El Consell Insular, és la institució d'autogovern en l'àmbit de la illa de Menorca. La dissolució, el juliol de 1978, de la "Diputación Provincial de Baleares" i la seva substitució pel Consell General Interinsular, obre les portes a la creació dels tres consells insulars de Mallorca, Menorca i Eivissa i Formentera. Creats per la Llei d'eleccions locals de 1978, aquests consells neixen primer com a organismes de l'Administració local.\nPosteriorment, el 1983, el consell insular queda definit i configurat com una institució de la Comunitat Autònoma per l'Estatut d'autonomia de les Illes Balears, que encarrega " el govern, l'administració i la representació" de l'illa de Menorca gaudint d'autonomia en la gestió dels interessos propis.\nExercir la iniciativa legislativa davant el Parlament de les Illes Balears.\nGestionar les decisions del Govern de la Comunitat Autònoma a Menorca i assumir la representació ordinària del Govern.\nSubscriure convenis i acords de cooperació.\nAssumir i executar les competències de l'article 39 de l'Estatut d'autonomia de les illes Balears.\nAvui, el Consell Insular acompleix un paper fonamental en la coordinació de les administracions de l'illa: l'ordenació territorial, l'activitat i el planejament urbanístic, l'ordenació i inspecció del sector turístic, la gestió del patrimoni historicoartísitc, la recollida i el tractament de les deixalles, l'atenció i assitència social a col·lectius desfavorits o amb minusvalideses, la protecció dels menors i el transport terrestre són, juntament amb altres tasques com la protecció civil o el servei de bombers, les principals competències de la institució.


El regidor de Medi Ambient de Girona opina sobre el retorn dels pagesos\nel dia 22.3.06\nCUSTÒDIA MUNICIPAL DELS CONREUS A SANT DANIEL: LA IMPORTÀNCIA DE MANTENIR VIVA L’AGRICULTURA\nEls darrers mesos hem assistit a un procés social de creixent interès per a la salvaguarda dels paisatges agrícoles de l’horta periurbana, exemplificada amb l’espai gironí i saltenc de les Hortes de Santa Eugènia. No obstant això, el fenomen de la preservació de l’activitat agrícola té altres vessants; no és precisament la suposada “especulació” (com deien alguns en no creure’s que l’Ajuntament “blindaria” les Hortes amb un Pla Especial de protecció) la que amenaça prats, camps, conreus i pastures, sinó l’abandonament d’aquesta activitat i el poc relleu generacional d’una feina sovint sacrificada, sovint incerta de futur; massa sovint poc agraïda.\nFa prop d’un mes, l’Ajuntament de Girona va signar amb 3 propietaris de terres de Sant Daniel un conveni de col·laboració per a mantenir vius aquests terrenys agrícoles. En virtut d’aquest conveni, els propietaris (als quals, des d’aquí, faig un nou agraïment públic per l’interès que hi han esmerçat), cedeixen la gestió d’aquestes prop de 30 hectàrees a l’Ajuntament, el qual ha contractat els serveis d’un pagès, perquè els mantingui actius.\nEs tracta d’un espai estratègicament situat, a cavall de les estribacions occidentals de massís forestal de Les Gavarres, i dels seus darrers turons, ja calcaris, arbustius i humanitzats, de Les Pedreres i Torre Gironella. La petita llengua compresa entre ambdues unitats, defineix una vall plàcida, calmada, mediterrània. Una vall annexa a Sant Daniel, on el mosaic agro-forestal evidencia una harmonia atàvica entre la destral i l’arada, entre el bosc i el conreu. Les fileres de freixes, roures i aranyoners, tracen una xarxa entre els camps de farratges, pastures i algun prat de dall testimonial. Una vall fins fa pocs anys conreada activament i que ha vist com l’envelliment dels seus propietaris ha portat aquells camps més allunyats o de major pendent, a l’irremeiable procés de la pèrdua del sòl productiu. I, com en tot procés natural, la colonització, primer d’herbes, després arbusts i finalment arbres, substituirà el paisatge amable on la mà activa de l’home n’és l’essència indissociable, la raó principal, l’element essencial. Amb la pèrdua del conreu i l’increment de la superfície arbustiva, a més, hi perdem paisatge, biodiversitat i una barrera natural contra els incendis.\nAmb aquest exemple, anhelo doncs una pagesia viva, productiva i activa. Competitiva econòmicament. No només amb l’únic argument de la seva pròpia subsistència, sinó per la necessitat, de tota la societat, que aquesta mantingui vius els paisatges, i les espècies animals i vegetals que de l’agricultura depenen. Tots contemplem i admirem els secans cerealistes com es gronxen amb el terral d’estiu; l’esclat de les roselles o dels naps a la primavera; el verd lluent del farratge amb el sol baix d’hivern. Tots som conscients que ni guatlles ni perdius, ni aloses ni pinsans, ens obsequiarien amb les seves notes, sense pastures o conreus. I tots agraïm els camps, quan aturen, com per art de màgia, un incendi desbocat.\nI només és entre tots, que podem mantenir vius els conreus, viva la pagesia. Sigui contribuint a la compra de productes del país, sigui amb subvencions públiques quan calgui, amb iniciatives com la de Sant Daniel.\nPonç Feliu Latorre. Regidor de Medi Ambient de l’Ajuntament de Girona\nAlmenys aquest regidor de medi ambient té clar que sense l'agricultura hi perdem paisatge i biodiversitat i que no hi hauria ni guatlles ni perdius, ni aloses ni pinsans.


UNIDA QP | Política de qualitat\nL’objectiu fundacional d’Unida Qualitat i Prevenció és contribuir a implementar la prevenció de riscos laborals al Principat d’Andorra i fer-ho anant més enllà de l’estricte marc normatiu, ja que creiem en els beneficis que pels treballadors té una correcta implementació de la cultura preventiva i la millora que representa per a les organitzacions, la integració de la prevenció en els sistemes de les gestió de les empreses.\nLa MISSIÓ d’Unida Qualitat i Prevenció és el d’una empresa dedicada a l’assessorament i formació en prevenció de riscos laborals i sistemes de gestió, que té per objectiu satisfer les necessitats dels seus clients i aportar avantatges competitives amb la seva intervenció.\nD’altra banda, la nostra VISIÓ dins de la millora contínua és ser líders i referents en el Principat d’Andorra en l’assessorament, certificació i formació en les àrees de prevenció de riscos laborals, qualitat, medi ambient i sostenibilitat, per tal de satisfer les necessitats presents i futures dels nostres clients, mitjançant la integració de serveis.\nTenint en compte l’ISO 9001:2015, des d’Unida Qualitat i Prevenció, la Direcció de l’empresa lidera i està compromesa amb el sistema de gestió de qualitat. Analitzem el context de l’organització i com actuació preventiva, identifiquem i avaluem els possibles riscos i oportunitats, per tal de donar un millor servei als nostres clients.\nLa Direcció d’Unida Qualitat i Prevenció ha definit la següent política de qualitat:\nSer l’empresa en prevenció de riscos triada per la nostra innovació, productes i qualitat en el serveis. Ser reconeguda per la qualitat humana i professional de la nostra gent i per la nostra contribució al nostre país.\nSer una empresa líder local, amb nivell de competència internacional.\nOptimitzar els processos i productes amb la finalitat de satisfer permanentment les diferents necessitats i expectatives dels clients reals i potencials, aprofitant els continus avenços tecnològics, mantenint un alt grau de competitivitat i compromís amb els nostres clients.\nAdaptar-nos als canvis legislatius i normatius per tal de poder oferir als nostres clients nous productes i serveis ajustats a la qualitat requerida.\nAquesta política de qualitat ha de proporcionar un marc de referència per establir i revisar els objectius de qualitat anuals.\nDescarrega PDF Certificat de Qualitat


