l’altra. Voleu assegurar-vos que esteu agafant la part del bit (la part correcta).\nIntroduïu la broca a les mandíbules del mandril amb la tija orientada a les mandíbules i mantingueu ferma la peça. Un cop hàgiu introduït el bit i que tingueu una bona opció en l'eina, haureu de tornar a apretar el suport. Per fer-ho, agafeu la clau del puny i alineeu-lo de nou amb les dents. A continuació, introduïu-lo en un dels forats del costat del mandril. Un cop fet això, podreu tornar a apretar el cilindre. Per fer-ho, assegureu-vos de girar la clau del rellotge cap a la dreta (cap a la dreta).\nMentre apreteu de nou les mandíbules del mandril, assegureu-vos que no podreu mantenir el control de la forma constant. No voldríeu que caigui mentre apreteu les mandíbules o introduïu-lo de manera incorrecta. Un cop tensades les mandíbules de nou, podeu treure la clau del mandrilet. A continuació, engegueu el simulacre i proveu-lo per assegurar-vos que funciona correctament. Un cop hàgiu fet això, hauríeu de poder continuar amb la vostra tasca.\nAra que els dissenys de perforació avancen, moltes persones han pogut canviar les broques sense fer servir una clau. Tot i que això és convenient, sí que requereix un procés diferent del que és estàndard per canviar bits amb clau de tecla. Normalment utilitzaràs una clau de comandament si tens un trepant de cable. Tanmateix, si teniu un model sense fils, el més probable és que no haureu d'utilitzar una tecla Chuck. Podeu canviar els vostres bits mitjançant el mètode següent. Primer, haureu de deixar anar el porta.\nPer fer-ho, mantingueu el moll amb una mà i el mànec del simulacre amb l’altra mà. A continuació, gireu el mandrí en sentit antihorari (cap a l’esquerra) per deixar-lo anar. Aquest procés permetrà obrir-se les mandíbules del mandril i permetre que es quedi la mica. Abans de deixar-ho fora, examineu-lo per assegurar-vos que no ha quedat ni fosc ni esquerdat. Un cop assegurat que encara es troba en bon estat de funcionament, podeu tornar a introduir la peça al vostre kit de perforació. Ara podeu treballar per introduir el nou bit.\nBusqueu la mida adequada i mantingueu la punta amb el polzeador i el dit índex amb la tija orientada cap al portell. El filat és la part llisa del bit al final. Un cop hàgiu fet això, introduïu-ne una mica a les mandíbules del puny i, després, tireu-lo cap a un mateix centímetre. Després d'haver-ho fet, assegureu-vos de mantenir una bona adherència al pas. Les mandíbules encara seran soltes i potencialment podrien fer caure la mica. A continuació, voldreu reforçar les mandíbules.\nPer fer-ho, voldreu afluixar el control i agafar el disparador diverses vegades. Això ajudarà a garantir que el bit estigui instal·lat correctament al mandril. Assegureu-vos que premeu el disparador suaument perquè no es giri massa ràpidament. Un cop hàgiu completat aquests passos, haureu de poder tornar a començar la feina.\nTireu la mà del bit i traieu el disparador a tota velocitat per assegurar-vos que el bit gira correctament. També voldreu comprovar i veure si el vostre simulacre té una fent trinquet mecanisme. Si ho fa, podreu convertir-lo al seu lloc girant-lo en un moviment en sentit horari (a la dreta). Això hauria de tornar al camí i a punt per tornar a treballar.\nSi perdeu la clau de comandament, no podreu canviar els vostres bits fins que no en tingueu de nou. Això pot ser molt frustrant, però un viatge al vostre magatzem hauria de solucionar aquest problema ràpidament. Hi ha més de 12 variacions de mandrils al mercat i totes necessiten la seva pròpia clau, per la qual cosa haureu de saber les mides i les mesures exactes per combinar-les. Per fer-ho, haureu de fer una ullada de prop al mandril del simulacre.\nHi hauria d'haver números gravats al costat en una proporció (½, ¼, ⅛, etc.). Anoteu aquest número en un tros de paper. A continuació, haureu de trobar un regle. Utilitzeu-lo per mesurar el forat que hi ha al costat del mandrí en el qual normalment introduiríeu la vostra clau. Un cop hagueu aconseguit la mesura, escriviu aquest número al mateix paper. Feu aquestes mesures al vostre magatzem local. Podran fer-les servir per ajudar-vos a trobar una clau que s’ajusti correctament al vostre simulacre.\nfulles de serra de mitra dewalt


Uns vàndals sembren el caos en Castelló\nUns vàndals assalten el Centre d'Interpretació del Desert de les Palmes de Castelló i roben material tècnic\nHan trencat els cristalls del centre i robat diferent material tècnic\ndimecres, 30 de desembre 2020 - 17:35h\nEls autors d'este acte vandàlic han causat danys en les instal·lacions del centre | Viquipèdia\nEn la matinada d'este dimarts, 29 de desembre, el Centre d'Interpretació del Parc Natural del Desert de les Palmes de Castelló va patir un acte vandàlic causat per un grup de persones que van trencar els cristalls del centre i robar material tècnic.\nSegons ha avançat el diari 'Mediterráneo', una persona treballadora del centre va donar la veu d'alarma en trobar trossos de vidre per terra i l'interior regirat.\nEl director del Parc, Antonio García', ha confirmat que els autors del robatori han furtat diferents aparells tècnics com a walkie-talkies i equips d'enregistrament. A demés, García ha manifestat que ja han interposat una denúncia davant la Guàrdia Civil per a investigar i aclarir els fets.\nAnuncien la instal·lació d'equips de videovigilància\nLa Conselleria d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica, responsable dels Parcs Naturals del territori valencià, ha condemnat l'ocorregut i ha lamentat que s'assalten centres dedicats a l'educació, informació i divulgació a la ciutadania de les riqueses biològiques d'estos paratges únics i patrimoni natural de tota la població.\nDes de l'administració autonòmica han anunciat la instal·lació d'equips de videovigilància en les instal·lacions per a protegir l'equipament i permetre la identificació dels responsables de robatoris i actes de vandalisme com el succeït.\n"Furta 6 rellotges valorats en més de 55.000 euros en un centre comercial de València" "Una menor, que viu en Benidorm, publica en internet que va a suïcidar-se"


Portaveu del Grup Municipal de les CUP\n(foto de Roser Arqués)\nLlicenciada en Ciències Ambientals per la UdG (2005), va finalitzar la llicenciatura a la universitat d'Utrecht (The Netherlands) amb una beca Erasmus. És Màster en Estudis Territorials i de la Població per la UAB (2011). És professora de Secundària i ha impartit classes a una Unitat d'Escolarització Compartida (UEC) entre el 2007 i el 2015. Ha treballat des dels 17 anys en el món de l'hosteleria i l'educació (formal, informal, ambiental, i per la igualtat de gènere).\nÉs sòcia del Casal Popular Sageta de Foc i de Ràdio Terra, i està afiliada al sindicat Co.Bas. Va participar amb l'assemblea per l'habitatge i el Cercle Marxista. El 2007 va ser una de les impulsores del col·lectiu feminista Cau de Llunes, on hi va participar fins el 2013. És co-fundadora i membre de l'Associació Causa Morada, que treballa per la igualtat de gènere. És militant de l'Esquerra Independentista des del 2008, primer formant part d'Endavant (OSAN) on va participar en diverses comissions nacionals, i més tard, al 2012, de la CUP. Col·labora amb la Universitat Comunista dels Països Catalans (http://www.universitat.cat/) impartint algunes classes. Va participar amb la Coordinadora Repartim el Treball i la Riquesa, a la campanya veïnal STOP parquímetres i actualment forma part del Grup de Treball en Defensa de la Sanitat Pública de Tarragona.\nHa publicat els seus articles en diversos mitjans de paper i digitals, i ha participat en alguns llibres col·lectius com En defensa d'Afrodita, editat per Tigre de Paper (2013); Les dones als orígens de Torreforta, coordinat per Coral Cuadrada i Esther Gutiérrez, i editat pel Cercle d'Estudis Històrics i Socials Guillem Oliver, 2014; Perspectives editat per Espai Fàbrica (2015).


