La iniciativa “Escenari Secret” premia la fidelitat del públic del Teatre Municipal La Sala - Ajuntament de Rubí\nLa iniciativa “Escenari Secret” premia la fidelitat del públic del Teatre Municipal La Sala\nLa iniciativa “Escenari Secret” premia la fidelitat del públic del Teatre Municipal La Sala Una cinquantena de persones han pogut gaudir aquest dissabte de tres espectacles sorpresa en el marc d’aquest programa de la Diputació de Barcelona https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/la-iniciativa-201cescenari-secret201d-premia-la-fidelitat-del-public-del-teatre-municipal-la-sala https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/la-iniciativa-201cescenari-secret201d-premia-la-fidelitat-del-public-del-teatre-municipal-la-sala/@@images/image/preview\nUna cinquantena de persones han pogut gaudir aquest dissabte de tres espectacles sorpresa en el marc d’aquest programa de la Diputació de Barcelona\nUn dels espectacles programats (foto: Localpres)\nL’Oficina de Difusió Artística de Cultura de la Diputació de Barcelona ha portat aquest dissabte a Rubí el programa Escenari Secret, que té com a objectiu fidelitzar el públic dels teatres de la Xarxa d’Espais Escènics Municipals. En el marc d’aquesta iniciativa, una cinquantena de rubinencs i rubinenques han pogut gaudir de tres espectacles sorpresa a diferents emplaçaments de la ciutat.\nEls espectadors d’aquesta primera edició d’Escenari Secret han estat escollits pel Servei de Cultura de l’Ajuntament entre les persones que més freqüenten el Teatre Municipal La Sala i els grups de teatre amateur. Abans de la cita, només sabien que el lloc de trobada era la plaça Figueres però no quins espectacles veurien ni en quins espais concrets.\nEl públic rubinenc ha tingut ocasió de gaudir de la proposta multidisciplinària On la tempesta deixà una pau intesa, creat, dirigit i intepretat per Judit Marmi, Ivan Otaola i Laia Pujol; l’obra La gloriosa conquesta del pol sud, dirigida per Santi Monreal i interpretada per Adrià Díaz; i l’actuació musical d’Isabel Vinardell i Isabelle Laudenbach, exmembres de Cheb Balowski i Las Migas. Els espectacles han tingut lloc a diferents espais de l’Ateneu Municipal i la Biblioteca Municipal Mestre Martí Tauler.\nEls espectadors d’aquest dissabte han fet una gran valoració d’aquesta primera edició d’Escenari Secret a Rubí, que coincidia amb la commemoració del 25è aniversari del Teatre Municipal La Sala, i han expressat el seu desig que la iniciativa tingui continuïtat.\nLes actuacions en el marc d’aquest programa són gratuïtes i, a més de funcionar com a recompensa per als espectadors més fidels, faciliten que els artistes puguin actuar amb nous formats creatius i donar cabuda a propostes difícils d'entrar en temporada.\n"Escenari secret" (foto: Localpres)


Moltes contradiccions perilloses (Joan Majó)\nEl judici de l'1-O és molt més que això\n4 min. 24/01/2019 18:10\nEstem a punt de l’inici del judici que anomenen de l’1-O, encara que sigui molt més que això. Coneixem les estratègies de les acusacions, les defenses, i els mateixos acusats. També comentaris d’un seguit de persones de l’entorn, implicades en el conflicte entre Catalunya i l’Estat. Malgrat això, i encara que sembli estrany, es fa difícil trobar algú que s’arrisqui a fer previsions sobre el seu final. No ho faré pas jo, però sí que voldria posar en relleu la importància d’algunes contradiccions, que són a l’origen d’aquesta dificultat.\n1. L’objectiu del judici. Un judici hauria de servir per conèixer uns fets, analitzar la seva legalitat, determinar responsabilitats i, en funció de tot això, adoptar un veredicte d’innocència o culpa, i establir unes penes adequades; és a dir, fer justícia.\nEn tot judici crec que la voluntat dels encausats ha de ser aconseguir l’absolució o la mínima pena possible. Ara bé, en aquest conjunt d’actors de dintre i de fora de la sala del tribunal, alguns bastant lluny, veig quatre motivacions que generen contradiccions. No les personalitzo, però les enumero: reduir al màxim la pena; acabar judicialment un greu problema polític; fer un escarment de cara a situacions de futur; i crear l’oportunitat d’un recurs en instàncies europees buscant el desprestigi d’un dels poders de l’Estat. Pot ser que n'hi hagi altres de caràcter personal, però m’agradaria creure que no són els importants. Llevat de la primera, les altres tres són de caràcter polític, ja que es tracta d’un judici polític. És difícil preveure com es barrejaran en cada actor cada una d’elles, i com es resoldran les contradiccions i es fixaran les prioritats.\nLes dues postures polítiques extremes poden fer descarrilar el judici\nArribem al judici amb una contradicció posada de manifest fa mesos. A més de la inacceptable imposició de presó preventiva, és també injustificable la qualificació de rebel·lió o de sedició dels actes judicats. Ara bé, també és discutible la negació rotunda d’actuacions irregulars o delictives i, per tant, la pretensió que l'única sentència possible és la absolució... Les dues postures polítiques extremes poden fer descarrilar el judici.\nAcabo el punt amb tres preguntes: ¿enfoquem el judici com un judici o com un enfrontament polític?, ¿anem a defensar o a atacar?, els objectius polítics legítims buscats, ¿justifiquen els possibles prejudicis i costos per als inculpats?\n2. Declaracions sorprenents. M’han resultat molt poc entenedores dos tipus de declaracions. Unes, fetes per polítics i membres del món judicial –sobretot de Madrid–, afirmen que estem a punt de començar un “juicio justo”. No sé ben bé què volen dir. ¿Saben del cert que la instrucció s’ha fet ben feta? ¿Creuen que els magistrats són gent de confiança, tant personalment com professionalment? ¿Poden tenir algunes de les motivacions que jo indicava? I com ho saben, tot això? Crec que són manifestacions innecessàries que poden portar a un punt de sospita. 'Excusatio non petita...'\nTambé m’han sorprès les d’algun dels advocats defensors dient que “la sentència ja deu estar escrita”. Els meus coneixements de dret són limitats, i la meva valoració de la categoria professional dels defensors és alta. Però no em puc estar de preguntar: si tot està fet, quin significat té la seva actuació en el judici? Què busquen: ajudar al seu client o generar espectacle? ¿Marcar un enfrontament directe amb el tribunal abans del judici, és crear un ambient positiu per a l’acusat? ¿No seria millor esperar al recurs posterior si no s’han fet bé les coses?\n3. El tribunal i els governs. Han estat freqüents i repetides les declaracions del govern català, i de dirigents de l’independentisme, condicionant negociacions amb l’actual govern espanyol, sobretot en el cas dels pressupostos 2019 de l’Estat, al fet que aquest govern fes “passos concrets en relació amb el presos i exiliats”.\nNo seré pas jo qui faci una lloança del que Sánchez ha fet en aquest tema; tampoc sé què podia fer, però veig que ha mostrat una voluntat extraordinàriament diferent de la de Rajoy. Em pregunto si, després d’haver criticat durant anys (crec que amb raó) la possible intromissió governamental en la justícia per atacar Catalunya, podem ara demanar que sigui el nou govern el que pressioni per tal que la justícia espanyola atengui les nostres peticions, per altra banda molt raonables. Si les intromissions de Rajoy eren criticables, ¿ara és bo i exigim que ho faci Sánchez?\n¿Hi ha barrejades estratègies polítiques, diferencies partidistes, interessos personals o motivacions d’autoprotecció, totes elles legítimes però contradictòries?\n4. Desorientació. A punt d’acabar l’article sento que Puigdemont recorre davant el Tribunal Constitucional espanyol una decisió del president de Parlament català. Encara ho entenc menys... ¿Pot ser que en aquest nou conflicte jurídic hi hagi barrejades estratègies polítiques, diferencies partidistes, interessos personals o motivacions d’autoprotecció, totes elles legítimes però contradictòries? Pot ser! Cal gestionar millor les contradiccions.


24 juny 2021 19:53\nG.B. | 22 febrer 2021\nLes discriminacions lingüístiques continuen en la sanitat pública. La Plataforma per la Llengua ha denunciat aquest dilluns greus incompliments del dret a l'atenció en català a diferents municipis del País Valencià.\nL'ONG del català ha emès un comunicat on explica els darrers casos de discriminació lingüística en centres de salut de què ha tengut coneixement. En primer lloc, expliquen que una dona va telefonar el 18 de gener a Urgències de Peníscola (Baix Maestrat), per a demanar hora per a una consulta de l'uròleg al seu sogre. La doctora d'Urgències va instar la senyora Castell a parlar-li en castellà, i ella va respondre: «A Peníscola tinc dret d'expressar-me en valencià». La doctora va passar la senyora Castell a una infermera, que va fer un al·legat, fora de lloc, contra l'ús de la llengua pròpia. Segons apunta la Plataforna, «el fet és sorprenent, perquè la senyora Castell no va demanar al personal que l'atengués en valencià, que hauria sigut el seu dret. La infermera, dient que la doctora no sabia valencià, va tractar reiteradament de forçar la senyora Castell a abandonar l'ús de la llengua pròpia, negant de facto el dret d'una llengua oficial». A més, va menysprear l'actitud de la ciutadana quan va dir: «Vosté és la que té un problema i està interessada a fer-se d'entendre». L'administrativa es va negar a proporcionar el nom de la doctora de Peníscola a la senyora Castell, i es va riure de la seva justa petició d'informació.\nDe forma similar, fa setmanes quan Marc va telefonar a Urgències del Centre de Salut Trinitat de València l'administrativa va exigir que Marc li parlara en castellà. Posteriorment, una altra administrativa va avisar-lo, en castellà: «Una doctora li telefonarà, parla-li castellà si no vol tindre problemes».\nMalauradament, aquests casos no són els únics que s'han donat darrerament a la sanitat valenciana. Fa setmanes, la Plataforma per la Llengua va rebre una resposta del gerent del Departament de Salut d'Alcoi, J. Enrique Barbeito, sobre un cas al Centre de Salut d'Ibi (l'Alcoià), en el qual no es reconeixia la gravetat d'un fet en què hi va haver una coacció de la doctora a una pacient que s'expressava en català. En un altre cas molt greu, una jove embarassada va ser requerida a renunciar a parlar en la seva llengua i a expressar-se en castellà mentre perdia el seu embaràs a les urgències ginecològiques de l'Hospital Clínic de València.\nSegons el delegat de la Plataforma per la Llengua, Manuel Carceller, «a la Sanitat pública valenciana hi ha massa casos de vulneració de drets lingüístics, contraris a la Llei 4/1983 d'ús i ensenyament del valencià i a l'Estatut de l'Empleat Públic, que preveu que els funcionaris garantiran l'atenció al ciutadà en la llengua que sol·licite sempre que siga oficial en el territori».\nEl portaveu de la Plataforma per la Llengua ha demanat a la Conselleria de Sanitat posar fi a a«ctituds inadmissibles en professionals de la Generalitat i assegurar el deure legal de garantir l'expressió en valencià de la ciutadania». L'entitat demana que s'aplique el Protocol de la Generalitat Valenciana d'ús del valencià en l'àmbit de la sanitat, per tal de garantir que es respecten els drets lingüístics de la ciutadania.\nPer Lisa, fa 4 mesos\nDoncs tots aquests indigents mentals a exercir la seva feina al Sàhara...ja veuríem com aviat entenen l'idioma d'on es guanyant el pa...colla de malparits!!!\nPer joanpa, fa 4 mesos\nAl PV la culpa de que es parli massa castellà no són pels forasters, si no es perque la majoria de gent que no parla valencià els seus pares parlen valencià però els fills no el parlen.\nPer Ramon abello, fa 4 mesos\ncomentar que als valencians interessats ,que podenbaixar l aplicació ACR i les converses tant despectives queden gravades al mòbil .\nperò teniu que avisar que la conversa tant entrant com sortint són gravades\nNi un pas enrera en la defensa de la nostra llengua. Si ens prenen o ens deixam perdre la llengua ens prenen i perdrem l'ánima.\nPer Hem d'anar alerta, amb aquesta gent, fa 4 mesos\nComencen per anar eliminant la nostra llengua, perque se parli només la seva. Després eliminaran la nostra cultura, fent que només existesqui la seva. Al final no voldran que noltros ens quedem i ens expulsaran de ca nostra, per quedar se ells més amples.\nPer A negatiu, fa 4 mesos\nAl Banc de Sang de Palma fa mesos hi vaig veure un cartellet, escrit en castellà, que amenaçava els donants que parlassin en català al metge que feia l'entrevista que, si insistien en fer-ho, no podrien donar sang. Davant aquesta discriminació lingüística i sobirana imbecil•litat, la següent vegada que hi vaig tornar ja l'havien retirat.\nDe totes maneres, des de fa anys molt sovint els documents només hi són en castellà, fet que es va accentuar durant l'època d'en Bauzá. Malament van si tracten així els "clients".