Intervenció de: Duino | 15-12-2008\nI felicitats a darkman, tendra història la teva.\n1. El refugi, de Sergi Yagüe Garcia\nNubada | 15/12/2008 a les 16:13\nEra una bogeria, però ja estava fet.\nHavia aconseguit convèncer la seva germana per què fes de tieta i ajudés el marit amb la canalla, va treure's de la màniga un congrés de cap de setmana i va fer una bossa amb poc equipatge, però d'abric, que allà on anava hi faria fred.\nVa agafar un taxi fins a l'aeroport i allà, en comptes d'agafar un avió, va ser recollida per un home jove en un tot terreny blau.\n-Puja! -va oferir ell.\nI ella ho va fer.\nL'havia conegut a l'edifici d'oficines on treballava. Era més jove que ella, quinze anys més jove, però hi havia hagut una terrible atracció entre ells des del principi. Després de flirtejar com dos adolescents i de fer l'amor un dia a l'interior d'una sala de reunions buida, no sabia ni de quina empresa, ell li proposà passar el cap de setmana al seu refugi de muntanya.\nAl principi ella s'hi va negar, però ell sabia ser molt convincent. Finalment, van acabar traçant el pla que ara duien a terme i que els portaria a algun lloc més indefinit i aïllat que la pròpia construcció de fusta perduda als Alps.\nEll va conduir amb un somriure que semblava tan perpetu com les neus dels cims. Ella no va començar a fer-ho fins que no va veure caure el primer floc, brillant i com de cotó...\nAviat la nevada va amoïnar-la. La neu queia amb força i la línia de l'horitzó era un record vague a les finestres del cotxe.\n-Ja arribem -va dir ell.\nEfectivament, al cap de pocs minuts, el tot terreny es desviava per una carretera secundària que s'enfilava serpentejant, per les muntanyes i que els menà fins al refugi.\nLa cabana estava envoltada de neu. La part posterior, on devia haver un pati, era pràcticament colgada fins a la teulada i només la porta i els seus voltants apareixien lliures, netejats recentment.\n-A vegades et quedes aïllat durant dies, però no t'amoïnis: ho tinc tot preparat -digué ell.\nLa va fer baixar del cotxe i va carregar les bosses. Un cop a l'interior de la cabana, ella es relaxà immediatament. La llar de foc treballava a ple rendiment, hi havia una il·luminació tènue i sensual i sonava una música que transformava l'ambient en setí.\nEll va deixar les bosses a terra i la va abraçar, la va besar, la va despullar. Poc després, tots dos van rodolar per terra, i així van passar gran part de la nit, desprenent més escalfor que el foc que crepitava a la llar\nElla es va despertar. Tot d'una tenia fred. Es va intentar girar però no va poder.\nQuè passa? -pensà.\nVa mirar al seu voltant i un crit se li encallà a la gola. Estava envoltada de neu. Quan va intentar buscar el seu amant, el va trobar, somrient, uns metres per sobre d'ella. Amb una pala, la sepultava en neu, al pati de darrera del refugi.\nJunt amb totes les altres\nUna aparent història d'infidelitat i amor apassionat, que no destapes fins a l'últim paràgraf. M'agraden les comparacions que hi van sortint com "algun lloc més indefinit i aïllat que la pròpia construcció de fusta", "somriure perpetu com la neu dels cims", "més escalfor que el foc de la llar". I, al final, una frase determinant, "Junt amb totes les altres...", que et confirma la primera frase del relat: era una bogeria.\nFilant prim, a "per què fes de tieta" el "perquè" ha d'anar junt. I una altra observació: quan dius "Ella no va començar a fer-ho fins que no va veure caure el primer floc..." no s'entén què és ben bé el que va començar a fer, suposo que somriure, però no veig que acabi de lligar. I l'altra: "on devia haver un pati" jo diria: "on hi devia haver un pati".\nMolt ben redactat i estructurat. 500 paraules clavades que després de la primera lectura vénen de gust de tornar a llegir amb una altra perspectiva.\n2. Rastres, de delirium\nNubada | 15/12/2008 a les 16:19\nEls primers flocs de neu cauen lentament, però la negror del cel augura una nevada considerable. Els alts cims no deixen veure la posició exacta del sol perquè els núvols en difuminen la llum i l'horitzó quasi és imperceptible. El grup d'homes, un total de sis, avança per l'esplanada de la vall, coberta per la neu la nit anterior, tot rastrejant el terreny però serà dificultós perquè les petges possibles s'han anat esborrant de forma natural. El primer de tots ells, suposo que el cap de l'expedició, treu un objecte (pot ser una brúixola) fosforescent cúbic; el consulta i el guarda de nou a la butxaca esquerra de l'anorak. Ara sembla haver-se orientat millor.\nGesticula i el grup es divideix, tres homes segueixen el camí que duia el grup sencer i els altres tres es dirigeixen al viarany que s'endevina entre dos cims. Busquen sense esperança de trobar allò que busquen, però ells no ho saben. Els manca aquell sisè sentit per donar-se per vençuts quan els esdeveniments ja no es poden aturar. Però cap d'ells no pronuncia ni un sol mot, només caminen i observen al seu voltant. Silenci. I el vent, que escampa totes les olors pertot arreu, fins i tot la de la por. Temen la nit, desconeixen aquestes muntanyes en pondre's el sol, com la canalla que busquen. Agosarats fins que l'adversitat apareix.\nPotser un d'ells trobi el guant colgat entre la neu, proper al pendent per on han rodolat els quatre nens, potser siguin capaços d'endevinar les petites petjades o els indicis d'arrossegament, que s'esborraran per complet si neva més. Però el que no podran aconseguir serà salvar-los la vida perquè, quan algun animal cau en les urpes d'una llopada, difícilment en surt viu. I menys quan els nostres ullals ja han destrossat la gola de les víctimes. Fins i tot quan es tracta d'humans.\nDetall d'un drama en tres part que fan que vagis redescobrint què passa a mida que llegeixes. Primer, els homes busquen alguna cosa. Després t'adones que busquen nens, cosa que fa augmentar el neguit de la història, finalment t'adones que és el llop qui parla.\nFilant prim: després de "tot rastrejant el terreny", hi posaria una coma; a "les petges possibles" jo diria "les possibles petges", i "anorak" no va amb k, ha de ser "anorac".\nMolt ben redactat i molt ben estructurat en paràgrafs clars. M'ha agradat especialment la frase: "I el vent, que escampa totes les olors pertot arreu, fins i tot la de la por".\nMolt bé la teva aportació, delirium.\nGràcies, Nubada, i felicitats a...\ndeòmises | 15/12/2008 a les 18:21\ndarkman! Ferran, un gran relat, ben narrat, certament.\n3. Música d'hivern, d'Amaretta\nNubada | 15/12/2008 a les 16:14\nSense cap motiu, marxa. Escolta Sigur Rós i desapareix del món. El carrer és nevat, buit de gent, que deu estar-se a casa amb la llar de foc encesa. Amb un zumzeig en les oïdes jugarà eternament (*) i el sol cau en l'horitzó, crepuscle rogenc que deixa el fred de la imminent nevada i la música no desapareix. Tot i trobar-se a una remota ciutat enmig del no-res, que no reconeix ja. A la seva Suècia natal. Es crea un microcosmos personal, on la canalla és feliç i ell se sap estimat per algú, on la perfecció existeix inclús quan tot és negre amb la foscor de la depressió. I camina sense direcció aparent però sap cap a on va. Carrers deserts i fanals a punt d'encendre's. La seva barriada queda enrere. Si troba cap individu ara no el reconeixerà. Els flocs de neu cauen de forma uniforme, els mira i els troba perfectes. Perfectes com la seva deformitat. Aquest cervell seu que no para de crear pensaments, intermitències de la coherència, un boig canta dins del seu cap. El fred extrem no el congela i no calla, crida i gemega, entre les parets del seu crani, el vol mossegar, el coneix, no s'aturarà, no callarà, ell és l'únic d'emmudir aquest cabró que el turmenta i li perfora els timpans, aquesta angoixa constant que li remou les entranyes fins a la sacietat. I jau dins seu i es revolca entre els seus pensaments ordenats i la canalla que és feliç omple de xiscles les estances del seu interior, tots juguen amb ell, eternament, com repeteix Sigur Rós. I per això ha marxat. Sense motiu. Sense cap motiu. Cap al llac gelat. Amb els patins, sense aixecar sospites. El fred ho ha glaçat tot excepte els llocs que sap. Forats enmig del gel com els forats que tothom diu que té dins del cap, per on s'escolen i rodolen la tristesa i la melangia, la pluja i la neu. Follia, bogeria, demència. La que pateix el món. I els pares el vigilen, volen saber què fa en cada moment, com si hagués de justificar cada alenada que respira. I hi ha massa paraules escampades, parlen sense sentit, sense raó ni coneixement. Rumors que el minen, amargor que l'anul·la. Ell se'n vol protegir. Al fons del llac hi ha la fi del zumzeig juganer, el silenci i la pau...\nPoc a poc ens fas entrar en aquest personatge turmentat a qui anem descobrint, a base de zumzeig a les oïdes, com una ment angoixada que vol deixar de ser el que li fan entendre que és. L'angoixa acompanya el lector durant tota la lectura: negror, depressió, deformitat, angoixa, xiscles, follia, bogeria, demència... Tot plegat en un llarg i únic paràgraf, amb una frase rere l'altra que no deixen reposar. I, finalment, aquells forats dins el cap... i aquells forats enmig del gel que donaran lloc al silenci i la pau.\nFilant prim, canviaria algunes puntuacions, per exemple en la frase: "i el sol cau en l'horitzó, crepuscle rogenc que deixa el fred de la imminent nevada i la música no desapareix". Però per altra bandan és precisament la manera com fas les frases que ajuda a sentir l'angoixa del protagonista.\nMolt bé, Amaretta (ets lectora o ens amagues la teva identitat d'autora?).\nDuino | 15/12/2008 a les 17:37\n4. Llits de neu, de sangifetge\nNubada | 15/12/2008 a les 16:22\n5. Acte de presència, de manel\nNubada | 15/12/2008 a les 16:23\nTot va començar un dotze de gener. Uns dies abans l'home del temps havia anunciat l'arribada d'un front fred, d'aquells que es consideren extraordinaris, i més en aquestes contrades. Si bé és cert que, d'entrada, els adults del poble s'ho agafaren com un mala notícia, per allò de carreteres tallades i problemes de comunicació viària en general, la canalla s'ho empassà amb aquella il·lusió innocent i contagiosa pròpia de la seva edat.\nEl dia s'aixecà tapat, d'una grisor platejada que enfosquia l'ambient, i amb una sensació de proximitat del cel que feia mitja basarda. Tothom sortí al carrer amb botes altes, els abrics cordats fins a dalt, els guants de llana posats i la bufanda embolicada al coll. A primera hora tot va seguir el curs habitual, rutinari: Els despatxos treballaven, les botigues venien, i l'escola, l'única del poble, ensenyava; però el cert és que ningú s'estava de treure el nas de tant el tant per guipar l'horitzó. Aquella sensació de proximitat celestial augmentava per moments.\nPassades les dotze del migdia van caure els primers flocs. L'excitació, encara continguda, va esclatar de cop. Està nevant! es sentia per tot els racons de la vila. La poca freqüència de l'esdeveniment era motiu de conversa a tot arreu. No cal dir que fou a l'escola on es produí el més gran esverament, i tots els alumnes es van amorrar a la finestra per contemplar com el cel es desprenia d'aquelles lleugeres volves blanques, com si s'hagués rendit a la contenció que fins llavors el dominava. Bocabadats, guaitaven l'espectacle abduïts per la morositat d'aquella miraculosa i màgica caiguda.\nEl professor, encomanat d'aquella il·lusió infantil, no va tenir més remei que deixar l'explicació de la regla de tres per un altre dia, i com un nen qualsevol també s'acostà al finestral per contemplar el panorama. Poca estona després, veient com una fina capa blanca gosava cobrir la sorra del pati, donà permís perquè la mainada sortís a esbargir-se. Ja us podeu imaginar la velocitat amb què els nanos van arreplegar abric i guants i van sortir esperitats cap a fora, en mig d'una cridòria espaterrant. Gràcies a la intensitat dels flocs que queien, cada vegada més grossos, aquella fina capa es va engruixir en un no res, i ben aviat començaren a rodolar boles de neu a tort i a dret.\nEl següent pas fou inevitable, primer van ser les cames, un parell de botifarrons desiguals que van donar pas a un cos totalment deforme. Tot seguit van sorgir dos braços massa prims i petits, per acabar amb un cap força proporcionat, i amb suficient espai per dibuixar-hi uns ulls i una boca prou convincents.\nI ja em teniu aquí. I encara gràcies que van aconseguir una escombra com déu mana, perquè per nas, en lloc de la típica pastanaga, em van entaforar un carbassó que algú va xoriçar d'alguna botiga propera. Però què hi farem, poques vegades que faig acte de presència, tampoc voldria queixar-me massa.\nTendre relat d'una nevada en un petit poblet. Enfocat des d'una visió innocent i feliç, com a un esdeveniment divertit i excepcional, especialment per a la canalla. El penúltim paràgraf et fa somriure, quan imagines els nens fent el ninot. Però el clar "I ja em teniu aquí", i l'escombra, i el carbassó... fan que el somriure s'eixampli encara més.\nFilant prim... caram manel, no he trobat res!\nD'una senzillesa encantadora, és com un conte il·lustrat per a nens, on se't dibuixen mentalment les imatges pàgina a pàgina.\nmanel | 15/12/2008 a les 18:46\nme n'alegro que t'hagi fet somriure, ja es tractava d'aixó, un petit conte.\ni felicitats al guanyador senyor fosc!!\n6. Una nit de Nadal, de darkman\nNubada | 15/12/2008 a les 16:26\nHi ha cap horitzó on clavar la vista? Aquesta nit estic estranyament tranquil·la. Fa fred, sí que en fa, però he deixat de sentir res, cap nosa, cap impressió sensorial.\nPrimer he vist un floc, després dos, poca estona més tard era una nevada consistent, que anava fent créixer el volum de la neu estesa pel terra, a la plaça que tinc davant dels meus ulls. Encara que prou recollida en aquest portal i entre cartrons poc humits, aquella neu m'ha fet revenir el fred, tot i no sentir-lo, potser perquè ja el tinc com una llosa adherida a la meva ànima, no aliena a la meva realitat.\nVolia oblidar, i m'he esbalaït recordant. He viatjat a un passat que tant de bo hagués estat mentida, però m'ha vingut de gust reviure aquells instants. Imatges de felicitat, amb la canalla que jugava al voltant de la taula parada, per gaudir d'una nit de Nadal, tan llunyana com distant d'aquesta, recordo que picàvem una fusta amb un bastó. Penso que eren els meus germans, els havia oblidat. Sé, però, que era allí on els meus pares havien viscut... on varen caure aquelles bombes un hivern, fred també. Una guerra que s'ho va endur tot, fins la felicitat d'aquells records. Era al gener, però, el Nadal d'aquell any també havia estat trist, tant com aquest mateix, potser.\nJa no puc lluitar contra el fat anguniós del meu destí. Sé prou bé que retornar al passat sols ho fan els que ja no tenen futur, i el meu és escàs, estic a punt de rodolar penya-segat avall. Destí d'una carena imaginaria, d'una vida que s'ha deixat perdre en l'abisme de la ingratitud; en la ignorància i la ceguesa dels familiars, que absents a la raó, no varen saber veure per on anaven els trets d'aquella vida erràtica, i estèril, que havia començat a corcar els meus peus, els meus braços letàrgics. Moria dia a dia davant de tothom, com una angúnia notable que sols esdevenia un destorb.\nTancaré els ulls, tinc son, i cada cop neva més, no puc seguir mirant els flocs... m'adormo, sort que dins del somni hi veig una llum... un caliu...\nSento com una agonia vital, una freda percepció que se't fica en els ossos i és aleshores quan entens què vol dir tenir fred... tinc son, molta... son, ensopiment; potser vindrà algú i em traurà d'aquest sofriment... estic tremolant tant, que les poques dents que tinc em fan mal, i es claven en els forats que les altres han deixat...\n-Mira mare, una dona dormint al terra, entre la neu.\n-Fuig fill, em sembla que no dorm... passa ràpid, au! espavila, que la padrina ens espera per fer cagar el tió...\nUna mirada realista a la pobresa derivada de la guerra i la injústicia. Té son... i sent el fred de la neu i de la fredor d'aquest món. Esquivant aquesta realitat que no agrada de veure, la dona que passa se'n va a cagar el tió. Aquella dona també ho feia anys enrere. I la nena, d'aquí uns anys, bé podria estar dormint a terra, entre la neu. O no?\nFilant prim... res a dir!\nAmb aquest relat, darkman, ens fas remoure les nostres "conscències nadalenques".\nMerci pel comentari Nubada\nGalzeran (homefosc) | 15/12/2008 a les 18:16\nara, quan l'he rellegit no el reconeixia, gràcies per filar tant prim... i ara a pencar, avore que em surt del magí!\n7. Lligant caps, de Vladimir\nNubada | 15/12/2008 a les 16:28\nLes aspes del molí giren amb una estridència eixordadora. Es pregunta què hi fa allí estirat, tan abrigat malgrat la calor que l'ofega -els flocs humits que li cauen a la cara són un magre consol-, com ha arribat a aquella absurda posició i perquè li costa tant moure's. A veure. Recorda l'Aina (la secretària més atractiva de l'empresa), la seva proposta ("vols venir a esquiar amb mi aquest cap de setmana?"), la perplexitat davant l'oferiment ("n'estàs segura que no vols anar-hi amb el teu novio?") i els companys colpejant-li les espatlles ("ei, tu, quina sort nano!"). Una el·lipsi formidable -li costa ordenar els pensaments- el trasllada a la recepció del refugi, on l'Aina ha reservat dues habitacions (ell s'havia vist compartint dormitori: a mitjanit, una amical fraternitat pot esdevenir passió desfermada). Però acceptem-ho, és així: dues habitacions i el seu desig, atiat per una conversa engrescadora durant el llarg viatge en cotxe, sobtadament frustrat (sí, és clar, la conversa la recorda bé: la noia ha vessat algunes llàgrimes pel xicot que l'ha abandonada, i els plors ajuden a intimar, reclamen la solidaritat, inciten l'abraçada compassiva).\nMés que un molí, sembla un d'aquells monstres de braços imponents dels parcs eòlics. N'han trobat més d'un al llarg del trajecte, dominant l'horitzó amb els seus incansables moviments rotatoris (ell ha aprofitat l'ocasió per explicar un acudit -alguna cosa enginyosa sobre aixelles, però ja ho ha oblidat- que ha fet riure l'Aina; i les rialles -ha pensat, delerós- sovint condueixen a l'afecte). El vent tallava la respiració, un abisme espaordidor: què hi feia allà dalt de la pista, amb les botes ben encaixades als esquís alineats, a punt per llançar-se a un destí fatal? I on era l'Aina? Perquè l'havia deixat tot sol? (I sent la veu d'ella, al refugi: "Vaig a estirar-me una estoneta. Ens veurem al restaurant per dinar alguna cosa". Però quan hi va arribar, a la noia l'envoltaven quatre bavejants adolescents, musculosos i bronzejats. "Anem a la pista negra. Vens amb nosaltres?", li va preguntar ella amb un somriure radiant. "Però no volies dinar abans?", va protestar ell, confús, sentint-se ridículament insignificant). Així que -ara li ve a la memòria- mentre s'estava immòbil abocat al buit, l'Aina i els quatre galifardeus ja l'havien precedit muntanya avall. Era el seu torn -"Apa home, sense por!", li etzibà una veu impacient darrera d'ell- i li va semblar veure l'Aina a baix, saludant-lo ("demostra a aquesta canalla que ets un home", sí, sí, això li havia dit ella a cau d'orella, poc abans de baixar rabent). Llavors el món ha començat a donar voltes, ha vist els esquís sortint disparats al cel com focs d'artifici, i en algun moment mentre baixava rodolant ha pensat: "Però si jo no he esquiat mai en la vida!".\nAra que s'hi fixa, més que un molí, sembla un helicòpter. "Calmi's", li diuen mentre l'estiren amb moltes precaucions a la llitera, "tot anirà bé". Més enllà, l'Aina somica. Un dels joves forçuts l'abraça.\nPrimer ens trobem un ferit que delira veient aspes de molí i braços eòlics enlloc de l'helicòpter que el ve a rescatar. Després ens expliques la gran patacada del noi que esquia sense saber-ne, engatussat per la noieta que ha incitat la seva abraçada compassiva. Finalment, lligant caps, ens redescobreixes una noia que busca com sigui compassió i afecte, abraçada a un dels joves forçuts que acaba de conèixer.\nFilant prim, he trobat una excessiva existència de parèntesis. Podrien estar justificats en el primer paràgraf com a estratègia per donar explicacions, però en el segon paràgraf hi ha un parell de parèntesis que pel meu gust són massa llargs, i que inclouen punts i comes, frases entre guionets, diàlegs entre cometes i interrogacions.\nMolt bé, Vladimir. Una història divertida i intel·ligent.\nVladimir | 15/12/2008 a les 18:41\nM'alegra saber que et va complaure la historieta, i la revisaré seguint els teus intel.ligents i encertats consells. Vaig escriu-re'l massa depressa i sense gairebé temps per revisar-lo...\nI moltes felicitats a l'home negre: vaig a llegir-me el relat guanyador!\n8. Terra cremada, d'Ayurveda\nNubada | 15/12/2008 a les 16:29\nTerra cremada, mort, destrucció, l'hivern és cruel, i els flocs de neu. Infinita caiguda de neu que gela els ànims i les ànimes. Assolament, rostolls i camps erms, ruïnes fins on pot abastar la vista, fins a l'horitzó, que fumeja, roig de mort, negre de cruesa, i la fam i el dolor i els cadàvers, des d'ancians veterans a tendra canalla que no coneix encara la vida. Neu i neu i muntanyes glaçades, planície isolada enmig de la devastació. Plors que són vans, braços que suporten els ferits i els arrosseguen, cap a la llum que no existeix aquí, cap al buit.\nTerra cremada, i a les meves espatlles hi ha els esperits dels soldats que han combatut per mi i han perit, sang i vísceres, absència de coratge, pendent per on rodola l'esperança i mans clivellades que recol·lecten els fruits de la pols; no hi ha queviures i l'aigua, ja escadussera, és putrefacta com la cobdícia de conquestes. Ombra, judici de la consciència, gruta insondable de tenebres intactes, el meu nom m'és desconegut ara. I la darrera plaga em segueix, desert interior.\nOn són els meus homes, on és la meva dignitat? Enterrats sota la neu, aquesta neu que s'amuntega en els camins i ens deixa dins del laberint de la perdició on només hi ha una sortida: la pròpia vida. Cauen un a un i les seves vides es barregen amb la meva agonia de no poder morir immediatament. He de suportar crits i dolor aliens, justícia. Reclamaran justícia quan sàpiguen que sóc botxí en lloc d'Emperador. Mort i més mort i restes de la derrota per on passi...\nEs lleva sol en la seva cambra personal. Només un malson, que ja fa setmanes que es repeteix. Ha sentit la ferocitat del pànic dins seu, com un pes enorme que no desapareix ni quan desperta. Abans de reunir-se amb els generals ha de refer-se del tràngol d'aquest somni incessant. No poden veure'l dubtar perquè tenen fe en la seva estratègia, fins i tot en la difícil campanya contra Rússia, confien cegament en ell, en Napoleó Bonaparte, l'estratega per excel·lència, l'home capaç de conquerir el món sencer i de dominar-lo.\nDéu n'hi do, quin relat de guerra i destrucció. De fred i de foc. La bogeria de la guerra i la bogeria dels qui la fan. La bogeria dels poderosos. M'ha agradat la frase: "i l'aigua, ja escadussera, és putrefacta com la cobdícia de conquestes". I per damunt de tot, en primer lloc del relat, el patiment dels innocents.\nFilant prim, "en lloc" ha d'anar junt: enlloc.\nMolt bé, Ayurveda, espero coneixer-te com a autor (si és que encara no n'ets).\nAyurveda | 15/12/2008 a les 17:16\ncom que has filat prim en els relats, també filaré prim en els comentaris, exclusivament en el meu filaprimament: si t'adones, la frase on hi ha en lloc és aquesta: Reclamaran justícia quan sàpiguen que sóc botxí en lloc d'Emperador. La traduïm al castellà? Som-hi: Reclamarán justicia cuando sepan que soy verdugo en lugar de Emperador.\nSi, com bé dius, fos enlloc (en ningún lugar), crec que grinyola. Ans, mirem al Diccionari de la Llengua Catalana de l'Enciclopèdia Catalana. T'hi animes? Mira què hi diu a enlloc, i contraposa què hi diu a en lloc de (acc. 8, per a més ajuda).\nÉs a dir, filant prim i amb la traducció en mà i, per descomptat, el diccionari enllaçat, la frase és correcta des de la primera paraula fins a la darrera.\nGràcies, però, pel teu comentari i felicitats a darkman. Bon relat, com els que acostumes a escriure.\nTens raó, Ayurveda!\nNubada | 15/12/2008 a les 19:49\nÉs veritat, vaig corregir-ho molt ràpid, sense pensar-ho bé. Mil disculpes... i gràcies per la teva argumentació tan ben documentada!\n9. Nina de neu, d'Unaquimera\nNubada | 15/12/2008 a les 16:32\nNeva quan arribo al portal. Un floc petit cau dins la bossa quan l'obro per buscar les claus. Trobo primer la del cementeri. Endevino que no podré tornar a viure mentre no perdoni la mare.\nVaig tancar-la lluny amb certificats. El meu cor quedà clausurat amb forrellat.\nVa ser la follia, no la mare m'havia donat vida, qui m'atacà aquell dia malaurat, qui empentant-me, va somriure davant la meva caiguda, qui va escopir-me, cridant que m'ho tenia merescut per puta, per prendre-li l'home, per portar en el ventre un fill del seu mascle. La seva ment embogida substituïa la inacceptable absència del meu pare amb la figura masculina del meu marit: el deliri em feia rival en lloc de filla. Ho sé.\nHe mirat de filar prim, però res! No tinc cap canvi per suggerir.\nUf, Unaquimera, has concentrat en 500 paraules una llarguissíma història que podria donar per molt capítols. Molt bona síntesi, carregada de sensibilitat.\nUnaquimera | 15/12/2008 a les 22:35\nGràcies, jutgessa, pel teu comentari: quin goig rebre'l!\nEnhorabona per la feina fet, Nubada!\nEnhorabona també al guanyador: bon reat, darkman!\nUna abraçada gran, per a tots els participants,\nI, per acabar... EL VEREDICTE!\nNubada | 15/12/2008 a les 16:34\nQue difícil que m'ho poseu... com que m'he de decidir i es tracta de la meva visió totalment personal,\nde moment declaro finalistes:\n"El refugi" de Sergi" i "Nina de neu" d'Unaquimera, per l'argument tan ben portat.\n"Acte de presència" de manel, perquè m'ha fet somriure.\n"Lligant caps" de Vladimir, perquè m'ha fet riure i pensar.\nPerò, sobretot, perquè m'ha fet remoure la meva "consciència nadalenca"...\n"Una nit de Nadal" de darkman.\nDarkman, a preparar el repte 364!\nI moltes gràcies per la vostra participació!\nGràcies a totes i a tots, cincu minutis i penju repti...\nGalzeran (homefosc) | 15/12/2008 a les 22:42\nBufa, encara no m'ho crec, amb el nivell assolit per aquest repte, i amb els companys presentats... i els seus relats, tot un honor... bé ara vaig, ara vaig, ja ho tinc, el 364 està a punt de sortir del forn...\nAH !... LES DONES... (340 lectures)\nPER A CONQUISTAR-TE (SONET) (287 lectures)\nPer sempre (243 lectures)\nCADA COSA AL SEU LLOC (215 lectures)\nCRIDE L'AMOR (SONET) (207 lectures)\nUN SÍ A LA VIDA (187 lectures)\nPresenciant la violència invisible (183 lectures)\nA la vora de la mar (179 lectures)\nLa natura parla (179 lectures)


