'Paràsits' li pren el Globus d'Or a 'Dolor i glòria' de Pedro Almodóvar\nNo hi va haver sort per a Pedro Almodóvar a la 77.ª edició dels Globus d'Or, els premis que anualment lliura l'Associació de la Premsa Estrangera de Hollywood. 'Paràsits' de Bong Joon-ho es va imposar a 'Dolor i glòria' en la categoria de millor pel·lícula de parla no anglesa a la gala se celebra al Beverly Hilton Hotel de Los Angeles.\nUna cerimònia que, per cinquena vegada, està conduïda pel còmic Ricky Gervais i en què 'Dolor i glòria', la pel·lícula de l'cineasta espanyol Pedro Almodóvar, estava nominada a el Globus d'Or al costat de la francesa 'Retrat d'una dona en flames 'de Céline Sciamma, la també francesa' Els Miserables 'de Ladj Ly,' The Farewell 'de Lulu Wang i la surcorena' Paràsits 'de Bong Joon-ho, que ha estat finalment la guanyadora.\nAmb la nominació d'aquesta edició, va ser la vuitena ocasió en la qual un film de Almódovar opta a el Globus d'Or a la millor pel·lícula de parla no anglesa. Ja ho va fer amb 'Dones a la vora d'un atac de nervis', 'Talons llunyans,' Todo sobre mi madre ',' Hable con ella ',' Volver ',' Los abrazos rotos 'i' La piel que habito '. En dues ocasions el manxec va aconseguir el premi, en la cerimònia de 2000 per 'Todo sobre mi madre' i dos anys després el 2003 per 'Hable con ella'.


Distribuïdor AVAYA Business Partner - ADQA\nDistribuïdor AVAYA Business Partner\nEspecialistes en la instal·lació, configuració i manteniment de les centraletes Avaya, amb l'aval de la pròpia marca.\nAvaya és el líder mundial en centraletes telefòniques, i ADQA és business partner de la marca des de fa més de 10 anys.\nEl que marca la diferència és que ADQA, a més d’integrar el servei de telefonia a l’empresa, li gestiona la xarxa i les telecomunicacions, deixant en un sol proveïdor totes les variables que conflueixen en el desplegament d’una centraleta.\nEls nostres tècnics tenen una dilatada experiència en la posada en marxa i la configuració dels serveis de centraleta telefònica, de manera que pot comptar amb aquest now-how per parametritzar la centraleta a la mesura de les seves necessitats.\nAVANTATGES D’AVAYA IP OFFICE\nLa tecnologia de Avaya ofereix una solució única per a totes les comunicacions de l’empresa. Veu, Networking i Videoconferència englobat en un sol fabricant per cobrir totes les necessitats i permetent un desplegament ràpid.\nOfereix capacitats adaptatives a les circumstàncies de cada empresa o negoci sigui quina sigui la seva mida, des d’empreses o negocis de 5 usuaris fins 1000. Totalment escalable sense cap canvi en el maquinari inicial i pràcticament sense afegits.\nAvaya disposa d’una gran varietat de terminals amb diferents tecnologies de connexió per adaptar-se a cada tipus d’usuari i treball. Terminals de sobretaula analògics i digitals, terminals IP, terminals sense fil DECT o WiFi, Softphone, entre d’altres solucions de telefonia avançada.\nBusiness Partner avalat per la marca Avaya\nSolució a totes les necessitats en la instal·lació i manteniment\nTècnics amb experiència i formats per Avaya


El cadell Yorkshire i els seus problemes de salut | Advance\nTots els gossos de races petites són fràgils quan neixen. El teu cadell no és cap excepció. Potser és per la seva mida que sovint et preocupes especialment per la seva salut i procures evitar-li tota mena d'accidents i traumatismes diaris (caigudes del sofà, trepitjades, cops en tancar la porta, etc.). Però ningú es pot escapar de la seva genètica i poden desenvolupar malalties pròpies de la seva raça.\nAlgunes malalties són més freqüents o pròpies d'una determinada raça. Això no vol dir que, necessàriament, el teu Yorkie les hagi de patir, però sempre existeix la possibilitat.\nDisplàsia retiniana hereditària\nLa retina és la capa de cèl·lules situada a l'interior de l'ull que permet la visió i sol ser completament llisa. Aquesta patologia apareix quan la retina presenta plecs. En els casos greus es pot produir fins i tot un despreniment de retina i, com a conseqüència, perdre la vista. El diagnòstic es realitza entre les 6 i 8 setmanes d'edat.\nAfecten el desenvolupament del sistema nerviós, inclosos el cervell i la medul·la espinal. Algunes de les malalties neurològiques típiques del Yorkshire són:\nLa subluxació atlanto-axial\nÉs una alteració de les dues primeres vèrtebres cervicals que comprimeix la medul·la espinal, i que durant el primer any de vida pot implicar problemes per caminar.\nLa encefalopatia hepàtica\nEls problemes en el fetge poden afectar el cervell i altres teixits nerviosos. Es produeix, sobre tot, durant els primers 12 mesos.\nEs tracta d'una acumulació excessiva de líquid a l'interior del crani i la medul·la espinal. Aquesta acumulació exerceix massa pressió sobre les neurones, fet que dificulta l'aprenentatge i els fa canviar el caràcter.\nOcasiona la mort de cèl·lules i teixits del maluc, generant artrosi. Afecta més freqüentment els mascles i apareix entre els 3 i 4 mesos d'edat, tot i que pot passar inadvertida fins als 6 mesos. Si el teu Yorkshire pateix aquesta malaltia, probablement no recolzi l'extremitat afectada al terra. Es pot corregir amb una senzilla intervenció quirúrgica.\nEs tracta d'una luxació de l'articulació. Es pot manifestar a partir de les 4 a 6 setmanes de vida. El tractament sol ser quirúrgic i varia en funció de l'alteració que presenti el gos.\nConèixer aquestes malalties, aplicar-li les cures necessàries i consultar amb el veterinari són mesures fonamentals per donar al teu cadell de Yorkshire la millor qualitat de vida possible.


Alguns tipus d'anèmia. Per Jordi Galisteo, dietista - Bio Eco Actual\nHome Complements Alimentaris Alguns tipus d’anèmia. Per Jordi Galisteo, dietista\nAlguns tipus d’anèmia. Per Jordi Galisteo, dietista\nEl nostre organisme necessita certs nutrients per poder produir suficients glòbuls vermells. A l’interior dels glòbuls vermells es troba l’hemoglobina, proteïna encarregada de transportar l’oxigen a totes les cèl·lules del cos i la qual dóna el color vermell a la sang.\nEls nutrients més importants per a la formació dels glòbuls vermells són el ferro, la vitamina B12 i l’àcid fòlic. Aquests nutrients són essencials, és a dir, que per mantenir uns nivells correctes en sang cal el seu consum a través de l’alimentació.\nEls tipus d’anèmia més freqüents són:\nAnèmia ferropènica (deficiència de ferro)\nÉs l’anèmia més comuna. Apareix quan el nostre organisme no disposa de suficient ferro per formar els glòbuls vermells i, per tant, la sang no pot transportar l’oxigen correctament.\n– Una alimentació baixa en ferro\n– Una alimentació rica en ferro, però combinada amb substàncies que inhibeixen la seva absorció o no acompanyada amb aliments rics en vitamina C.\n– Un augment de les necessitats de ferro degut a l’embaràs, la lactància, etc.\n– Períodes menstruals freqüents, prolongats o abundants.\nAlguns dels símptomes que solen aparèixer són:\n– Debilitat i cansament\n– Dificultat per concentrar-se\nSi la deficiència de ferro empitjora, poden aparèixer els següents símptomes:\n– Ungles trencadisses\n– Augment de la caiguda del cabell\n– Marejos en aixecar-se\nAnèmia megaloblàstica o perniciosa (deficiència de vitamina B12)\nEl nombre de glòbuls vermells és més baix del normal, ja que no es poden produir els suficients a causa de la falta de vitamina B12.\n– Informació errònia sense fonaments científics sobre suposades fonts fiables de vitamina B12.\n– Producció insuficient del factor intrínsec, proteïna necessària per a l’absorció intestinal de la vitamina B12.\n– Persones ovo-lacto-vegetarianes que no consumeixen prou aliments amb B12 i no prenen suplements o aliments fortificats amb aquesta vitamina.\n– Persones veganes que qüestionen l’evidència científica i no prenen suplements o aliments fortificats amb vitamina B12.\nEls primers símptomes que apareixen són:\n– Falta d’energia al aixecar-se o en fer esforços\nSi l’anèmia es perllonga es pot danyar el sistema nerviós, apareixent els següents símptomes:\n– Pèrdua de l’equilibri\n– Confusió mental (demència)\n– Formigueig i fins i tot entumiment de mans i peus\nPassos per recuperar-se d’una anèmia\n1. Suplementació*. És la forma més eficaç de restablir tant els valors de ferro com de vitamina B12 en sang quan ens trobem amb una anèmia molt avançada. En el cas de tenir una anèmia lleu es pot passar directament al pas 2.\n2. Bons hàbits. Un cop s’han normalitzat els paràmetres en sang cal assegurar-se no tornar a tenir una anèmia. Això s’aconsegueix de la següent manera:\n– Menjant aliments rics en ferro de forma regular.\nNOTA: el ferro s’absorbeix millor quan s’acompanya de vitamina C i es pren 1h abans i 2h després d’ingerir substàncies riques en tanins com el cafè o el te.\n– Prenent de forma regular aliments fortificats en vitamina B12 o un suplement d’aquesta vitamina.\nNOTA: a Espanya, els aliments fortificats són escassos i, normalment, estan acompanyats de molts sucres refinats.


L'Ajuntament d’Abrera impulsa la instal·lació de sistemes per tal d’afavorir les poblacions d’insectes pol·linitzadors, ocells i ratpenats amb hotels d'abelles i caixes niu\nDes de l'Ajuntament d’Abrera s'està impulsant la instal·lació de sistemes de millora de la qualitat ambiental, per tal d’afavorir les poblacions d’insectes pol·linitzadors, ocells i ratpenats. Així, s'han instal·lat caixes nius per a ocells passeriformes i ratpenats, així com també “hotels” per a abelles solitàries en diferents llocs del municipi. El model d’hotels d’abelles solitàries permet que aquests insectes tinguin més possibilitats per poder-se instal·lar i reproduir a cada indret on s’estan posant. Aquests animals proveeixen serveis ecosistèmics que són molt importants per al municipi. Per una banda les abelles solitàries són capaces de pol·linitzar un gran nombre d’espècies de flors dels horts, jardins i ecosistemes naturals. Per una altra banda, els ratpenats i les espècies d’ocells que es pretenen afavorir ajuden a controlar les poblacions de determinats insectes, com els mosquits i les erugues de la processionària del pi. Paral·lelament s’estan portant a terme xerrades sobre els ocells d’Abrera a les escoles, i tallers de construcció d’hotels d’abelles i caixes nius a la Biblioteca Josep Roca i Bros del nostre municipi.\nAra són les grues europees!\nA finals del mes d'agost us vam informar sobre l’aparició de cigonyes blanques (Ciconia ciconia) a alguns indrets d’Abrera, que estaven de pas durant les seves migracions anuals entre Europa i Àfrica. Trobareu tota la informació fent clic aquí. Ara són les grues que s’han deixat veure al nostre municipi. El divendres 26 de novembre ornitòlegs de SEO/BirdLife van poder fotografiar 41 grues europees (Grus grus) que passaven per sobre de la zona riberenca del riu Llobregat, un espai natural protegit com a Xarxa Natura 2000 de la Unió Europea (ZEPA-ZEC) i Espai d’Interès Natural de la Generalitat de Catalunya (PEIN).\nAquesta espècie de grua també fa migracions anuals, en els sentits nord-sud i sud-nord. Des de la Regidoria de Medi Ambient de l'Ajuntament d'Abrera i SEO/BirdLife a Catalunya realitzem tasques mensuals de seguiment de les poblacions d’aus nidificants i migratòries al nostre terme municipal. Si voleu saber més informacions sobre les grues europees, consulteu fent clic aquí.