Intensitat i paciència per trobar l'ocasió - Diari de Girona\nIntensitat i paciència per trobar l'ocasió\nfrancesc cargol 10.11.2018 | 01:12\nTot i les baixes de llarga durada de Johan Mojica i Aday Benítez l'infermeria del Girona es va buidant. Avui tornen Juanpe Ramírez i Cristhian Stuani mentre que Àlex Granell ja ha d'estar en plenes condicions per, en cas que Eusebio Sacristán ho cregui convenient, sortir a l'onze inicial. No es preveu un partit fàcil pels locals ja que els madrilenys, cada vegada més necessitats de punts, utilitzaran les seves armes per puntuar a Montilivi. Està clar que les dinàmiques dels dos equips fan que els locals siguin favorits per poder aconseguir la victòria però cal ser pacient, proposar un matx a un ritme alt i amb intensitat, prendre les millors decisions en cada fase del partit i no precipitar-se. Els partits a priori igualats cal madurar-los per buscar el moment adequat per colpejar a l'adversari.\nEn el camí correcte. Fa dues setmanes els gironins van disputar un partit clau a Montilivi. L'equip portava cinc jornades consecutives sense guanyar i la visita del Rayo Vallecano podia significar un abans i un després en el desenllaç del campionat a curt termini. El Girona va guanyar (2-1) i d'aquesta forma va trencar una dinàmica negativa, la victòria va servir per augmentar la confiança en un grup que una setmana més tard va donar la sorpresa guanyant a Mestalla (0-1) davant un València que va quedar tocat. Avui l'equip entrenat per Eusebio Sacristán té l'oportunitat per primera vegada en el que portem de campionat de sumar tres victòries de forma consecutiva, el partit no serà fàcil ja que els locals encara arrosseguen baixes i davant es trobaran un Leganés molt necessitat de punts que jugarà al límit, defensarà en bloc i buscarà accions de contracop per sorprendre a l'espai.\nUn Leganés encallat. L'equip de Mauricio Pellegrino ha guanyat un dels últims cinc partits de lliga, l'ultima victòria va ser a Butarque en el derbi madrileny davant el Rayo Vallecano. En aquest inici el Leganés ha perdut amb equips com l'Eibar, el Llevant o el Vila-real però ha estat capaç de ser l'únic equip que ha guanyat al Barça de Valverde. L'empat aconseguit en la darrera jornada davant l'Atlètic de Madrid el reforça per tal de poder afrontar amb més garanties el partit d'aquest vespre. Ivan Cuéllar és el porter titular a la lliga, la línia defensiva pot estar formada per tres centrals i dos carrilers o bé per una defensa de quatre amb dos jugadors a l'eix i dos laterals. El central grec Dimitros Siovas és un fixe a l'alineació i el poden acompanyar Rodrigo Tarin o el nigerià Keneth Omeruo mentre que els laterals són quasi sempre per Juanfran a la dreta i Jonathan Silva a l'esquerra. Al mig del camp és probable que s'hi pugui veure el gironí Gerard Gumbau, jugador de qualitat tècnica que disposa de molt bona visió de joc i bon desplaçament de pilota, al seu costat l'acompanyaran Rubén Pérez i Oscar Rodríguez. Amb un perfil de futbolistes d'atac preparats per jugar al contracop les accions ofensives passaran per les botes de Nabil El Zhar, jugador que aporta desequilibri en banda, el també jugador turc Youssef En Nesyri i sobretot per Guido Marcelo, el davanter argentí és el màxim golejador del seu equip amb tres gols.\nMauricio Pellegrino un entrenador amb recorregut. L'argentí Mauricio Pellegrino s'està fent com a entrenador i va iniciar la seva trajectòria a les banquetes com a ajudant de Rafa Benítez al Liverpool i a l'Inter de Milà. Amb l'experiència adquirida va iniciar la seva carrera en solitari entrenant a la lliga espanyola al València i l'Alabés, enguany va fitxar pel Leganés, arribant al club madrileny per substituir a un tècnic molt valorat com és Asier Garitano. Com a jugador l'espigat central va jugar al Barça per passar posteriorment a formar part de la plantilla del València en què va disposar de més oportunitats. Ara està immers en la preparació d'una plantilla on té com a objectiu aconseguir la salvació, objectiu que els costarà molt als madrilenys ja que el mal inici de campionat amb només dues victòries els penalitza molt per sortir d'una zona baixa en què porten moltes jornades instal·lats.\nBuscant el màxim rendiment. L'equip encara no podrà disposar de jugadors molt importants dins l'esquema de joc, l'absència de Portu serà la més significativa, tot i així torna a ser un bon moment perquè futbolistes no tan habituals tornin a rendir al límit de les seves possibilitats. La victòria a València va servir per reforçar a tot el grup, Yassine Bounou ha de donar continuïtat a l'estat de forma en el que es troba, l'eix defensiu no pot perdre la solidesa i ha de continuar competint sense cometre errades en zones de risc. Al centre el més normal és que repeteixi la parella formada per Aleix Garcia i Pere Pons tot i que un Àlex Granell recuperat també pot entrar a l'equip inicial. En atac cal esperar que Cristhian Stuani estigui en plenes condicions per jugar els noranta minuts. La presència del davanter uruguaià és bàsica, el màxim golejador del Girona ha participat quasi bé en tots els gols del seu equip i sens dubte és la referència ofensiva més valuosa de l'equip. La tornada a l'equip del Choco Lozano i la continuïtat de Patrick Roberts han de servir per aportar més recursos que ajudin a crear ocasions a l'àrea adversària.


El PSIB-PSOE demana una Llei de Paisatge per “donar una passa més” en el rumb sostenible iniciat a les Balears la passada legislatura – psibpsoe\nEl PSIB-PSOE demana una Llei de Paisatge per “donar una passa més” en el rumb sostenible iniciat a les Balears la passada legislatura\n“Mai el futur no va dependre tant de nosaltres com ara”, ha incidit la diputada Mercedes Garrido, qui ha defensat aquesta futura llei com a un element “clau per al desenvolupament sostenible de les Illes Balears”\nEl Parlament de les Illles Balears ha aprovat una proposició no de llei del Grup Parlamentari Socialista que insta el Govern autonòmic a impulsar una Llei de Paisatge que permeti “una passa més” en el rumb sostenible que a les Illes Balears s’inicià la legislatura passada amb l’aprovació de lleis com la de Canvi Climàtic o de Residus, tal com ha exposat la diputada socialista Mercedes Garrido.\nLa diputada, en la seva intervenció, ha destacat que “mai el futur no va dependre tant de nosaltres com ara”, incidint en la importància de desenvolupar una “estratègia integral de paisatges que tendrà efectes positius sobre el canvi climàtic i serà clau per al desenvolupament sostenible de les Illes Balears”.\nNo obstant això, Garrido ha recordat que aquesta llei no contempla només la gestió i l’ordenació dels paisatges protegits, sinó de tot tipus de paisatges, inclosos els urbans, els periurbans i els rurals.\nEn aquest sentit, Garrido ha destacat que, tots plegats, conformen el mapa dels paisatges “plurals, diversos i rics” de les Illes Balears i ha recordat que tots ells “són elements fonamentals per a la qualitat de vida dels ciutadans i de la imatge que projecten les Balears cap a l’exterior”.\nEn aquest sentit, la socialista ha recordat que aquesta riquesa paisatgística genera oportunitats per al sector turístic, però també per a altres sectors que es desenvolupen amb el paisatge com a element vertebrador, com l’audiovisual, el cultural o el gastronòmic.\nÉs per aquest motiu, que Garrido ha recordat que els paisatges són “elements a preservar” com a una de les “principals fonts de riquesa a les Illes Balears en un context globalitzat en el qual els territoris competeixen per diferenciar-se”.\nAina Escalas 03/12/2019\nAnterior\tEl PSIB-PSOE critica que “Company fa propostes per als pressuposts per al 2020 que no podrà pagar, confirmant que no té projecte de futur per a Balears”\nPròxim\tEl PSIB-PSOE inicia la XIV legislatura al Congrés i el Senat des de la il·lusió d’obrir una nova etapa progressista i positiva per a Espanya i Balears


'Bodyguard', de Jed Mercurio (2018) |CRÍTICA | betevé\nUna sèrie d'acció que busca crear un relat impactant i ple de tensió que la trobareu a Netflix\nLa cartellera | divendres, 8 de febrer del 2019, a les 15.45\nJed Mercurio, guionista i creador de ‘Line of Duty’, ha tornat amb una altra sèrie que, tant el primer com l’últim episodi, van ser seguits a la BBC per prop d’11 milions d’espectadors, uns índexs d’audiència estratosfèrics en els temps que corren. Després d’ajudar a impedir un atemptat terrorista, un veterà de guerra reconvertit en especialista en protecció de la policia de Londres, passa a formar part de l’escorta personal de la ministra de l’Interior. Aquesta no només va impulsar el conflicte en què ell va combatre, sinó que dona suport a tot el que detesta. Per tant, el guardaespatlles haurà de decidir entre la seva feina i les seves creences. Encara que ell és responsable de la seva seguretat, potser ella és la seva major amenaça.\n‘Bodyguard’ no busca la versemblança –el punt de partida és tan fascinant com improbable-, sinó crear un relat impactant i ple de tensió, que manté l’espectador enganxat a la pantalla sense poder deixar de mirar-la. Des del principi, aquesta mini sèrie, de 6 capítols d’una hora de durada, ja evidencia el seu caràcter d’entreteniment pur. Amb un hàbil control del ritme, una perfecta dosificació de la informació, sorprenents girs i oportuns “cliffhangers” -que gairebé t’obliguen a veure tots els episodis d’una sola tirada-, la nova creació de Mercurio es devora i es gaudeix a parts iguals.\nEl protagonista és Richard Madden, actor conegut sobretot pel seu paper de Robb Stark a ‘Joc de trons’. L’altre personatge important és el que interpreta Keeley Hawes, que l’hem pogut veure per exemple a les sèries ‘Los Durrell’ i ‘The Missing’. Potser el millor de ‘Bodyguard’ és el factor sorpresa, amb descobriments insospitats que fan que la trama discorri pel camí menys previsible.\nUn altre dels al·licients són els diversos nivells de lectura, en què es contraposa la ideologia del protagonista amb la de la ministra i els serveis de seguretat, i la instrumentalització d’un tema tan delicat com és el terrorisme. En definitiva, dilemes ètics i morals que hi afegeixen més capes d’interès. A través del punt de vista del protagonista, quasi obsessionat a observar i controlar tot el que passa i deixa de passar al seu voltant, la sèrie té un altre element destacable: la tensió sexual entre el guardaespatlles i la ministra. La seva relació és un apassionant joc de poders, en què entren en conflicte diversos interessos, desitjos i estratègies.\n‘Bodyguard’ no ens ofereix res que no hàgim vist abans, però troba un bon equilibri entre la trama de conspiracions assassines, en què no se sap ben bé qui és l’enemic, i els objectius confrontats entre polítics, policies i serveis d’intel·ligència. Estem davant d’una sèrie addictiva, emocionant i amb qüestions vitals per resoldre fins al final, en un desenllaç que, per voler filar encara més prim, prioritza l’espectacularitat d’una resolució un pèl forçada, en detriment d’un discurs més reflexiu.\nL’Auditori programa el Tercer de Rakhmàninov, el concert més difícil\nGeometric Jazz Trio, a ‘Els acústics’\nEstrena mundial de ‘L’enigma di Lea’, de Benet Casablancas\nSubúrbia en acústic\nClaudia Piñeiro, mort i suspens a bord d’una “golondrina”