Desacceleració de la inversió, l'ocupació i l'edificació en el sector de la construcció - Cambra de la Propietat Urbana de GironaCambra de la Propietat Urbana de Girona\nEls visats d’obra es van enfonsar un 25% al novembre, mentre que la inversió va passar de créixer el 4% a inicis de 2019, a tancar amb una caiguda del 3,5%\nEl sector constructor va viure el 2018 un any d’eufòria, però les bones dades s’han anat desinflant progressivament a mesura que avançava el 2019, fins al punt de tancar en tendència negativa, davant la incapacitat de repetir per segon exercici consecutiu les xifres excepcionals aconseguides un any abans, el millor des que va començar la recuperació del sector el 2015. Una evolució que sembla patir la desacceleració de l’economia espanyola, però sobretot, l’esgotament del cicle alcista immobiliari, que ha fet repuntar amb força i en molt poc temps els preus, i que ha restat capacitat de compra d’habitatge.\nEl 2019, la inversió residencial pràcticament es va estancar, mentre que l’aportació al PIB del sector constructor es va reduir a la meitat respecte a 2018. Els projectes de nova edificació han caigut amb força diversos mesos i, a falta de les dades de tancament de any, sembla que tot just repuntaran un 5% respecte el 2018, enfront de les alces de més del 25% dels últims tres anys. Les ocupacions en el sector també es van ressentir i van tancar l’any amb caigudes.\nTot això en un context de marcat alentiment, en què l’economia ha passat de créixer el 2,4% el 2018 al 2% el 2019, i en el qual les vendes de cases han caigut un 3,6% en l’acumulat fins novembre, després de quatre anys consecutius de fortes alces de preus que han erosionat la capacitat de col·locar producte i esgotat molt ràpid el cicle.\nSegons les dades de Comptabilitat Nacional publicats recentment per l’Institut Nacional d’Estadística (INE), la inversió en habitatge a Espanya es va frenar en sec el 2019, ja que amb prou feines va pujar un 0,8%, després del fort increment de l’6,6% registrat en 2018. L’últim trimestre va acabar en números vermells, amb una caiguda de la inversió en el sector residencial del 3,5% respecte al mateix període de l’any anterior. La disminució de la inversió es va aprofundir a mesura que avançava el 2019: va deixar de créixer en el segon trimestre respecte a l’anterior, es va reduir en el tercer (-0,3%) i es va contraure encara més en el quart (-3,5%).\nAixò també ha provocat que l’aportació de la construcció al PIB s’hagi reduït pràcticament a la meitat, del 5,7% de 2018 al 2,9% registrat el 2019, segons les dades de comptabilitat nacional. Si bé en el primer trimestre del 2019 aquesta branca d’activitat creixia al 6%, el seu vigor es va reduir progressivament al llarg de l’any fins a contraure’s en l’últim trimestre un 0,7%.\nLa moderació que travessa el sector també s’evidencia en el nombre de nous projectes d’habitatges. Les dades recents de l’Ministeri de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana mostren que els visats d’obra nova es van desplomar un 25,5% al novembre respecte a el mateix mes 2018, el descens més gran en cinc anys, i el cinquè mes no consecutiu de caigudes interanuals el 2019.\nA falta de les dades de tancament d’any, tot sembla indicar que el 2019 s’hauran iniciat de prop de 105.000 cases, molt lluny de les 150.000 que els promotors estimaven com a xifra de “velocitat de creuer” i a certa distància també de les previsions fetes per Servihabitat a finals d’any, que preveia arribar a les 125.000. El nombre de projectes es quedaria així molt a prop dels registrats el 2018 (100.733), el que suposaria un augment anual inferior a el 5%, enfront dels forts repunts propers a l’25% entre 2016 i 2018, si bé és cert que en aquests casos es partia de xifres absolutes més baixes.\nLa contracció de l’edificació també ha fet efecte en la mà d’obra. Així ho mostren les dades de l’Enquesta de Població Activa (EPA), que revelen que en l’últim trimestre del 2019 la construcció -exclosa la d’enginyeria civil- va donar feina a 1.174.000 d’ocupats, un 0,4% menys que el mateix període de 2018.