Diari sobre la crisi d’Alepo\nUs adjuntem el Diari de la crisi d’Alepo, escrit per un jesuïta sirià durant aquest últim mes d’abril. Un testimoni esfereïdor!\nCarta del bisbe de Tànger Santiago Agrelo: Con Cristo, en la Frontera\nAquest és un dels paràgrafs de la carta que el bisbe de Tànger, Santiago Agrelo, va dirigir als fidels laics, a les persones consagrades i als preveres de la seva Església, denunciant les polítiques i els fets que fan que la injustícia, la violència, l’explotació i la prepotència hagin transformat la frontera en espai de mort. Podeu llegir la carta clicant aquí.\nUs proposem un article escrit per Víctor Codina, sj, a propòsit de complir-se un any des que Jorje Mario Bergoglio va ser elegit Papa, adoptant el nom de Francesc.\nLes escoles es reinventen amb noves propostes educatives\nUs adjuntem un interessant article del Diari ARA publicat el passat 8 de febrer, en què es posa de manifest com les escoles busquen nous camins per donar resposta als reptes educatius de la societat actual.\nEntrevista a Carlos Losada al diari Regió7 amb motiu del curs de lideratge a la Cova de Manresa\nCarlos Losada ha estat un dels ponents principals del curs de lideratge inspirat en l’espiritualitat ignasiana que s’ha dut a terme aquests dies a la Cova de Manresa. Amb aquest motiu el diari Regió7 li ha fet una entrevista on posa de manifest la utilitat del llegat de sant Ignasi per liderar empreses i institucions. Per accedir-hi cliqueu aquí.\nCarta del pare provincial dels jesuïtes de Filipines amb motiu del tifó Haiyan\nEl Pare Provincial de Filipines, Antonio F. Moreno, sj, ha escrit una carta a tots els provincials dels jesuïtes del món, apel·lant assistir les víctimes del tifó Haiyan. Pel seu interès, malgrat estar en anglès, la posem a la vostra disposició clicant aquí.\nLa Plataforma d’entitats cristianes amb els immigrants ha emès un manifest amb motiu dels fets de Lampedusa. Per llegir-lo, cliqueu aquí.\nEls Superiors Provincials dels Jesuïtes d’Europa i d’Orient Mitjà, reunits a Roma del 17 al 23 d’octubre, han volgut fer pública una declaració sobre la situació a Síria. La Companyia de Jesús, a través de la tasca del Servei Jesuïta als Refugiats (JRS), treballa donant suport a la població afectada per aquest conflicte. Per llegir aquesta declaració aprovada i difosa pels Provincials Jesuïtes, cliqueu aquí\nDeclaració de la Companyia de Jesús sobre el dret d’asil arran de la tragèdia de Lampedusa\nEls provincials jesuïtes d’Europa i Orient Mitjà han aprovat, en la seva reunió anual a Roma, una declaració sobre migracions i dret d’asil. Aquesta declaració ha estat aprovada també pels provincials jesuïtes d’Àfrica i Madagascar.\nLlegiu la declaració clicant aquí


És el cap de llista de Societat Justa Despí, una candidatura d’esquerres i independent\nEls afiliats de Societat Justa Despí (S.J.D.) van escollir Manuel Ruiz Casanellas com a cap de llista per a la candidatura a les eleccions municipals, que se celebraran el maig de 2019 a Sant Joan Despí. Després de confirmar-se com a cap de llista, va comentar que "el nostre major patrimoni és el treball realitzat aquests set anys, els millors avals són la nostra trajectòria i compromís més que acreditats". L’acompanyaran Juan Manuel Ordoñez, María José Gil, Idris Kadmiri i María Serrano.\nManuel, treballa com a infermer en un dels dos Centres d’Atenció Primària de Sant Joan Despí, concretament al CAP Verdaguer, situat al Barri Centre. A més de ser molt conegut per la seva faceta professional, també ho és com a activista i veí que va créixer al mateix barri on exerceix la seva professió. Ha estat membre de plataformes ciutadanes i va formar part de la Junta Directiva de l'Associació de Veïns i veïnes El Pi com a vocal de sanitat. Molt compromès amb la transparència, va ser pioner en l'enregistrament i retransmissió en directe dels plens municipals des de 2013, quan encara quedaven anys perquè comencés l'emissió pública actual.\nAquest grup polític local es defineix com a un partit local, independent i d'esquerres. Va ser fundat el 28 de novembre de 2012 i es va presentar a les eleccions municipals de 2015 obtenint 349 vots, un 2,32% dels vots emesos. La seva acció se centra vers Sant Joan Despí i fuig “de les confrontacions existents entre altres partits en els diferents nivells d'administració”, com expliquen.\nRedacció / Foto: SJD


L’inici del partit va estar molt igualat entre els dos conjunts, però els últims 3 minuts van avançar les gironines en el marcador, després d’un parcial de 0-6, per acabar 8 per sobre (12-20).\nDesprés d’un segon quart fluix, el partit arribava el descans amb un resultat ajustat, però amb les grogues per sota (23-29).\nLa represa va estar marcada per l’encert des de 6,25. De fet, dos de seguits de Meritxell Cuní abans d’acabar el quart va aconseguir entrar als últims 10 minuts a menys de 10 punts de diferència (39-46).\nL’últim quart va ser decisiu pel Construtoni. Tot i perdonar des de tir lliure, les locals van saber capgirar el partit, guiades per Cuní i aprofitant la baixada de forma de les rivals, que en els primers 9 minuts només van anotar 5 punts.\nDurant tot el partit també va tenir un paper important Queralt Coll, sumant 18 punts per les grogues.\nLes mataronines estan a 1 victòria de diferència amb el Sant Adrià. Si aconsegueixen igualar-les, se situarien fora de la zona de perill en tenir l’average guanyat.\nCONSTRUTONI PONCE UEM 57 - 55 GEiEG UNIGIRONA\nParcials: 12-20, 11-9, 16-17, 18-9.\nCONSTRUTONI PONCE UEM: Cuní (16), Murat (3), Domènech (5), Coll (18), Magriña (5) -cinc inicial- Balmes (3), Moya, Cobo (2), Molina, Martínez (2), Solé (3).