Puigdemont s’emporta el gat a l’aigua, per Andreu Claret\nPuigdemont s’emporta el gat a l’aigua\nAcord per formar Govern\nA canvi de la presidència, Pere Aragonès ha cedit a la pretensió de Junts de disposar de quotes d’influència que els d’Esquerra havien rebutjat fins ara\n17 de de maig del 2021. 17:52\nCada partit ha obtingut el que buscava: Esquerra Republicana ostentarà la presidència de la Generalitat i Junts per Catalunya tindrà el poder. Pot semblar una simplificació que deixa malparada ERC, però l’essencial de l’acord de govern subscrit pels dos partits condueix a la mateixa conclusió: a canvi de la presidència, Pere Aragonès ha cedit a la pretensió de Junts de disposar de quotes d’influència que els d’Esquerra havien rebutjat fins ara. La confirmació d’Elsa Artadi al capdavant d’una poderosa vicepresidència d’Economia i Hisenda que gestionarà els fons europeus per a la reconstrucció constitueix una victòria en tota regla per al seu mentor, Carles Puigdemont. Enrere ha quedat la idea d’una comissió adscrita a la Presidència i l’acceptació que la gestió dels fons hagi de ser consensuada entre tots els departaments sembla més una concessió destinada a salvar la cara que un autèntic mecanisme de control.\nCom a hereus de Convergència i coneixedors dels ressorts del poder, els seguidors de Puigdemont mai s’han plantejat seriosament quedar-se fora del Govern. La intenció de recolzar un Govern d’Esquerra des de fora o les insinuacions de provocar noves eleccions han sigut estratagemes destinats a debilitar el contrincant i obligar-lo a baixar del cotxe abans de caure pel precipici. Mai ha existit el precipici perquè Junts necessita el clientelisme com l’aigua de maig per quallar una organització que té més de moviment que de partit. L’acord presentat per un Pere Aragonès més aviat encongit i un pletòric Jordi Sánchez l’hi permet. A la presència d’Artadi al capdavant d’aquesta megaconselleria s’afegeixen altres departaments amb importants partides pressupostàries o que resulten estratègics per a l’independentisme. Si hi afegim que la presidència del Parlament està en mans d’un pes pesant del partit com Laura Borràs i que Junts, la CUP i l’ANC seran majoria en l’anomenat espai de gestió estratègica de l’independentisme (davant ERC i Omnium), els consensos d’avui poden passar a ser les tuteles de demà quan ho decideixi Puigdemont des de Waterloo.\nÉs impossible entendre les concessions d’Aragonès sense conèixer la transcendència que té per a Esquerra tornar a ocupar la presidència de la Generalitat. És un somni que els seus militants han cultivat durant dècades, a l’ombra de Jordi Pujol, Pasqual Maragall i José Montilla. Quan Aragonès ocupi el despatx de Lluís Companys, els més veterans s’oblidaran per uns dies d’aquest mal acord i pensaran en el president, els quatre diputats i els 42 alcaldes afusellats. La història no passa debades, una cosa que els dirigents més joves, com Jéssica Albiach, obliden sovint. Puigdemont, que alguna cosa sap d’història, li va dir a Sánchez que seguís al volant tot i que se li aparegués el precipici, perquè estava segur que Aragonès seria el primer a saltar. Així és com s’ha emportat el gat a l’aigua.\nERC Generalitat Junts per Catalunya\nEl nou Govern central i la carpeta catalana\nL’instint suïcida dels catalans\nXavier Folch, a la cuina de la unitat i la democràcia


Llançament de la sonda meteorològica Meteotek08 creada per estudiants de la Bisbal d’Empordà « Perquè el cel és blau\n« La influència del Corrent del Golf en les temperatures terrestres\nEls núvols d’avui »\nLlançament de la sonda meteorològica Meteotek08 creada per estudiants de la Bisbal d’Empordà\nPosted by Costa M. a 2 Abril 2009\nEl projecte Meteotek08, una sonda meteorològica, va començar durant el febrer del curs 07/08 per alumnes del crèdit de Taller de Tecnologia a l’IES Bisbal, un institut de secundària situat al Baix Empordà. Durant els primers mesos es va començar a crear els primers prototips i a aplicar les primeres idees, fins que malauradament el crèdit es va acabar al juny. Tot i això, el treball va continuar durant tot l’estiu, quan es va deixar el projecte gairebé enllestit. Els problemes amb el distribuïdor del mòdul de comunicacions van comportar l’endarreriment del projecte fins al passat febrer de 2009, quan es va fer l’últim esforç per acabar el projecte i així ha estat, amb uns resultats molt satisfactoris.\nL’origen de la sonda Meteotek08 es deu a tres fets: la passió per l’electrònica i informàtica, per la meteorologia i per l’espai. Això va fer pensar al grup realitzar algun projecte que relacionés aquestes idees: una sonda meteorològica, un objecte capaç d’assolir altituds de més de 30.000m, fer un registre de les condicions atmosfèriques i fins i tot captar fotografies. Era una idea complexa de dur a terme, ja que es partia del res, excepte de l’experiència d’algun dels integrants en el camp de l’electrònica i informàtica. Això però no va impedir iniciar aquesta aventura.\nEls primers mesos van ser durs, primerament perquè les primeres construccions eren simples i encara no s’assemblaven al resultat final i a més els problemes apareixien constantment, sovint gens fàcils de resoldre. La cosa però va començar a agafar forma als voltants del maig de 2008, quan es va començar a muntar l’estructura de la caixa i els sensors ja funcionaven. Es dedicaven un munt d’hores en el projecte, tant a classe com també moltes tardes, fins que en arribar l’estiu es va haver de continuar fora de l’escola, això si, sempre amb el suport del tutor.\nDurant el juliol es va deixar el projecte gairebé acabat. Els components electrònics ja estaven instal·lats, el software també començava a ser estable en el seu funcionament i es van dur a terme les primeres proves a terra. L’ensurt però va ser a finals d’aquest mes, quan el mòdul de comunicacions va deixar de funcionar i van començar una sèrie de problemes amb el distribuïdor, cosa que van deixar el projecte parcialment parat fins a principis d’aquest any 2009. Tot i això vam rebre el suport dels membres del Servei Meteorològic de Catalunya, que ens van convidar a un dels seus llançaments i ens van deixar globus pel nostre projecte. Decidits a acabar el projecte, es van posar forces durant el febrer de 2009 en acabar de perfeccionar algunes coses, fer més proves per garantir el funcionament, demanar permisos i finalment fer el llançament. Es va acordar fer-lo el dia 28 de febrer, ja que les condicions climàtiques semblaven òptimes i ja estava tot apunt. La població escollida va ser Bujaraloz, situada als Monegros, degut a la seva bona posició: lluny del mar i zona poc habitada.\nVa ser un dia intens ja que després de tant temps en la seva creació es desitjava que tot sortís bé. La propulsió de Meteotek08 la sonda es va fer mitjançant un globus de làtex especial inflat amb heli tot lligat a la caixa aïllant de la sonda, la qual també portava bateries internes per fer funcionar tot el sistema de manera autònoma. Un cop muntat tot es va produir el llançament a les 09:10:20 AM (Local). Des d’un dels cotxes es va fer el seguiment en temps real de la seva posició, altitud, condicions atmosfèriques, etc. mitjançant les dades rebudes via ràdio. Hi va haver un petit ensurt ja que les bateries dels portàtils de seguiment es van acabar i es va haver de fer una aturada a una casa per connectar-los. L’explosió del globus es va produir als 30.677m d’altitud (altura prevista segons la calibració del globus). Al cap de 2 hores i 10 minuts la sonda va aterrar a 38Km del seu punt d’origen. No es va tardar gaire en arribar a lloc fins que es va trobar gairebé intacte. La primera sorpresa van ser les fotografies.\nEren unes fotografies impressionants fetes per un aparell que havíem creat els membres del grup!\nPròximament es publicaran les dades recollides, mapes i altre material d’interès a la pàgina oficial.\nPàgina web oficial: http://www.teslabs.com/meteotek08\nÀlbum de fotografies oficials (de lliure accés i distribució): http://www.flickr.com/photos/meteotek08\nCorreu electrònic de contacte: meteotek08@gmail.com\nTelèfons de contacte: 685 111 680 / 605 874 779\nThis entry was posted on 2 Abril 2009 a 8:27\tand is filed under ciència, Popular. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, o trackback from your own site.


1-O.- El professor de Dret Internacional Philippe Sands: “Per descomptat ha d’haver referèndum” | VilaWeb\n1-O.- El professor de Dret Internacional Philippe Sands: “Per descomptat ha d’haver referèndum”\n"La història ensenya que quan creix la polarització, també creixen els riscos"\n“La història ensenya que quan creix la polarització, també creixen els riscos”\nEl professor de Dret Internacional al University College de Londres, advocat i escriptor londinenc Philippe Sands ha assegurat aquest divendres sobre la convocatòria d’un referèndum independentista l’1 d’octubre: “Per descomptat ha d’haver-hi referèndum”, i ha dit que ningú pot evitar que un poble usi el seu dret a la llibertat d’expressió.\nEn roda de premsa aquest divendres per presentar el seu assaig ‘Calle Este-Oeste’ (Anagrama), l’advocat ha defensat que qualsevol poble “té el dret a la llibertat d’expressió sens dubte i sense vacil·lació”, però ha alertat que una altra cosa són les conseqüències d’aquesta llibertat d’expressió.\nCasat amb una espanyola, l’advocat ha lamentat que els que defensen el referèndum tenen cada vegada més ràbia a les decisions del Govern espanyol, mentre que els que s’oposen a aquest, cada vegada senten més ràbia que els qui ho recolzen portin endavant el referèndum malgrat les instruccions del Govern central: “Hi ha una creixent polarització a banda i banda, i la història ensenya que quan creix la polarització, també creixen els riscos”.\nL’autor ha citat que és molt curiós que la presentació de la seva novel·la coincideixi amb el que està succeint a Barcelona, on “passa el mateix que va passar en Lviv el 1918: una lluita entre grups per decidir a quin país havia de pertànyer la ciutat”, ha dit sobre les pàgines del seu assaig, que versen sobre la ciutat polonesa que actualment forma part d’Ucraïna.\n“UN BANY DE SANG”\nL’autor ha recordat que la història va acabar molt malament, “amb un bany de sang”, i el que un aprèn de la història és que si un no va amb compte es pot perdre el control, i que una cosa porta a l’altra, i abans de donar-te compte d’on estàs, estàs en una guerra civil, ha alertat.\nEl llibre, amb tints de detectiu i de thriller judicial, és un relat històric sobre l’Holocaust i els ideals d’uns homes que lluiten per un món millor, alhora que és una meditació sobre la barbàrie, la culpa i el desig de justícia, i també sobre els silencis dels qui ho van travessar.\nAl seu judici, la majoria de la gent que ha passat per un trauma “segueix el camí del silenci” ja sigui per protecció, vergonya o dolor, com el que hi ha hagut en la seva família, que mai ha abordat el problema.\nSands revisita la història del seu avi matern en Lviv i l’entreteixeix amb la peripècia de dos advocats jueus i un acusat alemany en el judici de Nüremberg, les vides del qual conflueixen en aquesta ciutat envaïda pels nazis, donant com resultat la història de quatre homes en Segona Guerra Mundial: “El llibre té com cor la identitat”.\n“Igual que el que succeeix a Catalunya, va de la identitat”, ha sintetitzat l’advocat, que també incideix en aquest assaig en temes universals que afecten de la mateixa manera a polonesos, jueus i iugoslaus, per exemple.\nL’assaig també posa sobre la taula com s’il·luminen en els judicis de Nüremberg les paraules ‘crims contra la humanitat’ i ‘genocidi’ i sobre els diferents vessants d’aquests termes, però també inclou tota una relectura familiar que fins i tot va portar a l’autor a practicar unes proves genètiques d’ADN.