El programa Joves amb Talent del Consell Comarcal del Baix Camp, creat per impulsar projectes sostenibles al medi rural i fer tornar el jovent als municipis d'interior, ofereix un nou curs integral d'Agricultura Regenerativa, després de l'èxit de l'any anterior, per acompanyar i impulsar les iniciatives emprenedores de les persones participants. Les sessions formatives es realitzen a diversos pobles de la comarca, durant el cap de setmana en horari de matí i tarda.\nPrograma del curs Agricultura Regenerativa 2021\n16 de gener. Maneig holístic - Josep Ramón Sainz de la Maza\n17 de gener. Permacultura i ecosistemes - Sara Wade\n13 de febrer. Poda natural - Tomàs Llop\n13 de març. Reg, estalvi i captació d'aigua amb Key line - Manel Badia\n10 d'abril. Fertilitat del sòl i 3 M's - Josep Ramón Sainz de la Maza\n11 d'abril. Cromatografia - Josep Ramón Sainz de la Maza\n17 d'abril. Avaluació del sòl - Josep Ramón Sainz de la Maza\n22 de maig. Gestió de plagues i Sanitat vegetal - Inna Herraiz\n19 de juny. Xarxes de col·laboració - Ana Digón\n9 d'octubre. Comercialització i cooperativisme - Annaïs Sastre i Josep Ramón Sainz de la Maza\nOmplir i enviar el formulari que hi ha a continuació per fer la inscripció en qualsevol de les formacions. La data límit és diumenge 6 de desembre de 2020.


Fàtima Taleb diu a Manresa que les dones són les que més l'han insultat anant pel carrer - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nFàtima Taleb diu a Manresa que les dones són les que més l'han insultat anant pel carrer\nLa regidora musulmana de Badalona va obrir, ahir, un cicle sobre feminisme\ngemma camps 04.02.2017 | 08:12\nFàtima Taleb va parlar de feminisme i religió a l´Espai Roig, ahir mireia arso\nLa regidora musulmana de Badalona Fàtima Taleb va ser, ahir, a Manresa per intervenir en un cicle sobre feminisme. Taleb, mediadora social, que ha estat notícia aquests dies perquè va denunciar que havia patit dos atacs racistes i xenòfobs a la seva ciutat, va explicar a la trentena de persones que van assistir a la xerrada que porta una mena de recompte de «tots els insults, vexacions i humiliacions» que ha patit anant pel carrer i que «la majoria han estat de dones». No va ser gens autocomplaent amb el sexe femení, va plantejar més preguntes que respostes i va defensar l'islam, aportant coneixement de primera mà allà on sovint hi ha tòpics.\nAmb la regidora de Participació i Convivència de Badalona, va intervenir en la xerrada la doctora en Sociologia Mar Griera. El tema era «Feminisme i religió».\nTaleb va defugir referir-se als esdeveniments que l'han fet més coneguda, però, cap al final de la intervenció, abans que el públic pogués fer preguntes, va explicar vivències personals. Una, la dels insults que rep, més de dones que d'homes, la qual cosa la va portar a reclamar un feminisme que no imposi per qüestions de cultura o religió. Va defensar un islam que aposta per la vida i la llibertat i que, quan va sorgir, va servir per eliminar el costum en moltes tribus d'enterrar viva una criatura si naixia dona, perquè «no tenien cap dret». Per exemplificar el canvi que va suposar per a la dona, va explicar que el primer professor de l'islam va ser una dona, i la primera persona encarregada de controlar la qualitat del que es venia als mercats, també. Va parlar del vel i es va aturar en el que es va trobar quan va arribar a Badalona. Concretament, va explicar que ella i altres dones musulmanes van organitzar un acte benèfic al qual van assistir 250 dones com una manera de trencar amb la idea que no participaven mai. El dia abans de fer-lo hi va haver l'atemptat a la revista Charlie Hebdo i la van trucar de l'Ajuntament, aleshores amb Albiol al capdavant, per notificar-li que no els deixarien el centre cívic. Finalment, van haver de pagar per llogar un espai. Fets com aquest, va comentar, la van portar a entrar en política tot i les reticències inicials.\nSeguint amb la teoria que sovint les dones són les més antifeministes, va dir que una que coneix li va enviar un correu quan van sortir a la llum els fets pels quals ha estat notícia i li va aconsellar que es tragués el vel i així ja no tindria més problemes.\nQuatre sessions més\nEl cicle organitzat per Comunistes de Catalunya i la CUP inclou sis sessions, tots els divendres de febrer i el primer de març. La següent la centrarà, divendres vinent, el tema del feminisme i la lluita de classes. Totes tindran lloc a l'Espai Roig (carrer de la Mel, 8, 1r), a partir de les 7 de la tarda.


GESTORIA ANDORRA Agencia immobiliària a Andorra. La seva sòlida experiència i el seu tracte personalitzat ha permès ser una empresa immobiliaria de prestigi, Oferim una atenció especialitzada per troba la llar dels teus somnis. Gestionem i administrem propietats a Andorra. Ofereix una variada oferta de producte immobiliari en modalitat de venda o de lloguer. Fiscalitat i Comptabilitat Andorra. L’impost sobre societats és un tribut de caràcter directe i naturalesa personal que grava la renda de les persones jurídiques d’acord amb les normes establertes a la Llei reguladora. El període impositiu coincideix amb l’exercici econòmic de l’entitat, i no pot excedir dotze mesos. En el cas que l’exercici social sigui superior, el període finalitza al cap de dotze mesos. La base de tributació es calcula corregint el resultat comptable. El tipus general de gravamen és del 10%. La quota de tributació és la quantitat resultant d’aplicar el tipus de gravamen a la base de tributació. S’aplica una imposició reduïda a les societats que realitzen explotació internacional d’intangibles, les que intervenen en el comerç internacional i les que fan la gestió i inversió financera intragrup. S’elimina la doble imposició interna i internacional sobre participacions en beneficis d’altres entitats i s’estableixen deduccions per doble imposició, per creació de llocs de treball i per inversió. Al setembre els obligats tributaris han d’efectuar un pagament a compte de la liquidació corresponen al període impositiu que estigui en curs l’1 de setembre. Els obligats tributaris de l’impost sobre societats han de disposar d’un número de registre tributari, que han de sol·licitar en el cas que encara no el tinguin com a obligats tributaris dels impostos indirectes. El primer any d’aplicació de l’impost els obligats tributaris gaudeixen d’una reducció del 50% de la quota de liquidació. Per als obligats tributaris d’aquest impost que es constitueixin com a nous empresaris d’una nova activitat empresarial o professional i que tinguin uns ingressos inferiors a 100.000 euros, el tipus de gravamen aplicable durant els tres primers anys d’activitat és el següent: El 5% per a la part de la base de tributació compresa entre 0 i 50.000 euros. El 10% per a la base de tributació restant. Aquesta bonificació fiscal no es podrà aplicar als obligats tributaris que facin o hagin fet algun tipus d’activitat, tant de forma directa com a través d’una societat. - Página 2 de 27 - GESTORIA ANDORRA CONSTITUCIÓ DE SOCIETATS : - Reserves de nom. - Redacció d'Estatuts. - Sol·licituds d'Autorització al M.I. Govern. - Signatura de Constitució davant Notari. - Modificació d'Estatuts. GESTIÓ DE NÒMINES PER A EMPRESES : - Confecció de nòmines. - Contractes de Treball. - Altes del personal / Baixes del personal. - Càlcul de "finiquitos". - Baixes laborals. - Liquidació de les quotes de la C.A.S.S. - Recursos davant l'Administració. COMPTABILITATS / AUDITORIES /VIABILITATS D'EMPRESES. CONTRACTES DE LLOGUER... CONTRACTES ENTRE PARTICULARS. CONTRACTES D'EMPRESA. ASSESSORAMENT EN INVERSIONS DEMANDES INICIALS DEL PERMÍS DE TREBALL RENOVACIONS PERMÍS DE RESIDÈNCIA I TREBALL DEMANDES DE RESIDÈNCIA PASSIVES RENOVACIONS RESIDÈNCIES PASSAPORTS ANDORRANS HOMOLOGACIONS PERMÍS DE CONDUIR RENOVACIONS PERMÍS DE CONDUIR OBERTURES DE COMERÇ BAIXES DE COMERÇ MODIFICACIONS DE COMERÇ PERMÍS D'ARMES PERMÍS DE CAÇA ALTES/BAIXES I MODIFICACIONS CASS MÍNIMES QUANTIES/EXECUCIONS ENTÈNCIA BATLLIA SUPLIQUES VARIES DE GOVERN, COMÚ, BATLLIA.... PENALS ANDORRANS PENALS ESPANYOLS PENALS FRANCESSOS CERTIFICATS DE NAIXEMENT/MATRIMONI... CERTIFICATS INSCRIPCIÓ COMÚ/IMMIGRACIÓ.... CURRÍCULUMS SOL.LICITUTS, CARTES, FAX, RECURSOS...... RENÚNCIES NACIONALITAT ESPANYOLA ASSEGURANCES: LLAR, COTXE, VIDA.... DOCUMENTACIÓ NOTARIAL AGENCIA IMMOBILIÀRIA - Càlcul de rentabilitats. - Valoració del preu de mercat. - Assessorament. RENOVACIÓ CARTES GROGUES PERMÍS DE COMPRA/VENDA IMMOBLES/TERRENYS - ADMINISTRACIÓ DE FINQUES COMPRA-VENDA DE NEGOCIS: - COMERCIALS - HOTELS - RESTAURANTS\nParadis fiscaux : les 10 pays où l’on paye le moins d’impôts Certains territoires ne taxent pas, ou alors très\nLutte contre le démarchage téléphonique : ce qui change à partir de ce vendredi 1er avril À partir du 1er\nHavre. Andorre, l’eldorado des Youtubeurs espagnols La principauté des Pyrénées est devenue le repaire des “maîtres du Web” les plus\nExpatriation : quels sont les pays fiscalement les plus attractifs ? Mode d’emploi Malte, Antigua-et-Barbuda et le Royaume-Uni sont en\nAndorre: la levée du secret bancaire fait exploser les régularisations\nAndorre: la levée du secret bancaire fait exploser les régularisations A partir de 2017, les informations sur les comptes bancaires\nComment le fisc surveille les comptes et revenus non déclarés détenus à l’étranger Les demandes de renseignements relatives aux comptes


La incorporació de traumatòlegs obligarà la CASS a moure fitxa per limitar les operacions a fora - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl cost de la plantilla s'enfila fins al milió d'euros anyals i se centra en un model especialitzat i distribuït en set unitats d’actuació\n17/01/2021 (11:29 CET)\nEl cost de la plantilla de traumatologia i ortopèdia de l'Hospital Nostra Senyora de Meritxell s'enfila fins al milió d'euros. El principal d'objectiu, amb la contractació d'especialistes i la creació d'especialitzacions, és evitar que els pacients es traslladin a l'estranger per operar-se. La CASS que finança aquestes intervencions haurà de moure fitxa per anar-les limitant.\nEl ministre de Salut Joan Martínez Benazet, ha contestat aquesta setmana a una sèrie de preguntes de la consellera general del PS, Susanna Vela, que el SAAS disposarà d’un total de 16 treballadors en aquest àmbit dividits en nou assalariats, cinc treballadors per compte propi i dos professionals per guàrdies els caps de setmana i festius. El cost de la contractació d’aquests nous professionals és de 4.183,59 euros mensuals pels assalariats que ocupen places fixes durant 40 hores setmanals.\nPel que fa als assalariats per a guàrdies, el cost és de 24,06 euros per hora els dies laborables i 28,63 euros per hora els cap de setmana i festius, a banda de 5,73 euros per hora per desplaçament. Quant als complements i segons la normativa del SAAS, el cap de servei rep 2.632,52 euros al mes i el coordinador 1.047,68 euros. Tot plegat arriba a un milió d'euros per any.\nMartínez Benazet justifica que la incorporació de nous professionals a l’àrea de Traumatologia i Ortopèdia respon a un augment de l’activitat del servei, ja que part de la que fins ara es feia a l’estranger podrà ser efectuada amb la mateixa qualitat al Principat. El creixement d’intervencions quirúrgiques de traumatologia i ortopèdia han passat de 1.212 l’any 2019 fins a les 1.304 del 2020. Amb la posada en marxa de la via preferent, es preveu un increment del nombre de prestacions sanitàries efectuades a Andorra.