Banyoles aprova una moció de Sumem per ampliar els espais de la via pública destinats a vianants - Ràdio Banyoles\nBanyoles aprova una moció de Sumem per ampliar els espais de la via pública destinats a vianants\nDimarts 26 de maig 2020 · 13:31\nLa moció, que proposa entre d’altres pintar carrils bici a la calçada, va tirar endavant amb l’abstenció de l’equip de govern.\nEl ple de l’Ajuntament de Banyoles d’aquest dilluns ha aprovat una moció per a la creació d’una taula de treball en l'àmbit tècnic i polític per estudiar l’ampliació dels espais de la via pública destinats a vianants i a usuaris de bicicletes. En la moció, presentada per Sumem Banyoles, es proposa la creació de carrils bici pintats a la calçada per prioritzar les voreres per als vianants, o la creació de carrils bici de “baix cost”.\nEl portaveu de Sumem, Non Casadevall, va detallar que la moció gira entorn del lema “recuperem els carrers”, amb l’objectiu de fomentar la mobilitat a peu i en bicicleta en detriment del transport privat. La formació assegura que aquests dies de confinament han servit per reduir aquest tipus de transport, i la moció va encaminada a consolidar l’”aprenentatge” d’aquests dies.\nJxCAT s'absté pel calendari\nSegons la moció, aquestes mesures s’haurien de tirar endavant abans de l’1 de juliol, i tindrien una durada mínima de sis mesos. Aquest calendari va ser un dels motius pels quals l’equip de govern, de JxCAT, va abstenir-se. El portaveu del grup, Jordi Congost, es va mostrar a favor de la proposta “en línies generals”, però veuen “difícil” poder complir amb aquest calendari. Tot i això, van abstenir-se, “perquè la moció pugui caminar i tirar endavant”.\nLa moció es va acabar aprovant amb els vots a favor de Sumem Banyoles, ERX - Junts per Banyoles i Convivència i Progrés, a l’oposició; i l’abstenció de l’equip de govern, de JxCAT.


TRENCACLOSQUES GUERNICA 2000 PECES - Artijoc, S.C.C.L\n> Trencaclosques i magnètics>TRENCACLOSQUES GUERNICA 2000 PECES\nUn trencaclosques de 2000 peces amb el motiu del famós quadre Guernica, de Pablo Picasso. És resistent i té un acabat anti-reflectant. És respectuós amb el medi ambient perquè està creat a partir de materials reciclats.\nMides del trencaclosques un cop muntat: 131x61cm.\nMides de la capsa: 30x43x6cm\nAmb aquest conjunt de magnètics podreu recrear els períodes més antics de la vida al planeta terra!\nEl professor Cap d’Ou ens proposa no un, sinó 40 reptes diferents per poder resoldre a través de les 12 peces de fusta en forma de pentòmino. En sereu capaços? No deixeu que la frustració us arruïni la diversió!\nJOC MAGNÈTIC D'ALFABET\nVISCA EL SUD!\nTravessant un llunyà país del Sud, una vella "guagua"un nombrós grup de personatges, plens de dignitat i esperança.\nTRENCACLOSQUES ALS PRATS\nTrencaclosques evolutiu de 4, 6 i 9 peces de diferents animals que viuen als prats. Perfecte per construir en família!\nPilota la teva nau espacial per un camp d'asteroides! Posa a prova el teu enginy per complir la missió!


American Standard Valve, Russian Standard Valve - Kaibo\nVàlvula estàndard americana\nVàlvula estàndard russa\nEls productes principals de Zhejiang Kaibo Valve Co., LTD inclouen vàlvules de comporta estàndard nord-americà i rus, vàlvules globulars, vàlvules de retenció, vàlvules de bola i altres tipus de vàlvules, tenim més de 100 línies de productes i gairebé 1.000 models diferents.\nMètodes Valve Can Partner\nEls principals productes inclouen vàlvules de comporta estàndard nord-americà i rus, vàlvules globals, vàlvules de retenció, vàlvules de bola i altres tipus de vàlvules,\nÚs del producte L'obertura d'un ...\nVàlvula de comporta amb brida d'alta pressió\nDisseny i fabricació ...\nPN （MPa) habitatge Te ...\nVàlvula globus, extrems amb brida\nDisseny ASME B16.34 ...\nVàlvula de comporta, extrems amb brida\nDisseny API 600; API 603 ...\nZhejiang Kaibo Valve Co., Ltd. es troba a la famosa “ciutat de vàlvules de la Xina”, districte de Longwan, província de Zhejiang. ja va establir una bona reputació com a fabricant de vàlvules i té un impacte positiu al mercat de les vàlvules.\nLa funció de la vàlvula de retenció és assegurar que el medi a la canonada flueixi directament sense retrocés\nVàlvula de retenció, també coneguda com a vàlvula de retenció, vàlvula de flux únic, vàlvula de retenció o vàlvula de retenció, el seu paper és assegurar que el medi de la canonada flueixi directament sense retrocés. L'obertura i tancament de la vàlvula de retenció depèn de la força de flux del mitjà per obrir-se i tancar-se. La vàlvula de retenció pertany a ...\nEn què es divideixen les vàlvules globulars segellades per metall segons la forma del canal de flux?\nVàlvula globular segellada amb metall 1. Vàlvula globular recta La “vàlvula recta” de la vàlvula globular recta es deu al fet que el seu extrem de connexió està en un eix, però el seu canal de fluid no és realment “recte”, sinó tortuós. El cabal ha de girar 90 ° per passar per ...


