Judici Marta Calvo: Lady Marcela tenia marques d'ungles en la cara per l'asfíxia\nJorge Ignacio Palma, en una imatge del judici / Informativos Telecinco\nJorge Ignacio Palma, autor confés de la desaparició de Marta Calvo, a la qual va esquarterar després de morir aquesta en el seu domicili, s’enfronta a una pena de 130 anys de presó. Durant elles, l’home de 40 anys acusat també dels assassinats d’Arliene Ramos, Lady Marcela Vargas i d’altres huit homicidis en grau de temptativa, després de la denúncia d’haver sigut agredides per ell amb cocaïna adulterada.\nLes versions de les víctimes coincideixen\nLa primera víctima, una dona que va assegurar haver treballat com a prostituta, va declarar -després d’un paravent per a no mantindre contacte visual amb l’acusat- la trobada que van mantindre en una casa de cites de València en 2018.\n“Em va proposar fer-me un massatge amb oli, li vaig veure que portava la mà tancada… a mesura que anaven passant els minuts em sentia el cor ràpid, suors fredes… Després em va demanar fer el 69 i ací va ser quan em va introduir droga en les parts íntimes, la vagina i l’anus“, va assenyalar aportant proves que confirmarien el modus operandi del supòsit agressor sexual.\nPosteriorment, va relatar la seua escapatòria després d’enfrontar-se a l’acusat i el detall que li va salvar la vida: “Em vaig canviar com vaig poder i em vaig anar a l’hospital. Allí em vaig desmaiar, després em van dir que cinc minuts més i haguera mort“, va finalitzar la primera supervivent.\nAquesta primera descripció sobre les pràctiques de Jorge Ignacio Palma va coincidir amb el relat de la presumpta víctima més jove, que va narrar una trobada produïda en 2018, quan ella tenia tan sols 18 anys. Es van conéixer quan l’acusat va contactar amb ella a través d’una pàgina web en la qual oferia els seus serveis, d’una manera similar a la que va conéixer a Marta Calvo.\nTal com va relatar aquesta segona víctima, Jorge Ignacio li va oferir una “festa blanca” a la seua casa, on la va forçar a consumir cocaïna. “Vaig accedir a prendre’m l’última droga perquè estava sent molt pesat i per a veure si callava. Ja no recorde res més“, va indicar donant més detalls: “Em vaig despertar i ell estava damunt de mi donant-me galtades en la cara. Em vaig alçar del llit i quan anava a posar-me dempeus vaig caure perquè no em funcionaven les cames. Ell em va alçar, em va agafar mitjà en braços i em va portar fins al bany, on em va dutxar“.\nUna companya d’Arliene va confirmar el seu ‘modus operandi’\nLa confirmació definitiva dels mètodes de Jorge Ignacio durant aquestes “festes blanques” va ser constatada per la versió d’una tercera testimoni, en aquest cas una companya de pis de la primera víctima mortal, Airlene Ramos. L’amiga d’Airlene va relatar els fets ocorreguts el 25 de març de 2019, a penes uns mesos abans de la desaparició de Marta Calvo.\nAqueix dia, l’acusat va acudir a una àmplia casa que compartien un grup de treballadores sexuals buscant xiques per a una de les seues “festes blanques“. A això es va prestar Airlene, que moriria al final de la cita, una hora després. La seua companya, testimoni dels fets, va assenyalar que el va sorprendre que el Jorge Ignacio abandonara l’immoble de manera precipitada. El pròxim que va veure va ser a la seua amiga tombada en el llit amb el clítoris “molt inflamat“.\n“Mai va poder parlar. Li preguntava què li havia fet, però no podia parlar. Estava convulsionant sense poder parlar“, va apuntar abans d’aclarir la prova que va trobar a la seua habitació: “En tornar a l’habitació vam veure que hi havia una copa en la taula i cocaïna“, va detallar.\nLady Marcela tenia marques d’ungles en la cara per l’asfíxia\nJanete va trobar el cadàver de Lady Marcela. És una altra de les suposades víctimes de Jorge Ignacio Palma en una altra de les seues festes blanques, en una important llista de dones va acabar morta o quasi.\nLa jove ha sol·licitat hui declarar amb paravent en el judici de Marta Calvo, però no se li ha permés. Janete recorda que cridava a la seua amiga i aquesta no contestava. L’endemà ja angoixada va agafar un taxi per a anar a veure-la. Quan va arribar a l’habitatge mire per tota la casa i la va veure en el llit ficat al llit, nua, boca amunt. Va pensar que dormia.\n“Vaig obrir la porta amb les meues claus, vaig ser pel saló, la vaig cridar, i com vaig veure que no contestava ningú, vaig arribar a l’habitació. Estava la porta oberta, vaig veure les cames, però vaig pensar que estava amb algú i no volia entrar“, declara.\nNo sabia que fer així que va cridar al pare de la seua filla. Va veure marihuana, una pipa i va notar que estava freda. Va telefonar al 112. Va arribar la policia.\nLa inspectora cap del Grup d’Homicidis destaca que en l’alçament del cadàver es van veure signes de criminalitat. “La morta té marques d’erosions en tots dos costats de la cara amb forma semicircular. Tenen erosions en la cara que semblen marques d’ungles. Això juntament amb l’edema pulmonar són senyals que els metges em diuen que pot correspondre’s amb una asfíxia per sufocació obstruint la boca i el nas, encara que podria ser també per intoxicació per drogues i que després de convulsionar s’haguera pogut fer ella algun tipus de lesió“.\nLa inspectora assenyala una sèrie d’evidències encadenades. Primer s’identifica la presència de Jorge Ignacio en la zona i data en què mor Arliene Ramos, que havia sigut gravat per les càmeres del pis. Posteriorment en una identificació de Jorge Ignacio, que va ser parat per la Policia Local, comproven que porta tres telèfons damunt. Dos d’ells ha estat el lloc i data també de la mort de Lady Marcela. Un mes abans de la mort de Marta Calvo, ja saben que el suposat assassí de Lady Marcela vivia en Manuel, com Jorge.