La Llum groga: Guanyar, guanyar i guanyar...\nM'he passat tot el cap de setmana d'un lloc cap a l'altre. Estic rebentada. Fins ara no he pogut parar un moment i descansar.\nM'he passat tot el cap de setmana competint amb d'altra gent, a diferents coses. He tornat a casa amb massa trofeus, pel meu gust, tot i que he tornat a casa amb menys dels que m'havia guanyat, ja que sempre he preferit que quedessin més repartits.\nSegurament semblaré una desagraïda, o alguna cosa similar, però rebre un trofeu no em fa cap mena d'il.lusió. Lluny queden aquells anys, quan en tenia 20 menys que ara, i un trofeu era molt important. Ara aixeco el cap, des d'on estic asseguda, i veig un moble bastant gran on ja no hi queben més trofeus. Trofeus de totes mides i de tots colors, però que no són importants. I això que no hi són tots.\nÉs important el que signifiquen alguns d'aquests trofeus. Fa molts anys que no necessito cap trofeu per recordar res. Però, des de la meva posició d'organitzadora d'unes quantes coses, sempre he lluitat perquè es donin trofeus, sobretot als nens. Encara recordo la cara que se li va quedar a un nen de cinc anys, ahir, quan va haver d'anar a recollir un trofeu, d'un premi que ens vam inventar perquè ell pogués anar-lo a recollir. I com ell, uns quants altres, però aquest no se'n va separar ni un moment, i no li toquessis per mirar-lo, que s'enfadava!\nAvui, però, ha sigut diferent. Em van proposar formar part d'un equip. Un equip que havia de ser molt bo. Un equip que hagués guanyat de carrer. Un equip que hagués sigut molt millor que tots els altres.\nI jo vaig dir que no.\nVaig dir que no, perquè no ens hi jugàvem res. Com a molt, un trofeu. I el més bonic de les competicions és que hi hagi igualtat, que hi hagi emoció. Si un equip és molt millor que els altres, no té gràcia.\nAixí que em vaig unir a un equip "perdedor". I dic un equip perdedor, perquè en principi el nostre lloc era quedar les últimes. I si no érem les últimes, poc n'hi havia de faltar.\nPerò no ens hi jugàvem res, i a mi m'encanta formar part d'aquests equips. Cada petita victòria, cada petit triomf, es cel.lebra com si haguéssim guanyat la lliga. I si es perd, no passa res.\nEns ho anem a passar bé, no? Llavors no m'agrada estar en un equip on s'ha de guanyar per força, i on si no guanyes tot són cares llargues. M'agrada riure, lluitar pels impossibles... i fer com al final de tot: acabar donant la campanada i carregant-nos a un gran equip, d'aquests que van a guanyar. Però si no ho haguéssim fet, no hagués passat absolutament res.\nQuan ja tot s'ha acabat, se m'ha acostat un nen.\n- I per què t'has posat en aquest equip? Per què no et posaves en un equip que hagués pogut guanyar?\nJo me l'he mirat, he somrigut, i no li he dit res. Segurament li hagués hagut de dir un tòpic, aquell de que l'important no és guanyar, sinó participar. Potser li hagués hagut de dir que és més important sentir-te identificat amb un equip, formar part d'alguna cosa que t'importa, que no pas ser un conjunt de gent que només els uneix el fet que són els millors, però que no hi ha cap vincle entre ells. Podria haver-li dit que, en depèn de quins casos, és millor passar-s'ho bé que no pas guanyar, que les competicions oficials són diferents, però que quan vas a passar-t'ho bé, vas a passar-t'ho bé.\nPerò no he dit res. Perquè hi havia gent que sí que anava a guanyar. Gent que s'ha discutit per... un trofeu? Augmentar el seu ego? Demostrar que són millors que algú altre?\nPotser sóc massa càndida. Potser em falta aquell sentiment assassí (per dir-ho d'alguna forma) que moltes vegades m'han dit que no tinc. No, no m'agrada perdre ni al parxís, però si vaig a passar-m'ho bé, vaig a passar-m'ho bé. I avui he tingut ocasió d'anar a matar, de discutir-me amb algú. Però no. He acceptat la derrota, malgrat que no tocava, amb un "total, què ens hi juguem?" Mig minut més tard he sentit aquella mateixa frase de veu de la persona que l'havia sentit, a dues persones que es mig barallaven. Però ha sigut en va.\nDe veritat és tan important guanyar, a qualsevol preu, sempre?\nPublicat per Llum a les 17:49\nWau! Lluna ets genial! :-)\n17 de juny de 2007 a les 20:24\nNo creguis, Tirai, segurament ho vaig fer per això de la pressió, per això d'anar a divertir-me, sense importar si es guanyava o es perdia (i volent cel.lebrar cada petita victòria!)\n17 de juny de 2007 a les 21:18\nEt dono la raó en unes coses i en altres no. Segurament estàs tant acostumada a guanyar que ara prefereixes altres coses, crec que és una evolució normal. Jo no puc amagar que sóc un competidor nat, així que sempre vaig a guanyar. Ara bé, apuntar-se al cavall guanyador no té cap mena de mèrit, a mi m'agrada guanyar amb el meu equip, sigui al que sigui, però amb els meus. I si som els pitjors en alguna cosa, doncs a esforçar-se per millorar, fins que poguem estar al nivell. De guanyar no em cansaria, tota victòria és especial, i no perquè la tinguis amb un equip de perdedors és millor, més sorprenent potser, però no necessariament millor (a menys que la teva vida sigui una pel·lícula americana de dissabte a la tarda...).\nAbans que em perdeu el poc respecte que em teniu, i que em tatxeu de nazi, diré que si m'agrada guanyar és pel plaer de competir, però assumeixo les derrotes amb naturalitat, i sé felicitar els vencedors, perquè generalment s'ho mereixen.\n17 de juny de 2007 a les 23:19\nBrillant! Una filosofia tipo Carn de banqueta que m'encanta!\nFelicitats i... Visca els perdedors!!!!\n17 de juny de 2007 a les 23:52\nAi, Lluna, l'irresistible (encara que estigui mitja vida amagat) encant del perdedorisme...\nNo he pogut resistir sortir de la closca, aquest post és brillantíssim.\nI és que les úniques batalles que valen la pena, són les que s'han de perdre --sobretot si saps que les podries guanyar.\nUf, molt bo.\n18 de juny de 2007 a les 9:43\nPotser té raó en xexu en el fet que estàs massa acostumada a guanyar. Potser seria el moment de buscar altres reptes?...\n18 de juny de 2007 a les 19:50\nAixí m'agrada, que em porteu la contrària!\nXeXu, lem, jo no he dit que estigui acostumada a guanyar, no fotem! A vegades guanyo i a vegades perdo.\nXeXu, jo fa temps (no sé si ja eres per aquí) vaig fer un post en el que deia que sempre volia guanyar, ni que fos al parxís. Al post també ho dic. I, un cop estic competint, faig el que sigui per guanyar... sempre que estigui dins la legalitat. Una de les coses del post era aquesta, el joc brut, l'intentar guanyar de qualsevol manera, que quan jugues només per divertir-te, no val la pena (i quan és una competició oficial, tampoc, però almenys té més lògica).\nJo tinc un equip. Però ahir el meu equip no va respondre i em vaig quedar sola. Però jo volia ser-hi, així que vaig buscar equip. Si hagués dit que sí al primer equip, no és que m'apuntés al cavall guanyador, és que jo, d'una forma o una altra, feia que aquell equip fos millor. Però no era el que jo volia. Em vaig apuntar a un equip que havia de quedar últim, amb diferència, i vam quedar just a la meitat. El nen no va ser l'únic que va fer un comentari respecte a la meva decisió d'anar amb un equip en teoria més fluix. En un moment vaig sentir que algú deia el meu nom, vaig parar l'orella, i eren dos que parlaven de l'equip en què jo hi formava part. L'un va dir que ens guanyarien molt fàcilment, sense problemes. I llavors l'altre li va contestar que anessin amb compte, que jo estava infiltrada a l'equip. Però l'equip que m'ho va proposar ja va quedar a dalt de tot, sense necessitat que jo hi fos. I jo vaig agrair estar en un altre equip i riure moltíssim.\nXeXu, la meva vida no és una pel.lícula de diumenge a la tarda. Però guanyar quan ets el favorit, sobretot en depèn de quines competicions, és quasi com una obligació. Tota la pressió és per tu. Guanyar quan és l'altre que és favorit... dóna una satisfacció que no dóna guanyar quan en principi ets favorit. Fa vint anys que competeixo, i en un cas se sent una sensació com d'alleujament, per haver aconseguit fer el que tocava, i en l'altre la satisfacció és tan gran, que sembla una cosa totalment diferent.\nBuf, i després del comentari-post, què us he de dir, Zinc i perdedor? Heu dit el mateix que jo, però en poques paraules. I és que jo, si ho puc escollir, sempre prefereixo ser dels teòricament febles: tot el que s'aconsegueixi serà un gran triomf, i si es perd, no passa res...\nLem, jo no vull altres reptes. Vull els meus. Però vull divertir-me, com ho faig quan em dedico a jugar amb l'equip perdedor.\nAra com perquè el blogger no m'accepti un comentari tan llarg...\n18 de juny de 2007 a les 20:18\nRealment, has escollit un pseudònim que fa per tu. M'encanta la filosofia que hi apliques. I gràcies per fer feliç aquest nen. Un petó.\n20 de juny de 2007 a les 15:49\nDoncs ara no he entès això del pseudònim...\nNomés per veure la cara del nen, ja valia la pena inventar-se el trofeu!\n20 de juny de 2007 a les 19:44\nDona, em refereixo a "Lluna". Suposo que no deu ser el teu nom real, no? Trobo que fa per tu perquè un xic somniadora i idealista sí que ets, dic jo.\n21 de juny de 2007 a les 17:16\nNo, és clar que no em dic Lluna :-)\nNomés un xic, de somiadora i idealista? Quasi que jo diria un molt. Segurament, un massa.\n21 de juny de 2007 a les 18:26


Entram en el primer curs en el qual Ciutadella ha estat guardonada amb el segell de Ciutat Amiga de la Infància, el que implica, per a l'Ajuntament i per al conjunt de la ciutadania, un compromís de treball col·laboratiu en la formació integral dels nostres infants.\nUna de les eines de què disposen l'Ajuntament i la ciutat, des de la qual podem arribar als centres educatius d’una manera més directa i contribuir en la formació integral de l’alumnat, és el programa Obrint Portes 2017-2018, que desenvolupam des de l'Àrea Socioeducativa i que ens complau presentar-vos en la seva 19a edició.\nSeguim amb l'esperit de Ciutadella, ciutat educadora i amb la voluntat de dur a la pràctica tot el que aquest concepte significa.\nPartint de la certesa que educar és responsabilitat de tothom, volem dotar els centres educatius de recursos que els permetin afrontar una realitat social i unes problemàtiques, sovint complexes i interrelacionades, amb l'oferiment d'una sèrie de propostes educatives que complementin les limitacions existents en l'àmbit curricular.\nL’oferta de tallers, com ja hem esmentat, va encaminada cap al creixement integral dels infants, amb la potenciació i la valoració de les emocions individuals i col·lectives, i dels valors humans, així com dels drets dels infants i joves.\nEl programa educatiu atén també el dret que tenen els més joves (infants i adolescents) a la CIUTAT, entesa com un escenari per a la construcció d'un entorn més equitatiu, democràtic, sostenible, just i humà, que els permeti aprofitar la riquesa dels seus recursos, dels seus experts -en diferents matèries- i de les oportunitats que aquesta els brinda per al seu creixement i desenvolupament.\nVull agrair-vos la vostra participació, però sobretot la vostra motivació i implicació vers l’oferta educativa que us presentam, i esperam que, un any més, ús pugueu nodrir d'aquest programa i anem fomentant en els nostres infants els valors d’una ciutat més educadora.


inici / notícies / La temporada del Nàstic ha finalitzat\nPublicat dilluns 11 de Maig de 2020 08:23\nEnric Pujol (Periodista)\nSanti Palanca (Exjugador del Nàstic)\nLa decisió que va prendre la RFEF dimecres passat va passar el tall de la Comissió Delegada que era el darrer tràmit per donar per acabada la lliga regular a 2ªB.\nDivendres per la tarda el Nàstic via comunicat anunciava que la temporada del primer equip havia acabat i que per tant començava a treballar per la temporada que ve. El club, diu que estudiarà com pot beneficiar a l’abonat que ha vist com s’ha quedat sense poder gaudir de sis partits que havia pagat, a la vegada que buscarà formules per apropar el Nàstic als seus socis cara la temporada que ve, pensant que segurament la propera lliga començarà a porta tancada.\nA Tarragona Ràdio hem analitzat el final de la temporada del Nàstic i del futbol no professional. Ho fem fet amb el periodista, historiador del Nàstic i col·laborador del Sempre Nàstic Enric Pujol, i amb els comentaristes de les retransmissions dels partits, l’exjugador Santi Palanca i l’entrenador Pitu Iglesias. Una tertúlia per parlar del futur del Nàstic i per com pot influir la creació de la nova categoria entre la segona i la segona b. El que de moment anomenen 2ªB Pro, on quedaran configurats 40 equips en dos grups, per tant els 8 primers equips classificats en cadascú dels cinc grups de la 2ªB de la temporada 2020/2021.\nEn aquest sentit, el periodista Enric Pujol, explica com es configura aquesta nova lliga professional.\nL’exjugador del Nàstic i comentarista de Tarragona Ràdio, Santi Palanca, creu que la propera temporada és clau per no quedar-se enrere en una categoria que ja no seria professional com la futura 2ªB i que quedaria lluny de segona divisió que és on ha d’estar el Nàstic.