Consells per a prevenir i guarir les picades del mosquit tigre\nAmb l’arribada del bon temps, fem més vida a l’aire lliure i estem més exposats a les picades d’insectes i altres animals.\nGeneralment, les picades produeixen molèsties menors que milloren amb el pas del temps. Malgrat això, en alguns casos es poden complicar i requerir tractament.\n•\tRenteu la zona afectada amb aigua i sabó com més aviat millor.\n•\tNo us fregueu la pell: remulleu-la en lloc de fregar-la i eixugueu-la.\n•\tTracteu de mantenir la zona neta i eixuta fins que disminueixi la irritació.\n•\tEviteu de rascar-vos.\n•\tApliqueu una compresa de gel o gel embolicat en un drap a l'àrea de la picada.\n•\tEn cas que persisteixin les molèsties, truqueu al CatSalut Respon (061).\n•\tNo feu torniquets.\n•\tNo preneu estimulants, aspirines ni qualsevol medicament per al dolor que no us hagi prescrit el metge.\n•\tDificultat per respirar.\n•\tInflamació en qualsevol part de la cara.\n•\tSensació d'opressió a la gola.\n•\tSensació de debilitat.\n•\tColoració blavosa.\nFont: Canal Salut http://canalsalut.gencat.cat/ca/detalls/article/Mosquit_tigre


President Aragonès: "Gràcies a l'actuació de... - Govern.cat\nquery_builder 2 setembre 2021 13:49\nPresident Aragonès: "Gràcies a l'actuació dels equips d'emergència no hem de lamentar danys personals"\nEl cap del Govern, acompanyat del conseller d’Interior, s’ha reunit aquest matí, al centre de comandament d’Amposta, amb els equips d’emergència que estan treballant en la zona afectada pels aiguats d’ahir al Montsià i Baix Ebre\nEl president s’ha reunit també amb els alcaldes i alcaldesses dels municipis afectats per començar a treballar conjuntament l’avaluació dels danys i de com restaurar la normalitat el més aviat possible\nPere Aragonès ha explicat que es valorarà la possibilitat de demanar la declaració d’emergència de protecció civil per millorar les ajudes als municipis afectats\nEl president i el conseller, durant la reunió al centre de comandament. Autor: Rubén Moreno\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, acompanyat del conseller d’Interior, Joan Ignasi Elena, s’ha reunit aquest matí, al centre de comandament d’Amposta, amb els alcaldes i alcaldesses dels municipis afectats pels aiguats d’ahir al Montsià i Baix Ebre. També ho ha fet amb els equips d’emergència que hi estan treballant, als quals “vull agrair totes les actuacions que van dur a terme ahir, gràcies a les quals no hem de lamentar danys personals”, ha dit. “Es van rescatar persones que se’ls enduia la riuada”, ha recordat Pere Aragonès, i en aquesta línia ha posat també de relleu l’actuació de les policies i brigades municipals i dels veïns i veïnes de la zona.\nEl cap del Govern, que ha sobrevolat també la zona en helicòpter per conèixer de primera mà els efectes de la riuada, ha destacat que “ara toca fer l’avaluació de danys i restaurar la normalitat el més aviat possible, i amb els alcaldes i alcaldesses hem parlat com restaurar els serveis públics afectats i les vies de comunicació, les més importants de les quals ja estan operatives, però encara resten camins i carrers on caldrà actuar-hi”.\nEl president ha afirmat que l’avaluació dels danys el Govern la farà conjuntament amb els ajuntaments, i ha explicat que més enllà de la part de danys que hauran de cobrir les asseguradores, “nosaltres també ajudarem i es valorarà la possibilitat de demanar la declaració d’emergència de protecció civil, l’anomenada abans declaració de zona catastròfica, en funció dels danys, per poder millorar el que són les ajudes als municipis afectats”. I en aquest sentit ha subratllat que “no es parla de subvencions sinó d’ajudes”.\nPere Aragonès ha lamentat que aquesta zona de Catalunya hagi estat afectada per fenòmens d’aquesta naturalesa de manera intensa en aquest últims anys; per això, ha destacat que caldrà “més enllà de les actuacions d’emergència que són molt importants, actuacions de caràcter estructural perquè hi hagi més resiliència”.\nEn aquest mateix sentit, el president ha subratllat que els models meteorològics amb els quals treballa el govern català, i també els de l’àmbit espanyol i europeu, tant públics com privats, no preveien la intensitat dels aiguats. “Ha estat un fenomen en concret, molt precipitat, que no posa en qüestió el sistema d’alerta que tenim previst”, ha dit.\nPere Aragonès i Joan-Ignasi Elena s’han traslladat posteriorment també a les Cases d’Alcanar per visitar l’afectació en aquest municipi, i ha conversat també amb els propietaris del càmping Alfacs.\nReunió centre de comandament 7736\nEl president, durant la reunió 4020\nEl president ha sobrevolat la zona afectada 282\nRecorregut per les zones afectades 10787\nEl president, durant el recorregut per les zones afectades 200


Apunteu els vostres fills a l’extraescolar de moda - PressReader\nApunteu els vostres fills a l’extraescolar de moda\nGAUDIU D’UN 15 % DE DESCOMPTE EN TOTS ELS CURSOS I TALLERS ORGANITZATS PER LA COOKITECA, ON ELS MÉS PETITS APRENDRAN CUINA I REBOSTERIA DE LA FORMA MÉS DIVERTIDA\nLa cuina i la rebosteria són dues pràctiques amb cada cop més seguidors, especialment entre la canalla i els adolescents. I està molt bé que sigui així! A banda de desenvolupar la creativitat i permetre’ls passar una bona estona, els ensenya una habilitat molt útil per al futur. És per això que, a la Cookiteca, la prestigiosa botiga-taller dedicada a la gastronomia, a banda de moltes altres experiències, ara us ofereixen cursos perquè els nens i nenes d’entre 6 i 16 anys puguin convertir el seu interès en una activitat extraescolar.\nSi teniu un menut o menuda amb inquietuds culinàries, no ho dubteu i apunteu-lo a algun dels cursos organitzats per la Cookiteca. Sigui quin sigui el seu nivell de destresa, segur que trobareu un taller ajustat a les seves característiques.\nPer als més petits, per exemple, teniu Master Kids –cuina– i Masterkids Sweets –rebosteria–, mentre que, a partir dels 13 anys, els cursos tenen un nivell més avançat:\nJunior Academy i Junior Sweet Academy, respectivament.\nLes classes estan dirigides per xefs de renom i amb una àmplia experiència. Gaudiu d’un 15 % de descompte en tots els cursos per ser del Club Vanguardia. No ho dubteu i apunteu els fills a l’extraescolar de moda. Veureu que bé s’ho passen!\nNENS I NENES D’ENTRE 6\nI 16 ANYS TENEN L’OPCIÓ D’APRENDRE UNA HABILITAT MOLT ÚTIL QUE, A BANDA, ELS DESPERTARÀ LA CREATIVITAT


adjudicació Archivos - Diari Millars, informació local en valencià.\nLa Junta de Govern adjudica el contracte d’obres d’adequació en la passarel·la per a vianants sobre la línia de ferrocarril de Sagunt\nL'obra ha sigut adjudicada a l'empresa Geocivil S.A. per 79.163 euros (IVA inclòs) i amb un termini d'execució de mes i mig.\nLes obres començaran a principis del 2020 i tenen un termini d'execució de sis mesos.\nOnda adjudica el pla per a convertir-se en la primera ciutat intel·ligent de la província\nEl consistori adjudica a l'empresa Pavapark Movilidad-Nunsys el contracte de gestió i creació de la plataforma que inclou diverses millores.\nSe'n poden beneficiar jubilats o aturats interessats a recuperar i conservar varietats locals.