LA PANXA DEL BOU: Divagacions atzaroses\nUna vegada, en un antic Patufet, vaig llegir una mena de faula en vers sobre un caçador d’elefants, fatxenda, que anava al metge perquè es trobava malament. El caçador explicava al metge les seves impressionants caceres, dels animals més grossos del món i els seus exòtics desplaçaments. I el metge li deia, al final, que el més petit de tots els perills, un mosquit que l’havia picat, inoculant-li una malaltia, seria, al capdavall, el culpable de la seva mort. No fa massa temps va morir un senyor que sortia per la tele amb tota mena de bèsties, i que havia mort per un incident absurd amb una rajada.\nL’atzar, la casualitat i els petits enemics imprevistos poden fer estralls en la nostra estabilitat. Aquest foc de Mont-roig sembla que el va causar una rata rosegant uns cables. Sovint volem preveure, prevenir, posar traves i paranys als perills diversos que ens poden encalçar, però, com aigua en un cistell, sempre hi ha petits detalls amb els quals no comptàvem i que s'escolen per tot arreu. Les rates són animals prolífics, que poblen el nostre subsòl, els tenim molta mania, però no hi podem fer res, i el que cal, com en tantes coses, és tapar bé els forats i intentar que no surtin a l’exterior i acabin per mostrar-nos de forma directa la seva presència desagradable. Les caceres de rates eren, en temps antics, una pràctica habitual de les criatures. Un senyor molt gran del barri m’explicava un dia content i enyorat com, de petit, anaven a la pedrera de la Satalia, on ara hi ha el camp de futbol del meu barri, a matar rates amb els mandrons, a fer punteria, vaja. Ara, això, suposo, estaria molt mal vist. La qüestió de la relació animals-homes es mou en un terreny relliscós i poc clar, posar límits coherents en el tema resulta difícil i polèmic. La relació amb els animals havia estat profunda, quotidiana, amb amors i odis, però avui ha esdevingut fins i tot malaltissa i costa poc fer demagògia sobre toros, balenes i abrics de pells però es fa difícil clarificar una ètica general sobre el tema i incloure de forma coherent les rates en el nostre ecologisme de manual.\nDies enrera vaig veure, per televisió, l'interessant documental sobre un poble de Càceres, Deleitosa, on, l’any cinquanta-u, hi va aterrar un fotògraf americà per fer un reportatge destinat a la revista Life, reportatge que va incidir en la vida de molta gent. Un jove americà es va enamoriscar de la noia d’una fotografia, la qual, a conseqüència del rebombori que van provocar les cartes del xicot, va renyir amb el promès del poble i va acabar per anar a parar a Catalunya, amb els seus germans. Una família va haver d’emigrar més lluny, per haver fet amistat amb el fotògraf, va patir revenges, fins al punt que li van matar un ramat de cabres, i es va escampar pel món. La història de l’americà enamorat, un vellet a qui els periodistes d’avui havien retrobat per les amèriques, mostrava el miratge d’aquell món, aleshores llunyà. L’home havia estat un modest venedor de calçat, fill d’immigrants armenis, amb dificultats per trobar xicota americana, però en l’imaginari popular, com que tenia cotxe i era ben plantat, segons les fotografies, va esdevenir gairebé un milionari. Aleshores, els pobles i fins i tot les ciutats, eren plens d’animals de càrrega i els cotxes un bé escàs, un impossible per a la gent normaleta, a qui ja es titllava de gente de a pié. A molts pobles, una distracció habitual era anar a la carretera a veure cotxes, per cert.\nDeien, encara avui, al poble, que el fotògraf, volent mostrar la misèria de l’època, havia carregat les tintes en el reportatge, cosa que pot tenir una part de veritat, perquè els periodistes i fotògrafs ens mostren el que volen mostrar i la imatge, com la paraula, és manipulable i oportunista. Em fan una mica d’angúnia aquests premis de fotografia donats a sèries de visions dramàtiques, tràgiques, de països i persones que viuen en situacions difícils. Diuen que serveixen per mentalitzar. Jo, que em considero ja, a la meva edat, suficientment mentalitzada, penso que més aviat cerquen la promoció personal de l’autor, cosa legítima, però em destorba que m’incloguin en el paquet intencions altruistes, la veritat. La gent, per voluntat pròpia, generalment, es vol retratar quan va ben vestida, arreglada, volem transmetre de nosaltres mateixos una imatge neta, polida, seriosa i atractiva i no pas malaltissa, decadent o angoixada. La veritat és que les fotografies antigues sovint ens mostren un món molt més miserable del que volem recordar perquè la vida té recursos invisibles, que ajuden a sobreviure.\nSobre el miratge americà, la meva mare i les seves amiguetes, de joves, quan un xicot era ben plantat, comentaven: quin ianki. El final de la segona guerra mundial mostrava uns Estats Units vencedors, coratjosos, rics i guapos. Ara, en segons quins ambients, no els pots reconèixer ni el més mínim mèrit, si no vols ser expulsada de la comunitat benpensant i progressista, què hi farem. Després, això sí, tothom al·lucina, com diuen vulgarment, amb el senyor Allen per Barcelona, tant de sabó li estan donant que em temo que no acabi embafat de forma excessiva. Fa una mica de vergonya, contemplar el servilisme dels poders públics, intentant ocupar un lloc a les fotografies, la veritat.\nEl senyor Allen no és un turista vulgar, és un mite vivent dels nostres temps, i potser el convidaran a sopar sovint i no li cobraran aquests preus excessius de les consumicions mínimes, obligatòries, amb les quals maltracten el turisme d’espardenya a les pobres Rambles de Barcelona. Això del turisme s’ha desfermat de tal manera que ha acabat amb gran part de la mitologia viatgera. Com que quan jo era jove anar a Andorra era una aventura cobejada, molta gent de la meva generació viatja encara compulsivament, i sempre es vol descobrir alguna cosa nova, diferent, exòtica, el paradís perdut, el bon salvatge... Es viatja de forma col·leccionista, en general, i com que ja s’han fet les Espanyes, les Europes i alguna cosa més, es cerca el perill, el risc, esperant, això sí, que no passi res, per constatar que a tot arreu hi ha gent de tota mena. Hi ha qui et comenta, sobre la jubilació, no massa llunyana, així podràs viatjar. Que no t’agradi viatjar -a l'estil actual- està, gairebé, mal vist, en segons quins ambients. Ara passem una època de vaques una mica més magres, però fa uns anys, el retorn a l’escola, pel setembre, comportava una mena de competició verbal sobre les excel·lències dels viatges realitzats per cadascú. Una vegada la meva mare, que havia sortit poc, però que de gran havia pogut fer algun viatge organitzat amb el meu pare, es va trobar una veïna i li va dir, contenta:\n-Lo hemos pasado muy bien, hemos estado en Segovia.\n-Oh, nosotros hemos ido a Tailandia –li va respondre, la veïna, fatxenda, cosa que va immergir la meva mare en una sensació de ridícul injusta però evident. Això dels països de destí turístic va a modes, hi ha èpoques tailandeses i èpoques noruegues o canadenques, en això l'emulació i la competència pesen força, també.\nRecordo aquell impagable monòleg d’en Capri, el del naufragi, on la sogra insisteix al gendre, hem de veure món, hem de viatjar, que no tenim cultura... Sembla mentida l’actualitat que contenen, encara, aquells monòlegs, que, de jove jo havia arribat a avorrir, de tant que el meu pare els escoltava, els diumenges pel matí. Acabo de llegir, per cert, l’article del senyor Foix sobre els viatges i les dificultats que comporta, avui, moure’s per un món inestable. Recull en l’article un comentari de Sagarra a les seves memòries, sobre el poc que costava –administrativament- anar de París a Moscú, en èpoques llunyanes, és clar que aleshores es movien –amb intencions turístiques- quatre gats amb diners i gràcies. Sobre l’atemptat del Iemen, molt bonisme d’aquest que avui hem de patir, repeteix, amb insistència contundent i un punt de mala milk: et pot passar a tot arreu. Doncs sí, és clar, però no és el mateix anar a Santiago de Compostel·la o a la Garrotxa que haver de creuar espais mítics amb senyors amb metralletes vigilant que no passi res. Tot són gustos, és clar, i n’hi ha que merecen palos, com deien abans.\nDels viatges a indrets llunyans, la gent, en general, en torna amb més tòpics que abans, generalment, perquè són breus i limitats i perquè no es té la possibilitat de parlar amb massa gent dels països visitats, ni falta que fa, pel que sembla. I amb un munt de fotografies i vídeos, que insisteixen en ensenyar-te, per què, quin valor té fer coses que no es puguin ensenyar ni explicar? Desvetllar l’enveja i l’admiració aliena és, avui, en el nostre món, una intenció sovint subconscient, però ben evident i palpable. Mentrestant, de forma inevitable, moltes possibilitats turístiques del futur es malmeten enmig de conflictes que no podem aturar, controlar ni entendre. Si no som, de moment, les víctimes, esdevenim, de forma inexorable, els espectadors impotents i atzarosos de les tragèdies properes, llunyanes, col·lectives o individuals.\nCom dius tantes coses jo em quedo amb una. D'entrada crec que hi ha la moda de criticar l'antiamericanisme. Fins i tot Aznar, arran de la guerra d'Iraq, va parla del "antiamericanismo infantil".\nJo crec que l'infantilisme és la confusió que es vol fer amb el terme. L'antiamericanisme es fonamenta essencialment a no estar d'acord amb l'abús de poder "made in USA", com Vietnam i Iraq, per una banda i el que fan algunes multinacionals, com Starbucks, o certa cultura, l'acomiadament lliure. I dic confusió perquè una cosa és això que assenyalo i una altra és pretendre que ser antiamericà és estar en contra el poble americà, un poble, una societat que és capaç de generar moltes activitats alternatives a les de l'Establishment, per exemple, el moviment hippy o la cultura underground. I ja que esmentes Woody Allen, saps que és més valorat a Europa que no a EUA i saps que quan una pel.lícula espanyola és molt bona no serveix de res doblar-la a l'anglès per a què s'exhibeixo a les sales d'EUA, cal fer un re-make a l'americana. I no ho dic tot.\nAnem per pams. Woody Allen fa ja uns anys que es va repetint, el que passa es que com te talent, sembla que no es noti massa.\nAmb ell, aquí ens hem portat com els provincians del poble que expliques, el gir que has fet per dir-ho sense mencionarho est molt fi.\nQuan a viatjar, s'ha de saber on es va, nosaltres varem anar a Marrakech poc després que matessin a dos turistes en un hotel, i a Paris l'endemà que s'estavelles el Concorde.Vull dir que cert és que no cal còrrer riscs innecessaris, però no cal tampoc anar amb la por al cos a tot arreu, per aixo no sortim de casa on tampoc estem a recer, per cert.\nAl final convertiré el teu blog en una copntinuació del meu, hahaha.\nDoncs jo de xaval era a l'inrevés que tu perquè jo avorria a ma mare llegint-li els monòlegs de Capri (Editorial Millà).\nDe tota manera opino que ets poc miseriecorde amb el fet de presumir. Tots presumim d'alguna manera.\nTu i Trallero critiqueu els polítics que xupen càmera al costat d'Allen, però la crítica sistemàtica de la vanitat dels altres és fàcil. Tots presumim d'alguna cosa.\nTé raó el francesc quan diu que Allen es repeteix, però no deixe de ser un americà que a molts ens cau simpàtic i a molts ens encantaria poder petar una xerradeta amb ell i després fardaria dient "Saps Maria, he parlat amb Woody Allen".\nL'antiamericanisme visceral ha estat una constant progre i criticar-lo pot esdevenir també un tòpic més. Sempre que fem generalitzacions anem errats, però ens movem normalment en aquests parametres simplistes pel que fa a coses així. Tot es molt complex i simplificar sempre resulta molt més còmode.\nDoncs sí, es repeteix força, encara, que, com tu mateix dius, té talent i sempre hi ha detalls interessants a les seves pel·lícules. La qüestió no és ell, precisament, sinó la papanateria general entorn de la seva vinguda a la ciutat. De tota manera, la badoqueria amb els famosos és força general, hi ha qui s'emociona només en veure un secundari del cor de la ciutat al bar del barri...\nEl meu germà, Albert, se n'aprenia de memòria, i aleshores li feien repetir el monòleg en festes familiars... Evidentment que tots tenim vanitat, més o menys i de diferents estils i categories però és que això dels poders barcelonins amb aquest senyor ja frega el ridícul, pel meu gust. A més, després es menystenen personatges 'de casa' amb una gran manca d'educació i sensibilitat, d'això em queixo, més que res.\nSobre el perill a tot arreu, que comenta en Francesc, evidentment, el risc zero no existeix i entenc que els països llunyans tinguin atracció per a la gent, entenc també que no podem anar amb por pel món. De tota manera, crec que no és el mateix anar a París que al Iemen, amb una població armada i una situació política molt inestable,però, vaja, tot són gustos.\nrespecte al rtisc, no cal viatjar. El tenim a casa, a l'estació d'Atocha, etc. Un altre cosa es anar a llocs de risc declarat i no insospitat. L'estadística diu que enllá es mes sencill tindre problemes.\nEn cuant a l'antiamericanisme, es curiós que en comentari de l'amic Albert veig el mateix antiamericanisme que diu criticar. El antiamericanisme es molt antic a Europa i bé del esquerrisme (aquest si que infantil) del que vam fer gala a Europa als anys 60 i 70. Part d'ell es fill dels fets de maig del 68 i es corresponen amb una vanitat europea esquerrana i intelectual, prou alentada per l'influencia dels intelectuals d'esquerra i contra sistema (europeu, no pas americá).\nPotser sigui bo recordar que nosaltres, a Wuropa, som vreadors dels dos grans totalitarismes histórics, nazi i sovetic, ambs els seus camps de concepntració y gulacs, amb la seva esfereidora llista de morts. Els americans, no ho acaban d'entendre, pero en dos ocasions han vingut aquí a donarnos un cop de má (primera i segona guerra) , i enfront del mon sovietic han estat la barrera més efectiva, amb la seva presencia.\nNo ens enganyem, el poble americá no está contra el seu establishment. Als americans de EEUU els encanta EEUU.\nAvui tornem a tiondre un enemic comú amb ells i caldría tenir ben clar quines consideracions hauriem de fer, sobre el tema.\nQue Woody Allen agradi o no als americans d'América es irrelevant. Te raó Francesc, es repeteix fins a la sacietat i darrerament solsamente ha estat del meu gust "Match Ball" i perque es tracta d'una historia clásica, un clasic en els EEUU que ha sigut portat a la pantlla varies vegadas.\nTenía jo 10 anys i va arribar a Barcelona el "Coral Sea", un portavions. El meu para va aconseguir unes entrades per a visititar-lo. No oblidaré mai aquella sensació meva d'entrar en una película al acostarme als avions de reacció, als elevadors que els duian desde les cubertes inferios a la superior, la visita als menjadors, on vam menjar magnificamente be, etc. Jo era un nao i feia poco de la guerra de Corea. Enllá, els americans, amb mandat de l'ONU, paraba una invasió xinesa que eran aliats del dictador coreá que va durar fins fa uns anys i ara qui mana es el seu fill. Si no haguesin estat els americans, avui Corea seria tota Corea del Nort i en lloc de fabricar cotxes fabricarian misiles.\nLas ratas y prácticamente todos los insectos me resultan repulsivos. Lamento que haya tantos. Los mosquitos son unos seres desagradables. Como nos hemos cargado a sus depredadores -por contra, siempre he sentido un profundo afecto por las aves-, nos hemos quedado sin las defensas naturales. Por otro lado, el fotógrafo del reportaje de Deleitosa fue Eugene Smith, el mejor para mí de toda la historia -he sido ponente en un curso del Centro Andaluz de la Fotografía, he escrito mucho sobre fotografía, he estudiado a muchos autores-, del medio, y no cargó las tintas, sino que se quedó corto en algunos aspectos, por lo que sé.\nsobre els americans, ja abans de l'esquerranisme actual que els ha 'condemnat' existia un sentiment envers ells, per part de molts europeus, els anglesos en particular, de menyspreu, eren els 'nou rics', joves, amb empenta, però poc 'cultivats', en alguna obra de Wilde i altres autors es pot copsar aquest sentiment.\nNo agrada recordar a ningú -i he tingut discussions una mica aspres amb amics- que la declaració francesa, que va produir la 'seva' revolució, un bany de sang magnificat i mitificat, en molts aspectes, era pràcticament una còpia de la declaració americana, que la va precedir.\nSobre les guerres europees, efectivament, van venir a treure les castanyes del foc, quan França havia actuat de forma força covarda, per exemple, davant dels alemanys. Si això ho recordes, els antiamericans progres fan 'perquè els convenia i ja s'ho van cobrar', jo crec que no només va ser per això, però vaja, tot plegat seria entrar en qüestions subjectives i d'opinió.\nA Europa no s'ha volgut 'veure' l'estalinisme, fins i tot no hi ha gens de mala consciència per part de molta gent que va militar, imagino que de bona fe, en partits estalinistes o maoïstes, al contrari, encara en fan 'bandera'.\nNo sóc pro-americana ni res d'això, però tants tòpics barrejats -jo també hi puc caure, ho admeto- em semblen, ja, excessius. Per cert, els moviments dels seixanta, que els francesos també van xuclar 'a posteriori' van nèixer per allà, també.\nBé, no em vull allargar, només dir que el tema 'americans' encara és polèmic, fins i tot amb amics, com explico, he tingut alguna discussió, i fins i tot he hagut de bandejar el tema.\nSempre hi ha una història més o menys oficial a la qual ens adaptem, però el món és com és. Els comentaris de molta progressia davant de l'atac a les torres feia pena. Així ens va.\nEs curioso como, con los animales, estamos afectados también de 'buenismo', aunque evidentemente, no todos son iguales, claro. Se les supone buenos por naturaleza, mientras las personas nos creemos alejadas de nuestra parte 'animal', pero esta parte es muy importante, también.\nSobre Deleitosa, hace tiempo La Vanguardia publicó un reportaje gráfico sobre toda esa historia. Yo no relacioné entonces el pueblo con el de una persona que conozco. Después, hace poco, como comento, vi el reportaje, muy interesante y bien hecho, aunque creo que quedaban muchos interrogantes en el aire. Un gran fotógrafo, y creo que, aunque 'arreglara' algun paisaje rural para empeorarlo, y mejorar su 'crítica' no creo que el país fuese entonces muy distinto de como lo vemos en esas fotografías.\nCada vez que hacen alguna exposición de fotografías sobre la Barcelona de los cincuenta y sesenta, la vemos también, hoy, mucho peor de lo que la recordamos, éramos pobres y reprimidos, pero cuando se vive así no parece tan malo como cuando se recuerda, entre otras cosas porque la infancia y la juventud tienen muchos recursos biológicos para sobrevivir.\nJulia: el pensament a Espanya, i a Catalunia inclosa, está deformat pels 40 anys de dictadura franquista, per la mitificació republicana i per l'influencia intelectual dels francesos (Sartre, Adorno, queda fora, naturalmente Camus, i d'altres). A l'Espanya republicana es va diluir una actitud amistoda amb els sovietics, filla de l'ajut de la URRS durant la guerra.\nCuriosamente es ara, quan a Europa, i molt probablement de la má dels intelectual dels paisos de l'Est que varen lluitar contra l'estalinisme i el comunisme de cort sovietic, Havel, Patocka, i molts més, cuan comença a sortir una revolta contra el pensament unic antiamericá que el 68 fa convertir en una senyera.\nDit aixó, hi han dos menes de pensament, el que cerca en la seva propia evolució un análisi critic i aquell que es manté en el terreny del pensament que acaba amb la conclusió que "alló que está ja pensat ja m'está bé".\nLes persones que tractan d'evolucionar tenen molts problemes a l'hora de conversar sobre aquests temes, que son no solsamente l'antiamericanisme, sino l'antiespanyolisme, l'esquerranisme, la conciencia nacional (siguie la que sigui la nació)i tants d'altres, i esw troben, sorpreses, fora de la discusió, se las mirá com a "entes estranys" a la societat de masses.\nPero penso que cal dir el que es pensa i obrir la discusió, no açi, abusant de la teva hospitalitat.\nJo no soc pro americá, perque no soc anti americá, pero penso que cal reconeixer que la societat en la que vivim deu als EEUU molt mes del que ens pensem, de la mateixa manera que tenim un deure amb la Roma imperial, o que els americans del Sud tenen un deure amb la tasca de la colonizatció castellana en els albor, res més, que del Reinaxement, comparant-la amb d'altres posteriors.\nEs tracta de veritats objetives i veritats subjetives. I poer cert, está clar que els americans tenien interesos en la seva intervenció als conflictes europeus, peró cal recordar que l'entrada de EEUU en la Segona Gran Guerra, tenía enllá, molts i molt importants enemics que pensaban que el tema no anaba amb ells.\nLuis, jo estic d'acord amb tu en tot el que dius.\nL'antiespanyolisme, per aquests verals nostres, també caldria analitzar-lo en profunditat i una mica d'objectivitat. Però en un món de consignes, tópics i prejudicis, això es fa molt difícil. A més, com que, per altra banda, hi ha la COPE i coses aixi llençant llenya al foc, mantenir el cap fred comporta grans dificultats,he, he.\nPots dir el que penses amb gent, que, mínimament, tingui algun interès en fer evolucionar el seu pensament, o al menys en escoltar sense mirar-te com si fossis una cosa rara. Hi ha llocs i persones amb qui tens una bona convivència però amb les quals no pots encetar segons quins temes. A més, una cosa és el que la gent proclama i l'altre els fets, hi ha qui fa manifests gairebé racistes i després no mataria una mosca i és desviu per ajudar el moro de la cantonada i esquerrans abrandats i multiculturals de 'boquilla' que no portarien mai els nens a un cole amb un cinquanta per cent de foranis i quan més lluny, millor.\nPer això, en ocasions, entre la meva opinió i la bona convivència, em quedo amb la convivència, fins que em puja massa la mosca al nas.\nJúlia, fantàstic. M'ho copio, si em deixes: "em quedo amb la convivència fins que em puja massa la mosca al nas".\nAh, els monòlegs de Capri, que ma mare i jo escoltava a la ràdio petant-nos de riure, formen part de la cultura catalana. Adorable.\nI l'Allen també. Hi ha una dita àrab (siguem multicutlurals) segons la qual qui fa riure els altres té garantit el paradís. El meu agraïment de per vida, segur.\nDoncs sí, Lola, i diuen que riure allarga la vida, així com xerrar, i que com les dones xerrem i riem més vivim més perquè ens oxigenem millor, he, he. No sé si és científic, però, mira...