Blog de Maria Jesús Bolta: Per si demà...\nNo sé si alçar les persianes o acabar d’abaixar-les. No sé si esborrar la pissarra o deixar-hi les darreres paraules. Amb la mirada acarone les parets que arreceren pupitres, carpetes i el meu cor agitat que s’esforça per no defallir. Estic sola i el silenci del passat m’atrapa.\nRecorde la primera vegada que em vaig presentar davant d’un grup d’alumnes. Tenia l’estómac barrat pels nervis però somreia perquè exercir de docent era el meu somni.\nPrompte vaig entendre que aquells adolescents festius i inconsistents serien un dia els futurs guerrers de l’economia, els rescatadors de tristeses o les escaladores de pentagrames que dirigirien el món. Què esperen de la vida?, em preguntava. I de mi? Em costà endevinar que més que ensenyant, demanaven que en fóra guia; més que càstigs, que implantara reptes; i més que reforços, que els procurara forces.\nDes d’aquell dia de fa tants i tants anys, he pessigat tantes imatges i sensacions que ara en tinc un coixí estovat de records. Quantes anècdotes caben en dècades de complicitats, miracles diminuts i, per què no dir-ho, frustracions? Quina quantitat extraordinària de noms, malnoms i rostres duc cosits a la memòria? Quantes històries individuals? Quants esforços per fer fugir la rendició? Si lluites per una vida bella i lliure, els he animat sovint, la majoria dels somnis es compleixen.\nContemple la pissarra, el prat verd on he plantat desenes de llavors, i juraria que un plany pàl·lid de guix s’esmuny per la superfície tremolosa. Hui tot em resulta màgic i trist. Passe la mà per l’estant on reposen narracions que no m’enyoraran i em retrac que podia haver il·luminat la finestra amb plantes o haver penjat algun quadre. Ho faré demà, promet. I somric a contracor: demà el meu horitzó serà diferent. El temps d’un altre temps em reclama.\nM’encamine cap a l’eixida i fantasiege: si poguera tornar enrere ni que fóra un instant, modificaria allò, seria menys, intentaria no... I mentre els pensaments es trenen amb veus i rostres dels centenars d’estudiants que m’han ajudat a créixer, em convenç que a pesar que hui tanque un cicle, que acabe d’impartir l’última classe de la meua vida i que no tornaré a llançar un bon dia ple de reptes a una gernació de criatures encara per despertar, hui no posaré la clau al pany i deixaré oberta la porta de l’aula. Oberta a les oportunitats, a la il·lusió que cal per canviar el món. Al futur.\nPublicat per Maria Jesús Bolta a 17:43


Sant Quirze Safaja és el poble situat més al sud del Moianès. És un poble atípic, en el sentit que no té un nucli urbà, a excepció de l'església parroquial, situada damunt d'un espadat anomenat "La Mola" i el Carrer Major, que agrupa un conjunt de cases.\nSembla que el nom “Safaja” prové del mot “fai”, que vol dir “falla”, segurament en al•lusió a aquesta formació geogràfica.\nL'entorn nautral és tant delicat i súbtil que el poble no va crèixer més enllà d'un sol carrer. La resta d'habitatges estan repartits pel terme i en diferents urbanitzacions. Aquesta disposició fa que el bosc sigui present arreu. Travessen el terme diversos torrents i rierols i també el riu Tenes.\nLa natura és doncs, el principal patrimoni del poble: una natura exhuberant que ha provocat comparacions: és com una "petita Suïssa", han escrit alguns.\nEls quatre elements de la naturas s'uneixen a Sant Quirze per crear un espectacular paisatge: l'aigua que esculpeix formes capricioses a les roques; la terra que dóna vida a una vegetació salvatge, l'aire fresc que talla l'alè i el foc, que va donar calor als nostres avant passats prehistòrics.


Vicens Vives · 11 de juliol de 2019\nlectura, propostes, vacances\nBusques una lectura per a aquestes vacances? L’estiu està ple de viatges, aventures i amics. La lectura, també!\nUn llibre pot convertir-se en un perfecte còmplice per passar una bona estona i el millor amic per viatjar a nous llocs i temps. Els protagonistes de les històries es converteixen en els nostres companys d’aventures i construeixen amistats per a tota la vida.\nLlibres il·lustrats, novel·les adaptades, contes… A la platja, sota un arbre, a la butaca… El temps de vacances és un bon moment per fomentar els hàbits de lectura amb llibres que els entusiasmin a través dels seus personatges entranyables i aventures memorables.\nA més, aprendran valors i riuran amb aventures plenes d’humor i enginy. Estiu i llibres és una combinació perfecta perquè s’ho passin pipa durant les vacances!\nEt proposem 10 excel·lents companys de lectura per a aquestes vacances!\nCisco sis sopars de Inga Moore\nSis propietaris, sis sopars. Aquesta és l’ocurrència de Cisco, un gat astut que porta una còmoda vida fins que el seu pla comença a perillar.\nEscrit i il·lustrat per la distingida autora de llibres infantils Inga Moore, aquest conte d’humor amaga valors de confiança, generositat i amistat, i està disponible en lletra manuscrita per a una fàcil lectura.\nL’enginyosa i imaginativa història de David Mckee és una lliçó de diversitat i tolerància per a tota la vida.\nElmer, el nostre elefant protagonista, està cansat del gris: tots igual, cada dia. Així doncs, decideix pintar-se al seu gust. La primera reacció els sorprendrà, però gràcies al criteri propi i l’amistat, el valor de la diferència començarà a tenir un altre color.\nLa bruixa Brunilda de Valerie Thomas\nDel genial tàndem entre l’autora Valerie Thomas i l’il·lustrador Korky Paul han sortit fantàstics relats de la bruixa Brunilda traduïts a molts idiomes.\nBrunilda viu en una casa on tot és negre, fins i tot al seu gat Bruno. Però, per més que li agradi, el negre li porta problemes: sempre que en Bruno tanca els seus ulls verds, Brunilda s’ensopega. Amistat, creativitat i molta imaginació en aquest conte de fantasia i humor!\nLa tortuga assenyada de Lari Don\nDavant un estiu sec i calorós, els animals d’una regió de Zàmbia necessiten una solució per a sobreviure. Com aconseguiran despertar a un prodigiós arbre?\nA través dels animals com a protagonistes, aquest conte de tradició africana ensenyarà com la constància, el treball en equip, la generositat i la responsabilitat són clau per donar-li la volta a un problema.\nEl millor gos del món de Miriam Ross\nFer nous amics pot ser un desafiament a vegades. Un conte com El millor amic del món, de Miriam Ross, és una eina genial per treballar les pors, l’amistat i la confiança, també amb animals!\nMoltes històries es desencadenen entre l’especial amistat entre persones i gossos. En Pau i en Tro tenen por un de l’altre. En pau li tem a la foscor i als gossos, i en Tro, el gos del seu avi, té por als sorolls, nens i gats. El que sembla una amistat impossible canvia quan han de ser valents junts i compartir les pors en una nit de tempesta.\nLes aventures de Mowgli de Rudyard Kipling\nEls confins del món de la selva acullen moltes històries per explorar. Allí on personatges i hàbitat van de la mà en una convivència màgica, les aventures de Mowgli ens traslladen enmig dels desafiaments de la Llei de la Jungla.\nEls germans de Mowgli, La cacera de Kaa i Al tigre, al tigre! són alguns dels relats que formen El llibre de la jungla, amb delicades il·lustracions de Inga Moore que acompanyen aquestes famoses i selvàtiques aventures escrites per Rudyard Kipling.\nValentia, justícia, amistat i responsabilitat seran imprescindibles perquè Mowgli i la seva família de llops puguin afrontar l’amenaça del tigre Xere Kan.\nEl geperut de Notre Dame de Víctor Hugo\nCalada en el nostre imaginari, la història del novel·lista romàntic Víctor Hugo El geperut de Notre Dame és un clàssic per recuperar aquestes vacances.\nQuasimodo habita en el campanar de la catedral parisenca amagat de la gent a causa del seu aspecte deformi i per prohibició de Frollo, el seu cruel protector obsessionat amb la gitana Esmeralda. Amic només de les gàrgoles, Quasimodo vol defensar les injustícies i decideix baixar: conèixer el món i fer noves amistats.\nL’adaptació de la novel·la traslladarà els petits lectors al París de segle XV en aquesta història atemporal d’amor i honradesa.\nL’home de ferro de Ted Hughes\nUn gran home de ferro s’ha alçat a la faç terrestre i només amb la seva presència atemoreix a tots. A tots menys a Hogarth, que se n’adona que no només és inofensiu, sinó un gran amic.\nUn amenaçador drac posa en perill a tots els habitants, però l’home de ferro té un cor de ferralla ple de valentia i bondat. Valors com l’amistat, la tolerància i l’ecologia en aquesta història de Ted Hughes.\nUn clàssic de la literatura catalana com la novel·la cavalleresca adaptada de Tirant lo Blanch ens acosta a una aventura d’amor i humor i a una obra imprescindible de l’edat mitjana, de Joanot Martorell.\nLa valentia, la fidelitat i la noblesa del cavaller bretó Tirant el convertirà en el millor cavaller del món.\nPer a un divertit estiu d’aventures, el millor acompanyant és un amic amb l’esperit lliure i rebel com el de Tom Sawyer, un noi que amb la seva imaginació i millors i inseparables amistats viuen entremaliadures en una rígida societat de l’amèrica profunda.\nEn aquesta edició, la novel·la de Mark Twain s’acompanya del premiat il·lustrador Robert Ingpen. No et perdis aquesta adaptació del clàssic de la literatura!\nAconsegueix la lectura per a aquestes vacances! T’agradaria tenir un exemplar de L’Elmer, La tortuga assenyada, Tirant lo Blanc i de Tom Sawyer? Entra al nostre sorteig de Facebook i participa… És molt fàcil!\nSi t’ha agradat llegir aquesta entrada, t’interessarà saber sobre 6 idees per seguir aprenent durant l’estiu, Llibres per a l’estiu: deixa volar la imaginació o 7 llibres infantils per viatjar aquest estiu!\nOpinió experts recomanacions Valors VVKids recursos educatius Literatura entrevistes canvi educatiu lectura educació recursos innovació llibres innovació educativa TIC consells clàssics Pedagogía proposta didàctica


floc de neu - Editorial Cuatro hojas\nInicio / Tienda / libros / Infantil / floc de neu\nLlibre amb 24 contes de meditació per a infants.\nA partir del mindfulness o l’atenció plena en els contes podran arribar a la calma, millorar la seva concentració, potenciar la seva confiança, creativitat, memòria i autoestima, entre moltes coses més.\nAvui en dia, els infants poden estar nerviosos i fins i tot estressats i els pot costar dormir o concentrar-se. Com podem ajudar-los?\nSegurament ja hauràs sentit parlar del Mindfulness o atenció plena. Es tracta d’una antiquíssima pràctica de meditació amb exercicis que ajuden a concentrar-se evitant pensaments que no deixin relaxar-se, descansar, desconnectar i somiar.\nDesitjo que gaudeixis d’aquests contes de meditació tant com els meus fills i que somiar despert o adormit sigui tot un èxit.\nfloc de neu cantidad\nEscrit, dissenyat i il.lustrat: Sonia Alcoberro\nAssessora lingüística: Margarida Llabrés Rotger\nEdad: A partir de 4 -5 anys (depenent de la maduresa de l’infant)\nFormat: DIN A-5\nSé el primero en valorar “floc de neu” Cancelar la respuesta