PANETTONE | Cuinant entre vinyes\nNADAL, Plats de festa, Postres i dolços\nEl Panettone és un postre de Nadal originari de Milan (Itàlia) i és un pa dolç tipus brioche amb fruits secs i fruites confitades, encara que també són típics els fets amb perletes de xocolata. Per acompanyar, una copeta de Moscatell li va perfectament….. Es un pastís que requereix el seu temps, pel que el farem un dia que no tinguem massa pressa, ja que necessita uns temps de llevat i repòs. Amb aquestes quantitats surten un parell (dos de 500 gr.). La font ve del bloc La Alacena de MO.\nPel preferment o massa mare:\n70 ml. de llet\nLa pell de ½ llimona i ½ taronja ratllades ben fines\n30 gr. de llevat fresc\n30 ml. de licor (al gust)\nSucre + aigua\n4 tires de mantega\n200 gr. de perletes de xocolata (pels dos panettones) o bé\n200 gr. de fruites confitades (panses, orellanes….i un grapat de nous (tot tallat ben petit – pels dos panettones) Jo he fet 100 gr. de cada, ja que he fet un panettone amb perletes de xocolata i un altre amb els fruits i les nous.\n1 raig de moscatell per macerar les fruites\nEn primer lloc farem el preferment o massa mare, que és com l’ànima del pastís, de quan fem pa…. fent que la fermentació retardi més i fent un millor gust a la massa.\nBarrejarem els ingredients i pastarem fins aconseguir una bola. La posarem en un bol i aigua tèbia que la cobreixi. La tindrem llesta per posar amb els altres ingredients de la massa quan vegem que flota.\nFarem la massa. En un bol gran hi posarem la massa mare (un cop haguem vist que flotava) i anirem afegint els altres ingredients, (menys la mantega, que l’afegirem al final) per l’ordre que hem posat relacionats, mentre anirem barrejant. Pastarem amb les mans i si tenim màquina o estri per pastar millor……\nUn cop tinguem ben integrats tots els ingredients anirem afegint la mantega a trossets fins que la tinguem tota integrada.\nDeixarem reposar la massa dintre un recipient o bol gran i la taparem amb un drap de cotó; hem d’aconseguir que faci un llevat que tripliqui la seva mida, pel que evitarem posar-la en corrents d’aire o llocs freds. Aquest procés pot durar 1 ½ o 2 hores.\nMentre tallarem els fruits confitats o secs ben petits i els posarem a macerar amb el raig de moscatell i reservarem\nUn cop hagi llevat el previst, posarem la massa sobre una superfície plana, prèviament enfarinada i procedirem a pastar-la de nou; un cop ben pastada farem dues parts que posarem separades en la taula de treball.\nDe cada part en farem una massa plana, rectangular i anirem distribuint les perletes de xocolata en una de les masses i en l’altra distribuirem els fruits macerats i les nous (això en el cas de fer un panettone de cada).\nUnificarem bé la massa amb cada farcit i farem una bola que posarem al motlle del panettone (jo els compro a la botiga de Maria Lunarillos, per internet).\nJa tenim els dos pans dolços a punt per tornar a llevar. Els deixarem en un lloc sec i sense corrents d’aire i els deixarem llevar un altre cop. Esperarem unes 2 hores aproximadament.\nDesprés de llevar, farem una creu amb un ganivet ben esmolat, pintarem els panettone amb ou batut i per sobre hi posarem una barreja de sucre i unes gotes d’aigua, fent un sucre en terrossos petits. A la creu hi posarem una mica de mantega ben freda (vegeu foto al final).\nTindrem el forn encès a 190º posició dalt i baix, sense turbo, i enfornarem els pans. En aproximadament 20/25 minuts els tindrem cuits, comprovant però abans amb un palet de fusta o similar.\nEls deixarem refredar però ha de ser cap per avall; això farà que la massa no minvi. Podem fer-ho foradant amb uns pals de broqueta el panettone i donar-los suport amb uns bricks de llet o unes cassoles (vegeu foto). Un cop freds ja els tindrem llestos.\nVeureu que no es una recepta fàcil i el procés és bastant lent, però el resultat compensa realment. Us animo a fer-ho.\nProcés de refredat:\nProcès de llevat:\nMAGDALENES SÚPER ESPONJOSES


Un ‘thriller’ negre en què el públic posa el final\n‘Cronología de las bestias’ teixeix una xarxa de mentides al Lliure amb Carmen Machi i Pilar Castro\nCarmen Machi passa de puntetes per l’argument de Cronología de las bestias, gairebé com si caminés per un camp de mines. “És complicat parlar de l’espectacle sense fer espòilers”, es justifica l’actriu amb un somriure. Al seu costat, el dramaturg i director argentí Lautaro Perotti li dona un cop de mà. “L’obra s’estructura com si fos un gran trencaclosques. Hi ha una complexa xarxa de mentides petites que n’aguanten una de grossa, que és fundacional per a una família. I poc més podem dir!”, exclama Perotti, que també és el cofundador del teatre Timbre 4 de Buenos Aires. Definida com un thriller amb tocs de comèdia negra, l’obra s’instal·la fins al 2 de desembre al Teatre Lliure de Gràcia i passarà pel festival Temporada Alta de Girona el 7 de desembre.\nCom que de l’argument se’n pot parlar poc per no aixafar la guitarra als espectadors, Perotti se centra en l’esquelet de l’espectacle. “Volia explicar una història sense donar les veritats processades. Com a espectadors, estem entrenats per treure les nostres pròpies conclusions. Per això aquí és el públic qui posa el final de l’obra, qui decideix si els personatges justifiquen o no les seves accions”, explica Perotti, que ha construït la història com un artefacte d’estructura complexa en què el passat i el present van i venen sense seguir un ordre cronològic. El detonant que ho fa esclatar tot és la reaparició d’en Beltrán (Patrick Criado), que havia desaparegut quan tenia 12 anys i que torna a casa fet un home. La mare, interpretada per Machi, és una dona aclaparada pel dolor que “ha quedat en una mena de pausa i ha deixat de conviure amb el seu entorn”, assenyala l’actriu.\nEn la constel·lació familiar profundament marcada per l’absència, Perotti imagina també la tieta i el cosí del desaparegut, que encarnen Pilar Castro i Santi Marín. “Ella viu per l’acceptació dels altres i té una relació excessivament fraternal amb el seu fill -avança Castro-. És un personatge naïf i lluminós, que amb el retorn del nebot farà tot el que pugui perquè tots tornin a semblar una família”. Des de fora de l’univers domèstic, un capellà interpretat per Álvaro Lavín intentarà esbrinar qui diu la veritat i qui no. “És el personatge més pròxim al públic perquè, com ell, ha de destapar les mentides”, assenyala Lavín, que subratlla l’habilitat de l’espectacle per fer “que el públic treballi i estigui actiu”. A partir del joc d’enganys, l’espectacle traça una reflexió sobre la creació de la identitat. “M’interessava la idea de la construcció de certes veritats necessàries, com també de creure en la mentida per sobreviure”, indica el director. L’humor irromp a escena en els moments més extrems, quan “els personatges transcendeixen el drama i abracen l’absurditat”, diu Perotti. Tot i això, Cronología de las bestias no és una comèdia per se. “És una història molt abrupta -diu Machi-. Diria que, més aviat, el públic riu per nerviosisme i per alliberar l’angoixa”.\nA mida de Machi i Castro\nPerotti va estrenar Cronología de las bestias a Buenos Aires amb una companyia argentina abans d’adaptar-la a Madrid, on s’ha pogut veure al Teatro Español. “La vaig escriure pensant en els actors espanyols, especialment en la Carmen i la Pilar”, assegura el director. Malgrat això, a l’hora de traslladar-la a una nova escena ha optat per no repetir cap element del muntatge argentí. “Més enllà del text, he intentat que no s’assembli gens a la peça de Buenos Aires”, diu Perotti. Aquest rentat de cara no modifica la sensació final intrínseca del muntatge. Machi subratlla que l’obra “no deixa indiferent ningú”, i afirma que no sap “per quin motiu el públic aplaudeix al final, perquè hauria d’estar en xoc”. La conclusió és clara i devastadora: “Tots tenim una bèstia a dins”, diu Machi. Queda a mans del públic decidir si jutja, castiga o perdona.