«Pelegrinar a Terra Santa ha estat un regal de Déu» |\n«Pelegrinar a Terra Santa ha estat un regal de Déu»\nDel 8 al 15 de juliol un grup de persones de l’arxiprestat de Reus han pelegrinat a Terra Santa. La Sílvia Virgili ha estat una de les participants en aquest pelegrinatge i aquest és el seu testimoni.\n«Estàs preparada per anar a Terra Santa, Sílvia?», va preguntar-me Mn. Víctor Mosquera abans d’entrar a la última reunió sobre la preparació del viatge. «Em provoca una barreja d’il·lusió i respecte», vaig respondre.\nJa només mirant el vídeo que ens van ensenyar de les ciutats i llocs que visitaríem, el que allí havia succeït i pensar que en breu estaria allí, va emocionar-me. Fer aquest pelegrinatge a Terra Santa m’oferia la possibilitat de posar imatges reals a tot el que m’havien explicat a l’assignatura de religió a l’escola, a la catequesi de comunió, de confirmació i en el grup de joves. Tot el que tan Mn. Eduard Arrufat i Mn. Joan Àguila, ja fa anys i sense ells saber-ho, van ajudar-me a entendre, a saber interpretar i créixer en la fe. Tot el que a nivell personal he tingut la necessitat de continuar llegint i aprendre. I el més important, tot el que he rebut en aquest sentit de la Maria Teresa, la meva mare, amb la que a més he pogut compartir aquesta entranyable experiència. He fet amb ella el millor viatge en un moment molt complicat de la meva vida, i és per això que sempre, sempre, li estaré agraïda. Ha estat un regal de Déu.\nLes terres que hem trepitjat, les aigües que hem tocat, els carrers per on hem caminat, els llocs on hem compartit misses i oracions, ha sigut meravellós… És cert que han passat molts anys i que tot ha patit molts canvis. Puc arribar a entendre que algú dels qui llegiu ara aquestes paraules pugueu pensar que ja no queda res del pas de Jesús, només el lloc i poc més. En segons quins aspectes és així. Però no crec que aquest hagi de ser el missatge.\nVeure, viure i sentir in situ el que coneixem i aprendre el que encara no sabíem és el que realment importa. No entraré a citar els llocs concrets, ja que aquesta informació s’obté llegint un itinerari. La meva intenció és transmetre la vivència, l’experiència, la convivència del grup. Junts hem compartit moments molt especials i emotius des de la fe. Hem sabut trencar el pas del temps i trobar allí tota la nostra història.\nMaria Teresa, Carme, Antònia, Jordi, Mercè, Rosa Maria, Encarna, Rafael, Isabel, Pilar, Tona, Maria Teresa, Isabel, Ramona, Maria Dolors, Montserrat, Mariona, Carles, Estanis, Maria Teresa, Montserrat, Antonio, Soledad, Lídia, Plàcida, Fernanda, Francisco, Mari Paz, Eusebio, Maria Dolores, Josep, Anna Maria, Ana María, Ester, Antonio, Carme, Juan Maria, Juan, Asunción, Carme, Misericòrdia, Carlos, Judit, Joan, Quima, Víctor, Pedro y Julián. Dono gràcies a Déu d’haver-vos conegut. De tot el que he après de vosaltres veient-vos i escoltant-vos. De les xerrades compartides i de les emocions viscudes. De viure lliure i plenament la meva fe durant aquests dies. De fer-me comprendre que tots portem la nostra creu però que tenim la sort d’entendre que la bondat i l’amor del Senyor ens acompanyen tota la vida.


Aprenent a viure en aquest temps de canvi (Covid 19) | Ajuntament del Prat de Llobregat\nCategories: Escola i salut\nNivell educatiu: Educació primària, Educació secundària, Mares i Pares, Professorat\nPer a qualsevol aclariment o per a més informació, podeu contactar amb el Servei de Salut Pública i Consum (tel. 93 379 00 50, ext. 5329 o 5449 ).\nLa nova realitat del dia a dia, la convivència amb el virus, les mesures d'higiene extremes, el distanciament físic, les noves rutines... generen inquietuds i sentiments de por i inseguretat.\nAquest taller té l'objectiu de donar eines i estratègies, en l'àmbit pràctic i de les emocions, per tal que puguem gaudir positivament del nostre dia a dia en aquesta situació excepcional que estem vivint.\nIncorporar les normes d’higiene i distanciament social en el nostre dia a dia per poder continuar gaudint de la vida.\nConviure amb les noves normes socials que hem de prendre.\nPrendre consciència de la responsabilitat i autoresponsabilitat social que tenim.\nSaber confiar en els altres, tot i la nova manera de relacionar-nos-hi.\nAprendre a transmetre el que sentim i com demanar ajut.\nReconèixer i saber gestinar la por.\nles noves formes de relacionar-nos i comunicar-nos.\nAprendre a fer un bon ús de les pantalles.\nAplicar estratègies positives per millorar el nostre estat emocional i de salut.\nReflexionar sobre el fet que la presa de decisions no només ens afecta a nosaltres, sinó també a la resta de persones.\nTaller de dues hores dividit en dues sessions.\n1a sessió: La convivència amb el COVID19. Es treballaran els hàbits socials, les mesures d'higiene....\n2a sessió: El benestar emocional. les pors davant la infecció, el dol, la convivència amb la malaltia...\nLes sessions s'adaptaran al nivell educatiu i a les característiques del grup que ho soliciti.\nAlumnat de primària i secundària, famílies i professorat\nLa situació actual i canviant que estem vivint afecta emocionalment els infants i també les seves vides. Les activitats s’adaptaran a la realitat social i grupal del moment que s’hagin d’impartir.\nEs pot fer una formació complementària adreçada a les famílies i als'adaptaran els continguts. Les sessions de les activitats sol·licitades es podran fer de manera presencial o impartir-se en forma LIVE per la xarxa social que l'entitat decideixi (Google Meet, Zoom, Instagram).