Compromís proposa posar a la disposició de cooperatives d’habitatges els solars de titularitat municipal – Compromís per Alacant\nPublicat el 25 Febrer 2019 en Ajuntament, Alacant, Barris, Infraestructures i transports, Propostes, Sonia Tirado\nLa mesura inclou la venda del sòl per a la construcció d’habitatges que l’Ajuntament cobraria amb pisos o locals comercials en els baixos de l’edifici i la cessió del sòl per llarg temps que tornaria a la titularitat pública.\nEl grup municipal de Compromís a l’Ajuntament d’Alacant ha presentat una proposta per a obrir a cooperatives d’habitatge la construcció en solars de titularitat municipal. Aquestes cooperatives, una vegada finalitzada la construcció, cedirien a l’Ajuntament els baixos o algun habitatge.\nLa mesura beneficiaria a les cooperatives, entitats sense ànim de lucre formades per persones que comparteixen la necessitat d’un habitatge i s’uneixen per a accedir a la mateixa en les millors condicions, que podrien utilitzar els solars de titularitat municipal per a construir en ells el seu habitatge. A més el pagament pel solar es realitzaria amb la cessió dels baixos i algun habitatge a l’Ajuntament el que suposaria també poder destinar aquests espais per a habitatges de lloguer social o fins i tot espais municipals.\n“Proposem trobar una eixida per als 14 solars de la ciutat que són susceptibles d’oferir a aquestes cooperatives mitjançant la fórmula de canvi d’obra o de cessió de sòl. Les cooperatives retornarien a l’Ajuntament el valor del solar en immobles de manera que podríem disposar d’una bossa d’habitatges i de lloguer social que cobrira una part d’aqueixa necessitat” ha destacat Sonia Tirado, regidora de Compromís.\nPer a Compromís aquesta mesura té evidents avantatges, en tractar-se de cooperatives d’habitatges qui realitzen l’obra els terminis s’escurcen respecte a què l’Ajuntament haguera de gestionar els fons per a construir els habitatges, a més s’ajudaria a pal·liar la falta d’habitatge protegit i de lloguer social de l’ajuntament. També s’acabaria amb els problemes d’imatge urbana i de salubritat, que provoquen aquests solars que de vegades acaben omplint-se d’enderrocs i fem.\nCompromís també posa sobre la taula la possibilitat de la cessió del sòl a aquests habitatges socials per un període de 50-75 anys en la manera de covivienda, que suposaria cedir el dret de la seua superfície sense perdre la titularitat pública del sòl. Amb aquesta modalitat els veïns serien cooperativistes que viuen allí amb un règim semblant al lloguer indefinit, però amb un preu molt més assequible i una gestió col·laborativa dels espais comuns, i els habitatges tornarien a les mans de l’ajuntament una vegada passat el temps de cessió.\nUna mesura similar ja s’ha aplicat en altres ciutats com València, on s’han beneficiat d’ella 8 cooperatives, triades mitjançant un concurs, i que podran construir fins a 118 habitatges protegits en els 8 solars proposats.\nA Alacant es tracta específicament de 14 solars amb possibilitat immediata de realitzar les obres, ja que són d’ús residencial i amb superfícies que van des dels 175 m2 fins als 6.000 m2.\n“Com a institució pública més pròxima als ciutadans, l’Ajuntament ha d’articular solucions que milloren la vida de les persones i que garantisquen el dret a un habitatge digne i amb un preu ajustat a les possibilitats reals de cada família”, ha conclòs Tirat.\nArxivat en: Ajuntament, Alacant, Barris, Infraestructures i transports, Propostes, Sonia Tirado Vivenda\n← Compromís considera de “jugada política” la proposta del PP de districte únic escolar\nCompromís exigeix que Ciudadanos assumisca la seua responsabilitat pel cas dels correus →


IMMOACASA - Casa en venda en Centre per 358.000 € - 01477\nIMMOACASA - Casa en venda a Centre per 358.000 € 01477\nCentre (Sant Feliu Sasserra)\nCan Serra és una casa independent situada al centre de la vila de Sant Feliu Sasserra, a escassos metres de l'Ajuntament, va ser en la seva època una de les principals cases de la població i comarca. Ha estat parcialm...\nCan Serra és una casa independent situada al centre de la vila de Sant Feliu Sasserra, a escassos metres de l'Ajuntament, va ser en la seva època una de les principals cases de la població i comarca. Ha estat parcialment rehabilitada segons els principis bàsics de les cases de principi de segle i anteriors La casa va ser construïda cap a l'any 1700, reformada aproximadament en l'any 1920 i posteriorment l'any 2012. A 10 quilòmetres de l'autopista C-25 i a 27 km de Vic. La pedra, la seva marqueteria, les bigues de fusta, els terres de rajola manual o hidràulics de principis de segle creen espais bell i ple de historia. Les característiques bàsiques són habitatge de 3 plantes i soterrani + jardí posterior. Metres construïts segons cadastre 645 + jardí posterior amb accés vehicles. Amb 3 salons / menjadors, 10 habitacions, 4 banys, 3 cuines, sales, vestíbuls, magatzems, sales, cellers, rebosts, pou ... .. Per més informació consulti’ns. Producte Apialia.


TALLER PRÀCTIC DE REVISIÓ DE SUBVENCIONS: Saps que és fonamental tenir aquest coneixement en l’escenari COVID-19?\nSoci Auditor de GFS – GAFISA BARCELONA AUDITORS, S.L.P.\nCurrículum Descarrega PDF (312KB)\nVerónica Ruiz Cuenca\nCurrículum Descarrega PDF (350KB)\n15 i 16 de desembre de 2020\nde 15:30 a 17:00 hores\nLa participació de l’Administració pública en el desenvolupament i execució de determinades activitats es vehicula moltes vegades a través de l’atorgament de subvencions.\nAquestes subvencions han de ser justificades pels beneficiaris per tal de garantir-ne la correcta utilització. Són molts els programes i convocatòries que exigeixen al beneficiari que la justificació sigui revisada per un auditor. Malgrat que els aspectes més generals de l’actuació de l’auditor en el control de subvencions estan regulats per l’Ordre EHA/1434/2007, cada programa o convocatòria té les seves pròpies particularitats que fan necessari un coneixement més detallat de la matèria.\nAquest taller pretén abordar des d’una vessant eminentment pràctica aquests aspectes més concrets del procés de revisió de les justificacions de les subvencions.\nDavant la possibilitat que una bona part dels fons europeus que han d’arribar per pal·liar els efectes de la COVID-19 arribi en forma de subvencions, el coneixement de la seva justificació i de la seva revisió pot representar una via interessant per ampliar els serveis de la teva firma.


Hanting Hotel Changzhou Changchai Branch Changzhou Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo.61, Xiheng Street,Zhonglou District, Zhonglou, Changzhou, Xina, 213003 - Veure al mapa\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Hanting Hotel Changzhou Changchai Branch es troba a la zona de Zhonglou de la ciutat de Changzhou. Amb aquesta situació a només 1.2 km del centre de la ciutat i a 23.1 km de l'aeroport, aquest hotel de 2-estrelles atreu nombrosos viatgers cada any. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hanting Hotel Changzhou Changchai Branch asseguren una estada plaentera als seus clients. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, centre de negocis.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hanting Hotel Changzhou Changchai Branch.


Mostassa borda - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Sinapis arvensis)\nEspècie Sinapis arvensis\nÉs una planta anual que creix fins a una alçada de 100 cm. Les fulles i la tija són aspres (híspides). Les fulles inferiors són amples amb divisions molt profundes fins al nervi central (pinnatipartides). Les flors tenen quatre pètals grocs i quatre sèpals més petits; els sèpals es disposen molt oberts, perpendicularment al peduncle. El fruit és una siliqua. Les llavors són llises i fan d'1 a 1.5 mm de diàmetre.\nOriginària d'Europa, actualment s'ha estès a l'Amèrica del Nord on se la considera una espècie invasora.\nA Catalunya se la troba al voltant del Pirineu i a les comarques del Sistema Mediterrani; al País Valencià apareix al nord i a la zona muntanyosa del sud;a les Balears és general. En aquests territoris se la troba del nivell del mar fins als 1.600 m d'altitud, en sembrats i runams, però és poc freqüent.\nLes fulles es menjaven a l'antiga Grècia i bullides són un dels ingredients de l'amanida grega horta. Són l'aliment preferit de les erugues d'algunes papallones, com la blanqueta de la ravenissa (Pieris rapae).\nTot i això, la planta conté glucosinolats, com la sinalbina i en grans quantitats les fulles poden ser perjudicials per al ramat.\n↑ 1,0 1,1 1,2 «Sinapis arvensis». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.\nGRIN Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Mostassa borda\nEnvironmental Library of the US Army Corps Engineers Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mostassa_borda&oldid=27228517»\nDarrera modificació: 17 maig 2021 a les 12:45\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 17 maig 2021 a les 12:45.


indicis sonors: 03/01/2014 - 04/01/2014\nMasteritzat el nou disc dels JAZZ PRETENDERS, Pretensions elèctriques.\nDesprés d'un parell de dies - 17 i 18 de març de 2014 - d'escoltes tranquil·les del material que em van passar hem fet un màstering "de llibre" per al nou disc "Pretensions elèctriques" dels JAZZ PRETENDERS.\nQuè vull dir amb això d'un "màstering de llibre"???\nMasses vegades es comet l'error de pensar que el que no sona be a l'assaig ja s'arreglarà a l'estudi; que el que no sona be a l'enregistrament de l'estudi ja s'arreglarà a la mescla; que el que no sona be a la mescla es pot arreglar amb una post-producció i que si encara no... sempre queda el màstering.\nAquesta vegada estem parlant d'un treball molt seriós que ens han fet els amics dels Jazz Pretenders, una producció de la que hauríem de prendre nota.\nEn primer lloc hi ha una feina de composició, arranjaments i pre-producció digna d'elogi, i sembla mentida que això s'hagi de dir, no és el que ens trobem més sovint. Els 8 talls que hi ha al disc m'han recordat, pel que fa a la preparació prèvia, obres tant rodones com:\n"City Life", dels PYBUS GROOVE QUARTET,\n"Frederic Carlquist & Dave Mitchell", de CARLQUIST-MITCHELL-FIMISTER-SMITH\n"Output", OUTPUT freaturing NIKOL KOLLARS\n"In Motion" dels TOM JOHNSONN'S SHARK\n"Qué pasa contigo trío" de QPCT.\nQuè tenen en comú aquestes obres?\nA part del treball previ, per dir-ho a la brava "pensem primer què volem dir", hi ha tota una reflexió sobre el so que es vol extraure de les composicions i de com arribar-hi amb les millors condicions.\nEn aquest aspecte els JAZZ PRETENDERS han començat amb una elecció que ha resultat ser rodona:\nTotes les preses, els enregistraments de cada instrument, els han anat a fer als estudis Nómada 57 on en Pere Aguilar els va fer un excel·lent treball tant amb la elecció de la microfonia com amb els previs a l'hora de captar el so a voltes càlid i a voltes contundent del grup.\nUna feina que va facilitar la segona fase del treball, ara a ODS estudis, on en Marcos López es va prendre el seu temps a mesclar tot el senyal fins a deixar-lo amb una sensació de naturalitat, barreja de punch i delicadesa, so directe... aquella sensació de vinil, ja m'enteneu, oi?\nUn cop em va arribar el material la tasca principal va ser la d'anàlisi digital del contingut dels aifs mesures de volums, freqüències, estabilització i igualació de temes i la decisió final d'ordre i distància entre tracks. I això és el que vull dir amb un màstering de llibre, no haver de tocar cap equalització més enllà d'un db aquí o allà, i donar el volum al conjunt de manera que es respectés al màxim el rang dinàmic que la mescla havia incorporat i gravar els màsters amb la seva posterior comprovació bit-a-bit abans de dur a fàbrica.\nUn luxe de feina, creieu-me.\nEstic segur que ho podreu apreciar tant aviat com tingueu el CD a les vostres mans.\nFace del grup: Jazz Pretenders\nPublicat per Albert Guitart a 21:29 0 comentaris\nMasteritzat el nou disc dels JAZZ PRETENDERS, Pret...