Fills i amants - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nFills i amants és una novel·la de D. H. Lawrence publicada el 1913 i adaptada al cinema i la televisió en diverses ocasions. Narra les relacions familiars i de parella de principis del segle XX en un ambient rural i obrer. Va ser censurada per obscenitat a causa de determinades escenes sexuals i suggeriments de la trama. És considerada un dels clàssics de la literatura anglesa contemporània.\n(en) Sons and Lovers\nRegne Unit, 1913\n← The Trespasser\n3.1 La família Morel\n3.2 Altres personatges principals\n3.3 Personatges secundaris\nD. H. Lawrence va escriure la novel·la mentre la seva mare estava malalta, fet que reforça els enormes vincles biogràfics de la trama, reforçats per les cartes explicatives que va enviar durant aquest període a diversos amics. Aquesta primera versió va ser destruïda. Una segona versió, titulada Paul Morel com el protagonista de la història, es conserva parcialment. Va ser profundament revisada amb períodes de descans per canvis en la vida de l'autor (entre ells el matrimoni). Quan va reescriure-la completament la va intentar publicar però va rebre una resposta negativa. Les crítiques d'aquest rebuig van forçar una quarta versió, on van aparèixer elements per fer-la una història més coral (d'aquí el canvi de títol a l'actual en plural) però sense cedir en els trets fonamentals de la trama. Aquest quart esborrany va ser el que s'enviaria novament a la publicació, aquest cop reeixint.\nLa primera edició, el 1913, va patir una forta censura que va provocar que Edward Garnett eliminés unes vuitanta pàgines del manuscrit. Garnett, a qui es dedica la novel·la, va ser un dels mentors literaris de Lawrence però va considerar que els passatges de parella eren massa sensuals per a la moral de l'època (ell mateix s'havia vist privat d'estrenar una obra teatral per escàndol i per tant coneixia a fons els mecanismes editorials i del públic referents a la moral). Fins dècades després no es va poder restaurar el text original complet però, malgrat aquest fet, el llibre es va reeditar amb gran èxit.\nL'obra es divideix en dues parts. Al començament s'adopta el punt de vista de la mare de família, qui no és feliç al seu matrimoni perquè el seu marit és inculte i no pot satisfer-la espiritualment. Ell es gasta bevent gran part del seu sou i a ella li manquen els diners per criar els nens. Després de diversos episodis de violència, ella es refugia en els seus fills, qui li podran omplir el sentit de la vida. El capellà local escolta les seves confidències. Posteriorment s'associa a la cooperativa de dones, on porta també els seus fills per rebre educació.\nQuan William comença a fer-se gran, la seva mare desaprova que surti a ballar i conegui noies, en un inici de la relació possessiva que mantindrà en la resta de la història. William aconsegueix una bona feina a la ciutat i sembla que complirà els somnis de la seva mare de progrés però s'allunya del nucli familiar en conèixer les diversions urbanes. Paul va assolint progressivament aleshores el rol de fill gran. Aprèn de ben petit les mancances econòmiques de la seva mare i promet ajudar-la amb el seu sou quan pugui treballar.\nMalgrat la seva timidesa i dubtes, quan té catorze anys Paul demana una feina a una fàbrica tèxtil i l'aconsegueix. Cada dia viatge en tren a la ciutat i en tornar explica cada detall a la seva mare, la qual viu a través d'ell una altra vida imaginària. Al mateix temps William es promet amb una noia que no agrada a la seva mare per considerar-la massa frívola (com prova al seu parer una foto que envia com a presentació massa sensual). Aquí comença la seva decepció amb el seu fill gran, fins ara encara el predilecte, fet que fa créixer el rol de Paul a la llar.\nEls fills abandonen progressivament la casa per fer la seva vida amb diferents graus d'èxits i només hi roman Paul, que actua com a suport de la mare mentre el marit treballa o fins que arriben les vacances i tornen els germans. En un d'aquests períodes de descans William apareix amb la seva promesa, que no encaixa amb els seus i això fa que l'acabi odiant. Mentrestant Paul descobreix la granja dels Leivers on pot viure les tasques senzilles del camp i un bon ambient familiar.\nWilliam torna a la seva feina però emmalalteix. La seva mare va a cuidar-lo però ja és massa tard i mor. Aquesta mort fa caure Gertude en una profunda depressió, ja que han mort amb ell les seves esperances de canvi. Només el fet que Paul caigui també malalt la fa recuperar l'ànim de viure, donat que ha de lluitar per salvar-lo. Aleshores ell es converteix de manera definitiva en el seu objecte de passió i això acaba la primera part de l'obra.\nPaul es va fer cada cop més amic de Míriam, la filla dels Leivers perquè ella sembla entendre'l millor que ningú. La seva mare desaprova aquesta relació, perquè tem que la Míriam l'allunyi d'ella, a causa de la intensitat amb què viu tots els esdeveniments de la seva vida. Paul des d'aquest moment està dividit entre Míriam i la seva mare i no comprèn els seus propis sentiments. Els amics també ridiculitzen la Míriam i ell es mostra diferent quan està sol amb ella o quan està amb més gent.\nUn dia que el Pau va de visita a casa de la Míriam, coneix la Clara, per qui se sent atret. Aquest fet, unit als retrets constants de la seva mare, porten al primer intent de trencament amb la Míriam. Apareixen igualment els primers símptomes que la salut de Gertrude comença a ressentir-se. Paul comença a intentar triomfar professionalment com artista, amb pintures que solament Míriam pot comentar de manera cabal. En l'entrega d'un premi pictòric, Paul usa per primer cop una jaqueta de William, escena que simbolitza el relleu definitiu en la primogenitura.\nPaul demana a Míriam de tenir relacions sexuals i ella accedeix com a sacrifici perquè l'estima malgrat que no ho troba bé. Posteriorment ell constata que la unió no ha estat autèntica i que mai no voldrà casar-se amb ella i que per tant ha de tallar la relació. Aquest trencament fa que passi més temps amb la seva mare, però al mateix temps que comenci a tenir cites amb la Clara a la ciutat. Paul la porta a casa i s'alegra en veure que la seva mare i ella es porten bé però Gertrude tampoc no pot donar el vistiplau a la seva relació perquè ella és una dona casada. Malgrat això, el Paul visita sovint la Clara i esdevenen amants.\nEn un bar, Paul coneix el marit de la Clara, Baxter Dawes, el qual comença una baralla pel seu honor. Llavors Paul descobreix que la Clara mai no es divorciarà del seu espòs tot i les crítiques sobre la seva conducta i alhora s'adona que ell l'estima sexualment però no a nivell espiritual. Comenta a la seva mare que mai no podrà trobar parella, extrem que la Gertrude nega.\nEl doctor revela que la mare fa temps que té càncer i que està molt greu de salut. Paul deixa de banda tant la seva feina, com el seu art o el seu amor per estar al seu costat, juntament amb la seva germana. Alterna aquesta vetlla amb les visites a Baxter, que també està malalt, i a qui se sent proper per compartir la Clara. La Gertrude resisteix més del que preveien els metges pel desig de quedar-se amb el seu fill, fet que a ell l'angoixa profundament en veure el patiment i el dolor físic que experimenta la seva mare. Per això decideix donar-li morfina en una sobredosi després de parlar-lo amb la seva germana.\nQuan la mare mor, en Paul sent que ell també és mort. La família queda desunida i el jove ha de prendre una decisió sobre què fer a partir d'ara. Ajuda a Baxter a recuperar la seva dona, a qui abandona voluntàriament i intenta tornar amb la Míriam. Ella li proposa matrimoni però ell s'adona que no podrà estar mai amb ella, perquè l'ombra de la seva mare encara el turmenta. Es planteja el suïcidi però al final de la novel·la decideix que ha de seguir viu.\nLa família MorelModifica\nWalter Morel: el pare de família és un miner que es casa enamorat però que es va allunyant de la seva dona per l'alcoholisme i per la seva incapacitat per fer prosperar els seus fills, fet que provoca el menyspreu d'ella. Mentre els nens són petits apareix com una figura brutal i inconstant, amb episodis de violència, però posteriorment és relegat per tots i quan es queda vidu abandona la casa familiar, incapaç de viure sol. Apareix com un home poruc i fanfarró, però alhora anul·lat per ella. Les escenes felices s'associen sempre a l'ambient domèstic on ell actua realment com un pare i construeix coses amb els nens.\nGertrude Morel: la mare és el centre de la família i de l'amor dels seus membres. Els seus fills no actuen sense la seva aprovació i no poden mantenir relacions amoroses amb altres dones normalitzades a causa de la seva excessiva influència en ells, ja que és descrita com una dona molt possessiva i exigent. Representa el sentit comú, el desig de millora social i la contenció emocional en públic. Té ànsies de cultura i treballa de valent al llarg de tota la vida pels seus, fins i tot quan cau greument malalta.\nWilliam Morel: el fill gran de la família, estudia per sortir de la pobresa i aconsegueix un bon treball a la ciutat però allà es perd per culpa d'una dona massa capriciosa que l'arruïna i el fa emmalaltir en adonar-se de com és. És la primera via d'escapament de la seva mare, que queda profundament afectada per la seva mort en la joventut i llavors bolca totes les seves esperances en el segon fill home.\nAnnie Morel: és l'única filla de la parella. Treballa com a mestra i es casa feliçment amb un conegut del poble. Pot escapar de la influència asfixiant de la mare per ser dona i així aconseguir realitzar-se. Juga un paper menor que els altres membres de la família a la trama i actua com a contrast o per reforçar el rol femení de cuidadora, especialment durant la malaltia de la mare.\nPaul Morel: protagonista de la novel·la, és el fill que més unit està a la seva mare, a qui explica tot els detalls de la seva vida i a qui promet no deixar mai. Vol compensar-la per la infelicitat del seu matrimoni i per aquest motiu ell és incapaç de comprometre's amb una parella estable. És descrit com un artista sensible i reflexiu, que hereta de la seva mare les ànsies de progrés social.\nArthur Morel: ell fill petit neix a destemps i és el preferit del pare, ja que és qui més s'hi assembla. D'ell es destaca la seva impulsivitat, que el porten a deixar embarassada una noia amb qui es casa, abandonant ben aviat el nucli familiar. No té tanta ambició com la resta dels seus germans ni mostra els seus conflictes emocionals i per això no ocupa un paper principal en la història.\nAltres personatges principalsModifica\nMíriam: representa la dona pura del romanticisme. Té una base real en la figura de Louie Borrows, una dona amb qui l'autor va estar compromès. És qui més coneix l'ànima de Paul, de qui està bojament enamorada, però la seva incapacitat per acceptar la natura més mundana del noi fa que la relació fracassi. Mostra una baixa autoestima i una tendència a l'aïllament i el misticisme.\nClara: una dona més gran que Paul, de qui es fa amant malgrat estar casada i malgrat les seves aparents crítiques cap als homes. Compromesa amb el sufragi femení i el moviment associat, treballa cosint per mantenir-se després d'haver abandonat el seu marit. Actua com a contrast de Míriam, perquè simbolitza la passió sexual i l'hedonisme.\nBaxter Dawes: marit de la Clara, agredeix en Paul quan s'assabenta de la seva relació però acaben reconciliant-se quan cau malalt al mateix temps que la mare del jove. Sempre ha estimat la Clara i la vol recuperar però no se sent a la seva alçada i malgrat ser el rival arquetípic i un home gelós, la visió de la novel·la sobre ell és la d'una persona feble i digna de compassió, d'aquí el final on recupera la seva llar.\nMrs. Leivers: mare de Míriam, apareix com la figura de la mare arquetípica però amb un rol molt més passiu que la progenitora del protagonista. Té una visió negativa del sexe que transmet a la seva filla, un acte al qual li toca sotmetre's com un sacrifici (tot i que va tenir set fills), concepte que imita la Míriam per a disgust del Paul.\nEdgar: germà de Míriam i amic de Paul, representa la sana diversió fora de la llar i una possible via d'escapament (frustrada) cap a un món masculí.\nMrs. Radford: mare de la Clara, que desmunta el seu posat aristocràtic i antimasculí defensant la unió tradicional entre home i dona. Acull en Paul perquè creu que pot ajudar la seva filla. Representa una visió positiva de la classe baixa (ella és minyona i cosidora), en contrast amb el món miner masculí.\nThomas Jordan: cap del Paul a la fàbrica, apareix com un burgès curt de mires i inculte malgrat la seva posició.\nLouisa: promesa de William, representa les dones frívoles de classe mitjana, que tenen aires de grandesa però poca vida interior. William queda enlluernat per la seva bellesa però acaba rebutjant-la per la seva superficialitat i perquè és conscient que ella és incapaç d'estimar-lo vertaderament.\nFamília Leiviers: actuen com a segona llar del Paul, associats a la seva granja i la puresa del camp.\nFanny i companyes: dona discapacitada que és companya de Paul a la fàbrica. Simbolitza les relacions innocents i fàcils amb les dones, allunyades del compromís amorós.\nJerry: amic de Walter Morel, representa la classe minera i la seva senzillesa.\nMr. Heaton: clergue que ajuda a educar els fills dels Morel i que serveix com a amic i confessor de la seva mare fins que ella pot tenir una relació adulta amb els seus fills.\nLa novel·la és fortament autobiogràfica. Lawrence va créixer en el món dels miners de carbó, que actua com a marc social de la família Morel. La mare, però, d'un origen social superior, no accepta veure's tancada en aquests límits tan estrets i educa els seus fills perquè n'escapin, projectant els seus anhels en ells. El tema de la classe social està present a tota la història: Paul se sent superior al seu pare i creu que l'art (i no la fàbrica) l'ajudarà a elevar-se per sobre del seu entorn, concepció que la seva mare estimula. La classe baixa s'associa a l'instint ineducat i la classe mitjana a la cultura. La classe alta no apareix al llibre. La cultura està, doncs, associada a l'ascens social. Paul, Míriam i la seva mare llegeixen molt malgrat el seu origen humil i valoren l'art i els estudis com a vies de promoció i per cultivar la seva ànima. Les cites literàries, les representacions teatrals, la poesia i la pintura juguen un paper primordial en el llibre. Les angoixes monetàries fan que no puguin usar plenament aquest art com aliment espiritual i la senyora Morel veu en la pintura del seu fill una via per assolir la fama i la riquesa, no com a expressió de la seva intimitat.\nLa sexualitat és un tema recurrent en la novel·la però es tracta de manera més al·lusiva i indirecta que altres obres posteriors de l'autor, com L'amant de lady Chatterley, prohibida en vida de Lawrence. El sexe és vist com quelcom inevitable però alhora culpable. Paul triga massa a perdre la virginitat i això el turmenta però les seves dues relacions són clarament insatisfactòries: o només té el cos de la dona (Clara) o no arriba a la passió (Míriam). Ell es desfoga només amb elles però no assoleix la plenitud que associa al sexe en els seus discursos amb les seves amants. És un sexe culpable perquè a més a més no es dóna en el si del matrimoni, sinó d'amagat. Per això el sexe és l'únic de la seva vida que oculta a la seva mare. El sexe no es lliga mai totalment a l'amor, que quan apareix fora de la família sempre té aspectes amargs.\nEl complex d'Èdip apareix clarament retratat en els dos fills grans en relació amb la seva mare, que els fa odiar el pare (especialment en el cas de Paul, el que més proper se sent a ella) i ser incapaços de tenir una relació amorosa amb altres dones. El títol "Fills i amants" insisteix que aquest és el tema principal de l'obra, perquè tant William com Paul no poden ser feliços perquè tenen aquesta dualitat de fills i amants amb la seva mare, la qual bolca en ells les seves frustracions i adopta també un caràcter edípic en la seva estimació. Paul assumeix progressivament el rol del marit de la seva mare, tret del sexe: porta diners a casa, l'escolta, la fa viure a través dels seus progressos, la consola quan Walter li falla. Fins i tot quan ella mor, continua present a la seva vida i li impedeix contraure matrimoni amb la Míriam. La relació edípica sembla trencar-se amb el final, quan ell renuncia al suïcidi, però com que la novel·la acaba just en aquell instant i en un ambient fortament pessimista, no es pot jutjar si el Paul serà capaç de recobrar-se. La crítica ha qualificat per aquest fet el llibre com una novel·la de "deformació" en comptes de ser l'aparent Bildungsroman que suggereix la narració del pas a la vida adulta d'un jove. Lawrence va conèixer el pensament de Freud i va referir-se a aquesta qüestió en diverses cartes.\nUn altre tema rellevant és el paper de la dona en un moment on el rol femení està històricament en qüestió. La dona es presenta sobretot com a esposa i mare, que és la seva funció més important. Així, Mrs. Radford rebutja sarcàsticament el feminisme de la seva filla i la mateixa Clara acaba acceptant les convencions i tornant amb el seu marit per fundar una família. Paul veu que no pot seguir la seva relació amorosa tant amb la Clara com amb la Míriam quan veu que no es podrà casar amb elles o que no se les imagina ocupant el lloc de la seva mare. Gertrude i la senyora Leivers actuen com a mares modèliques, vivint només per als seus fills i suportant els seus marits. El segon paper que se li atorga a la dona és el d'ànima bessona o verge eterna, que encarna Míriam, a qui el mateix Paul titlla de monja. Míriam és espiritual i sensible com se suposa que han de ser les dones, coneix i valora el vessant artístic del jove però no sembla poder acceptar el vessant que té d'home. El tercer paper és el de dona apassionada, que s'associa a la Clara o a la dona d'Arthur, dones que sí que gaudeixen del sexe però que són superficials o massa voluptuoses i que sempre porten problemes als homes amb els quals s'ajunten.\nEl narrador explica els fets en tercera persona i adopta un punt de vista omniscient, ja que pot copsar els sentiments i pensaments dels personatges. El punt de vista, però, no és ni equilibrat ni objectiu, perquè segueix primer la mare i després Paul en les seves reflexions (un a cada part de la novel·la) i opina constantment sobre tot el que passa.\nUn dels trets més remarcables de l'estil de Lawrence és la seva cura en reflectir la llengua parlada i els diferents registres que aquesta adopta. Els miners, representats pel pare i els seus amics, usen el dialecte anomenat East Midlands English, que es caracteritza per les contraccions de mots, escrites tal qual es pronunciarien, i per les paraules d'argot. Paul no parla com el seu pare, ni tampoc ho fan les dones encara que siguin pobres. El diàleg apareix sempre en les relacions d'aquest amb les dones de la seva vida i a través d'ell el lector coneix la ment dels personatges.\nEls capítols no sempre corresponen exactament a canvis en l'acció, que poden esdevenir-se sense cap transició enmig d'una escena. El narrador explica anècdotes que insinua que passen diverses vegades i incorre en el·lipsis temporals freqüents, fent avançar la narració a salts mentre els nens creixen i es tornen adults. Els capítols tenen títols descriptius però que no trenquen amb el suspens de la trama, que avança de manera ni lineal pels flaixbacs intercalats i per les anticipacions que duen a terme els personatges en monòlegs interiors.\nLawrence usa l'antítesi com a principal via de descripció, de manera explícita en les reflexions dels seus personatges i en la veu narrativa externa: la lògica de Gertrude Morel oposada a la religiositat dels Laviers; el cos i l'ànima del Paul que lluiten de manera separada per dues dones; la vida interior i exterior; la lluita de la classe baixa i la mitjana; l'oposició del camp i la ciutat... El caràcter híbrid del mateix protagonista, escindit entre l'amor i la relació materna o entre el que vol a estones i el que creu que hauria de voler és el màxim exponent d'aquesta dualitat i explica que no es pugui arribar a un final feliç.\nLa novel·la s'estructura al voltant de diversos símbols. El primer és la casa de la família Morel, l'habitatge, que representa el lent ascens social de la família Morel gràcies al treball dels fills i l'estalvi de la mare. Els elements humils de les diferents cases de les dones o dels Morel adscriuen clarament la història a un ambient proletari. El conflicte de classe està al centre de la ruïna del matrimoni de Walter i Gertrude i afectarà els seus fills en tota la seva vida futura.\nEl camp apareix com un locus amoenus encarnat per la granja Willey dels Leivers, on regna un ambient casolà i en Paul pot conèixer més de prop la natura, que és sempre un reflex de l'ànima dels personatges i del seu estat d'ànim. Els paisatges són descrits sempre fent èmfasi en la seva bellesa i en els sentiments que aquesta provoca en qui la contempla. Per contra la ciutat apareix com quelcom brut, un "esborrany" lleig en paraules de Paul, el qual sent que no és artística. El tren que porta els Morel a la ciutat els allunya del seu hàbitat natural: l'hospital en una lesió del pare, on William es perd i mor, on Arthur viu per haver abandonat la llar, on Paul pateix l'agressió de Baxter. La fàbrica, arquetip de la ciutat, proveeix Paul de bons moments amb les companyes però és vista com un mitjà per guanyar-se la vida, una vida autèntica que sempre comença quan s'acaba l'horari laboral.\nLes flors com a màxima expressió d'aquesta natura juguen un paper cabdal com a símbol. No solament ajuden a ambientar les escenes, sinó que representen les qualitats del trio amorós: cada membre de la relació les cull de diferent manera. Míriam les talla amb respecte, mirant cada flor com un ésser sagrat del qual aspira el perfum i que li permet entrar en connexió amb Déu. Paul selecciona les més vistoses, d'acord amb criteris artístics, i les talla de manera decidida. També les usa per adornar el vestit de les seves amants en el moment de la intimitat o abans de diàlegs importants i les porta com a ofrena a la mare. La Clara al principi les considera mortes en quant deixen el seu camp, fruit del seu desengany per la vida (per culpa de la relació amb el seu marit) i de la seva incapacitat d'arribar al sublim.\n↑ «100 best novels». [Consulta: 15 març 2014].\n↑ «GradeSavers study guide». [Consulta: 15 març 2014].\n↑ SparkNotes Editors. (n.d.). SparkNote on Sons and Lovers\n↑ Gópegui, Belén. Introducció a "Hijos y amantes". De Bolsillo, 2011.\n↑ «Sons and lovers and 1984, functions of the Nottinghamshire dialect and Newspeak». Dedicated Writers. [Consulta: 15 març 2014].\n↑ Dalal, D. S.. A critique D. H. Lawrence Sons and lovers. 1a ed.. Delhi: IVY Publ. House, 2005. ISBN 9788178901350.\n↑ Ray (ed.), Mohit K. Studies in literature in English. New Delhi: Atlantic Publishers and Distributors, 2006. ISBN 9788126905348.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Fills_i_amants&oldid=21402795»\nLast edited on 30 juny 2019, at 09:23