Reserva aula – ICEberg\nICEberg > Reserva aula\nLa sala està ubicada a la seu de l’ICE, al Parc Científic. La Sala de gravació de l’ICE està destinada a tot tipus de gravacions, tant docents com de caire informatiu o divulgatiu de projectes, recerques i experiències realitzades a la Universitat de Girona. Des de l’ICE posem la sala de gravació a l’abast de tota la comunitat UdG.\nHorari i suport\nEstà oberta tots els dies laborables de 9 a 13h i s’ha previst que un membre de l’ICE us doni suport i acompanyi en el procés de gravació i creació dels vostres materials audiovisuals.\nEspai i material disponible\nEs tracta d’un espai de 35 metres quadrats. Disposa d’una càmera professional, un teleprompter, un sistema d’il·luminació amb plafons led, un colorama que permet tres tipus de pantalla de fons (verda per a l’efecte croma, blanca i negra), diverses opcions de gravació de so (micròfon de solapa, direccional i gravadora digital), dos ordinadors per a la captura i edició de vídeo i un projector.\nSet de gravació\nOrdinadors i projector\nEl teleprompter permet mirar directament la càmera mentre es va llegint el text escrit. Donat que el text es projecta sobre un mirall situat exactament davant la càmera no cal desviar la mirada per seguir un guió o text situat en algun altre suport. Amb això, es facilita el procés d’enregistrament de vídeos i, a més, el resultat obtingut és molt més professional.\nRecomanacions per al dia de gravació\nEviteu anar vestits amb peces de roba de color verd per no interferir amb l’efecte del croma.\nRecodeu portar la presentació preparada en format 16:9 i vosaltres tapareu una tercera part d’aquesta.\nEn el cas que vulgueu utilitzar el teleprompter, porteu un document amb el text en format editable.\nSeleccioneu el dia o dies que desitgeu reservar (dies laborables de 9 a 13 h)\nOmpliu els camps corresponents amb el vostre nom, cognom i correu electrònic\nAfegiu un comentari amb l’hora prevista d’arribada i de sortida de la sala i si us cal algun servei específic.\nRebreu una notificació per correu electrònic amb la reserva que acabeu de fer.\nQuan validem la vostra reserva rebreu un altre correu electrònic de confirmació.\n9:00 9:15 9:30 9:45 10:00 10:15 10:30 10:45 11:00 11:15 11:30 11:45 12:00 12:15 12:30 12:45\nHora de sortida*:\n9:15 9:30 9:45 10:00 10:15 10:30 10:45 11:00 11:15 11:30 11:45 12:00 12:15 12:30 12:45 13:00


NeanderFollia: Triologia: The Neanderthal Parallax (I)\nTítol original: The neanderthal parallax (el paralatge (què coi vol dir això) neandertal).\nNº de pàgines: consta de 3 volums, cada un amb un nombre aproximat de 235 pàgines.\nObservacions: va guanyar el premi Hugo com la millor novel·la de ciència ficció (...)\n(Recomanació: llegeix-ho tranquil·lament, és força llarg, però m'ho havia de treure de dins)\nQuan em van dir que havia sortit una trilogia que tractava de neandertals, i a més a més de neandertals de carn i ossos, i a més a més que era de lectura ràpida i a més a més que l’autor de la novela havia guanyat un premi GROS de tan bé que ho havia fet i que per tant, no era cap amateur escrivint novel•les d’sci-fi, vaig moure cel i terra per aconseguir-la.\nAra que ja l’he llegida un parell de vegades, haig de dir que bé, sí, no em faria enrera, ara he adquirit una informació molt valuosa, informació que faré servir la propera vegada que tingui la necessitat de tornar a remoure cel i terra per aconseguir una trilogia de característiques… semblants: primer de tot, concienciar-me, que probablement la gran qualitat de la novel•la ha estat inflada d’una manera descarada pels fans de l’autor (si es que en té).\nLa segona cosa que faré serà pensar en una frase molt cèlebre: el saber no ocupa lloc i menys si es tracta de neandertals i que si durant els dies que em queden de vida em penedeixo mai d’haver llegit això (i a més a més dues vegades), la recordi i la digui en veu alta tres vegades.\nHavent fet la introducció, ara passaré a vomitar explicar la impressió que m’han fet aquests tres manuscrits.\nLa trilogia em recorda molt als famosos tres mosqueters; dels tres mosqueters no en recordo gairebé res, només que eren tres i que eren mosqueters, o sigui, que feien anar espases.\nEls tres mosqueters sempre lluitaven en equip i s’ajudaven mutuament; doncs bé, de la trilogia en puc dir més o menys el mateix: els tres volums van agafadets de la mà, i estan redactats d’una manera gairebé idèntica, amb temàtiques en diferents proporcions depenent del volum, però no prou diferents com per dir: oh! El primer volum és molt millor que el segon, i el tercer ja és força dolentot. No, no, què va; amb la trilogia, com amb els tres mosqueters, en podem dir el següent:\nEl primer lluita com un desesperat perquè el lector s’hi enganxi i no el llenci a la paperera de reciclatge. Homínids, que és com es diu, fa servir una pega d’enganxar llefiscosa i de color rosa que fa que te’n vulguis desfer, però no pots, perquè quan creus que ja no podràs aguantar més, patapum! s’ha acabat!\nI llavors et queda la següent opció: llegir-te el següent volum o plegar. Com que en Sawyer ho sabia, que molts ja n’haurien tingut més que prou i de sobres amb el primer volum, va haver de fer una mica de publicitat, i de vaaa, que el segon (encara) serà millor, vaaa que descobrirem moltes coses interessants dels neandertals, vaaa que em donaran un premi perquè que jo sóc un escriptor molt bo, i amb tants de vaaa, vaaa, i afegint-hi que els humans som l’espècie més estúpida del planeta, molts (no tots) hi vam caure, i ens vam llegir Humans, el segon volum.\nHumans, com era d’esperar, fa servir, ara ja no pega-dolça, sinó calmants molt potents amb una certa dosi de cafeïna per mantenir els ulls del lector ben oberts, clavats davant el llibre, i la mà dreta (o esquerra) ben apunt per canviar de full quan sigui l’hora de passar pàgina. La lluita de Humans encara és més descarada i dura que la d’Homínids, i hi ha certs moments de claror mental en què et preguntes: però què hi faig jo llegint això? Que potser m’he tornat boig? I si, potser sí que ens havíem tornat tots bojos en aquells moments d’èxtasi per sobredosi.\nPer sort, Humans s’acaba amb la mateixa rapidesa que Homínids.\nI ara tocava prendre una decisió molt difícil, ja que la tercera entrega, Híbrids, no es va fer pregar. Com molts ja haureu endevinat, la majoria de lectors va abandonar, però n’hi va haver d’altres afectats pels estimulats sawyencs que no eren conscients dels seus actes, entre els quals m’hi incloc, i que van fer una cosa que no haurien d’haver fet mai: obrir la tapa d’Híbrids i enfocar la vista a la primera línia (després de passar pàgines i pàgines d’informació adicional d’en Sawyer).\nPer si els dos volums ens havien fet dubtar en algun aspecte, Híbrids ens treu tots els dubtes: és el tercer i últim volum, el que dóna l’estocada final, una estocada difícil d’oblidar; aquesta vegada les substàncies empleades per mantindre el lector atrapat, gairebé encadenat, en les 239 pàgines escasses del volum és un combinat molt nociu que frega la il•legalitat: es tracta ni més ni menys que d’una barreja de pastis amb l’holograma d’en shin chan, amb els següents ingredients: coca (i no pas de Sant Joan), matarrates i ous podrits en pols, per dissimular-ne el gust; el següent ingredient són les pastilles que es pren l’avi pel cor i les de l’àvia pel reuma; tot això empassat amb un bon glop de calimocho per païr-ho bé.\nAquest verí, injectat en altes dosis, havia de deixar per força els lectors amb seqüel•les permanents, però que variaven depenent del temps d’exposició, i que podríem classificar en tres grups:\n-El primer grup, el de lectors sensats, va encendre un llumí i va cremar Híbrids quan anava per la pàgina 50. El mal que han patit aquests és molt lleu: potser només una mica d’estrenyiment i dificultats per agafar el son les nits caloroses.\n-El segon grup va parar cap a la pàgina 120, i tot i que les seqüel•les s’han deixat veure més, no es poden ni comparar amb el del tercer grup; van aixafar Híbrids saltant-hi al damunt, el van trencar en bocinets petits i després ho van llençar tot a la claveguera; tenen mal de caps constants i s’han enganxat als videojocs; a més a més, discuteixen sovint amb la parella i els fa pudor l’alè.\n-El tercer grup, i sens dubte el més afectat de tots, tant afectat que molts dels seus integrants corrien o corren perill de mort, es caracteritza per la lectura sencera d’Híbrids.\nAquestes persones només sentir alguna síl•laba que comenci per “nean…” se’ls enrampen les cames i comencen a saltar com si fossin mones; seguidament surten corrents al jardí a esclafar formigues, que es menjaran tot seguit acompanyades amb un bon got de Fanta. Després de vomitar-ho tot al vàter 5 minuts més tard, truquen el metge per demanar hora. Pateixen aracnofòbia i disfunció sexual greu, s’han tornat adictes al tabac (15 cigarrets diaris com a mínim) i no es corden mai el cinturó quan condueixen.\nPer si no fos poc, des de fa 2 anys tenen el costum de menjar-se, un darrere l’altre i en menys de 2 minuts, 4 iogurts ben freds marca danone plens de sucre fins dalt, just abans d’anar a dormir; això els relaxa.