Albiren el primer gran grup de l’any de balenes a la costa del Garraf\nExemplar de rorqual comú albirat a l'Atlàntic\nEls cetacis passen per les costes catalanes en direcció al mar Lígur\nExemplar de rorqual comú albirat a l’Atlàntic | Aqqa Rosing-Asvid\nComença la temporada d’albiraments de balenes a les costes catalanes i amb aquesta també les expedicions d’associacions d’animals marins per observar-les, fotografiar-les i monitorar-les. És el cas de l’associació EDMAKTUB, la qual s’ha topat amb el primer gran grup de rorquals comuns de la temporada 2021 a la costa del Garraf, com han publicat el setmanari La Fura i el canal 324.\nAquest albirament d’un gran grup de balenes s’ha avançat respecte a les dates en què se solien localitzar aquests grups a les costes catalanes des de fa 6 anys. L’associació postula que es pot deure a les condicions oceanogràfiques i meteorològiques. Tot plegat, és un signe més del canvi climàtic.\nTot i això aquest gran grup no inaugura la temporada d’albirament de balenes, aquest títol el van aconseguir els primers exemplars vistos a mitjans de febrer també a la costa del Garraf. En aquella ocasió l’Associació Cetàcea va observar alguns exemplars de rorqual comú i els va poder gravar.\nL’organització va aprofitar la difusió del seu vídeo per recordar que les costes catalanes es troben en mig del camí d’aquestes espècies cap al mar de Lígur, una àrea de la Mediterrània que banya les costes de França, Mònaco i Itàlia.


Canço del mati encalmat - Ensayos universitarios - 1208 Palabras\nPágina principal Ensayos Canço del mati encalmat\nCOMENTARI D’UN POEMA: CANÇÓ DEL MATÍ ENCALMAT\nSalvador Espriu i Castelló va néixer a Santa Coloma de Farners el 10 de juliol de 1913, i va morir a Barcelona el 22 de febrer de 1985. Va ser un poeta, dramaturg i novel·lista català considerat un dels renovadors de la prosa catalana de fórmules noucentistes.\nUn seguit de desgràcies van marcar els primersanys de la seva infància: va perdre dos germans i va patir una greu malaltia, que el va obligar a passar una llarga temporada al llit. Espriu va aprofitar el temps d’aquest entrebanc per devorar llibres.\nVa passar tota la seva infantesa a Barcelona i a Arenys de Mar, un indret que l’autor mencionava Sinera ( llegit a l’inrevés), ha esdevingut una geografia mítica de la seva obra i és l’escenaridel seu món literari. Va estudiar dret i història antiga a la Universitat Autònoma de Barcelona, però la Guerra Civil Espanyola i la dictadura franquista van impedir el seu futur que es preveia brillant en el món universitari. A partir d’això, va reduir el seu treball laboral i com a escriptor. Després, uns anys més tard, va reeixir com a narrador, dramaturg i poeta, i les seves obres es podendefinir com una llarga i profunda meditació sobre la mort.\nEls versos de Salvador Espriu s’allunyen del formalisme noucentista, es concentren en la força d’expressió nua.\nDesprés de la guerra civil, a partir de l’any 1939, la vida cultural i literària va quedar totalment aturada. La llengua catalana va quedar prohibida per la dictadura franquista. Així́ que molts artistes catalans van haverde viure a la clandestinitat a Catalunya. Cap als anys cinquanta, amb la liberalització́ i l’estabilització́ del règim, la cultura i la literatura van començar a reaparèixer, tornant a aparèixer els autors que havien quedat en la clandestinitat. El fet que va marcar definitivament la literatura d’aquests anys de postguerra va ser la censura, que era la pressió́ exercida pel control del règimfranquista, que canviava algunes obres o les retallava. Aquests tres fets: l’exili, la clandestinitat i la cesura, van marcar la literatura de postguerra, que va ser fins als anys seixanta conservador i idealista. A partir dels anys seixanta va ser quan definitivament van aparèixer els autors que estaven en la clandestinitat, com Espriu, i va començar a defensar-se obertament una estèticarealista, que és quan Salvador Espriu va publicar la seva obra Cançó del matí encalmat, que es troba dins del recull de El caminant i el mur (1954).\nAl 1954, quan Espriu va publicar El caminant i el mur, ell es trobava a Catalunya, en plena etapa franquista, i per aquest motiu i per la dura infància que va passar, va començar a escriure textos relacionats amb el pas de la vida, i que la mortera un destí inevitable.\nPoesia de la postguerra.\nEl tema principal d’aquest poema és la via que fa el poeta per la vida cap a la mort, que avança lentament.\nAquest poema el que ens vol mostrar, són els dies d’amargor i desànim que viu el poeta, en els que ell comprèn el seu destí, el qual és la mort, i no en pot fugir, és un camí sense tornada, però que avança lentament.Estructura parts\nJo dividiria el poema en quatre parts, segons el que ens diu el poema:\n-Primera estrofa: Ens explica que ja ha comprès el seu destí, i que oblida el passat.\n-Segona estrofa: Ens compara la seva vida amb “la seva barca” que navega endins del mar i sent un cant aeri que ve de terra endins que li diu que la mort és un camí sense retorn.\n-Tercera estrofa: Fa referència alcementiri de Sinera, que és el lloc on reposa la seva família i on ell reposarà algun dia, però encara és viu remarca.\n-Quarta estrofa: Fa referència a la seva eixida d’Arenys, “el jardí dels cinc arbres”, ara ja és adult i ha collit el seu temps, metaforitzat amb la rara rosa blanca i espera el moment d’entrar a les “fosques estances” que és on descansa la seva família.\nComentari De Text El Mati Encalmat\n...Comentari de text sobre “ Cançó del matí encalmat” de Salvador Espriu ( POEMA 11 ) 1. Localització i context: L’autor és Salvador Espriu, va néixer a Santa Coloma de Farners l'any 1913. La trajectòria literària de Salvador Espriu es va iniciar el 1929 amb una edició del llibre en castellà Israel, un recull d'estampes bíbliques. Al 1935, es va llicenciar en Dret i un any més tard en Història. Però la guerra civil i la mort inesperada...\n...Disposición Conjunta Nº 10/2010 – DPGE y DIPREGEP Provincia de Buenos Aires. Apruébase el Anexo I reglamentario de la Resolución Nº 498/10 Salida Educativa o Salida de Representación Institucional LA PLATA, 2 de agosto de 2010.- VISTO el dictado de las Resoluciones N° 498/10 y N° 1741/10, por medio de las cuales se aprobó el marco normativo general para la realización de ‘Salidas Educativas’ y ‘Salidas de Representación Institucional’ de alumnos en establecimientos de...


SAP-Fepol | SAP-FEPOL torna a denunciar les instal·lacions d’ARRO Girona\nSAP-FEPOL torna a denunciar les instal·lacions d’ARRO Girona\nGirona, 22 de juliol de 2020.-\nEl Sindicat Autònom de Policia (SAP-FEPOL) ha tornat a denunciar l’estat que a dia d’avui presenten les instal·lacions que entre d’altres, comparteixen els efectius de l’Àrea Regional de Recursos Operatius (ARRO) Girona i els Tédax d’aquesta mateixa regió policial.\nEn un nou escrit, la nostra organització sindical ha denunciat l’incompliment de la Llei 31/1995 de Prevenció de Riscos Laborals i del Reial Decret 486/1997 sobre disposicions mínimes en els llocs de treball.\nMés concretament SAP-FEPOL ha denunciat l’estat de les dutxes, les quals continuen sense garantir la disposició d’aigua freda, la manca de senyalització lluminosa que indiqui les sortides d’emergència, la manca d’espai que tenen les persones treballadores per guardar les seves pertinences i la manca d’espai exitent entre els armariets.\nA l’efecte la nostra organització sindical ha instat a la Subdirecció General de Prevenció de Riscos i Salut Laboral a solucionar de manera urgent aquestes deficiències, exigint així el compliment íntegre que marca la normativa de seguretat i salut laboral.\nPer altra banda, SAP-FEPOL també ha reclamat esponjar el despatx que a dia d’avui utilitza per formació, ja que vuit persones han de compartir un espai no superior als 30 metres quadrats, així com també col·locar tots aquells elements de protecció que garanteixin la seguretat de totes les persones treballadores.\nDes de la nostra organització sindical no és el primer escrit que es presenta sobre les deficiències d’aquest edifici. No donar compliment immediat a les nostres peticions (les quals recordem estan extretes de la pròpia normativa de seguretat i salut laboral) implicarà la denúncia immediata a la Inspecció de Treball de la Seguretat Social. Esperem per tant que en el proper Comitè de Seguretat i Salut Laboral del Departament d’Interior ens puguin donar una resposta sobre les actuacions que, en resposta al nostre escrit, s’han realitzat al respecte.


Benicarló jornada 'Pilota a l'escola' | Castellón Información\nBenicarló acull la primera jornada formativa per a professorat de ‘Pilota a l’Escola’\nUn total de 647 centres educatius de Primària i Secundària valencians participen en aquesta edició, que es converteix en la més nombrosa\nComencen les jornades de formació del professorat en l’edició amb més participació de ‘Pilota a l’Escola‘. Benicarló i Agost han acollit la primera de les sessions formatives i preparatòries prèvies a l’inici del programa, que començarà el 14 de novembre amb sessions teoricopràctiques en centres d’Orihuela i Benicarló\nLa Conselleria d’Educació, Cultura i Esport i la Federació de Pilota Valenciana engeguen una nova edició del programa ‘Pilota a l’Escola‘, amb la finalitat de promoure la pilota valenciana i la pràctica esportiva entre l’alumnat valencià. Aquesta edició ha superat tots els registres de participació respecte als anys anteriors, amb un total de 647 centres inscrits: 590 de Primària i 57 de Secundària.\nLes sessions són impartides per tècnics de la federació i estan dividides en dues parts: una teòrica i una pràctica. En la formació teòrica, els docents són informats sobre el funcionament del programa mitjançant una exposició detallada amb les activitats i eines didàctiques que ofereix ‘Pilota a l’Escola‘. Posteriorment, la formació es trasllada al trinquet o al carrer per a realitzar la part pràctica, en la qual el professorat practica alguns dels exercicis que realitzarà el seu alumnat.\nBenicarló840 jornada formativa12 Pilota a l'Escola3


Amb el 35,05% escrutat, el PSC lidera amb 34 i ERC i Junts empaten amb 32\nActualitzat 14/02/2021 22:01 CET\nEl PSC se situa com la primera força al Parlament amb 34 diputats, amb el 35,05% dels vots escrutats, i ERC i Junts empaten en la segona posició amb 32.\nAmb aquest percentatge de vot escrutat, el PSC obté el 24,56% dels vots, ERC el 21,30% i Junts el 18,81%.\nPer darrere se situa Vox, que entra per primera vegada al Parlament i com el quart partit a la cambra, amb 11 diputats i el 8,05% dels suports; la CUP amb nou i 6,44%, i En Comú Podem, amb vuit i 6,89%.\nCs, guanyador de les eleccions del 2017, perd 30 diputats i es queda amb 6 escons i un 5,59%; seguit del PP, amb tres diputats (un de menys) i el 3,63%, i segons aquestes dades, el PDeCAT no entraria al Parlament.