És per això que les cinc forces polítiques que sumen la majoria absoluta al consistori, amb 9 dels 17 regidors, consideren “inadequat des del punt de vista procedimental” la manera com s'ha fet pública la presentació del document.\nEn una moció conjunta que han presentat, Sumem Parets, Ara Parets ERC, NOPP, CDC i Ciutadans demanen poder conèixer quant més aviat millor “el contingut de la proposta del PAM 2016-2019 per poder-lo analitzar i fer-hi, si és possible, aportacions”.\nAlhora sol·liciten que el Govern Socialista els faciliti el balanç i la valoració, amb el nivell de compliment, del PAM 2011-2015.\nEl Pla d'Actuació Municipal és un instrument que permet la planificació i programació de les accions que es preveuen dur a terme en els municipis en un període determinat.\nPer les cinc forces polítiques, "el PAM és un document estratègic que fomenta la democràcia i la participació però a diferència de plans anteriors en aquesta ocasió el PSC no ha fet cap procés participatiu per confeccionar el Pla d'Actuació 2016-2019".\nPer tot plegat l'oposició en bloc ha lamentat que el PAM 2016-2019 es presenti aquest dijous (19 h a la Cooperativa) en una convocatòria oberta al públic abans que la resta dels regidors de l’Ajuntament en tinguin coneixement.