Morat, Rozalén, The Wailers i Ramon Mirabet completen la programació de Sons del Món - Empordà\nMorat, Rozalén, The Wailers i Ramon Mirabet completen la programació de Sons del Món\nEl Festival arriba a Castelló d'Empúries i Roses, del 5 de juliol al 3 d'agost, consolidat com un dels quatre festivals més importants de la Costa Brava\nEMPORDA.INFO 25.04.2019 | 14:05\nLa presentació del Festival s'ha fet a Roses\nLa dotzena edició de Sons del Món, que es farà del 5 de juliol al 3 d'agost, ha presentat la programació del festival que creix enguany en la presència d'artistes d'alt poder de convocatòria amb l'esperit de ser el referent musical de les nits d'estiu altempordaneses. Texas, Boney M, Morat, Rozalén i Oques Grasses actuaran a la Ciutadella de Roses, mentre que Luz Casal i Ramon Mirabet ho faran a la plaça de la Basílica de Castelló d'Empúries i The Original Wailers (Bob Marley Band), protagonitzaran una gran festa reggae a la platja d'Empuriabrava.\n?? Feta amb tot l'amor del món, aquí teniu tota la programació de concerts de gran format a #Sonsdelmón19 ? ??\n?????? Entrades dels nous concerts anunciats avui, demà divendres a les 10h a https://t.co/6nr1kIV37Q pic.twitter.com/E7cNzYiiyn\n— Sons del Món (@sonsdelmon) 25 d'abril de 2019\nSons del Món ja és un dels quatre festivals més importants de la Costa Brava, ha assegurat el seu director Xavier Pascual. Els artistes internacionals tornen a ser un dels principals reclams del Sons del Món. Texas celebrarà els 30 anys de l'edició del seu primer disc Southside. Boney M., amb la cantant original Maizie Williams liderant la banda, celebrarà els 40 anys del naixement del grup. Dos concerts que s'han anunciat prèviament i ja han exhaurit més del 50% de l'aforament disponible. Els colombians Morat protagonitzaran una de les grans nits d'aquest Sons del Món, en un concert farcit dels seus hits que no paren de sonar a les principals emissores del país. L'esperit de Bob Marley no morirà mai i una de les maneres de tenir-lo present és amb l'actuació de The Original Wailers, la banda amb qui va enregistrar gran part dels seus discs i amb qui va realitzar les actuacions que el van consolidar com a llegenda universal i eterna.\nLuz Casal, una de les artistes més respectades de l'escena musical, ha adaptat el seu repertori a l'espai màgic de la Basílica de Castelló d'Empúries. Rozalén és un dels noms que sonen amb més força arreu de l'Estat. Ha venut milers de discs i les seves cançons tenen milers de reproduccions. La seva fusió de pop i flamenc amb lletres socials agrada a tots els públics.\nOques Grasses, el fenomen festiu d'aquest any a Catalunya, presentaran el seu exitós Fans del Sol en un dels únics concerts que realitzaran aquest estiu a comarques gironines. Ramon Mirabet, un gran amant de l'Empordà, presentarà el seu esperat darrer disc Begin again en una actuació que es preveu memorable.\nEls espais on se celebren tots els concerts del certamen segueixen essent un dels grans atractius del festival, que enguany podrà acollir més espectadors que mai. A l'espai de la Ciutadella de Roses hi podran assistir dues mil dues-centes persones assegudes i cinc mil a peu dret, mentre que a la plaça de la Basílica de Castelló d'Empúries, l'aforament serà de nou-centes persones. Es dóna continuïtat al Village del Festival, un espai amb productes de l'Empordà on el públic assistent pot -abans i després del concert- fer un mos, una copa de vi, un combinat o un còctel.\nEl cost del festival supera els 500.000 €. Un 35% del total prové del suport de l'Ajuntament de Roses, l'Ajuntament de Castelló d'Empúries, la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Girona. Un 8%, del suport dels patrocinadors i del Club de Mecenatge amb Estrella Damm, Autopodium, DO Empordà, Nut i Aquabrava. El 57 % restant prové del risc que assumeix Promo Arts Music, empresa organitzadora del Sons del Món. Es posen a la venda 18.400 entrades per a la programació de gran format, que ja es poden adquirir a través del web del festival i a la Ciutadella de Roses.\nAlmenys set morts i més de 20 ferits en un tiroteig a Texas.\nMés de 19.000 persones assisteixen a la 12a edició del festival Sons del Món Empordà.


Joc trencaclosques de pa de gingebre\nTrencaclosques de Pa de Gingebre\nDisfrute de fer aquest puzle de pa de gingebre. Que utilitzarà el botó esquerre del ratolí, fer clic sobre la peça, i el moviment del ratolí, moure la peça. En ajustar 2 peces, les peces s'ajustaran automàticament.\nAquest joc a tingut 5257 partides en línia. Classificació 2997 de els millors jocs gratis.\nClassificació basada en 134 opinions dels usuaris\nJugat 5257 vegades\nCoques de Nadal, postres Europea, la cuina francesa,\nSobre el que és aques joc? Aquest és un joc gratis anomenat Trencaclosques de Pa de Gingebre per al navegador sense dever descarregar ni instal lar res, és completament fiable. En aquesta pàgina web pots jugar de forma gratuîta al joc flash Trencaclosques de Pa de Gingebre sobre Nadal. I recorda que això és un joc gratis anomenat Trencaclosques de Pa de Gingebre i és relacionado amb Nadal. El nostre nou joc Trencaclosques de Pa de Gingebre és un dels millors jocs de Nadal es pot trobar i ho pots compartir amb els teus amis i contactes a les xarxes socials. Aquest és un joc en línia i videojoc anomenat Trencaclosques de Pa de Gingebre que et convidem a jugar, gaudir i aprendre al respecte, aixì com compartir en els comentaris i amb els seus amics en les xarxes socials.