Compaginem que uns s’ho passin bé amb el descans d’altres\nper Teodora Aguayo Alvarez 16 de juny de 2019\nEls darrers dies 1 i 2 de juny es van celebrar al Parc de Can Vernet diversos actes de caràcter reivindicatiu, lúdics i musicals. L’escenari es va situar, com en ocasions anteriors, a escassos setanta metres de l’edifici del carrer Abat Armengol on visc. Les actuacions sorolloses van començar el dissabte al matí i es van allargar tot el dia fins a dos quarts de dues de la matinada del dia següent, amb “batucada” de mitja hora inclosa a les 23 hores. El diumenge les activitats es van reprendre a mig matí per acabar, en el que semblava més un “botellón” que altra cosa, a les deu de la nit.\nLa nostra cultura mediterrània és tolerant i fins i tot promou els horaris “tardans”, però hi ha molts ciutadans (nadons, gent gran, persones que tenen necessitats de salut especials...) que no seguim aquests “temps” i considero que també se’ns ha de tenir en compte.\nEstic d’acord en el fet que els espais públics s’utilitzin cívicament per la ciutadania, però també reclamo el dret que tenim tots a no patir soroll excessiu als nostres domicilis. Així mateix, caldria valorar la conveniència que la defensa de legítimes conviccions s’hagi d’acompanyar d’actuacions sorolloses, que diverteixen a uns a costa de causar neguit a uns altres.


Pere Ballester Pons — Cultura Popular de Menorca\nOn som?: Inici / General / La cultura popular a Menorca / Els folkloristes / Pere Ballester Pons\nPere Ballester Pons va néixer a Maó, el 13 de maig de 1856, al si d’una família burgesa i acomodada lligada a la tradició il·lustrada de la ciutat. Va estudiar la carrera de dret, camp en el qual guanyà un merescut prestigi com a jurista i on desenvolupà la seva activitat professional a través del seu bufet d’advocat, a Maó, on va viure tota la seva vida. Col·laborà de forma regular amb articles en revistes jurídiques d’àmbit espanyol, com la Revista General de Legislaciación y Jurisprudencia, de Madrid, o la Revista Jurídica de Catalunya, a través de les quals guanyà un cert prestigi com a expert en dret foral. En aquest àmbit és important la seva monografia Las instituciones forales de Menorca (1898), però també publicà molts articles de divulgació jurídica a la Revista de Menorca (fundada en 1888) i al diari La Voz de Menorca, òrgan periodístic dels republicans liberals.\nConjuntament amb un grup d’intel·lectuals maonesos, participà en la creació de l’Ateneu de Maó (1905), del qual fou secretari, bibliotecari i president de la Secció de Ciències Socials. En la Revista de Menorca, editada per l’Ateneu (des de 1906), col·laborà amb més de quaranta articles, tant de divulgació jurídica, com de temes socials i antropològics.\nLa incorporació de P. Ballester al camp de l’antropologia i el folklore es va produir per vies indirectes. L’Ateneu de Madrid va promoure, el 1901, un qüestionari a tot Espanya, sobre pràctiques i creences, basat en el cicle vital (naixementt, matrimoni, mort) i va demanar a persones qualificades que el contestessin. En el cas de Menorca, sabem que es va demanar a diverses persones, però només s’ha conservat íntegra la resposta de Pere Ballester i, parcialment, la del advocat J. Vidal. La decisió de sol·licitar de Ballester aquesta col·laboració fou deguda a la recomanació de Rafael Prieto i Caules, polític maonès, resident a Madrid en aquella època. El text de Ballester es va enviar a Madrid el 1902, però es publicà en forma d’opuscle a Maó, per inciativa d’un grup d’amics de l’autor, el 1905, amb el títol de Costumbres populares de Menorca. Per a la seva redacció revisà la bibliografia prèvia existent (Amstrong, Cleghorn, Ramis, Vuiller, l’Archiduque Luis Salvador, Riudavets), en bona part deguda a autors estrangers. En un cert sentit, el text de Ballester, anterior a les grans obres de recopilació folklòrica de Camps i Ferrer Ginard, es pot considerar la primera aportació ordenada a l’etnografia menorquina. Però en el text, tot i que molt determinat per l’estrucura del “Cuestionario…”, es nota la formació jurídica de Ballester, en especial quan desplega aspectes de costums com capitulacions matrimonials, dot, herència.\nEls textos “Costums i tractes referents al bestiar” (Revista de Menorca, 1918) i “Pesca marítima. Costums i Tractes” (RM, 1919), tenen també origen en la resposta a qüestionaris etnogràfics, en aquest cas promoguts per l’Arxiu d’Etnografia i Folklore de Catalunya, creat i dirigit pel Dr. Carreras Artau a partir de 1915/16. La constestació al primer d’aquests qüestionaris li van demanar a través de la Cambra Agrícola de Maó, de la qual era advocat assessor. El fonament jurídic, afegit al coneixement directe del tema com a propietari rural, li permeten una molt correcta informació, en especial sobre les peculiaritats dels contractes d’amitgeria, vigents a Menorca, tot i que sovint la descripció dels costums és completada amb reflexions sociomorals. El text sobre pesca depèn, en la part més important del seu contingut, de les obres de Ferrer Aledo Catálogo de los peces de Menorca (1906) i Artes de pesca en Mahón (1914), complementades amb informacions recollides de primera mà entre els pescadors de Maó.\nTotes aquestes aportacions de Ballester al camp de l’etnografia (reeditats per l’Institut Menorquí d’Estudis, amb el títol Estudis d’Antropologia de Menorca, 1986), tot i que originades en encàrrecs exteriors, li van provocar un interès creixent per aquests temes i, alhora, per qüestions relacionades amb la cultura popular de Menorca. Des d’aquesta època, a més, adopta sovint l’ús del menorquí com a llengua d’expressió per a la majoria de les seves col·laboracions referides al folklore, publicades a la Revista de Menorca.\nEl 1923 publica la seva obra més coneguda, De re cibaria, reeditada el 1973. És una interessant barreja de receptes de cuina, de descripció de tradicions i costums i una erudita mostra de cultura culinària. Probablement és el text més personal de Pere Ballester i curiosa mostra de bilingüisme actiu: el text base és en castellà, però hi ha la reproducció literal, en menorquí, de les velles receptes de cuina. Els darrers anys s’atreví fins i tot amb la versificació popular i produí una molt interessant obra en vers que, en bona part, és un autèntic diccionari de dialectalismes.\nCap a la fi de la seva vida (1944) va escriure un notabilíssim text autobibliogràfic, “Marcha fúnebre”, on comenta la seva producció “literaria no política ni profesional” i que va ser publicat de forma pòstuna a la Revista de Menorca el 1971.\nVa morir a Maó, el 4 d’octubre de 1946, als 90 anys. Aquesta és la cronologia de la seva producció, elaborada per Jaume Mascaró Pons.


Adéu al fang\n10-01-2013 09:45 per Gonzalo de Melo\nMUNICIPAL D'IBÈRIA, UN DELS POCS REDUCTES DE SORRA DEL #FUTBOLCAT // SERGI VARGAS\nLa pròxima generació de futbolistes ja no creixerà al fang, sinó que ho farà sobre gespa sintètica. Els kilos i kilos de sorra (ai, les mares, santa paciència...) es substituiran — ja ho fan, de fet— pel cautxú negre, aquell que se’ns cola per les botes, la roba i que te’l pots trobar a qualsevol lloc. Servidor se l’ha trobat al cotxe, a les butxaques i fins i tot al llit. Com molts de vosaltres, n’estic convençut.\nEls camps de sorra són, ja, una rara avis dins del món del #futbolcat. Els únics camps de sorra que recordo, fins a Segona Catalana, són el del Canyelles i l’Equipo Ja, tots dos del grup 2 de la Segona Catalana; a Primera Catalana ja no existeixen després de la desaparició de la Gimnástica Iberiana. A Tercera i Quarta Catalana també escasseja la sorra.\nFa no massa, fins a Tercera ens trobavem amb aquells camps de sorra, que en molts casos es convertien en petites pedres on et converties, com a jugador, en candidat a ser un entrecot a la llosa si tenies la desgràcia de caure al terra; cremada a la part exterior de la cama assegurada.\nMolts dels camps municipals del futbol territorial català, amb l’ajuda indispensable d’Ajuntaments i Generalitat de Catalunya, van passar del paisatge marronós de la immensa majoria de les superfícies on es jugava a futbol pel verd cridaner i sintètic de la gespa artificial. Avui en dia, la dictadura artificial s’imposa.\nI per motius merament econòmics, alguns clubs van anar més enllà i van deixar de banda la gespa natural — sense cap mena de dubte, i sempre que estigui en bon estat, la superfície ideal per la pràctica del futbol— per fer-se un lífting sintètic. No hi ha punt de comparació entre el cost econòmic d’un manteniment de camp de gespa natural i un de sintètic.\nLa economia, però, pot ser el millor argument a curt termini, però no si aixequem una mica el cap; recordem que tota aquesta revolució en els terrenys dels camps de futbol es dóna quan Ajuntaments i Generalitat tenen les arques plenes — ara també ho estan, però de telaranyes. I en un període que va dels 7 als 10 anys s'haurà de canviar la gespa, amb un cost estimat de 300.000€. Qui posarà els diners, ara?\nPer això, i per a aquella generació que s’aprofitarà, en el millor sentit de la paraula, dels camps de gespa, que no s’estranyin quan vegin fotos de tots aquells equips que ens van fer gaudir en un camp ple de sorra, pedretes i pols i on la resistència a les pilotades es mesurava per una Mikasa que semblava feta de ferro i no de cuir.\nAllò, encara que no ho sembli, era i és futbol. I, evidentment, història viva del futbol de casa nostra. Ara només ens quedarà entonar un adéu nostàlgic al fang, a aquell altre futbol.\nPD: El recordar vells temps no té per què ser la reivindicació d’uns temps millors, sinó el record del futbol que ens va veure crèixer a molts. Molts d’ells, per cert, haurien pagat per jugar amb les comoditats amb les que es juga avui.


Andorra mostra els seus projectes tecnològics - El Periòdic d'Andorra\nAndorra mostra els seus projectes tecnològics\nSaboya assegura que l'aposta per l'àmbit de l'R+D realitzada està donant resultats\nPublicat el Dimarts, 13 de novembre de 2018 | 20:00 h\nna visitant prova unes ulleres de realitat virtual a l'estand d'Andorra. | EFE\nAndorra s'han convertit en un laboratori perquè administracions i empreses provin les seves solucions intel·ligents gràcies al projecte Casa de la muntanya, que també ofereix la possibilitat d'experimentar l'orografia andorrana en la distància. Aquest és un dels projectes que ha portat aquest any a la reunió de ciutats intel·ligents Smart City Expo World Congress, que ha arrencat aquest dimarts al recinte Granvia de Fira de Barcelona, ubicat a l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).\nCasa de la muntanya compta amb el suport de l'agència de promoció econòmica, Actua; del comú d'Ordino, de l'Observatori de la Sostenibilitat d'Andorra (OBSA) i del Centre d'Estudis de la Neu i de la Muntanya d'Andorra (Cenma). El director d'Actua Innovació, Marc Pons, ha destacat que aquesta iniciativa té dues potes: l'espai físic situat a Ordino i la part més conceptual de "banc de proves" per a aplicacions tecnològiques. En la part física, ha detallat, s'han habilitat diferents aplicacions tecnològiques i jocs interactius perquè els visitants puguin experimentar les emocions que senten els que, per exemple, llisquen amb esquís per la muntanya.\nLa part de laboratori, en canvi, va més dirigida a empreses i administracions que vulguin explorar solucions per millorar l'experiència dels qui van a la muntanya, així com per garantir una millor sostenibilitat mediambiental.\nAixí, un dels projectes que s'està desenvolupant, de la mà de Protecció Civil, és l'ús de sensors per preveure inundacions en època de desglaç quan conflueixin un elevat curs dels rius amb l'acumulació de neu susceptible de fondre's. També s'estan analitzant aplicacions dirigides a millorar l'experiència i la seguretat en esdeveniments esportius, com la carrera 2.900.\nEn aquest cas, s'usa una aplicació que permet projectar el recorregut, les estadístiques i les constants vitals del corredor en temps real, fet que permet que els seus familiars i amics "visquin" el minut a minut de la carrera, però també facilita l'actuació dels serveis d'emergència en cas d'accident. Altres de les iniciatives que Andorra ha portat fins a l'Smart City Expo són un dispositiu anomenat Arbres al vent, que s'usa per generar energia i és fruit d'una iniciativa ciutadana que va guanyar en els pressupostos participatius.\nEl ministre d'Educació i Ensenyament Superior, Eric Jover, ha ressaltat que es tracta d'una iniciativa que va néixer en una escola com a resultat de les polítiques transversals de foment de la innovació que aplica el Govern.\nDe la seva banda, el ministre d'Economia, Competitivitat i Innovació, Gilbert Saboya, ha sostingut que l'aposta per l'àmbit de l'R+D que va fer Andorra el 2013 ja està donant resultats i ha permès diversificar l'economia d'aquest país, que ha aprofitat la seva mida petita per, servint-se del concepte d''smart city', reivindicar-se com una 'smart country'. Una prova de l'avanç fet en aquest àmbit, ha recalcat Saboya, és que en aquesta ocasió les institucions d'Andorra han acudit a l'Smart City Expo acompanyats de vuit empreses que venen les seves tecnologies a l'estranger.\nSamrtCity World Congress