BcnMeteo: Incendis a l'Alt Empordà i temps tranquil fins a finals de setmana\nIncendis a l'Alt Empordà i temps tranquil fins a finals de setmana\nBon dia, com vam comentar a l'altre entrada el risc d'incendis era molt alt i al final s'ha produït l'incendi. Només bastava una burilla per produir el que ningú volia. De tota manera després de dos dies tractant de controlar el foc ara sembla que l'incendi de cara a aquest migdia-tarda ja es podria arribar a controlar. De totes maneres el risc de foc és encara molt alt i es per aquest motiu que hem d'estar alerta ja que un altre incendi podria ser encara més important ja que les dotacions de bombers es trobarien concentrades a l'incendi de l'Empordà. De manera que hem d'extremar les condicions al camp i al bosc.\nLes temperatures durant el cap de setmana van baixar com ja vam comentar que passaria, a més el cel durant dissabte va estar ennuvolat a bona part de la costa catalana cosa que va fer que les temperatures a la ciutat de Barcelona no arribessin a ser tant altes com dies passat. Aquesta baixada de les temperatures ha continuat fins a dies d'avui.\nAquesta passada nit el cel ha estat serè i les temperatures han pogut baixar per sota dels 22ºC a la ciutat de Barcelona cosa que a permès que es pogués dormir correctament. Durant el dia d'avui el cel restarà seré durant tot el dia i les temperatures a la costa no sobrepassaran els 28-29ºC d'altra banda a l'interior les temperatures es mourien entre els 30-32ºC i al Pirineu les temperatures serien sensiblement baixes amb màximes de 25ºC. La mínima al Pirineu s'ha mogut pels 15ºC. Durant aquesta tarda podrien créixer alguns núvols al Pirineu que no deixaran precipitacions.\nDe cara a propers dies s'espera que les temperatures comencin a remuntar fins arribar a un màxim de calor pel dissabte. Amb temperatures que no arribaran a ser tant altes com la setmana passada. De totes maneres durant la tarda de dissabte es podrien produir alguns ruixats per la tarda a l'interior. De cara a diumenge el risc de precipitacions augmentaria tot coincidint amb una baixada de les temperatures.\nDe moment això és tot esperem que els incendis es puguin controlar en poques hores i que totes les persones que han resultat ferides es recuperin el més aviat possible. També el nostre condol a totes aquelles famílies o amics que hagin perdut algú estimat en aquest dos incendis que han hagut a l'Empordà.\nPublicat per Marc Rusiñol a dimarts, de juliol 24, 2012


Embedded video for Resident Salut\nResident Salut ha comptat amb el suport de la Fundació PIMEC i el programa emppersona per tirar endevant el seu negoci.\nEmbedded video for Parlem sobre la Reforma Horària\nParlem sobre la Reforma Horària\nÀngels Secanella, gerent de Tortillas Nagual, i Montse Ramon, responsable de planificació estratègica a Industrias Tapla, ens expliquen la importància de conciliar la vida laboral i familiar i disposar d'uns horaris més racionalitzats. Entre les mesures, Tortillas Nagual dóna facilitats als treballadors per dinar a l'empresa o canviar planificació entre companys per afers familiars, així com una entrada esglaonada dels torns. Industrias Tapla ha canviat el seu model de gestió per racionalitzar els horaris dels treballadors.\nEmbedded video for Parlem sobre Economia Circular\nEmbedded video for II Fòrum de vendes de la pime\nII Fòrum de vendes de la pime\nEmbedded video for Valoracions sobre Direcció general de pimes SGE 900\nValoracions sobre Direcció general de pimes SGE 900\nEmbedded video for Promaut\nPromaut es dedica a al disseny i la fabricació de solucions de software i robòtica pel sector de l'automòbil. Per engegar un projecte d'expansió de negoci es va presentar al Mercado Financiapyme.\nEmbedded video for Networking qualitatiu\nAmb les nostres sessions de networking qualitatiu faràs més de 7 contactes en una sola tarda. Alguns dels nostres socis ens expliquen com ha sigut la seva experiència.\nEmbedded video for Teyme\nTeyme es dedica a la fabricació de maquinària agrícola. Han desenvolupat un projecte d'innovació dins del programa Horizon 2020 i amb l'acompanyament de l'Oficina de Projectes Europeus de PIMEC.\nEmbedded video for Tots junts hem fet 10 anys!\nTots junts hem fet 10 anys!\nGràcies a les institucions i empreses que s'han sumat a la nostra iniciativa. Tots formeu part de la Fundació PIMEC!


La CUP, contra el tàmpax - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 20 d'Abril de 2016. 09:40h.\nUn acte de dones de la CUP\nLa CUP de Manresa presentarà al ple de dijous una moció per millorar el suport que reben les joves durant la pubertat i concretament a l'inici del seu cicle menstrual, segons informa Regió7. La moció demana que no siguin les empreses privades les que facin, als centres educatius, els tallers sobre menstruació sinó que se n'ocupi el Servei d'Informació i Atenció a la Dona (SIAD), "que no hi té interessos comercials".\nAprofitant el canvi, proposa que als tallers s'hi incloguin els "mètodes alternatius de recollida de sagnat: copes menstruals, compreses de roba i esponges marines". Segons la CUP, es tracta d'"alternatives més saludables, més sostenibles i més assequibles econòmicament".\nEl text de la moció estableix que el SIAD disposarà, a les seves oficines i per a les joves de Manresa, de mètodes alternatius de recollida de sagnat. Cada noia en podrà recollir un sol exemplar. “Des del SIAD es començarà a fer una recerca per com poder oferir a les joves manresanes formació per tal de poder exercir el sagnat lliure, per tal d'introduir-ho al curs 2017-2018”, s’afegeix. (Llegir moció)\nColau contracta Florentino\n"No sé si valdrà massa la pena que hi vagi"


La presentació és imprescindible! - Farmacia Amadó Mollet del Vallès\n19 desembre, 2016 /0 Comments/in DESTACAT, FAMILIA /by Anna Alfaro\nEstem a punt d’encetar les festes, amb celebracions diàries, a casa, a les de familiars, amics, restaurants… Ens reunim per celebrar junts i sempre és al voltant d’una taula, menjant, gaudint de bons aliments que preparem de tot cor pels qui estimem i apreciem. Però no només el que mengem ha de cuidar-se al detall, també la seva presentació. A la taula, la presentació és imprescindible!\nI sent així, anem a donar-vos alguns tips perquè els poseu en pràctica. Veureu com encara es gaudeix molt més de cada plat!Diuen que tot entra pels ulls, especialment el menjar, llavors… preparem-lo perfecte i també tot el que l’envolta!\nBarrejar peces de diferents vaixelles, diferents anys i èpoques, estil… Donem-li un toc original\nUtilitzar unes estovalles blanques o de color cru perquè el color vingui donat per la resta d’elements que utilitzem\nTriar un motiu per a l’ocasió i posar detalls que recordin a aquest motiu o temàtica de la celebració\nMantenir l’ordre adequat dels coberts\nTovallons, disposar-les d’una manera diferent i original\nEspelmes, utilitzar-les únicament si és de nit\nTriar un centre de taula que permeti seguir menjant amb ell al centre i veient a la resta de persones de la taula, no és necessari triar res immens, prioritzem el minimalisme.\nQuè us semblen aquestes idees? Us animeu a posar-les en pràctica? Ja us ho vam dir al principi, en la taula, la presentació és imprescindible! Fem-la especial!\nLa decoració com a font d’estrés Maneres d’estimular i reforçar el sistema immunitari


Miguel Ángel Ferrer Martínez - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMiguel Ángel Ferrer Martínez\n12 novembre 1978 (42 anys)\nCaravaca de la Cruz (Regió de Múrcia)\n– Real Madrid CF\n1996–1997 Real Madrid C 29 (9)\n1997–1998 Real Madrid Castilla 43 (23)\n1999–1999 →cessió a CD Tenerife 13 (3)\n1999–2001 CD Tenerife 84 (22)\n2001–2006 València CF 144 (40)\n2006–2008 Atlético de Madrid 35 (3)\n2008–2010 Deportivo La Coruña 26 (2)\n2010–2010 Toronto FC 9 (0)\n1995–1995 Espanya sub-17 3 (1)\n1996–1997 Espanya sub-18 10 (1)\n1999–1999 Espanya sub-21 1 (0)\n2005–2005 Espanya 2 (0)\n2020– Atlético Ottawa (en)\nMiguel Ángel Ferrer Martínez, més conegut com a Mista, és un exfutbolista murcià. Va nàixer a Caravaca de la Cruz el 12 de novembre de 1978 i ocupava la posició de davanter.\nEs va formar en les categories inferiors del Reial Madrid debutant en pretemporada amb el primer equip, entrenat per aquell temps per Fabio Capello. En aquella època, el Reial Madrid B disputava la Segona divisió B i Mista no veia cap opció d'arribar al primer equip. Per això va decidir demandar al seu club al considerar que la clàusula de rescissió del seu contracte era massa elevada i estava desporporcionada respecte a la seva fitxa.\nUna vegada iniciat el procés judicial, el Reial Madrid i el CD Tenerife van arribar a un acord per al seu traspàs (per una quantitat molt inferior a la de la seva clàusula). El seu periple amb el club chicharrero en Primera va ser curt, ja que va culminar amb el descens de l'equip canari, si bé li va donar temps a mostrar la seva qualitat en marcar tres gols en tretze partits en un equip sumit en una profunda crisi.\nEixe estiu va fitxar pel València CF que el va mantenir cedit en el Tenerife, ara a Segona Divisió. Després d'una notable campanya en la qual va marcar disset gols, els tinerfenys van assolir l'ascens. La temporada següent, juntament amb el seu company Curro Torres i l'entrenador Rafael Benítez, va fer les maletes rumb a València. Les dues primeres temporades en el club xe van ser d'adaptació, ja que no va ser titular més que en comptades ocasions, marcant cinc i set gols respectivament.\nPerò la campanya 2003-2004 va suposar un gir fonamental en la seva carrera, ja que va marcar dinou gols convertint-se en el màxim golejador de l'equip i un dels més golejadors de tota la lliga. Gràcies a la seva capacitat golejadora el València CF va assolir un històric doblet en guanyar la lliga i la Copa de la UEFA. Precisament, en aquest darrer torneig va marcar un gol en la final disputada davant l'Olympique de Marsella, que va acabar amb un 2-0.\nLa temporada següent, a causa dels problemes de renovació, unit al mal nivell general de l'equip i que de 29 partits jugats solament en 10 va sortir de titular, jugant pocs minuts en la resta, van causar un baixó en el seu rendiment golejador marcant només vuit gols. L'arribada de David Villa en la temporada 2005-2006 el va relegar a la suplència, cosa que, sumant que va jugar de mitjapunta, va disminuir considerablement els seus registres golejadors. Això, afegit al fitxatge de Morientes, el va condemnar a un segon pla en el València CF, per la qual cosa al juliol de 2006 va decidir fitxar per l'Atlético de Madrid, gràcies a la intervenció de "Suso" García Pitarch, sent traspassat de la capital del Túria a la capital d'Espanya a canvi de 4,5 milions d'euros. A l'equip matalasser juga 29 partits el primer any, i només sis al segon, marcant un total de tres gols.\nEl Deportivo de La Corunya el fitxa al juny de 2008. Signa per tres anys en el club gallec. Fica el seu primer gol com deportivista contra el Reial Madrid en la primera jornada de Lliga, però perd la titularitat per una pubàlgia que el tindria apartat dels terrenys de joc intermitentment durant tota la temporada.\nHa estat internacional amb la selecció de futbol d'Espanya en dues ocasions. El seu debut es va produir el 22 de març de 2005 en un partit disputat a Salamanca en el qual Espanya es va imposar a la Xina per tres a zero.\nAmb la selecció de futbol de Múrcia ha disputat tres partits, els tres que fins ara ha disputat el seu combinat (davant Lituània, Equador i Guinea Equatorial).\n2 Lligues (01/02 i 03/04)\nCopa de la Uefa 2004\nSupercopa Europea 2004\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Miguel Ángel Ferrer Martínez\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Miguel_Ángel_Ferrer_Martínez&oldid=24322603»\nFutbolistes de la Regió de Múrcia\nFutbolistes del Real Madrid C\nFutbolistes del Real Madrid Castilla\nFutbolistes del València CF de la dècada de 2000\nFutbolistes del Deportivo de La Coruña\nPersones de Caravaca de la Cruz\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 jul 2020 a les 22:51.