Això és cosa meva: De Puente la Reina a Estella, camps de blat i calor\nAquesta nit, a l’habitació del senyor,no s’hi podia estar. Teníem les finestres obertes i els italians que estaven asseguts a fora de l’alberg, escandalosos com ells mateixos, es dedicaven a cridar, i no a parlar. Bé fins aquí bé, em poso els taps i m’entretinc amb el watsap. Quan sembla que ja estic agafant el son, la noia que tinc sota la llitera s’aixeca sobtadament, surt a fora, i quan torna a entrar...entra amb l’artilleria a sobre! S’ha ruixat de repel·lent de mosquits però de tal manera que m’estronca el son! Increïble! Una pudor bestial, no puc dormir, tinc mal de cap i tot. A l’altre costat de l’habitació, a la número 6, el rei lleó comença a caçar.\nEls matins són molt frescos i agradables. Els deu primers quilòmetres són de bon fer, parlant i rient tota l’estona. Avui hem tingut una molt grata sorpresa: després d’un bosquet amb fortes pujades i després d’una corba ens topat amb un poblet preciós. Estava allà dalt, sobre un turonet i envoltat de camps verds. Tots tres hem reaccionat de la mateixa manera, amb la boca oberta. Travessant el poble per les seves fortes pujades arribem a la plaça de l’ajuntament i passem per sota un arc on hi havia una taula amb el segell del peregrinatge per timbrar a la credencial, molt curiós. El següent poble és Lorca i ja l’estem esperant amb moltes ganes perquè ens falta menjar, estem cansats i no hem esmorzat gaire bé. Després d’aquest poble ens doblegarà una vida de calor i camps de blat. Quan arribem a Lorca entrem en un bar i mengem un plat de pasta, amb tal urgència tots tres que ens mirem amb cares d’incredulitat; estem fets pols, ens falta energia, el sol ens seca.\nTinc la sensació que la pell se’m fon, se m’accelera el pols i la visió es redueix. Travessem un camp de blat inesgotable, em faig petita i em costa respirar. Un sol de 36 graus ens cau a sobre com una tempesta tropical, amb força i sobtada. Començo a baixar el cap, no vull mirar què em queda però sense voler ho veig: camps de blat i calor, calor i camps de blat...res més, una vida de llarga soledat. Decideixo parar sota l’únic arbre que hi ha al costat del camí i amb l’ombra que em regala respiro una mica deixant caure el cap enrere. Estic segura que prendré mal, una insolació o ves a saber... n’estic convençuda, ho estic passant fatal! Vine a buscar-me! M’he posat protecció 50 i m’estic cremant tot i així!\nEstem arribant Villatuerta, i tant tuerta!! Passo per davant d’una casa molt gran i veig un noi al costat d’una mànega, li demano de genolls que em ruixi! Però està trencada! Aaah!!! Ens diu que a 25 metres hi ha una font! Ja la veig...em poso sota de la font, premo el botó i deixo que l’aigua em caigui a sobre amb tanta força com el sol ho ha fet fins ara; quina sensació de vida...de vida!!! Com si m’haguessin donat una altra oportunitat, mai havia sentit aquesta sensació.\nEns queden els dos últims quilòmetres i mig, ja hi som. Comencem a riure i a treure el bon un humor un altre cop. Les fonts fan miracles. Quan entrem dins del poble sento un altre cop que ho he aconseguit, la recompensa de l’esport, la satisfacció d’haver-ho fet, aquell premi tan important i tan personal que t’omple d’orgull, el combatre el que és dur...una droga que no penso deixar. Bona tarda des de l’alberg de Estella i bona nit quan es faci fosc, demà serà un altre dia.\nPublicat per Núria Roqueta a divendres, de juliol 20, 2012


Aisa - Salms\nPer Josep PorcarDimarts, 25 agost, 2020gener 18th, 2022Sense comentaris\nInici » Entrades » Aisa\nTorna a la teva boira.\nNo és culpa meva si jo visc i respiro.\nAisa, blanca vesta en la boira, lluny\nencara com el tro de la tempesta\nvens horitzó avall amb corcades\ncrosses de freixe i tisores d’or\nentre les genives esdentegades.\nSota aquest cel gris romànic\non corbs et grallen igualitària,\nno és cap fil de la titella que ets\naquest que ara talles quan passes\ni piques a la porta de tantes cases\namb asèptica bata i creu d’apotecària,\nemblanquinant-les, a l’hora oficial,\nd’història oficial, l’ancià atzar\nredemptor de l’extermini previst.\nDels queixals caiguts com fulles\nde tardor, quins collarets de vori\ni or te’n vols fer una vegada més?\nAisa, ombra de l’ombra en la neu,\nllarg serà l’hivern, més net el gas.\nDéu es congria amb voltors als cims.\nAls camps abandonats s’agleven ja\nles flors silvestres de les corones.\nÀtropos o Aisa, la tercera de les Moires en la mitologia grega, anomenades Parques en la romana i Nornes en l’escandinava\nEntrada anteriorSet de setembre\nEntrada següentCos diferit


La rutina de la vida ordinària\n© La rutina de la vida ordinària\nÉs el temps de la rutina, de repetir cada dia el mateix, tant en la vida familiar com en l’escolar i en la laboral. I això té les seves dificultats perquè acceptar la vida ordinària ens pot portar a l’avorriment i a la malenconia. També té els seus avantatges si sabem aprofitar aquesta circumstància per a l’assossec, el silenci i la serenitat en la conversa i en el tracte amb els nostres semblants. És una bona oportunitat per comprovar que vivim al costat d’altres persones que necessiten de la nostra paraula, del nostre consell i de la nostra companyia.\nEm permeto oferir-vos aquesta reflexió que m’ha servit per a la pròpia circumstància personal. Tot temps té unes virtualitats que han de ser aprofitades per créixer en alçada, per madurar en personalitat i per ajudar al nostre proïsme. Ignoro si exagero en dir que estem cansats de passejar pels carrers plens de gent, d’escoltar contínuament la mateixa música, de repetir menjars i trobades familiars o veure’ns obligats a mostrar cara de felicitat. Segur que a molts de vosaltres us ha permès celebrar amb entranyable sentit les festes de Nadal. Acabant amb la cavalcada de Reis en què hem gaudit veient la cara dels més petits de les nostres famílies i dels veïns i amics. En el meu cas, cada dia de festa he intentat acomodar-lo a la celebració d’un aspecte de la vida del Senyor. I així ho he predicat a les persones que m’han acompanyat en els diferents moments. He volgut no oblidar a tots aquells que tenien un gran sofriment en les seves vides a causa de la malaltia, de la feina o del desamor.\nI ara de nou, la vida normal. M’agradaria saber aprofitar aquesta oportunitat per ajudar més i millor els que viuen a prop meu. Podria aplicar el consell del papa Francesc que resumeix en tres verbs: acompanyar, discernir, integrar, pensant en les persones que col·laboren amb mi. O podria oferir-vos el consell ampli del mateix pontífex en L’alegria del amor en el capítol “El nostre amor quotidià” parlant de paciència, actitud de servei, guarint l’enveja, amabilitat, despreniment, sense violència interior, perdó, alegrar-se amb els altres, disculpar-ho tot, confiar, esperar, suportar-ho tot.\nÉs bo que els pares de família dediquin més temps a la conversa reposada entre ells i a estar al corrent de les preocupacions i aficions dels fills; atents als seus col·legis, a les seves colles d’amics, als seus deures, als seus moments d’oci. És bo que els avis se sentin útils i es vegin sempre acompanyats i estimats. És bo que els joves busquin dedicar part del seu temps al servei dels altres; hi ha massa gent que els espera. És bo que els que tenen la sort d’una ocupació s’esforcin a complir-lo amb exquisidesa perquè repercuteix en benefici dels altres. És bo que els aturats, els malalts, els que han vingut de fora, els que no veuen un futur clar, obtinguin la solidaritat nostra en tots els sentits.\nUs convido que en tot moment doneu sentit cristià a les vostres ocupacions i preocupacions encara que sembli un temps ple de rutina.