Partit Obrer d’Unificació Marxista. (POUM). 2. | EL CAVALLER DEL CIGNE ciutadà valencià de nació catalana //*//\n← Rita Maestre, les vaques hindús, l’extrema dreta i… unes mamelles glorioses a l’aire.\nHomenatge a Catalunya (14). Clandestinitat i fugida. →\nPartit Obrer d’Unificació Marxista. (POUM). 2.\nPosted on 7 Mai, 2016\tby rexval\nCartell de propaganda en català del POUM.\n[Ve de la pàgina anterior] Hi ha qui es pensa que els comunistes de PCE o del PSUC eren revolucionaris, és a dir, que volien canviar la vella societat de manera radical per a construir-ne una de nova on el proletari i el camperol no hi foren explotats. Això és fals. Aquesta gent, seguint ordres d’Stalin, eren el braç armat de la burgesia i defensaven el seus interessos. El dictador volia estar a bé amb França i Regne Unit pensant en una guerra futura contra Alemanya, la qua cosa significava que a Espanya no hi hagés revolució i que els burgesos seguiren com sempre. La meta era la república burgesa.\nEls que feren la revolució una vegada el colp feixista va enderrocar l’aparell de l’Estat va ser els anarquistes de la CNT i la FAI, els comunistes anti-estalinistes del POUM i els socialistes d’esquerra bàsicament. A ells es deuen les col·lectivitzacions, socialitzacions, els comitès revolucionaris, etc per a fer una societat més igualitària i equitativa. Lluitaven per la revolució sosial. En 1937, els comunistes i els seus aliats burgesos derroten militarment els revolucionaris gràcies al recolzament soviètic en armes i en assessors sense escrúpols. Torturen i assassinen a Nin i desfan tot el que els revolucionaris havien fet. Els membres del POUM són perseguits amb acarnissament fins i tot en el fronts on es trobaven. Els estalinistes es fan els amos de la situació i fan caure el socialista esquerrà Largo Caballero.\nLa Contrarevolució: els “Fets de Maig” de Barcelona (1937)\nJa des de finals del 1936 s’originen dos debats públics, potenciats principalment pels comunistes oficials: de la demanda d’un Comandament Únic de les forces milicianes i militars que combaten al Front es passa a reivindicar la creació d’un Exèrcit Popular de la República on s’integrin les milícies; de l’intent de camuflar la Revolució Social produïda a Catalunya, Aragó i altres zones en menor mesura es passa a qüestionar la necessitat d’impulsar-la sota la idea que cal “primer guanyar la guerra, després fer la revolució”, en contra de la indisociabilitat de revolució i guerra que propugnen les forces revolucionàries com el POUM.\nA partir de la nova correlació de forces que es va imposant des de l’octubre-desembre, es va passant als fets: militarització de les milícies des de gener (la Divisió Lenin es transforma en 29a Divisió de l’Exèrcit Popular); dissolució forçada de múltiples Comitès locals que es resisteixen a la seva desaparició; ofegament d’algunes col·lectivitzacions, encara que moltes aguantaran l’onada contrarevolucionària.\nEl 3 de maig de 1937, l’escalada de tensió entre el Govern de la Generalitat i els anarcosindicalistes arriba al seu punt culminant a Barcelona. La policia, sota control comunista, amb 200 hòmens, tracta d’apoderar-se per la força amb l’edifici de la central telefònica, situada en la plaça de Catalunya, que des de l’inici de la guerra i en virtut del Decret de Col·lectivitzacions estava en mans de la CNT. Després de mesos d’humiliacions i subsegüents claudicacions del sindicat, alguns sectors de la CNT decidixen resistir l’assalt, tement que eixe fóra només el principi d’accions en contra seu encara més expeditives per part del govern. Es van témer assalts a altres edificis de la CNT i ràpidament es van distribuir armes per a defendre’ls. La notícia va córrer com la pólvora i es van alçar barricades per tota la ciutat. És el que es coneix com les Jornades de Maig.\nLa seu del POUM a Barcerlona.\nEl POUM s’unirà als anarquistes en les barricades que defensen la Revolució. Mantindrà contactes amb l’Agrupació dels Amics de Durruti i crearà el Front de la Joventut Revolucionària entre les seves joventuts i les Joventuts Llibertàries. El 6 de maig, després de la crida a abandonar les barricades per part dels líders confederals, s’acaben les hostilitats. El control de l’ordre públic, però, passa a mans de l’Exercit republicà arribat de València i la Generalitat catalana perdrà el poder que de fet fins ara tenia. En aquesta situació i fruit de la propaganda comunista que l’acusa de quintacolumnista i de ser espies de Franco i el feixisme, el POUM és perseguit i il·legalitzat, la 29 Divisió és dissolta, essent detinguda la seva direcció: Andreu Nin serà, a més, segrestat pels serveis secrets soviètics que, després de torturar-lo, l’assassinaran a Alcalá de Henares.\nLa repressió del govern de Negrín contra el POUM (1937-1938)\nDesprés dels Fets de maig del 1937, en què s’enfrontaren violentament membres de la CNT-FAI i el POUM per una banda i dels partits del govern de la Generalitat (UGT, PSUC i ERC) per l’altra, s’inicià una persecució del POUM que portà a la detenció de gran nombre de membres del partit i a la seva il·legalització. Dins d’aquest context, Andreu Nin va ser detingut el dia 16 de juny de 1937 davant de la seu del partit a la Rambla de Barcelona. La seva detenció, no obstant, no fou pública fins al 22 de juny. Nin va desaparèixer durant el seu trasllat a València i fou conduït a la presó d’Alcalà d’Henares. Allí, sense registrar-ne la seva entrada, va ser torturat i assassinat per agents de la policia soviètica, a les ordres del Cònsol General de la Unió Soviètica a Barcelona i enllaç de l’NKVD amb el Ministeri de l’Interior, el General Aleksandr Orlov, en l’operació Nikolai. Les circumstàncies exactes de la seva mort no han estat mai aclarides.\nEl govern de Largo Caballero va tractar de resistir les pressions soviètiques per a eradicar als partits dissidents, i en especial va tractar d’oposar-se a la il·legalització i a la repressió contra el POUM. No obstant això, la caiguda de Largo Caballero, en bona part deguda als Fets de maig, va vindre a encimbellar a un Juan Negrín menys poc favorable a tals maniobres, la qual cosa va sentenciar el destí del POUM.\nL’any següent, 1938, es va enjudiciar els dirigents del partit i se’ls va condemnar a presó per rebel·lió mentre es reconeixia el seu caràcter d’organització antifeixista. La intervenció de Largo Caballero, Josep Tarradellas i Federica Montseny van evitar la condemna de la pena capital. Per a aquella època, la repressió prèvia i nombrosos assassinats havien afectat el POUM, que va sobreviure en la clandestinitat fins al final de la guerra, passant directament a la lluita clandestina contra el franquisme.\nLes acusacions contra el POUM\nSegons els partidaris de Trotsky, una de les tàctiques utilitzades per l’estalinisme a la Unió Soviètica, com a part de la política d’eradicació dels opositors com Nikolai Bukharin, Lev Kàmenev o Trotski, va ser associar-los amb una conjura feixista internacional de la qual serien mers agents per a la desestabilització de la revolució.\nLa mateixa política a Espanya hauria estat promoguda per Moscou contra els anarquistes i contra el POUM. George Orwell escriu que, la vesprada dels Fets de Maig de 1937 a Barcelona, les publicacions en mans del govern havien assumit i difós la idea amb tanta naturalitat que era difícil que inclús en periòdics esquerrans estrangers no es pensara que el POUM no era manejat des de Berlín. Això semblava encara més evident si es té en compte que el partit acusava la República, i a la prioritat de guanyar la guerra, de contrarevolucionaris. El funcionari del Komintern, Stoyán Mínev, va dirigir l’elaboració i edició d’un calumniós llibre contra el POUM, firmat sota el pseudònim col·lectiu de “Max Rieger”: Espionatge a Espanya en 1938.\nEl POUM després del fi de la Guerra Civil (1939-1980)\nAcabada la Guerra Civil, els dirigents i militants del POUM, com la resta dels altres partits i sindicats del ban republicà van haver d’exiliar-se. Els que no van poder van ser detinguts, jutjats i empresonats (i, en alguns casos, afusellats), o van seguir en la clandestinitat, intentant continuar amb la reorganització del partit.\nAixí mateix, molts dels exiliats en el sud de França, van ser enviats als camps de concentració nazis de Dachau, Mauthausen o Buchenwald pels ocupants alemanys només per ser “espanyols rojos”, quan no per fer propaganda de la Resistència o per participar en esta. L’any 1947, Wilebaldo Solano va passar a ser el nou secretari general del POUM. La Batalla va tornar a editar-se, a París, nova seu del Comitè Executiu del partit.\nDesprés de la mort de Franco, i amb la base d’alguns d’eixos jóvens militants antifranquistes, el POUM va intentar reconstituir-se a Espanya com un partit marxista revolucionari. Les activitats més destacades d’eixos anys van ser els intents d’establir aliances polítiques amb partits d’extrema esquerra en tota Espanya, concorrent a les eleccions generals espanyoles de 1977 en la coalició Front per la Unitat dels Treballadors que no va obtenir cap parlamentari i va abandonar la seua activitat al començament de la dècada dels vuitanta, sense arribar a dissoldre’s.\nTràiler de Tierra y Libertad. Ken Loach.\nAls anys 90, a la revisió dels tòpics creats en la transició sobre la Revolució i la Guerra Civil s’hi sumà l’obertura dels arxius secrets soviètics que aclarien el muntatge fabricat contra el POUM els anys 30. La caiguda del mur i del socialisme real coincidiren amb una revalorització del paper del POUM des de, entre d’altres, la difusió de la pel·lícula de l’anglès Ken Loach: Terra i Llibertat.\nAquests fets han ajudat a la redescoberta i reivindicació del POUM no tan sols pels qui es consideren hereus polítics en la societat catalana i espanyola (des d’un bon grapat de col·lectius d’esquerra radical fins als de tendència socialdemòcrata), sinó també a nivell internacional, com un exemple del que va ser: alternativa socialista, democràtica i revolucionària, de no claudicació i de dignitat.\nFont: Viquipèdia i elaboració personal.\nAquesta entrada s'ha publicat en Història, Política, Uncategorized i etiquetada amb Ken Loach, POUM. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Ballesteros desautoritza el regidor Acero arran d'un acte d'Òmnium\nL'acte d'Òmnium va estar marcat per la pluja.\nL’alcalde permet la ubicació que Domini Públic havia denegat i causa «malestar» a l’àrea municipal\nActualitzada 10/04/2019 a les 08:18\nMalestar a la regidoria de Mobilitat i Domini Públic per l’autorització d’un acte a Òmnium Cultural el passat 3 d’abril a la Rambla Nova. Fonts de l’àrea municipal asseguren que l’alcalde Josep Fèlix Ballesteros va «desautoritzar» el regidor de Domini Públic, José Acero, en permetre l’acte, després que el regidor hagués denegat la ubicació a la primera coca de la Rambla Nova i hagués proposat fer-ho a la rambla Lluís Companys.\nÒmnium va celebrar la conferènia Jo acuso per denunciar el judici del Tribunal Suprem contra els líders del procés. Un dia abans, la regidoria de Mobilitat i Domini Públic denegava a l’entitat independentista l’autorització per celebrar l’acte en la ubicació sol·licitada, a pocs metres del Balcó del Mediterrani, i emplaçava a l’entitat a organitzar l’esdeveniment a Lluís Companys. Després que Òmnium presentés un recurs sobre aquesta decisió, finalment, Ballesteros va decidir que l’entitat podia fer l’acte a la Rambla Nova.\nFonts de la regidoria de Domini Públic, encarregada d’autoritzar els permisos per a la celebració d’actes, asseguren que aquesta decisió ha causat «malestar». Expliquen que el criteri del regidor de Domini Públic, José Acero, és «ordenar la Rambla» i que, per aquest motiu, s’havia decidit autoritzar l’acte a Lluís Companys. Excepte Sant Jordi, Santa Tecla, Sant Magí i algun acte per Nadal, l’Ajuntament ha adquirit la política de no permetre actes a la Rambla Nova i derivar-los a altres punts de la ciutat com la plaça Corsini. És el cas de la Fira de l’Oli, que abans es celebrava a la rambla principal de la ciutat.\nFonts de l’Ajuntament expliquen que els recursos sobre decisions del consistori entren dins de la normalitat i del «circuit habitual» i que no és la primera vegada que es produeix una situació semblant.\nÒmnium, que va demanar el permís per realitzar l’acte el 6 de març, un mes abans, va argumentar que el canvi d’ubicació era «impossible» a causa de la «poca antelació» amb què van rebre la denegació i per la «publicitat» que l’entitat havia fet de l’activitat. Domini Públic argumentava el canvi de lloc per motius logístics i per la dificultat de la mobilitat de vehicles de «grans dimensions». La Guàrdia Urbana va informar a la regidoria que Òmnium havia informat que els vehicles que traslladaven el material eren de «dimensions reduïdes». La falta de pòlissa d’assegurança, en un inici, també posava traves a autoritzar el permís. Des de l’Ajuntament, asseguren que, finalment, es va acreditar la pòlissa, condició per poder organitzar l’acte a l’inici de la Rambla Nova.\nComenta el contingut : Ballesteros desautoritza el regidor Acero arran d'un acte d'Òmnium