El Focus de la setmana: Els deures de Montoro - Noticies - Anchor Capital Advisors\nEl Focus de la setmana: Els deures de Montoro\nAnchor Divendres, 25 de Novembre de 2016\nAnchor Divendres, 25 de Novembre de 2016 El focus d'aquesta setmana\nEl govern d'Espanya ha de reduir el dèficit en prop de 7.700 milions d'euros com demana la Comissió Europea. Aquest ajust ha de venir necessàriament per una retallada de la despesa pública o per una pujada dels ingressos fiscals, és a dir, de la recaptació d'impostos.\nPoc que retallar...\nDesprés l'ajuda inestimable del Banc Central Europeu en la reducció del cost financer del deute públic, acompanyat de l'increment del saldo viu de deute fins a nivells sense precedents en la història recent, la retallada addicional de despeses financeres en les partides de despesa pública no sembla factible (veure el deute públic espanyol supera el 100% del PIB).\nDe la resta de capítols de despesa, tant les prestacions públiques com la despesa social tampoc tenen molt marge d'ajust, a causa de la pressió demogràfica sobre la partida de pensions públiques com ja vam tractar en ¿Es pot tornar a omplir la guardiola de les pensions?\nSobre la despesa en defensa, els contractes a llarg termini gestats en l'etapa de bonança econòmica amb Carme Chacón com a ministra del ram no donen tampoc marge d'actuació a curt termini.\nPer tant, la prioritat del ministeri d'Hisenda se centra en com incrementar la recaptació sense descarrilar l'encara feble recuperació econòmica d'Espanya.\nPerò, d'on recaptar?\nEls pilars de la recaptació fiscal a Espanya són l'Impost sobre la Renda de les Persones Físiques (IRPF) i l'Impost sobre el Valor Afegit (IVA). Tots dos impostos van representar el 2015 el 70,6% dels ingressos per impostos i el 30,4% de les partides d'ingrés dels pressupostos generals de l'Estat.\nEl Govern ha avançat que no pensa augmentar l'IRPF i en nombroses ocasions s'ha manifestat en contra d'augmentar els tipus de l'IVA. No obstant això, confia que la recuperació econòmica comporti un increment de la recaptació per l'increment de la renda de les famílies i del consum de les llars, que constitueixen les bases imposables sobre les que graven IRPF i IVA.\nQuant a l'IRPF, el sorprenent és que ni tan sols durant la crisi la recaptació per aquest impost va patir grans caigudes, sinó que va mantenir una tendència incremental, independentment de l'evolució de la renda de les famílies. El 2010, en plena crisi econòmica, la recaptació era similar a la del 2007, encara en ple boom.\nEn l'IVA, també observem un patró similar. Tot i la forta caiguda del consum associada a la crisi financera, la recaptació per IVA no patir tant com la seva base i va disminuir un 12% fins a 2009. Des de 2010 no ha parat d'augmentar, sent un 29% superior que en el pitjor any de la crisi, és a dir des de 2009.\nPer tant, la decisió de no augmentar IRPF i IVA està simplement en que la pressió fiscal sobre les famílies, que va créixer durant el període de crisi financera, difícilment pot incrementar-se després d'haver recaigut en elles la part dura de l'ajust fiscal. En aquest context, l'augment de pressió pot implicar major descontentament social.\nEl socorregut increment dels impostos especials (IIEE), té també la seva gràcia, ja que els impostos especials són el parent pobre dels nostres ingressos fiscals. Encara que graven diferents coses, el gruix d'aquest impost es recapta sobre el consum de tabac i hidrocarburs, és a dir, gasolina i gasoil.\nEn realitat, es tracta d'uns impostos la recaptació és fortament cíclica, donat l'elevat pes dels hidrocarburs i la seva correlació amb l'evolució de l'economia. El tabac, a causa dels canvis socials i al seu menor acceptació com a causant de malalties, té una tendència de consum decreixent.\nPer tant, per molt increment d'IIEE, per aquí no es resoldrà el problema del dèficit públic.\nFinalment, ens queda l'impost sobre beneficis de societats (IS). Aquest impost té una relació molt elevada amb el cicle econòmic, ja que grava els beneficis de les empreses. A més, permet que les pèrdues incorregudes en determinats anys es puguin compensar amb els beneficis que s'obtinguin en anys següents, de manera que l'obtenció de beneficis no implica necessàriament tributar per ells.\nPer aquest motiu, fins a 2002 la bretxa entre beneficis i base imposable era poc rellevant. Les modificacions fiscals introduïdes a partir del 2003 van començar a ampliar aquesta diferència i arran de la crisi, s'ha mantingut i ampliat.\nEl 2015, els beneficis de les empreses van superar els de 2007, previ pic de cicle, però la recaptació per IS és tot just la meitat que llavors. És d'esperar que la progressiva absorció de bases imposables negatives tingui el seu efecte augmentant les bases i al seu torn la recaptació.\nL'evidència indica que el mateix IS no és equitatiu. Les petites i mitjanes empreses suporten en molts casos un tipus impositiu real molt superior al de les grans. Així, empreses com Telefónica van pagar un tipus efectiu en l'IS de només entre el 4% (2015) i el 8% (2014) segons la seva informació financera.\nConfiar en les previsions\nD'altra banda, incrementar la pressió fiscal a les empreses pot incidir negativament en la creació d'ocupació i en el creixement econòmic, encara que evidentment sembla que la càrrega fiscal no està equitativament repartida.\nLa competència fiscal entre estats, fins i tot dins de la mateixa Unió Europea, dificulta encara més incrementar la fiscalització dels beneficis empresarials. L'eliminació de determinades bonificacions i desgravacions pot tenir un efecte més precís en alinear la tributació prevista amb l'efectiva.\nEn qualsevol cas, sembla que no hi ha molt on el ministre d'Hisenda pugui pescar. L'increment dels pagaments a compte acordat en 2016 té un efecte temporal, ja que avança la recaptació i disminueix el dèficit per criteri de caixa, però no soluciona el problema d'insuficiència d'ingressos en el temps.\nConfiem que les previsions de creixement econòmic del ministre Guindos siguin encertades i l'impacte en l'IS en 2016 i 2017 ajudin a reduir el dèficit.


Park Hotel és Rendezvény Centrum Bábolna Bábolna Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 2 allotjaments a Bábolna.\nIKR Park, Bábolna, Bábolna, Hongria, 2943 - Veure al mapa\nMés informació sobre Park Hotel és Rendezvény Centrum Bábolna\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Bábolna, no busqui més enllà de Park Hotel Bábolna. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Bábolna. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets , s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Bábolna, el Park Hotel Bábolna és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nAllotjaments a Bábolna


Harimayabashi Guest House Kochi Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n1-6-11 2F Harimaya-cho, Kochi, Kochi, Japó, 780-0822 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Harimayabashi Guest House?\nMés informació sobre Harimayabashi Guest House\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Harimayabashi Guest House és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Kochi. Amb aquesta situació a només 0.2 km del centre de la ciutat i a 16 km de l'aeroport, aquest hotel de 1.5-estrelles atreu nombrosos viatgers cada any. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHarimayabashi Guest House també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Kochi. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, bar, biblioteca, taquilles.\nEntri en una de les 8 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció, aparell de televisió. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Harimayabashi Guest House.\nComentaris d'Agoda (47)Comentaris de Booking.com (329)\nTots els tipus de viatgers (47)Viatger de Negocis (1)Parelles (1)Viatgers en solitari (41)Grups (4)\nDescompte a Harimayabashi Guest House


Escrita per Xavi Martí Pifarré - de juny 29, 2021\nUna dita popular diu que, millor tard que mai. Doncs una mica tard, us mostrem alguns dels moments de la passada Festa de la Colla. Va ser una festa diferent a la dels altres anys, però amb l'esforç de molta gent va ser una gran festa. Molts es van retrobar amb el foc, amb l'olor a pólvora que tan ens agrada i com no amb els companys i companyes de la colla. L'assistència a tots els actes va ser molt bona i des del blog volem agrair a tota la gent que va venir i ens va donar suport un cop més.\nEscrita per Carles Sala Tamarit - de juny 27, 2021\nLa hipnòtica veu de la soprano Anaïs Oliveras acompanya unes oníriques imatges de la baixada de Falles de Sant Joan. Crèdits: Anaïs Oliveras, soprano Joan Izquierdo, flauta de bec Santi Mirón, viola de gamba Rafael Bonavita, tiorba Oriol Casadevall, violone Marc Clos, precussions Ramon Humet, arranjaments Enregistrat a l'Aliança del Poblenou per L'Intèrpret Produccions, que també s'han encarregat de la seva edició. Extret de https://cultura.gencat.cat/ca/departament/estructura_i_adreces/organismes/dgcpt/01_activitats_festives/01_festes_populars/visions-creatives/index.html#bloc1\nL’escultor català Urbici Soler Manonelles (1890-1953) va ser especialment conegut per ser l’autor d’una monumental estàtua de divuit metres d’alçada dedicada a Crist Rei i que llueix des del 1939 a Sunland Park (Nou Mèxic), al costat de la ciutat d’El Paso (Texas). Soler va nàixer al nucli de Ferran, al municipi d’Estaràs, a la Segarra. Per recordar aquest origen familiar i retre homenatge a un artista internacional, Estaràs ha impulsat la primera edició d’un premi d’escultura, que tindrà caràcter biennal. El guardó, dirigit especialment a estudiants d’escultura de les escoles de belles arts catalanes, és de format i temàtica lliure i estableix quatre premis de 900, 500, 100 i 100 euros. Les onze obres finalistes seleccionades pel jurat poden veure’s els caps de setmana a la sala municipal de Ferran, en una exposició que també repassa la vida i obra de l’escultor d’origen lleidatà. L’entrega de premis tindrà lloc el dissabte 19 de juny a les 17.00 h. Per circumstàncies familiars\nEl passat dissabte 29 de Maig va tenir lloc al Balcó de St Domènec, el que podríem dir ja tradicional, concert del Misteri Folk. Els alumnes i professors de l’Aula de Sons - Xarxa d’Espais de Música Tradicional (XEMT), ens van fer gaudir d'un concert informal amb melodies de tot tipus de registres, sempre dins l'àmbit de la cultura popular. L’Aula de Sons - XEMT, ja fa més de vuit anys que imparteix classes d’instruments tradicionals a la Segarra i l’Urgell, això fa que cada el nivell dels seus alumnes i de les peces dels seus concerts augmenti any rere any.


Blog del Màrius Domingo, Ca la Gallineta: Amor als animals.\nFotografia feta a la platja de Cambrils fa pocs dies.\nUna persona passeja dos gossos que corren per la platja, es diverteixen entrant i sortint de l'aigua, etc. Fins aquí tot normal. Però un dels gossos era aquest, amb les potes del darrere inutilitzades -probablement per un atropellament?- i al que el seu amo li ha colocat una pròtesi que li permet de fer les mateixes activitats que l'altre gos que anava amb ell.\nUna prova més que encara cal tenir optimisme, hi ha gent que s'estima els animals.\nPer cert, si també sou d'aquests, feu una ullada al bloc de moixons, hi ha un Mosquiter de doble ratlla a Tarragona, molt fàcil de veure als àlbers de la vora dels camps de futbol del parc del Francolí.\nUn regal de Nadal totalment de franc, molt interessant amb els temps que corren.