Finalitza una intensa i seguida Setmana Gran a la Residència Sant Joan de Déu\nPàgina principal >> Societat >> Finalitza una intensa i seguida Setmana Gran a la Residència Sant Joan de Déu\nAMA Martorell arrencarà nou...\nMans Mercedàries tornarà a ...\nMartorell va generar menys ...\nLa Residència Sant Joan de Déu de Martorell ha posat el punt i final aquest diumenge a sis dies d’activitats lúdiques per als usuaris, que han constituït la seva Setmana Gran. L’acte central ha estat una festa al migdia amb missa, actuació dels Bastoners de Martorell, parlaments i un vermut, que s’ha complementat a la tarda amb la participació del grup Olesa Ball. Entre la programació ha destacat com a novetat un concurs de dibuix infantil per estretar més el vincle intergeneracional entre grans i petits.\nDes del passat dilluns i fins aquest diumenge, la Setmana Gran ha inclòs una representació teatral; un bingo musical; una passejada a Can Cases amb la col·laboració de la Creu Roja del Baix Llobregat Nord; una xerrada sobre maltractament a la gent gran en col·laboració amb l’Associació de Malalts d’Alzheimer; una excursió de dia sencer a la Vila Olímpica de Barcelona; un concurs de dibuix infantil; havaneres i les activitats del diumenge abans esmentades.\nMontse Alegre, directora de la Residència, recalcava que “durant tot l’any fem moltes activitats, però les intensifiquem aquests dies. Estem molt contents de com ha anat la Setmana, i molt agraïts de com s’hi ha implicat tothom: els avis, les famílies i el personal del centre”.\nLa Setmana ha incorporat al programa un concurs de dibuix infantil, que es va celebrar el dissabte al matí. “Va ser idea de l’usuari Màrius García, persona molt implicada en fer coses, i va tenir molta participació, amb 19 nens i nenes”. Alegre explica que “pretén establir una major relació entre els infants i la gent gran. De fet, implicats ho han estat sempre, perquè durant l’any nens i nenes de les escoles visiten la gent gran a la Residència i els encanta, i els nostres usuaris també van a les escoles, sobretot pel Carnaval”.\nFernández: “La Setmana acosta les activitats de Martorell als usuaris”\nL’acte de cloenda ha comptat amb la visita de l’alcalde Xavier Fonollosa, del regidor de Gent Gran i Salut Albert Fernández i d’altres regidors de l’equip de govern. Fernández ha opinat que “és molt important aconseguir que la gent gran de la Residència se senti a gust i emocionalment bé amb aquesta programació. Treballem en aquesta línia, tant des de la pròpia Residència com des del Patronat Municipal de Serveis d’Atenció a les Persones”.\nEl regidor valorava que “hem rebut comentaris molt positius de la Setmana tant per part dels residents com dels treballadors. Creiem que aquesta programació serveix per acostar moltes activitats que es fan a Martorell a aquestes persones que no tenen la facilitat de desplaçar-se, i alhora per sensibilitzar familiars i altres martorellencs amb el dia a dia de l’equipament d’una manera lúdica i festiva”.


44% sí, 56% no, en el primer referèndum pro independència en Nova Caledònia - BARCELONA RADICAL\n44% sí, 56% no, en el primer referèndum pro independència en Nova Caledònia\nEl 'sí' a quedar-se a França guanya amb el 56,4% dels vots, un resultat més ajustat del previst\nMARTA RODRÍGUEZ Barcelona 04/11/2018 ara\nPartidaris a la independència exhibint banderes novacaledònies després de conèixer els resultats del referèndum / THEO ROUBY / AFP\nSense sorpreses, els electors de Nova Caledònia han votat a favor de mantenir-se sota sobirania de França en el referèndum, pactat i vinculant, amb el govern de París que s'ha celebrat aquest diumenge amb una participació rècord de més del 80%, trenta punts més que en les últimes eleccions regionals de l'any passat. A la pregunta "¿Voleu que Nova Caledònia aconsegueixi la sobirania plena i esdevingui independent?” el 'no' s'ha acabat imposant amb comoditat, però el 56,4% obtingut és un resultat amb el qual els proindependentistes es donen per satisfets perquè els permet encarar amb optimisme les futures consultes previstes el 2020 i el 2022. Les enquestes auguraven una victòria molt més contundent dels unionistes, amb més del 60% de les paperetes.\nResultats del referèndum: “¿Voleu que Nova Caledònia aconsegueixi la sobirania plena i esdevingui independent?” / M. ASÍN\nEl que sí que ha fet la consulta es reflectir l’existència de la bretxa identitària coincident amb les diferències econòmiques i de qualitat de vida que es mantenen a la colònia. A la província del nord menys desenvolupada i deprimida, amb una majoria de població canac, va guanyar el sí per un ample marge del 75,8% dels vots. De fet, en conèixer-se l’escrutini, i ja entrada la nit, els proindependentistes han sortit als carrers per celebrar una dolça derrota que els deixa un bri d’esperança per revertir la situació.\nEls canacs són el poble originari que, malgrat que en els últims anys des dels governs de París han fet polítiques de desenvolupament no s’hi han vist afavorits i no han tingut accés a l’ascensor social. el col·lectiu encara té avui dia les pitjors feines, les rendes més baixes i una qualitat de vida molt per sota dels descendents dels primers colons arribats a mitjan del segle XVIII.\nEn canvi, a la rica regió del sud, on es concentren els francesos i els seus confortables barris i pròspers negocis, el no va obtenir el 73,7% dels vots. La disparitat encara va ser més accentuada a la capital, Nouméa, seu de les institucions colonials de l’estat i llar de funcionaris. Els lleialistes a la causa francesa van acabar per decantar encara més la balança per mantenir l’'statu quo', amb el 81%. La consulta, doncs, suposa la supervivència de dos móns i dues maneres d’encarar el futur i la identitat.\nDesprés d'una campanya electoral marcada per la passivitat dels partits polítics de la metròpoli i la neutralitat que s'havia autoimposat el govern d'Emmanuel Macron, el president ha mostrat l'"orgull" pel resultat en un discurs des del Palau de l'Elisi que ha pronunciat amb l'escrutini gairebé definitiu. "Els neocaledonians han escollit continuar sent francesos –ha dit Macron–. És un vot de confiança cap a la República, el seu futur i els seus valors".\nMacron ha reafirmat que la consulta popular evidencia que "no hi ha cap altre camí que no sigui el diàleg" i, en aquest sentit, ha anunciat una ronda de converses amb els partits neocaledonians "les pròximes setmanes". La primera aproximació la farà el primer ministre, Édouard Phillippe, que demà dilluns aterrarà a Nouméa per planificar l'escenari postreferèndum. L'acord polític del 1998 preveu dues consultes més en els pròxims quatre anys en cas que guanyi el 'no' i un terç dels diputats neocaledonians ho reclamin.