Bulgaria: Victoria Marinova, assassinada per l'odi i el poder / La Independent / Notícies Gènere\nEscrito por Amada Santos. Redacció La Independent\tJueves, 11 de Octubre de 2018 13:29\nSegons la premsa Bulgara poden haver-hi diversos mòbils per haver assassinat a Victòria Marinova, però el professional ha estat el central, ja que la periodista havia investigat una trama de corrupció que va tenir lloc amb fons europeus vinculats a empreses de transports locals. També es diu que ha estat víctima d'un violador i per últim per motius personals.\nEl cadàver va ser descobert per un transeünt a la riba del riu Danubi a Rose. Estava ocult entre les herbes. Victoria Marinova havia sortit a correr per un parc proper al Danubi.\nMarinova tenia un programa propi al canal TVN Detector. El darrer programa que es va emetre va ser el 30 de setembre i la presentadora va entrevistar en aquesta ocasió Dimita Dtoyanov, de la Web Bivol, que és la germana de Wikileaks, així com també al periodista romanès Attila Biro, membre del projecte de Periodisme d'Investigació Rise Romania, i estava investigant també temes de corrupció en el sector de la construcció.\nAquests dos periodistes van ser arrestats per la policia búlgara durant la investigació de l'assassinat de Victoria Marinova. Aquest fet ha tingut la condemna de l'Ong Reporters sense Fronteres.\nHi ha hagut moltes manifestacions entre les declaracions de professionals de la comunicació i Agències de la UE, denunciant aquesta tragedia.\nConsternada pel brutal assassinat de Victoria Marinova, una jove periodista búlgara declarava: "Seguirem de prop la recerca i oferirem ajudes a les agències de la UE, si és necessari. Espero accions urgents per portar als responsables davant la justícia i per aclarir si l'atac estava vinculat al seu treball".\n"Una periodista valent, lluitant per la veritat i contra la corrupció. Els responsables han de ser jutjats immediatament per les autoritats búlgares", ha declarat per la seva banda el vicepresident de la Comissió Europea, Frans Timmermans.\nEl Govern de Bulgària ha confirmat que aquest dimecres passat la policia d'Alemanya va detenir el suposat assassí de la periodista. Tambe, el ministre de l'Interior búlgar, Mladen Marinov, ha declarat a la premsa a Sofia que el sospitós viu a Alemanya, i que ha estat identificat com un resident de Rose, nascut el 1997. Els agents búlgars van trobar a la casa del sospitós a Rose diversos objectes relacionats amb la víctima, mentre que les mostres d'ADN del detingut coincideixen amb petjades trobades en el cos de la dona, va afegir el ministre.\nTenemos 504 personas visitantes y 1 miembra en linea\nMostrar contenido por clics : 16027634


justin sol valor net. - empresari | Juny 2021\nJustin Sun Valor Net. - Juny 2021\nLa Fundació TRON és un dels sistemes operatius més grans basats en blockchain al món. Si sou experimentats en tecnologia, és probable que sigui alguna cosa que us conegui. I si ha tingut de TRON, el seu fundador és algú el nom del qual coneixes. Per a aquells que no ho fan, per descomptat, parlem de Justin Sun. La seva història és notable, ja que ha aconseguit molt en una edat tan jove. En aquesta revisió, aprofundirem en aquest sorprenent viatge. Coneix el valor net de Justin Sun el 2019.\nQui és Justin Sun? La seva informació professional.\nJustin Sun és un empresari, executiu i conseller delegat de Singapur. Va treure protagonisme després de crear el protocol Tron i fundar la fundació Tron, que també presideix. És un dels majors sistemes afiliats a BlockChain Technology.\nquant val Ivana Trump\nUna blockchain és una llista en expansió dels registres que es coneixen habitualment com a blocs. S’enllacen mitjançant criptografia. Cada bloc conté un hash criptogràfic del bloc anterior, una marca de temps i els registres de transaccions.\nJustin Sun Valor Net\nEl jove emprenedor també va crear Peiwo, una aplicació de streaming de veu que fins ara ha reunit més de 10 milions d'usuaris. L'empresari també va participar en una subhasta organitzada per la Fundació Glide que ajuda a donar suport a les persones sense llar a San Francisco. Va sortir victoriós amb una candidatura guanyadora de 4, 57 milions de dòlars i el seu premi va ser un dinar a la cita amb cap altre que Warren Buffet.\nLa fundació Tron és una de les institucions d'aquest tipus amb més èxit. Com a tal, espereu que el seu conseller delegat i fundador tingués diners. Això es deu al fet que el protocol que va crear està molt considerat en el món de la tecnologia blockchain.\nJustin Sun té un valor net net de 200 milions de dòlars. És just dir que l’home ha guanyat la major part dels seus diners de la seva empresa de tecnologia.\nPerò no podem oblidar que ell també és el creador de Peiwo, una aplicació de streaming que va atraure uns 10 milions de dòlars d’usuaris des dels seus inicis. Això proporciona una font d’ingressos molt saludable per a l’empresari, cosa que li permet liderar el tipus de prou estil de vida que suposa aquesta riquesa.\nJustin Sun Age i Wiki bio.\nNom complet Justin Sun\nData de naixement 10 de juliol de 1990.\nLloc de naixement Singapur.\nProfessió Empresari, executiu i conseller delegat de la Fundació Tron\ndeitrick haddon patrimoni net\nJustin Sun va néixer el 10 de juliol de 1990 a Singapur. Això fa que el reconegut empresari tingui 28 anys en aquest moment. No se sap gaire sobre els seus pares i germans. Tanmateix, vam poder trobar una gran quantitat d'informació sobre la brillantor acadèmica de l'home.\nÉs llicenciat en història per la universitat de Pekin. L'empresari continuaria a obtenir un màster en ciències polítiques a la Universitat de Pensilvania. Justin també és un exalumne de la Universitat Hupan. Amb aquesta impressionant formació educativa, l’home va continuar construint un imperi.


Elena Poniatowska. Dos veces única – Josep Burgaya\n19/09/2016 per Josep Burgaya, posted in Recomanacions\nEstem davant una novel·la que biografia Lupe Marín, una dona realment única a partir de la vida de la qual Elena Poniatowska recrea el món de les avantguardes artístiques al Mèxic postrevolucionari, entre els anys vint y els anys cinquanta del segle passat. Un país en el que coexisteixen pobresa i endarreriment per un costat, amb cercles culturals i polítics avançats en els que l’expressió literària i artística radicalment contemporània hi excel·leix. El més conegut és sens dubte l’entorn del pintor muralista Diego Rivera, qui amb la seva potència creadora i humana va aconseguir aplegar no només una part important de la intel·lectualitat mexicana, sinó també poetes espanyols, surrealistes franceses o literats anglosaxons. Sens dubte no va ser algú menor la figura atractiva i inquietant de la pintora Frida Kahlo, la qual va ser sens dubte una de les referències vitals del muralista mexicà, tant donat a l’excés i a la dispersió. És el Mèxic DF del bonic i entranyable barri de Coyoacán amb la “casa blava” de Frida Kahlo i, gairebé a la cantonada, la casa que va ser el darrer refugi d’un Trotski que també va formar part d’aquest cercle durant un temps, i on va ser assassinat pel llarg braç de Josef Stalin. Ara hi resta la casa-museu.\nJustament, la novel·la d’Elena Poniatowska centra el seu relat en una figura que podria semblar secundària en aquest entorn, però que no ho va ser, com es Lupe Marín, dona durant uns anys de Diego Rivera, però moltes més coses que això. Una dona d’una personalitat descomunal que més que talent artístic destaca per un instint salvatge i apassionat, per ser una gran seductora que va acabar regnant i esdevenint una referència en en aquest context d’ebullició cultural i de dinàmiques històriques incontrolables. Una dona notòriament feminista en una país i una cultura que es distingia pel seu masclisme. Va ser model del pintor, amant, esposa legal, mare de les seves filles, inspiració, estímul i, malgrat separar-se, còmplice i referència de Diego Rivera al llarg de tota la seva vida. Una dona primària, agressiva i violenta, però alhora intuïtiva, llesta, apassionada i generosa. Una personalitat torrencial que coneix de primera mà i és una referència indiscutible en aquest món.\nA Dos veces única (Seixa Barral, 2016), l’escriptora francesa establerta a Mèxic, Elena Poniatowska, treu a Lupe Marín del seu relatiu anonimat i no pretén tant el situar-la al vell mig del món artístic i literari mexicà, com el de recrear-la i donar-nos a conèixer una vida tan singular i intensa, una dona poc corrent i inhabitual en aquells anys, que desafiava totes les normes establertes i que no deixava que ningú dictés sobre la seva vida. Va ser també la companya del poeta avantguardista i crític Jorge Cuesta, amb el qual va tenir una relació especialment dura i amb un final molt cru, per acabar tornar-se a moure a redós del muralista. Ambdós compartien ser dues potencies de la naturalesa que s’atreien de manera inevitable, alhora que es repel·lien. Un llibre intens i emocionant com ho és el personatge, documentat i detallat; en el que l’aspecte d’investigació biogràfica i la trama novel·lesca es barregen i es confonen de la millor manera possible.\nPrevious postTurisme en excés\nNext postA la política el què és de la política


Llengües Estrangeres INS Almatà: ASSESSMENT_BATXILLERAT 2018/19\nCRITERIS D’AVALUACIÓ I RECUPERACIÓ AL BATXILLERAT\nHi haurà la possibilitat de fer un Diagnostic Test a l’inici de curs.\nDos exàmens per trimestre : el 1r a meitat del trimestre i el 2n al final on pot entrar tot. Si l’alumne no es presenta el dia de l’examen haurà de portar un justificant al professor/a. La decisió de repetir l’examen anirà a criteri del professor.\nS’han d’entregar totes les tasques fetes durant el trimestre . En cas de no presentar-les es baixarà la nota.\nLes tasques s’ hauran de presentar en la data que el professor hagi establert.\nAl 1r,2n, i 3r trimestre:els valors per a cada destresa seran els següents:\nComunicació oral (25% speaking + 10% listening)\nExpressió escrita (25% writing)\nComprensió lectora (20% reading + llibre de lectura).\n20% use of English & vocabulary + digital workbook\n20% use of English + vocabulary + digital workbook\nS’haurà de tenir una nota mínima de 4 dels exàmens de Use of English per fer mitja amb els altres exàmens.\nLa nota final de curs és el resultat de la mitja ponderada dels tres trimestres. (20% 1r trimestre, 30% 2n trimestre i 50 % 3r trimestre). Si la nota és inferior a 5, tindran una nota global del curs d’insuficient. Els alumnes tindran la possibilitat de realitzar una prova escrita a final de curs. La qualificació d’aquesta prova serà, com a màxim, de 5 en cas que sigui superada.\nTot i que l’ actitud no és un indicador per aprovar o suspendre l’assignatura, i tenint en compte que el batxillerat és una etapa post -obligatòria, una actitud negativa a classe comportarà baixar la nota del trimestre.\nEls alumnes de 2n de Batxillerat faran una prova extraordinària al juny.\nAl setembre hi haurà una segona convocatòria extraordinària pels alumnes de 1r de Batxillerat que no hagin pogut superar l’assignatura.\n► Criteris de recuperació\nPer recuperar l’assignatura l’alumne haurà d’entregar tota la feina encomanada al llarg del curs: redaccions, treballs del llibre de lectura, workbook digital, llibreta, projects,altres treballs...) , haver assistit al 90% de les classes i demostrar al professor que ha assolit els continguts de l’assignatura mitjançant una prova escrita.