Les Planes denuncia que Ensenyament no compleix amb les promeses fetes per a l’escola - Ràdio Olot\nLes Planes denuncia que Ensenyament no compleix amb les promeses fetes per a l’escola\nEl municipi fa gairebé un any que espera un pla d’inversions. L’alcalde de la localitat diu a Ràdio Olot que no hi poden fer front i per tant deixaran les millores en “stand by” fins que la Generalitat doni “senyals de vida”. Eduard Llorà assegura que hi ha “deixadesa en funcions” per part d’Ensenyament.\nL’escola de les Planes (Ràdio Olot)\nAviat farà un any que el conseller Josep Bargalló va prometre a les Planes d’Hostoles un pla d’inversions per a escoles històriques de Catalunya on s’hi podria incloure la del poble garrotxí. Aquesta promesa es va formalitzar en una visita del mateix conseller el desembre passat a l’escola de les Planes. Onze mesos després, l’alcalde del poble, Eduard Llorà, diu a Ràdio Olot que no han rebut notícies del pla d’inversions i que Ensenyament promet coses que no pot complir.\nA falta de les ajudes que no arriben per part de la Generalitat, l’ajuntament de les Planes ja ha invertit més de 300.000 euros a l’escola del poble. Són uns diners que Llorà admet que no recuperaran i que aquest fet demostra que Ensenyament té una “deixadesa en funcions”.\nL’escola de Sant Cristòfor de les Planes té més de cent anys. Les accions de millora que s’hi ha fet s’han pagat a través de fons propis de l’ajuntament i també subvencions de la Diputació de Girona. De moment, i fins que la Generalitat no “doni senyals de vida”, l’alcalde de les Planes diu que deixaran en “stand by” les inversions que facin falta a l’escola.\n223 queries in 0,823 seconds.