\nTambé ha reaccionat el que va ser primer ministre i el president de la missió parlamentària per al referèndum, Manuel Valls, que havia trencat la "neutralitat" institucional del govern francès en admetre la seva preferència per mantenir Nova Caledònia a França. A Twitter, l'alcaldable per Barcelona ha assegurat que se sent "orgullós d'haver participat en l'èxit d'aquest procés participatiu" de la colònia.\nNova Caledònia, un arxipèlag situat a la Polinèsia i amb més d'un terç de la població d'origen europeu, és una de les últimes colònies que encara conserva França, després que fa sis dècades iniciés el procés de descolonització a les possessions africanes. No és el primer cop que París concedeix a un territori d'ultramar fer un referèndum, un mecanisme que preveu la seva legislació i que va aplicar el 1977 a Djibouti.


Compra entrades per !!! Wallop Tour\nA l’any 1997 encara no hi havia ningú ni remotament preocupat pel posicionament del seu negoci o de la seva persona al cercador de Google, però ja semblava una idea força suïcida. “I si ens posem !!!?”. “A que no hi ha pebrots?”. I n’hi va haver. I vist com ha anat tot plegat, al final no va ser tan mala idea batejar una banda amb tres signes d’admiració. L’estrany és que no se li hagués acudit abans a algú altre.\nGairebé dues dècades després de l’adveniment del primer àlbum dels californians, cadascú verbalitza el seu críptic naming com vol, però tots sabem de qui estem parlant. Ells, aquest gif amb potes que és Nic Offer i els seus seqüaços, ja van aconsellar en el seu dia pronunciar-ho com un petar de llengua consecutiu (“chk chk chk”), però a la sortida dels seus concerts se’ls ha dit de tot: “la festa grossa”, “gresca boja”, “extraordinàriament funkys”.\nEn realitat, a !!! no se’ls esmenta: a !!! se’ls balla. Sense parar: el seu groove és infinit. Podrien haver gastat tot l’avituallament bulliciós en aquell gairebé mitològic xou de Primavera Sound 2004 on Nic Offer va acabar vomitant de tant remenar-se, però després van arribar uns quants discos més, les seves corresponents gires i més festivals, per ajudar a difuminar la frontera entre música de club i guitarres punk. La fita no és poca cosa encara que avui en dia ho sembli: la seva irrupció a principis de segle va tenir força de revolucionària. Han sigut divertits, sí, però resulta que també han estat importants. I conjugats en present, també: són divertits i són importants.\nSala Apolo, Barcelona (dijous / 12-12-2019)


La Comissió de Venècia i l’oposició parlamentària – Joan Vintró Castells – RCDP blog\ndictàmens / General / internacional / legislació\nAtès el perfil descrit, revesteix un gran interès que la Comissió de Venècia aprovés el juny de 2019 el document Paràmetres de les relacions entre la majoria parlamentària i l’oposició en una democràcia: una llista de criteris (CDL-AD(2019)015). Es tracta d’un text que, partint de resolucions anteriors de la mateixa Comissió de Venècia, d’informes d’organismes internacionals com la Unió Interparlamentària i de la herència constitucional europea, pretén oferir amb una certa concreció les pautes per inspirar la configuració de l’estatut jurídic de l’oposició en un parlament democràtic.\nL’objectiu del text és ajudar al legislador a formular regles jurídiques i a implementar bones pràctiques per preservar el paper de contrapoder de l’oposició parlamentària\nCal advertir que la llista de criteris s’adreça preferentment a les denominades “democràcies vulnerables”, és a dir, a aquelles en les quals “el pluralisme polític existeix, però es troba fràgil”. L’objectiu del text és, per tant, ajudar el legislador corresponent a formular regles jurídiques i a implementar bones pràctiques per preservar el paper de contrapoder de l’oposició parlamentària. Tanmateix, aquest document de la Comissió de Venècia assenyala que “podria revelar-se també útil en democràcies assentades en les quals alguns desequilibris amenaçarien la cultura del pluralisme polític”\nTenint en compte les característiques d’aquest text, el present comentari abordarà tres qüestions principals. En primer lloc, els principis generals que han de presidir les relacions entre majoria parlamentària i oposició en un sistema democràtic. És important subratllar la importància d’aquests principis en tota circumstància i fer-ne un recordatori fins i tot en el cas de les democràcies més consolidades. En segon lloc, les recomanacions de la Comissió de Venècia encara no incorporades a l’àmbit parlamentari espanyol o, com a mínim, aplicades de manera problemàtica. Finalment, alguns aspectes de la vida parlamentària, rellevants quant a l’estatut jurídic de l’oposició, i que no es troben recollits en el document de la Comissió de Venècia.\nComençant pels principis generals, la Comissió de Venècia parteix d’una idea fonamental segons la qual una oposició parlamentària i extraparlamentària és un mecanisme indispensable per al bon funcionament de la democràcia. Desplegant aquest punt de partida, la llista de criteris ve presidida per sis principis generals.\nEl primer principi és pluralisme i llibertat. Això significa que l’oposició és part integrant d’un sistema democràtic sa i que, per tant, la seva veu ha de ser audible i les seves idees tractades amb respecte.\nEl segon principi és frens i contrapesos. La relació entre les institucions d’un estat democràtic ha de gaudir d’un equilibri proporcionat per frens i contrapesos al servei dels quals hi ha l’oposició parlamentària, la societat civil i la premsa lliure.\nEl tercer principi és cooperació lleial. Els poders d’un estat democràtic han de col·laborar constructivament entre ells per tal de contribuir positivament a la defensa de l’interès general.\nEl quart principi és responsabilitat social compartida per majoria i oposició. La confrontació política és essencial en una democràcia. Ara bé, la majoria ha d’exercir el poder amb contenció, respecte a l’oposició, inclusió i transparència i tenint present que, com és propi de tota democràcia, ella esdevindrà un dia oposició. L’oposició, per la seva banda, ha de desplegar la seva crítica respectant les regles del joc democràtic i sense fer ús de tàctiques obstruccionistes.