Estudiants de l’últim curs del Grau d’ADE, visiten el Ceeilleida. – Xarxa de Centres d'Empreses Innovadores de Lleida\n7 gen., 2015 | ceeilleida, xarxacei, xarxaceilleida\nUna trentena d’alumnes de la Universitat de Lleida, de l’últim curs del Grau d’ADE, han visitat les instal·lacions del Ceeilleida, acompanyats pel professor José Alonso.\nEn el decurs de la visita, se’ls hi ha ofert una xerrada per donar a conèixer als alumnes els conceptes bàsics de què és un CEEI, que ofereix el centre d’empreses als emprenedors i con s’està a través de la Xarxa de CEIS de les terres de Lleida, contribuint a la dinamització i desenvolupament empresarial.\nPer altra banda, Joel Joli, un dels representants de l’empresa BLACKPIER, instal·lada en el centre, els hi han explicat la seva experiència personal en la emprenedoria del seu negoci i per acabar la visita s’ha fet un recorregut pels tres edificis que conformen el centre empresarial i conèixer alguns dels emprenedors instal·lats al centre.\nEl CEEILLEIDA, col·labora en activitats relacionades amb els diferents agents culturals i econòmics, que generen el valor afegit de la nostra societat. El fet de fomentar l’esperit emprenedor i donar les claus per a emprendre, suposa una eina imprescindible per la creació d’autoocupació.\nCal destacar que el CEEILLEIDA, forma part de la major Xarxa de CEIS en un sol territori gestionada pel consorci GLOBALleida. Actualment la Xarxa de Centres d’Empreses Innovadores, compta amb 18 centres, 170 espais i més de 12.000m2 a disposició de les persones emprenedores.


EL TRASPÀS DE LLICÈNCIES DE TAXI, PARALITZAT PER CULPA DE LA CRISI |\nEL TRASPÀS DE LLICÈNCIES DE TAXI, PARALITZAT PER CULPA DE LA CRISI\nJOAN MORALES – Alguns taxistes de Reus es veuen obligats a esperar a jubilar davant les dificultats per traspassar les seves llicències.\nEl sector del taxi no s’escapa del delicat moment econòmic que travessa el país. Després d’un hivern fluix està a punt de tancar una temporada d’estiu que «ha estat dolenta, pitjor que la de l’any passat. Però si no hagués estat per la presència de turistes russos estaríem parlant d’una temporada pèssima », assegura el president de l’Agrupació de Taxis de Reus, Joaquim Olivé.\nDavant aquest panorama, els taxistes de la capital del Baix Camp preveuen un hivern bastant complicat per al sector, tot i que l’aeroport sí que tindrà vols comercials aquest any. «Hi ha companys que podrien jubilar però no ho fan perquè no troben a ningú per vendre la seva llicència», explica Joaquim Olivé. El president de l’Agrupació de Taxis de Reus comenta que «abans, a l’estiu, treballàvem més amb turisme d’altres països i, fins i tot, nacional. Però ara depenem del rus ».\nA l’hora d’analitzar la delicada situació que viu el sector del taxi, el seu president planteja un parell de qüestions «que no acabo d’entendre. D’una banda, és incomprensible que molts turistes que vénen a passar les seves vacances la Costa Daurada aterrin a Barcelona, tenint nosaltres un Aeroport. D’altra banda, l’estació de l’AVE està molt desaprofitada i molts d’aquests turistes podrien venir de Barcelona al Camp de Tarragona en AVE ».\nEncara que, a partir de demà, l’IVA del sector del taxi passarà del 8% al 10%, el president de l’Agrupació de Taxis de Reus confirma que els usuaris de la comarca del Baix Camp no ho notaran en les seves butxaques. Olivé va avançar que «l’augment de l’IVA no repercutirà en els nostres clients, perquè ho assumirem nosaltres i les tarifes no es tocaran. No estan les coses per pujar preus i marejar a la gent ». / Diari de Tarragona.\nAquesta entrada s'ha publicat en *DENUNCIAS, crisis, Licencias, reus el 01/09/2012 per Seccio Cultural.\n← FACUA ABOGA POR ELIMINAR EL SUPLEMENTO “ABUSIVO” DE LOS TAXIS ELS TAXIS DE PUIGCERDÀ PODRÁN SER DE QUALSEVOL COLOR →


folk | Lo Bloc de Lo Parte\nArxiu d'etiquetes: folk\nLo Parte Any 6 Núm. 40\n23 de novembre de 2017 LoParte\t2 comentaris\nBe. Tot fa pensar que aquest episodi de bonança tardorenca és a punt -sortosament- d’acabar-se. Si els mapes no ens enganyen s’espera que a partir del cap de setmana canviï la tendència, baixin les temperatures i tinguem una mica més de moviment meteorològic.\nEl fred el tenim assegurat i una mica més de ventilació també. Seria molt bo que, a més, arribés una mica de pluja que ajudés a endur-se tots els mals fums que acumulem sobre el cap. La pluja generosa, de moment, no està assegurada. Haurem d’esperar a la propera setmana. De tota manera dissabte es pot escapar alguna gota al vespre-nit i potser alguna nevada al piri occidental.\nJa posats a fer “meteoficció” per a mitjans de la propera setmana podria arribar una llengua d’aire més freda i més activa. Justament, com ens recorden els refranys, pels volts de Sant Andreu que com sabeu és el dia 30 de novembre.\nPer Sant Andreu, pluja o neu o fred molt breu.\nCap a Sant Andreu, pluja, fred o neu molt greu.\nA veure si el refrany tindrà raó.\nI per celebrar el dia de la música, tal com expliquem més avall, una peça d’aquelles corals amb alguns grans. A veure si us agrada\nAquesta mateixa setmana s’ha celebrat la festa de Santa Cecília que porta implícit la celebració del dia de la música. Com sempre, si en voleu saber més aquí podeu descobrir més detalls de la vida de la santa. Des d’aquí una abraçada a tots els músics\nUna altra de les santes amb caràcter que marquen el santoral és santa Caterina o Catalina, com li vulgueu dir. Per exemple, a Arbeca, celebren la Fira en honor a la santa durant aquests dies. Curses, mercat i l’oli i els gossos de caça que hi tenen un paper destacat. El programa de la fira . Per cert, de Santa Catarina a Nadal, un mes cabal. Des de dissabte un mes per Nadal.\nA Sant Sadurní d’Anoia des de dissabte fins d’aquí a una setmana estan de Festa Major, tot i que dimecres és el plat fort. Per saber-ho tot i conèixer totes les activitats podeu fer una ullada al programa\nUn altre dels sants populars aquests dies, ja n’hem parlat més amunt, és Sant Andreu. És just d’aquí a una setmana però ja hi ha llocs que enfilen la festa.\nPer exemple a Organyà ja celebren la Fira de Sant Andreu aquest cap de setmana. Amb la fira hi ha Mostra de bestiar, mostra d’embotits, fira artesania.. El programa\nA Torroella de Montgrí també estan de fira de Sant Andreu. Aquí hi podreu trobar des de concursos de coloms de raça, de gossos d’atura, contes de pagès.. i moltes més activitats. La web de la Fira\nA Vallgorguina celebren també la Fira del Bosc i la Pagesia però cal reconèixer que son els més originals fent-ne promoció. Directament en vídeo. Us el deixo perquè pogueu decidir\nLa Fira Agroalimentària de Productes de Qualitat de Catalunya que es celebra a Olot, és un esdeveniment enogastronòmic on els productors i els productes de qualitat són els principals protagonistes. Aquest 2017 arriba a la sisena edició després d’un gran èxit de públic i de participació de productors en les cinc edicions anteriors. Per saber-ho tot i tot\nSou gent llegida i viatjada i a aquestes alçades no crec que calgui explicar-vos de què parlem quan parlem de xató. Això sí, potser no sabeu que aquest dilluns va començar el “calendari xatonaire” de la ruta del xató i que a Vilanova i la Geltrú aquest diumenge hi ha la primera cita. Hi faltareu? Més informació\nPer cert, sembla que hi ha coses que cada vegada arriben abans (o al menys a mi m’ho sembla). Per si us queda algun dubte de que el nadal ja és a les portes podeu anar a l’Avinguda Catedral de Barcelona i trobareu que l’emblemàtica Fira de Santa Llúcia ja comença aquest cap de setmana. També tenen web\nI, si hi ha fira de Santa Llúcia també hi ha Fira de Nadal de la Sagrada Família. Del 25 de novembre al 23 de desembre, torna el mercat nadalenc de més tradició de l’Eixample. Prop d’un centenar de parades s’instal·len a la plaça de la Sagrada Família per donar la benvinguda al Nadal. Més dades\nPoblenou Urban District celebra una nova edició de l’Open Night, un vespre/nit de portes obertes per donar a conèixer de prop la comunitat creativa més gran de Barcelona. Una jornada on l’art i la creativitat seran els pilars fonamentals, al voltant dels quals, giraran gairebé unes 50 activitats que s’organitzaran juntament amb les diferents entitats que formen la comunitat creativa del Poblenou. Per saber-ho tot\nFolk per la llibertat. Els músics de folk reclamen la llibertat dels presos El Centre Artesà Tradicionàrius organitza un concert per demanar l’alliberament dels presos aquest divendres 24 de novembre. L’entrada és gratuïta i la col·laboració es fa per taquilla inversa. Més informació\nEl proper diumenge, 26 de novembre, vine a la Jornada de Portes Obertes del Palau i gaudeix amb la teva família i els teus amics d’un matí d’arquitectura i música al Palau de la Música Catalana amb un ampli ventall de propostes. Accés gratuït. No cal reservar entrada. Més informació\nI, per anar acabant he pensat que una peça de folk sempre va be i ja que tenim concert divendres ens podem anar ambientant.\nI, per acabar del tot, avui toquen algunes imatges de la darrera sortida. Cardona. Poble vell, castell, muntanya de sal..\nCardonafolkOrganyàSant AndreuSanta CaterinaTorroella de MontgríTradicionàriusVallgorguinaxató