Les Cambres de l’Alt Penedès, l’Anoia i el Garraf formen més de 350 joves per introduir-se al mercat laboral\nRedacció Vilanova i la Geltrú 07-04-2021 03:52\n4 de cada 10 joves que han participat al programa PICE han accedit a un lloc de treball en acabar el procés formatiu\nEl Programa Integral de Cualificación y Empleo (PICE) de Garantia Juvenil ha format a 361 joves de l’Alt Penedès, l’Anoia i el Garraf amb l’objectiu de promocionar i facilitar l’accés d’aquest col·lectiu al món laboral i l’autoocupació. Concretament, el programa impartit per la Cambra de l’Alt Penedès, la Cambra del Garraf i la Cambra de l’Anoia ha permès que els joves d’entre 16 i 29 anys hagin pogut accedir a un ampli catàleg formatiu per capacitar-se en sectors clau de l’economia del territori com les TIC, la logística, la salut i l’administració i gestió d’empreses, entre d’altres.\nL’èxit del programa ha permès que 4 de cada 10 joves que hi han participat hagin assolit un lloc de treball en acabar el procés formatiu, ja que la taxa d’inserció del programa PICE s’ha situat en un 44% segons es desprèn de l’estudi d’inserció laboral fet el 2020. En aquest sentit, un 25% de les contractacions que es van realitzar són superiors als 3 mesos i estan relacionades amb les formacions específiques lligades al sector de la informàtica. No obstant això, els sectors de la logística i el manteniment, la imatge personal, l’hostaleria i el comerç també van esdevenir importants generadors d’oportunitats.\nDe fet, els centenars de joves que hi han participat també s’han pogut beneficiar de sessions d’orientació laboral i de programes d’acompanyament a l’empresa. Tanmateix, el curs del programa també ha brindat l’oportunitat als joves de poder accedir a ajuts per a la realització de pràctiques en altres països de la Unió Europea o de suport en matèria d’emprenedoria.\nLes Cambres territorials han contribuït a formar més de 4.000 joves\nAl llarg de les dues darreres edicions del programa, 2019 i 2020, el programa PICE ha permès que 4.164 joves de la demarcació de Barcelona s’hagin beneficiat dels seus serveis. Les Cambres territorials liderades per la Cambra de Barcelona han contribuït a capacitar i formar als joves per fer front a les demandes actuals del mercat laboral.\nCal recordar que el programa estableix com a requisits per accedir a formar part d’aquest tenir entre 16 i 29 anys; gaudir de la nacionalitat de qualsevol estat de la Unió Europea o comptar amb una autorització que et permeti treballar a Espanya; estar empadronat a l’Estat, i no haver estat treballant ni formant-se el dia natural anterior a la data de presentació de la sol·licitud.\nRescaten un gos que havien tancat sota el seient d'una moto al Vendrell\nL'Alt Penedès avisa que els parcs solars projectats són desproporcionats urbanísticament i malmeten espais protegits\nIngressa a presó per tres robatoris a punta de navalla en establiments del Baix Penedès\nDetenen un jove a Vilafranca pels aldarulls de la manifestació en defensa de l'activista Adrian Sas\nEl Ministeri de l'Interior es compromet a obrir la primera oficina d'expedició del DNI del Vendrell, un reclam històric\nLa fiscalia denuncia l'alcaldessa de Cubelles per prevaricació i malversació pel pagament de les quotes de l'AMI\nAgents rurals del Penedès descobreixen un nou insecte endèmic de Catalunya\nEl jutge envia a presó provisional l'home que va cremar viva la seva parella a la Bisbal del Penedès\nL’APMA presenta al·legacions contra l’ampliació de la pedrera de Coll Ferran


Ajuntament de Benicarló: Benicarló organitza una jornada informativa sobre modernització d'àrees industrials\nBenicarló organitza una jornada informativa sobre modernització d'àrees industrials\nL'objectiu ha estat explicar a l'empresariat els beneficis de constituir una Entitat de Gestió i Modernització. La sessió l'ha impulsat la Regidoria de Promoció Econòmica amb la coordinació del grup OBSEDI 2020 del Pacte Maestrat Litoral.\nLa Federació de Polígons Empresarials de la Comunitat Valenciana (FEPEVAL) va impartir la setmana passada una sessió informativa per a la constitució d'Entitats de Gestió i Modernització (EGM) a les àrees industrials, una possibilitat que, en el cas de Benicarló, suposaria aglutinar tot l'empresariat industrial del municipi en una única entitat que podria optar a subvencions i ajudes públiques que suposarien importants millores i inversions.\nLa jornada, impulsada per la Regidoria de Promoció Econòmica a través del grup OBSEDI 2020 del Pacte Maestrat Litoral, la van seguir de forma virtual 26 assistents, entre administracions locals i empresaris del Baix Maestrat. Hi van estar presents, entre d'altres, els regidors de Promoció Econòmica i d'Economia i Hisenda de l'Ajuntament de Benicarló, Román Sánchez i Carlos Flos respectivament, la regidora d'Hisenda, Indústria i Ocupació de l'Ajuntament de Vinaròs, Maria Cano, i l'alcalde de Sant Rafael del Riu, Domingo Giner.\n«Aquest tipus d'entitats --ha assenyalat el regidor de Promoció Econòmica, Román Sánchez-- es poden convertir en potents instruments de promoció de les àrees industrials». En aquest sentit, el regidor ha recordat que «a Benicarló estem treballant des de fa uns mesos en la redacció d'un Pla Director d'Àrees Industrials que treballarà en el mateix sentit i que fixarà les principals línies d'actuació per desenvolupar les àrees industrials del nostre municipi tant en inversions com en promoció, mobilitat, seguretat i comunicació digital».


NOTICIES DEL CLUBLleguir totes >>\nCRÓNIQUES DELS EQUIPSLleguir totes >>\nVictòria del sènior A femení en un partit amb dues cares. A la primera part, vam estar molt bé, jugant ràpid i amb bones lectures, arribant al descans amb una diferència de +21 punts. A la segona part, l’equip es va relaxar, segurament fruït de la diferència al marcador i va permetre…\n1r desplaçament llarg de l’equip, a terres aragoneses, que acaba amb victòria després d’un període extra. Es va iniciar el partit amb un primer quart en què els nostres tan sols aconseguien anotar 7 punts. En el segon quart la pilota trobava amb més facilitat el camí del cèrcol i l’equip trobava…\nR. Gaudí Mollet 77 – 43 SESE\nArribem a Mollet sabent que la rival té 200 cistelles més en la classificació però amb l’actitut de no posar-li fàcil el partit. Comencem el partit amb ganes però les petites errades que continuem tenint en els passes fa que acabem el primer quart perdent per 16-3. Això marcarà total la resta…\nUB Mir C 27- 116 SESE B\nÚltim partit de lliga abans de les vacances de Nadal contra el cuer en la classificació. Voliem acabar amb bones sensacions i mostrar la millora de l’equip al llarg d’aquesta primera part de la temporada i no ha estat del tot així. Hem aconseguit una abultada victòria però no hem aconseguit les…


Villa Colina De Los Pinos Dènia Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCalle Canopus 22 (17) Las Rotas, Platja de les Rotes, Dènia, Espanya, 03700 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Dènia, Villa Colina De Los Pinos és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Villa Colina De Los Pinos, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Villa Colina De Los Pinos és una elecció inteligents per a viatgers a Dènia, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nL’allotjament no disposa de recepció. Podeu recollir les claus a: La marina de Denia, Calle Darsena de Babors/n Edificio F2/Local nº 3, 03700 Denia. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Villa Colina De Los Pinos de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 600 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació. Número de llicència: AT-443400-A


EL BLOC EXPLOSIU: LES SABATES\nAixò era un centífic que va preparar-se per que volia anar a quedar amb la seua novi, es va vestir amb una bata blanca molt neta i amb unes sabates de pell.\nAbans d'anar a la festa va preparar un suero que podia resucitar i mira que va tindre mala sort que li va caure en les sabates. Les sabates van cobrar vida i se convertiren en unes sabates super xules, corrien tant ràpid que un dia el científic es va caure i un xiquet d'uns 10 anys se les va ficar a les mans com si foren unes joguines. Les sabates el van transportar a un món paral·lel on les xiques eren xics i eren més fortes, els xics eren xiques, eren molt femenines, els xics més forts eren les xiques més fluixetes i les xiques més baixes eren els xics més alts.\nEl xiquet ,es a dir la xiqueta, va anar en busca de les sabates però mentre buscava ,va trobar a una xiqueta a qui les sabates també li havien transportat. La xiqueta, dic el xiquet, es va desmaiar però la xiqueta, dic el xiquet, el va agafar abans de que se caigera a terra. Va trobar les sabates i se va ficar una en la mà dreta i va posar la mà dreta del xiquet l'altra.\nA l'arribar al mòn real els xiquets es varen enamorar. La xiqueta tenía el monyo de color negre, de pell morena, els ulls blaus, no molt alta i els llavis roig carmesí. El xic era ros, d'ulls verds, els llavis una mica taronges i amb moltes pigues.\nEls dos xiquets es varen mirar i no van poder evitar enamorar·se mutuament.\nVan decidir quedar per a menjar al igual que el científic i de sobte van descubrir que el xiquet era el científic de petit, i la xiqueta era la novia del científic, i van tindre una cita doble.\nEs preguntareu que va passar amb les sabates, doncs van posar-se als peus d'altres persones per a que se enamoraren però això no és tot, inclús van fundar una familia.\nPublicat per LAIA.H a 2/21/2016\nEtiquetes de comentaris: contes 2015-2016, Laia Hernández, taller d'escriptura 2015-2016


La sociovergència a Premià de Mar ja és una realitat - maresme360 - Portal de notícies del Maresme\nInicioLa sociovergència a Premià de Mar ja és una realitat\nEl pacte entre Convergència i Unió (CiU) i Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) a Premià de Mar ja és una realitat. Han estat necessaris gairebé tres mesos de converses i negociacions per arribar a un pacte que s’ha signat aquest dijous i que donarà la majoria absoluta a les dues formacions polítiques tot i que CiU ja disposava d’una posició còmoda amb 10 dels 21 regidors del consistori.\nEl pacte, que entrarà en vigor de manera immediata, serà vigent fins a les properes eleccions municipals de l’any 2015. Els dos grups municipals, que ara sumaran 14 regidors, justifiquen el pacte per “la necessitat d’arribar a grans acords que permetin fer front a la pitjor crisi econòmica dels darrers anys”. Per a CiU i PSC aquest pacte “ha de donar resposta als grans acords de ciutat pels propers anys, amb garanties d’estabilitat, més enllà de\nles alternances polítiques” alhora que no tanquen la possibilitat de diàleg amb la resta de grups municipals (PP, ICV-EUiA i Crida Premianenca-Poble Actiu).\nEls objectius que persegueix l’acord de les dues forces polítiques majoritàries de Premià de Mar es divideixen en cinc grans apartats: reactivació econòmica i lluita contra l’atur; polítiques de benestar social i salut; neteja i seguretat; educació, cultura i esport i infraestructures i equipaments.\nEn termes concrets el pacte contempla l’ampliació i modernització dels tràmits per internet amb l’Ajuntament i la creació de les figures del síndic del poble i regidor de barri. Els dos partits també recullen en el document el compromís de no incrementar la despesa per dedicacions.\nPel que fa al repartiment de regidories i càrrecs polítics CiU conservarà l’alcaldia amb Miquel Buch al capdavant. També ostentarà la primera, segona, quarta i cinquena tinença d’alcaldia així com la presidència de les àrees d’Administració i Promoció de la Ciutat, Governació\nMedi Ambient i Sostenibilitat, Territori i Participació i Atenció a les persones. Els convergents també presidiran les comissions informatives i els ens municipals com Premià Serveis Municipals SLU, el Patronat de l’emissora municipal i els organismes autònoms del Museu de l’Estampació de Premià de Mar i de l’Institut Municipal de Música.\nPel que fa a les regidories, CiU governarà a Hisenda, Serveis Centrals i Organització Interna, Recursos Humans (RRHH), Promoció Econòmica i de la Ciutat, Governació, Seguretat Ciutadana, Medi Ambient, Sostenibilitat i Salut Pública, Serveis Socials, Habitatge, Convivència i Cooperació, Gent Gran i Igualtat, Ensenyament, Esports, Cultura, Joventut i Festes, Serveis Territorials i Obres Públiques a més de tenir cinc regidors en la Junta de Govern Local.\nPer la seva banda el PSC assumeix la tercera tinença i l’adjunt d’alcaldia, la vicepresidència del Patronat de l’Emissora Municipal, les regidories de Comunicació, Projectes i Estudis Estratègics, Anàlisis Econòmics i Llicències d’Activitats, la unitat de Comunicació, la representació al Consorci de Comunicació Local i dos regidors a la Junta de Govern Local.\nLa signatura s’ha fet en un acte que ha comptat amb l’assistència de l’alcalde, Miquel Buch, el portaveu del PSC, Tomás Esteban, el president de la federació de CiU a Premià de Mar, Carles Maristany, i la primera secretària del PSC a Premià de Mar, Olga Safont.\nDocument pacte de govern


La campanya de vacunació de la grip comença el 19 d'octubre al Centre Cívic Les Tovalloles\nLa campanya de vacunació de la grip dels Centres d'Atenció Primària de Sant Feliu s'iniciarà el proper dilluns 19 d'octubre. Amb l'objectiu de realitzar-la en un entorn segur per prevenir contagis de la COVID-19, així com per racionalitzar l'ús dels centres sanitaris, l'Ajuntament ha cedit el Centre Cívic Les Tovalloles (riera de la Salut, 7) perquè s'hi porti a terme. L'amplitud dels espais de l'equipament, sumada al fet que es pugui ventilar amb facilitat permet minimitzar riscos en el desenvolupament de la campanya.\nPer vacunar-se de la grip caldrà demanar cita prèvia a l'Institut Català de la Salut trucant als telèfons 93 567 09 99 i 93 326 89 01 de 8 a 22 h, o bé a través d'internet. Les vacunacions es realitzaran de dilluns a divendres, del 19 d'octubre al 20 de novembre, de 9 a 19 h. Tot i que la campanya d'enguany es dugui a terme en un equipament municipal, des de l'Ajuntament es recorda a la ciutadania que la cita prèvia indicada és la única via per obtenir dia i hora per rebre la vacuna.\nContra la grip sí hi ha vacuna, vacuna't! Per tu, per la comunitat\nLa campanya d'enguany està condicionada per la incertesa al voltant del comportament que pugui presentar el nou coronavirus SARS-CoV-2. Per aquest motiu, es realitza un èmfasi especial en augmentar les cobertures de vacunació contra la grip especialment en el personal sanitari i sociosanitària, gent gran, preferentment a partir dels 65 anys i persones de qualsevol edat amb condicions de risc. Es recomana especialment la vacunació als següents grups de població:\nPersones d'edat igual o superior a 60 anys.\nPersones menors de 60 anys que presenten un alt risc de complicacions derivades de la grip.\nEmbarassades en qualsevol trimestre de gestació.\nPersones que treballen en serveis públics essencials (forces de seguretat, emergències, serveis públics essencials, bombers, institucions penitenciàries...).