Cal Jaume Punto torna a obrir les portes\nARA Santa Coloma De Queralt\nEl proper cap de setmana Santa Coloma de Queralt celebrarà Som Terra de Patrimoni, una festa dedicada a la divulgació i promoció de tots aquells elements que formen part de la identitat d’un poble, és a dir, les festes, les tradicions, els monuments, la gastronomia i el paisatge. És en el marc d’aquesta jornada festiva que tindrà lloc un acte molt esperat pel poble: la reobertura de l’antiga botiga de Cal Jaume Punto.\nSituada al carrer Major 17 de Santa Coloma, Cal Jaume Punto era una botiga amb un petit obrador que produïa objectes i productes ben variats, des de torrons, xocolata, pastissos i pasta fins a ciris. A finals dels anys 60 l’establiment va tancar les portes. Dissabte, més de mig segle després, Cal Jaume Punto aixecarà de nou les persianes, convertit ara en un nou equipament cultural i un recurs turístic d’aquesta localitat de la Baixa Segarra, amb el qual es pretén donar a conèixer el món del petit comerç familiar des de mitjans del segle XIX fins als anys 60 del segle XX. El fet que li dona més atractiu i la distingeix d’altres botigues antigues és que tot el material que s’exposarà en lleixes i prestatgeries és de la mateixa botiga. Cal Jaume Punto no és una col·lecció d’objectes variats i vinguts d’arreu, sinó que els productes són els que es venien a la botiga de Joan Farrés fa més de 50 anys.\nEl viatge cap a la reobertura de Cal Jaume Punto es va iniciar de forma casual, però si la botiga reobre les portes és gràcies a la predisposició, la voluntat i la feina dels familiars de Joan Farrés i Puig, a més de la tasca incansable, la perseverança i la gran feina de dues entitats que vetllen de forma altruista pel patrimoni colomí: l’Associació de Dones Colomines i l’Associació Cultural Baixa Segarra. I també al suport incondicional de l’Ajuntament, que ha facilitat tots els mitjans per fer realitat la recuperació d’una part de la història de la vila.\nEls dies 13 i 14 de maig, aprofitant que se celebra la festa Som Terra de Patrimoni, els visitants que vagin fins a Santa Coloma poden dirigir-se al carrer Major 17 i entrar a l’antiga botiga de Cal Jaume Punto, l’establiment del passat per visitar en el present. A més a més, es pot aprofitar per disfrutar d’un cap de setmana ple d’activitats per a petits i grans, amb exposicions, visites guiades, mercat de proximitat, mostra turística, caminades populars, portes obertes als monuments, jocs tradicionals, cultura popular i moltes altres activitats. Podeu trobar més informació a www.stacqueralt.altanet.org.


La 'bèstia indomable' ja s'ha descarregat en 25 ocasions\nLa ‘bèstia indomable’ ja s’ha descarregat en 25 ocasions\nEls Verds celebren la primera torre de 8 descarregada de la història, l'1 de novembre de 2010\nL’adjectiu “bèstia indomable” se’l va guanyar a pols el 2 (o torre) de 8 sense folre, justificat per la fragilitat de l’estructura i la seva dificultat per descarregar-la. Fins l’1 de novembre del 2010, el dia que la bèstia va ser domada pels Castellers de Vilafranca per primera vegada en la història en una gran Diada de Tots Sants.\nPer a molts, aquella gesta semblava difícil de repetir, però la colla vilafranquina va demostrar tot el contrari dominant-la en diverses ocasions més. Més tard, el 2017, també la descarregaria la Colla Joves, i la Colla Vella dels Xiquets de Valls ho faria el 2018.\nAmb la d’aquest diumenge al Vendrell a càrrec de la Joves, ja s’ha descarregat en vint-i-cinc ocasions. Continua sent una bèstia perillosa però ara ja és més domable.\nEls verds l’havien carregat per primera vegada el 1999 en el marc de Tots Sants (després d’un intent fallit) i encara la coronarien en altres ocasions més: el 2000, 2004, 2006 i 2008. Inclús sense haver-la completat mai, el 2005 es van atrevir amb la llavors inèdita torre de 9 amb folre, que han coronat en tres ocasions però que encara resta pendent descarregar-se. Aquesta és la nova bèstia indomable?\nPerò la primera colla en portar el 2de8 a plaça en l’època moderna va ser la Joves dels Xiquets de Valls, que ja el va provar sense èxit a la Santa Úrsula del 1987 i en temporades posteriors, fins que la coronen per primera vegada el 2004, cinc anys després que la primera dels verds. La Colla Vella el prova al Concurs del 2000, i com els de Vilafranca, el corona al segon intent, a Vila-rodona, en la darrera actuació de la temporada del 2000.\nL’altra formació que l’ha portat a plaça, els Minyons de Terrassa, el tenen pendent després de tres intents fallits (tot i completar-la sencera a l’assaig en algunes ocasions sota la xarxa).\nPrimers 2 o torres de 8 descarregats pels Castellers de Vilafranca, la Colla Joves i la Vella dels Xiquets de Valls\nLa xarxa i un dia més d’assaig\nTot i que l’efectivitat del 2de8sf ha millorat en els darrers anys, es van necessitar sis intents per coronar-la per primera vegada (del 1987 al 1999) i fins a 29 més per descarregar-la (del 2000 al 2010, amb 8 carregats, 18 intents fallits i 3 més desmuntats).\nMalgrat aquestes dades les colles no van deixar de creure en aquesta construcció, i en especial la vilafranquina, que a finals de la primera dècada del 2000 introdueix un tercer assaig setmanal amb l’objectiu de tecnificar els seus pilars i torres. L’ajuda de la xarxa de seguretat va permetre avançar l’estructura del 2 sense la necessitat de comptar amb molts castellers als assajos, i fruit d’aquesta tecnificació aconsegueixen descarregar la primera torre de 8 neta en l’esmentat 1 de novembre del 2010. Un model d’assaig pel qual la majoria de colles acabarien apostant per millorar les seves construccions.\nActualment, el 2de8 es pot veure descarregar sencer (amb l’ajuda de la xarxa de seguretat) amb relativa freqüència en els assajos de les dues colles vallenques.\nOn i quan s’ha descarregat?\nVal a dir que de les 25 ocasions que s’ha vist descarregar aquesta construcció, 14 s’han aconseguit entre el 2018 i en el que portem de 2019, en set ocasions per any, amb 9 per la Colla Vella i 5 per la Colla Joves.\nTotes les colles l’acostumen a completar entre els mesos d’agost i octubre, tot i que el descarregat més matiner va ser a finals de juliol. Per places, Vilafranca és l’indret on més vegades s’ha vist (10), seguit de Tarragona (4), Valls (3), Reus (2), El Vendrell (2), Vilallonga del Camp, La Bisbal del Penedès, l’Arboç, i el Catllar (1).\nPer diades, a Sant Fèlix és on més vegades s’ha completat, amb un total de 5, 3 a Tots Sants i 2 al Primer Diumenge de Festes, Concurs de Castells, Mercadal de Reus, Vigília de l’11 de Setembre a Valls i Fira de Santa Teresa al Vendrell.\nA destacar que tot i que entre les dues colles dels Xiquets de Valls l’han descarregat en 16 ocasions, mai ho han aconseguit per Santa Úrsula.\nTotal de 88 intents:\nColla D C I ID\nVerds 9 13 6 1\nColla Vella 9 7 8 3\nColla Joves 7 8 11 3\nMinyons T. 0 0 3 0\nTOTAL 25 28 28 7\nTots els 2de8sf descarregats:\n01/11/ Castellers de Vilafranca\n31/08 Castellers de Vilafranca\n18/09 Castellers de Vilafranca\n30/08 Castellers de Vilafranca\n07/10 Castellers de Vilafranca\n01/11 Castellers de Vilafranca\n10/09 Colla Joves Xiquets de Valls\n15/10 Colla Joves Xiquets de Valls\n29/07 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n01/08 Colla Joves Xiquets de Valls\n15/08 Colla Joves Xiquets de Valls\n18/08 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n30/08 Colla Joves Xiquets de Valls\n10/09 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n07/10 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n24/08 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n25/08 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n30/08 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n15/09 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n05/10 Colla Vella dels Xiquets de Valls\n13/10 Colla Joves Xiquets de Valls\n“Castells al Nord, diada de Sant Narcís”, enceta el Fòrum King Kong dels Minyons de Terrassa\nEl Fòrum dedicarà cinc trobades virtuals amb membres d'altres colles per tractar el fet casteller des de diversos punts de vista\nLes actuacions castelleres. Elements per l'anàlisi i la reflexió\nLes actuacions castelleres. Elements per l’anàlisi i revisió (i III)\nJoan Sala i Giner 0\nAquest article es basa en la conferència “Les actuacions castelleres. Elements per l’anàlisi i revisió”, a càrrec de Joan Sala que va formar part del 22è Cicle de Conferències de Temàtica Castellera organitzada per la Societat Cultural i Creativa de La La Bisbal del Penedès.


seguim amb el model d’empresa de beneficis privats i pèrdues per als contribuents - BARCELONA RADICAL\nseguim amb el model d’empresa de beneficis privats i pèrdues per als contribuents\nAneu familiaritzant-vos amb aquesta sigla, RPA, que algun dia arribarà a lexicalitzar la responsabilitat patrimonial de l'Administració. L'RPA s'ha posat de llarg a Espanya, després de sonats rescats efectuats com el del Castor, o en curs com el de les vuit autopistes (entre les quals les radials de Madrid) concedides a finals dels noranta. Ara entra en escena el tram Figueres-Perpinyà d'alta velocitat ferroviària. Concessionat el 2004 a un consorci liderat per ACS (una altra vegada el senyor Florentino Pérez, com en els exemples anteriors), les obres van costar més de 1.000 milions. Més de la meitat van ser de subvencions i el consorci es va endeutar per més de 400 milions, deute del qual van per camí de respondre els contribuents.\nCom funciona l'RPA? S'explica a Tropezando dos veces con la misma piedra: Quiebra de autopistas de peaje y costes para contribuyentes y usuarios (Daniel Albalate, Germà Bel i Paula Bel-Piñaña, Revista de Economía Aplicada, 2015). L'RPA suposa una indemnització davant la resolució anticipada de la concessió. Amb l'RPA l'Administració es compromet a abonar al concessionari l'import -descomptades les amortitzacions- de les inversions per expropiar terrenys, per executar les obres de construcció i per adquirir altres béns necessaris per a l'explotació de l'obra. Aquestes quantitats es pignoren en els contractes financers i serveixen com una garantia pública per als finançadors. En aquest context, la cosa va així: l'empresa constructora construeix la infraestructura i és pagada per l'empresa concessionària (usualment controlada per la mateixa constructora). Si l'explotació fa fallida més endavant, els finançadors recuperen els seus crèdits (gràcies a l'RPA). La concessionària arrisca només la seva aportació de fons propis, que és inferior al benefici econòmic obtingut per la constructora amb la construcció. Negoci assegurat i risc per al contribuent si les coses van malament.\nAra mirem endavant. Us sona el pla Juncker? Persegueix promoure inversions privades per 315.000 milions d'euros que es pretenen induir amb garanties finançades amb 21.000 milions públics (del pressupost de la UE i del Banc Europeu d'Inversions). Es tracta d'inversions d'empreses privades amb certes garanties públiques, i pot promoure alguns projectes interessants. Però, i a Espanya, ¿què passarà si les institucions apliquen l'RPA a inversions privades en projectes d'infraestructures de transport, per exemple? ¿Hi ha a Espanya gaires projectes d'aquest tipus en què els finançadors privats estiguin disposats a arriscar el capital sense gaudir de la garantia de l'RPA? Hi ha motius per preocupar-se i ens quedaríem més tranquils si se suprimís l'RPA (o subterfugis equivalents) de la normativa de contractes públics. Llavors sí que els riscos privats serien realment privats. Però l'expansió quantitativa de Draghi injectarà molt de líquid que es voldrà rendibilitzar i la influència política de constructors i financers és impressionant. Continuarà.


Qüestionari obert a la ciutadania sobre el COVID19 - Directe a Europa\nLa Comissió Europea ha llançat el qüestionari “COVID19: Emergència, recuperació i millora”. El qüestionari pot ser completat de forma anònima i voluntària per ciutadans majors d’edat, que resideixin o hagin residit a Espanya durant l’estat d’alarma. El qüestionari inclou preguntes generals i específiques sobre la crisi, principalment relacionades amb la interrupció dels serveis essencials.\nLa informació es farà servir per a comprendre millor les percepcions, necessitats i prioritats de el públic afectat per l’emergència del Coronavirus. El qüestionari forma part d’una visió estratègica a llarg termini que té com a objectiu millorar la preparació de la societat per a possibles futures crisis. Això inclou, entre d’altres, la identificació i mitigació de les vulnerabilitats associades a factors com el canvi climàtic o els sistemes complexos.\nLa data límit per emplenar el qüestionari és el 15 de juny de 2020.\nPodeu accedir al qüestionari clicant aquí\n2 de juny de 2020 /0 Comments/by Europe Direct Tarragona\nhttps://europedirect.tarragona.cat/wp-content/uploads/2020/04/COVID19-EDTGN.jpg 300 300 Europe Direct Tarragona https://europedirect.tarragona.cat/wp-content/uploads/2021/05/logo-edtgn-2-300x120.png Europe Direct Tarragona2020-06-02 10:15:212020-06-02 10:18:24Qüestionari obert a la ciutadania sobre el COVID19\nLa UE de la propera generació Consulta sobre la normativa de serveis digitals