La cultura, camp de batalla - Diari de Girona\nLa cultura, camp de batalla\nLa indústria cultural (IC) comprèn l'edició de llibres, la producció de material sonor (en discos, cassets, CD, internet), la producció d'imatges (cinema, vídeo, DVD), la premsa escrita, la digital, la de xarxes i l'emissió de programes de ràdio i televisió. Fins i tot altres esdeveniments culturals efímers com el teatre o els concerts es converteixen en mercaderies culturals. Aquesta indústria, que es mou entre les finalitats de la formació i l'entreteniment, necessita la creativitat, però també una necessària inversió de capitals i un procés de divisió de la feina, amb l'aparició de noves professions vinculades. Una repassada dels màsters actuals o d'algunes especialitzacions de formació professional ens deixarien astorats de les novetats.\nAra bé, les diverses fases, des de la creació fins al consum dels productes de l'IC, són molt irregulars quant a solidesa o precarietat dels llocs de treball, i quant a l'esquema productiu: creació o acció individual, o col·lectiva i organitzada. Així, en l'etapa de creació predominen formes de relació laboral pròpies de l'artesania i d'un ampli teixit de pimes; això dibuixa una situació d'alta dependència de petites indústries quasi familiars davant de grans productores. En canvi, les quantioses inversions que suposen la producció i la distribució restringeixen el camp de l'IC a grans empreses. Un cas clar és el de la indústria cinematogràfica, en la qual el pes de la distribució resulta essencial ja que una pel·lícula en què la producció -des del guió fins a la filmació i muntatge- pot haver durat diversos anys, s'ha de presentar als consumidors de forma massiva i simultània arreu; i per això el 80% dels beneficis d'explotació per la seva exhibició en sales de projecció té lloc en les primeres setmanes. Només les grans cadenes de distribució són capaces d'afrontar aquest repte de difusió a escala mundial.\nEn el primer informe planetari sobre indústries culturals i creatives presentat per la Unesco fa cinc anys ja es detectava que el 3% del PIB mundial correspon a la cultura. I aquest àmbit donava feina a 29,5 milions de persones, dels quals Europa tenia una quarta part dels llocs de treball totals i el 32% dels ingressos mundials, amb més de 5.500 escoles d'art i set dels deu museus més visitats del món. Amèrica del Nord suposa el 28% dels ingressos mundials de l'IC i el 15% dels llocs de treball; i té una gran influència mundial, on és líder en el terreny de cinema (número u en vendes de films), la televisió i les arts escèniques, així com un sòlid mercat de música en viu. El major volum d'ingressos (34%) i llocs de treball (40%) es combina a la zona Àsia-Pacífic, juntament amb la major base de consumidors i un ràpid augment de classe mitjana, el lideratge mundial en videojocs i arquitectura, i un ràpid desenvolupament en els sectors de cinema (número dos mundial) i la literatura. La Xina, l'Índia i Turquia estan entre els grans productors i consumidors de productes audiovisuals. A Amèrica Llatina, amb el 6% dels ingressos mundials, però el 15% en matèria de llocs de treball, la televisió és l'estrella i exporta els seus programes per tot el món. Produeix més de 400 films l'any i el cinema és un sector clau a l'Argentina, el Brasil i Mèxic.\nÀfrica és el continent amb menys presència, ara per ara, tot i que cal ressaltar l'enorme producció audiovisual de Nigèria i Egipte, desconeguda a Europa. Però la potència demogràfica africana i el salt directe al consum per xarxa i mòbil poden disparar-ne tant la producció com el consum. Només unes dades. Àfrica superarà a final de segle les potències demogràfiques asiàtiques de la Xina i l'Índia. Si contemplem la mitjana de població (per sota de l'edat mitjana hi ha la mateixa gent que per sobre), a l'Àfrica sahariana, subsahariana i equatorial les mitjanes es mouen entre els 15 i els 20 anys. En el con sud, entre els 20 i 25. I a l'Àfrica mediterrània, dels 25 als 30 anys.\nEn tot cas, l'1% de la població activa mundial dedicada a cultura, fa cinc anys, ja agrupava més llocs de treball que les indústries automobilístiques d'Europa, el Japó i els EUA juntes. En aquest marc, i malgrat la pandèmia, o potser encara més, gràcies a la pandèmia, el consum cultural i d'entreteniment, sobretot en formats digitals, es dispararà. Llavors hem de veure la indústria cultural i la mateixa cultura com un camp de batalla on es juguen diverses partides alhora. L'hegemonia econòmica d'un sector de creixent importància. La presència internacional de les llengües, tant les d'ús massiu com les d'ús discret. El predomini del relat vehiculat a través de la ficció: autoritari, democràtic, capitalista, socialitzant, masclista, tradicionalista, rupturista, confessional, etc. I, per tant, l'hegemonia politicocultural. Ara mateix, en termes de valor de mercat, si mirem el rànquing de grans empreses multimèdies presents en les borses més selectes, sobre 30 companyies, 19 tenen la seva seu als EUA (set d'elles a Nova York), sis al Regne Unit, dues a Alemanya i una a França, al Japó i als Països Baixos. I quan es discuteix de posicions al mercat i d'hegemonies polítiques, tenim un camp de batalla.


Econo Lodge Newton Falls (OH) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 3 allotjaments a Newton Falls (OH).\n4248 SR 5, Newton Falls, Newton Falls (OH), Estats Units, 44444 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Newton Falls (OH), no busqui més enllà de Econo Lodge. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Econo Lodge és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, premsa.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, despertador, telèfon, connexió a internet (cortesia), TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com camp de golf (a 3 km) que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Econo Lodge és una elecció inteligents per a viatgers a Newton Falls (OH), i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nAllotjaments a Newton Falls (OH)


Quasi 1.000 morts i més de 600 ferits en un terratrémol de 6,1 graus registrat a l'Afganistan - À Punt\nQuasi 1.000 morts i més de 600 ferits en un terratrémol de 6,1 graus registrat a l'Afganistan\nEl sisme s'ha produït a l'est del país, prop de la frontera amb el Pakistan, i és el més mortífer en dues dècades\nServeis de rescat treballen entre els enderrocs / Twitter: @PanraAfg\n22 de juny 2022 - 10:33\nTragèdia a l'Afganistan. Almenys 920 persones han mort i més de 600 han resultat ferides per un terratrémol de 6,1 graus que va afectar la nit de dimarts les províncies de Paktika i Khost, a l'est del país. El balanç de víctimes és, de moment, provisional i es desprén de les xifres proporcionades per fonts oficials a l'agència de notícies estatal afganesa Bakhtar. Mentrestant, els equips de rescat continuen les tasques per a tractar de localitzar possibles persones atrapades, per la qual cosa "es preveu que el nombre de morts augmente", anota l'ens.\nEl sisme es va registrar de nit, a uns quaranta-sis quilòmetres de la ciutat de Khost, prop de la frontera entre el Pakistan i l'Afganistan, segons el Servei Geològic dels Estats Units. Poc després tenia lloc una rèplica de 4,5 graus, informava la mateixa entitat.\nUn portaveu del Ministeri de Resposta i Maneig de Desastres afganés, Mohammad Nasim Haqqani, ha confirmat de moment a Efe més d'un centenar de morts, entre els quals hi ha "dones i xiquets" i més de setanta ferits. Ha admés que la xifra pujarà, ja que el terratrémol ha colpejat durament també altres províncies limítrofes. Imatges compartides en xarxes socials mostren nombroses cases destruïdes i el govern dels talibans ha començat ja les tasques de rescat amb l'enviament d'assistència, helicòpters i subministraments mèdics.\n— Rajan Kumar Jha (@RealRajanjha) 22 de junio de 2022\n— Aditya Raj Kaul (@AdityaRajKaul) 22 de junio de 2022\nL'Afganistan sol patir terratrémols, especialment a la zona coneguda com a Hindu Kush, de gran activitat sísmica i habitual punt d'origen de moviments tel·lúrics a la regió. Però aquest últim, que ja frega el miler de víctimes mortals (i s'espera que el degoteig de vides perdudes continue augmentant) és el més mortífer de les últimes dues dècades, segons dades dels centres d'informació ambiental dels Estats Units.\nA mitjan gener un altre sisme de 5,3 graus va sacsejar el nord-oest del país i es va cobrar la vida d'almenys vint-i-sis persones, segons dades de l'ONU. Així mateix, va destruir huit-cents habitatges, majoritàriament cases de tova, en diferents districtes de la província de Badghis.\nTambé l'octubre del 2015 un altre terratrémol de 7,7 graus amb epicentre en l'extrem nord-oriental va deixar més d'un centenar de morts a l'Afganistan i quasi tres-cents al veí del Pakistan, on es van registrar també més de dos mil ferits.


L’Instagram @turismeametllademar és el segon més seguit en turisme a Catalunya - La Cala RTV\nL’Instagram @turismeametllademar és el segon més seguit en turisme a Catalunya\ngen. 13 2021 13/01/2021\nEl rànquing és elaborat, cada any, per l’Associació de Professionals de Turisme de l’Administració Local a Catalunya.\nTurisme de l’Ametlla de Mar conserva el segon lloc al rànquing de les destinacions catalanes a Instagram. La llista elaborada per l’Associació de Professionals de Turisme de l’Administració Local a Catalunya enumera els 10 perfils turístics amb més seguidors en aquesta xarxa social fotogràfica.\nConcretament, el municipi revalida aquesta posició amb 36.500 seguidors, només superat per Barcelona, que encapçala el rànquing amb 335.000 seguidors. En tercer lloc, ens trobem el compte de Tarragona Turisme amb 30.400 i completen el TOP5, Girona amb 24.200 i el de Turisme de Palafrugell amb 16.200. Maite Boquera és la regidora de Turisme de l’Ametlla de Mar.\nAixí doncs, el turisme i la promoció de les destinacions ha entrat de ple a les xarxes socials convertint-se ja en unes plataformes indispensables per fer arribar al públic les nostres destinacions i els nostres atractius com: platges, natura, gastronomia i activitats.\nL’Ajuntament retira 633 tones de runa de quatre abocadors incontrolats\nPortaveus: Jani Brull i Mayte Puell, Esquerra Republicana


Silvinaction : Remolins a peu de carrer\nAvui us vull parlar d'un col·lectiu d'artistes de Lleida anomenat Remolins a peu de carrer. No es tracta de cap associació, sinó simplement de la unió d'un grup d'artistes amb un mateix objectiu: poder exposar i difondre les seves creacions artístiques en espais de la ciutat, davant la impossibilitat d'entrar als grans circuits o les grans sales d'exposició de Lleida. Fa poc que vaig descobrir aquest col·lectiu, i la seva filosofia em va captivar des d'un principi, doncs penso que l'art ha de tenir quelcom de subversiu i alternatiu.\nUna de les artistes del grup, la Montse Moreno, ens explica que es tracta d'un grup eclèctic i heterogeni d'artistes novells i no novells. La majoria d'aquest grup d'artistes produeixen art abstracte/contemporani i remarquen que volen que cada artista tingui la seva identitat i estils propis. Sobretot tenen moltes ganes d'experimentar i de mostrar les seves creacions al públic. És un conjunt de persones obert i lliure, és a dir, estan oberts a què qualsevol altre artista s'hi afegeixi.\nUn dels pilars de Remolins a peu de carrer és apropar l'art a la gent: que en gaudeixin i que esdevinguin consumidors culturals actius. Per aquesta raó, aposten per la mobilització cultural a través del petit comerç. S'autoproclamen "artistes insubmisos, disconformes i lliures" i creuen que el sector artístic, en especial a Lleida, té molta activitat, però poca sortida. Tot i això, reconeixen la gran labor de difusió i de creació que fan moltes associacions i equipaments culturals pels petits i grans artistes.\nRemolins a peu de carrer vol millorar la seva pròpia capacitat creativa i pensen que la creativitat és un múscul que s'ha d'entrenar i alimentar. Per aquest grup, l'art suposa emoció, reflexió, provocació i participació.\nHan anat fent exposicions des del 2014. Alguns dels espais alternatius on han exposat o han fet alguna acció artística són l'Estanc número 8 del carrer Magdalena, la immobiliària Habit-art, el Forn del Carme, el Mercat de Fleming, el Just Bar, MEI Interiors, La Bodega Sisbris, el Blasi, la Gramàtica del Vermut, la Pinta de Sant Martí, el Bar Gilda, la Casa de la Bomba i el Bar Trivial.\nAl desembre del 2016 van realitzar tres esdeveniments a diversos indrets de la ciutat per donar a conèixer i vendre les seves obres: El Mercat d'Art al Mei, Art.limentació (parada d'art fresc al Mercat de Fleming) i l'Open Night (on els artistes es van repartir per diversos locals d'oci nocturn per conversar amb qui volgués sobre el món i les possibilitats creatives). Esperem que ben aviat tornin a organitzar propostes com aquestes!!!\nAlguns dels artistes de Remolins a peu de carrer són: Maria Ionescu-JaK threepixels, Isaac Muñoz-Adam Del Desert-Xell Molins-Santi Romero-Daryna Kostadinova-CRIS- Maria Cemeli- Ximi Reilly Morera-Noemí Roig-Lluis Fuzz, Luis Lopez Aladro-Maria Punyalada-Ester Sans-Nuria Fortuny-Mariagocar-Arnau Deadstop-Ángel Arpa-Shile-Abel- Carmel Nieto- Montse Moreno- Lorenzo Plana- Walls.\nDiuen que una imatge val més que mil paraules... us deixo amb les peces d'art d'alguns dels artistes de "Remolins a peu de carrer."\nJaK threepixels (Isaac Muñoz).\nAdam Del Desert.\nDemà a les 17 h a la botiga Ximi Comix del carrer Igualada, 4 hi haurà la inauguració de l'exposició "Gatlactics" del GraffPainter El Dude amb pica-pica inclòs!\nEstarem atents a Remolins a peu de carrer a través de:\nLabels: alternatiu, art, Lleida, Remolins a peu de carrer