El partit Espanya-Itàlia de l'any de Bankia de 2012 - EsDiari.com\nEl partit Espanya-Itàlia de l’any de Bankia de 2012\nLa història d’Espanya és una roda d’hàmster per on correm tots els espanyols.\nEn temps de la guerra de Cuba, durant el monopoli dels liberals i conservadors es va intensificar el conflicte a les colònies, amb els Estats Units al darrere. En aquell moment se cercava consens per posar-se d’acord en els afers de la guerra, apel·lant al que ara anomenaríem sentit d’estat. Sempre s’acabaven posant d’acord en el fet que s’havien de posar d’acord, i després cadascú anava a la seva, sorgint diferències de criteri. Això passava perquè la gent del carrer estava dividida entre dues solucions al problema: la guerra o la via pacífica. Sota el llençol del patriotisme (igual que ara Rubalcaba s’automagnifica dient «primer el país i després el partit»), els partits del monopoli defensaven la guerra, conscients que estava perduda, perquè era el camí més curt per acabar amb el problema. D’aquesta manera mantindrien l’honra, molt important en una Espanya de votant masculí, per seguir governant. Cedir pacíficament les colònies hauria desestabilitzat el sistema polític i haurien quedat sense cadira ni feina. No fa falta recordar que en aquell moment l’exèrcit, incapaç de guanyar cap guerra que no fos contra els mateixos espanyols, era un element fàctic actiu, molt actiu. A l’altre bàndol, on es defensava la via pacífica, confluïen els interessos dels partits emergents per una banda i els empresaris per l’altra. Els socialistes, anarquistes, federalistes i nacionalistes veien en la cessió de les colònies una oportunitat política. Per altra banda l’empresariat espanyol defensava la cessió pacífica negociant un sistema d’entrada de productes favorable a l’economia del país, però amb la boca petita, per no posicionar-se en la mateixa línia dels socialistes i anarquistes. Aquests sí que feien renou!. Per resumir: una empasta amanida per una església de sermó setmanal multitudinari i una premsa madrilenya que mostrava, en la guerra, el camí per recuperar l’imperi d’Espanya al món. Aquí tocaria posar una emoticona d’aquelles que suen!\nAl final es va perdre la guerra de forma dramàtica. En el llibre de José Francos «El año de la derrota 1898», el periodista ens explica que el capvespre del 3 de juliol a Madrid hi va haver dues «corridas» amb molta afluència. Durant el mateix dia, els vaixells americans feien punteria amb l’esquadra de l’Almirall Cervera, moltes famílies espanyoles quedaven ferides per molts anys i molts empresaris veien els seus interessos totalment fora de control. També explica que durant el mateix dia, els comentaris de la guerra van ser minsos, de cap a la nit i en veu baixa.\nLlegit José Francos, no puc fer menys que recordar al Sr. Rajoy el 10 de juny del 2012, mirant el rellotge perquè havia de volar a Polònia per veure el partit Espanya-Itàlia. Això ho feia amb actitud indolent i després d’anunciar en una roda de premsa de quinze minuts el rescat bancari d’Espanya. No ens va quedar clar als espanyols què era més important, si el futbol o l’economia. El president va definir el rescat com una «línia de crèdit», però no va explicar que l’aval eren mesures draconianes que deixarien sec el país per a les famílies i els empresaris més d’un parell d’anys llargs. Tampoc va explicar que la història del rescat estava lligada a Bankia, un banc format artificialment per salvar la comptabilitat de petites caixes que amagaven la corrupció política que corca el país. Van crear un banc que els americans definirien com «too-big-to-fail» per així poder amagar les vergonyes de la corrupció. Els economistes de l’època ens venien que no es podia deixar caure un banc sistèmic, però el fet és que a Dinamarca ens han demostrat que si es pot fer. Tornem a la roda de premsa. Res va dir que Bankia havia estat dirigida pel Sr. Rodrigo Rato, presumpte artífex del «milagro español» de n’Aznar, que va fugir per cames quan el maig del mateix any es va haver de nacionalitzar prop del 50% de l’entitat. Això va suposar una injecció de capital de 19.000€ de les nostres butxaques. No va dir res de tot això perquè arribava tard al futbol. Hem baratat les «corridas de toros» pel futbol, però en el fons és la mateixa auca.\nEls mètodes han baratat. En altres èpoques, a Espanya, es dirimien les disputes amb bastonades i assassinats. Ara Goya, en comptes de pintar «Duelo a garrotazos», pintaria jutges, fiscals i advocats, carregats de carpetes i rodejats de càmeres de televisió. Però trobam altres elements que no han baratat. Molts dels nostres polítics posen per davant el concepte de país -el seu concepte de país- per damunt el d’interès general del país. Ho fan amb vehemència, avalats per la premsa de la capital fins al punt de confondre la geopolítica amb qüestions sagrades. Aquesta premsa, tertúlia a tertúlia, converteix elements de discussió importantíssims per la nostra democràcia a comentaris políticament incorrectes i fets transcendents a anècdotes. Tot això s’acaba pagant. Fa anys, Aznar i la seva tropa de comentaristes van criminalitzar el terme «nacionalista», que era un terme coherent amb el concepte de nacionalitat de l’article 2 de la Constitució. En aquell temps jo militava a UCM, que ho era un partit d’ideologia nacionalista, de línia molt moderada i amb una visió de pacte molt àmplia. Fins i tot en un partit d’aquestes característiques, era difícil xerrar del problema territorial i econòmic sense tenir sensació de mal rotllo. La conseqüència és que ara, en la nostra societat, ja es parla obertament de sobiranisme i independentisme, termes que no s’han extrapolat del texte constitucional. Per això, ara, han decidit negar el procés català. Fa una setmana, juntament amb la moció de confiança de Puigdemont, es va pactar un calendari de «desconnexió» d’Espanya i la premsa ho va tractar residualment. Personalment em sembla increïble i fa la impressió que el camí ja estigui marcat per totes dues parts. Al cap i a la fi, tota aquesta manera de fer les coses, com sempre al llarg de la història d’Espanya, és per amagar interessos polítics i personals, cadires i butxaques. Aquestes coses no han baratat dels temps de la guerra de Cuba i de Goya.\nPierre Vilar, en la seva «Histoire de l’Espagne» -un assaig curt, entretingut i prohibit per la censura franquista- diagnostica el mal crònic d’una Espanya bastida amb la força des de Castella. Sovint se’ns diu que de la història s’aprèn però jo no ho crec. Tampoc crec que a Espanya siguem beneits, però el que sí que crec és que feim i repetim moltes beneiteries i, d’alguna manera, ens ho hauriem de fer mirar.


9 d'Octubre | Ximo Puig defensa a Oriola la diversitat valenciana dins de la igualtat - Informacion.es\n9 d'Octubre | Ximo Puig defensa a Oriola la diversitat valenciana dins de la igualtat\nEl president s'ha compromés a promoure la unió de tots els valencians en la celebració del dia de la Comunitat Valenciana al Baix Segura\ninformación.es/ fotos: tony sevilla 08.10.2019 | 17:53\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, ha defensat els conceptes de "diversitat" i "singularitat" del territori valencià dins de la "igualtat" en un sentit i solemne acte celebrat aquest dimarts a la Llotja d'Oriola, cor del recent episodi de la gota freda, amb motiu del 9 d'Octubre.\nCoorganitzat pel Consell i la Diputació d'Alacant per a homenatjar els damnificats de les riuades, quatre conselleres (Gabriela Bravo, Ana Barceló, Mireia Mollà i Carolina Pascual), els líders del PPCV (Isabel Bonig) i Ciutadans (Toni Cantó), alcaldes de la comarca i representants de la societat civil del Baix Segura han assistit, a més del president de la institució provincial, Carlos Mazón, han acudit a aquesta celebració.\nEl cap del Consell ha insistit en el seu propòsit de "cosir" una Comunitat Valenciana que veu "immensa en un territori allargat" i s'ha compromés a "apartar qualsevol indici de centralisme" i a promoure la unió de tots els valencians, siga com siga la distància en quilòmetres dels seus pobles respecte al Palau de la Generalitat.\nEl socialista ha assegurat que les recents imatges del Segura desbordant-se "han colpejat en el més profund" de la societat valenciana i ha afegit que, llavors, els 27 municipis del Baix Segura van poder "notar la calor d'un poble".\nS'ha compromés a no oblidar les promeses inversions per a afrontar la recuperació i també ha provocat l'aplaudiment del públic quan ha garantit que "no hi haurà retallades en allò que tinga a veure amb el fonamental per a les persones".\nDe la mateixa manera, s'ha referit al pla integral per a la recuperació i impuls de la Vega Baixa, i ha indicat que "junts som més forts" abans de reiterar que el seu Consell busca que "cap territori de la Comunitat se senta agraviat".\nPuig ha advocat per "respectar les singularitats de cada comarca" i evitar una "uniformitat empobridora", i ha defensat que una de les idees motrius de la festa del 9 d'Octubre és que "la varietat és una gran riquesa".\nJust abans de les intervencions dels polítics ha actuat el cantautor alacantí Jesús Lorenzo, pare de la cèlebre cançó 'Fuerza Vega Baja' que molts han acollit com un quasi un 'himne' a la comarca després de la gota freda, i Puig ha valorat dues de les estrofes: "Nunca vi a un pueblo unirse así" i "entre todos te vamos a levantar".\nMazón anima Puig a que invertisca més a la província\nLi ha precedit en l'ús de la paraula el president de la Diputació alacantina, Carlos Mazón, del PP, qui ha destacat el valor de "concelebrar" amb la Generalitat aquest acte amb motiu del dia dels valencians "en un dels cors, potser el més palpitant en aquests moments, de la Comunitat".\nHa parlat que les administracions es "conjuren" per a revitalitzar el Baix Segura i ha animat Puig a que invertisca més a la província amb l'argument que "cap de les obres estratègiques" executades en el passat a Alacant ha deixat de retornar beneficis a la Comunitat.\nEn el cor d'una comarca que "parla castellà sense complexos", Mazón ha insistit en aquest major esforç pressupostari per a Alacant i també a actuar contra el possible "oblit i la burocràcia" respecte als damnificats de la gota freda, dels quals espera que no siguen víctimes d'unes ajudes "insuficients, lentes i farragoses".\nL'alcalde oriolà, Emilio Bascuñana, ha instat a que en aquest 9 d'Octubre "les institucions no s'obliden de la comarca i donen resposta a les necessitats del Baix Segura amb la màxima prioritat", perquè aquesta catàstrofe es convertisca en una "oportunitat".\nL'orquestra simfònica de l'Auditori de la Diputació d'Alacant (ADDA Simfònica) ha delectat els presents amb dues peces de la VII Simfonia de Beethoven, l'II i IV moviment, sota la batuta de Josep Vicent, en una gala en la qual s'ha aplaudit especialment al referit cantautor Jesús Lorenzo amb el seu celebèrrim a la comarca "Fuerza Vega Baja".