Igniagreen, a Iberflora - Fluidra\nIgniagreen, a Iberflora\nDe l’1 al 3 d’octubre va tenir lloc la Feria Valencia Iberflora, el principal certamen nacional relacionat amb el sector verd i on Igniagreen es va presentar com a nova marca del sector. A la fira es van presentar les noves ofertes de productes i serveis dirigits a l’horticultura ornamental, la jardineria, el bricojardí i el paisatgisme. Coincidint en dates i al mateix recinte firal també es van celebrar Eurobrico, fira nacional de referència per als sectors relacionats amb el bricolatge, la ferreteria i la decoració, i Vegetal World, on es van presentar les últimes novetats de productes i serveis dirigits al sector agrícola. La principal novetat d’aquesta edició ha estat el Saló del Jardí, compartit per Iberflora i Eurobrico, amb una oferta centrada en tots els productes que es poden trobar als Garden Center. En aquests tres certàmens es van concentrar més de 700 companyies, que van congregar més de 35.000 professionals en una superfície de 90.000 m2.\nIgniagreen va presentar al Saló del Jardí el seu sistema modular amb reg integrat per fer jardins sobre superfícies dures. El sistema va tenir una gran acceptació entre jardiners i paisatgistes, ja que els ofereix una solució molt interessant per fer projectes sobre superfícies pavimentades, que fins avui abordaven d’una forma gairebé artesanal i amb molt enginy. Televisión Levante va visitar l’stand per fer una entrevista sobre l’interès creixent pels horts urbans, atès que el sistema Igniagreen permet fer aquest tipus de cultius. L’entrevista va aparèixer al noticiari nocturn d’aquesta cadena el 2 d’octubre. Finalment, cal destacar l’interès mostrat pel sector del Garden en el kit Igniagreen de jardí urbà i en l’aplicació gratuïta per a tablets i smartphones. Des de l’equip d’Igniagreen esperem que la propera primavera els patis, balcons i terrasses s’inundin de flors i plantes gràcies al sistema Igniagreen.\nEntrada més recentAstralPool, al costat de Mireia Belmonte\nEntrada antigaAstralPool Mac, l’èxit de la piscina 3.0