\nEl cinquè principi és respecte a la viabilitat del canvi polític. La majoria no pot adoptar mesures tendents a modificar les regles del joc democràtic de tal manera que a l’oposició li pugui resultar impossible materialitzar l’alternança política.\nEl sisè principi és adopció eficaç de decisions. En tota tramitació parlamentària l’oposició ha de tenir garantit un ampli espai de discussió i de proposta. Però pertoca a la majoria adoptar la decisió final per respecte al principi democràtic.\nPel que fa als criteris recomanats per la Comissió de Venècia tendents a enfortir el paper de l’oposició parlamentària i que encara no han tingut acollida en l’àmbit parlamentari espanyol o bé han estat aplicats de forma qüestionable, es pot començar amb la referència a un supòsit d’actualitat com és l’estat d’alarma\nLa vida parlamentària ha de continuar durant la vigència d’estats excepcionals i els governs o les majories no poden utilitzar aquest pretext per reduir els drets d’oposició\nAfirma amb rotunditat la Comissió de Venècia que que “la vida parlamentària ha de continuar” durant la vigència d’estats excepcionals i que els governs o les majories no poden utilitzar el pretext d’aquestes situacions molt especials per reduir els drets de l’oposició. Doncs bé, en un primer moment, és a dir, des de l’establiment de l’estat d’alarma el 14 de març de 2020 fins més enllà d’un mes després, el Congrés dels Diputats no es va reunir més que per debatre i aprovar les pròrrogues de l’estat d’alarma i convalidar decrets llei. Com es pot comprovar es tractava de reunions preceptives en compliment d’expressos mandats constitucionals i, per tant, aquest fet posa en relleu que durant el període esmentat el Congrés dels Diputats no va exercir de forma regular el control parlamentari del Govern. Aquest fenomen, criticat per diversos constitucionalistes, ha estat corregit a partir de la segona meitat del mes d’abril de 2020 i d’aquesta manera s’ha vist respectat el criteri de la Comissió de Venècia i el que prescriu l’article 116.5 de la Constitució.\nLa Comissió de Venècia és partidària d’un procediment “lent i progresiu” per a les reformes constitucionals i es mostra contrària a les denominades lleis òmnibus\nUn segon bloc de recomanacions de la Comissió de Venècia, que no sempre troben la deguda aplicació a les diverses cambres parlamentàries (estatals o autonòmiques), té a veure amb algunes regles del procediment legislatiu. Així, es pot constatar, d’una banda, que la Comissió de Venècia és partidària d’un procediment específic, “lent i progressiu”, per a les reformes constitucionals, desaconsella els tràmits accelerats per a les propostes legislatives de certa complexitat, recomana definir amb claredat i restricció l’admissibilitat de les tramitacions simplificades o urgents, es mostra contrària a les denominades lleis òmnibus i qualifica de penalització a les minories parlamentàries establir vetos pressupostaris a les proposicions de llei.\nI de l’altra, en contraposició al que s’acaba d’indicar, es pot observar que les Corts Generals van aprovar el setembre del 2011 la reforma constitucional de l’article 135 CE mitjançant el procediment de lectura única, el Parlament de Catalunya va tirar endavant el setembre del 2017 la Llei del referèndum d’autodeterminació a través d’una tramitació ad hoc directament en el Ple i partint d’una ampliació sobtada de l’ordre del dia, els reglaments parlamentaris de totes les cambres regulen procediments legislatius accelerats amb uns requisits molt oberts i sense majories qualificades per posar-los en pràctica, les denominades lleis d’acompanyament pressupostari inunden arreu les assemblees legislatives amb disposicions mancades de la necessària homogeneïtat material i els vetos pressupostaris encara són en ocasions un fre per a la tramitació de proposicions de llei de l’oposició parlamentària.\nEl darrer dels criteris suggerits per la Comissió de Venècia, que no té ple reconeixement a la vida parlamentària espanyola, fa referència al dret de la minoria a posar en marxa determinats instruments de control parlamentari com els debats generals en el Ple o la creació de comissions d’investigació. En aquest sentit, si bé en alguns parlaments autonòmics (Catalunya, Madrid, per exemple) una minoria de diputats (un terç del total, una quarta part o dues cinquenes parts) poden imposar obligatòriament la celebració de debats generals i la creació de comissions d’investigació, els reglaments del Congrés dels Diputats i del Senat no posen a l’abast vinculant de l’oposició els esmentats mecanismes de control parlamentari del Govern.\nNo seria estrany que en el futur la Comissió de Venècia abordi assumptes com el funcionament excepcional d’un parlament per circumstàncies de força major\nFinalment, pot resultar oportú apuntar que el document de la Comissió de Venècia no esgota, com és natural, el tractament d’elements rellevants per a l’estatut jurídic de l’oposició o, més en general, per a la vitalitat d’un parlament democràtic que la dinàmica parlamentària recent va posant d’actualitat. Per aquest motiu no seria estrany que en futurs estudis de la Comissió de Venècia sobre la institució parlamentària s’abordessin assumptes com els següents: la suspensió de la condició de diputat per resolució judicial sense condemna ferma i sense ratificació per la mateixa cambra; el funcionament excepcional d’un parlament per circumstàncies de força major amb reunions totalment o parcialment no presencials i amb utilització de mitjans telemàtics; el control de constitucionalitat de les resolucions parlamentàries de naturalesa purament política, o la prohibició de debatre i votar determinades iniciatives per mandat de la justícia constitucional. No cal dir que, si això es produeix, el parer de la Comissió de Venècia esdevindrà com sempre un referent de gran valor.\nComissió de Venècia, Congrés dels Diputats, COVID-19, dret parlamentari, dret públic, estat d'alarma, estat d'excepció, Joan Vintró, oposició, oposició parlamentària, Parlament de Catalunya, pluralisme, pluralisme polític, RCDP, Senat\nAvançament de continguts del número 60 de l’RCDP sobre la lluita contra la corrupció des de l’Administració pública


Motorització - PVC y Aluminios Manresa\n633 48 13 40pvcsolis@hotmail.comDilluns – Divendres 9 AM – 7 PM\nPVC y Aluminios Manresa\nInstal·lació de PVC\nKÖMMERLING 76 Xtrem\nPortes de carrer\nSistema de persiana RolaPlus\nPVC i Aluminis Solis és una empresa familiar i propera de Manresa (Barcelona), especialitzada en oferir tot tipus de serveis en el treball d’aquests materials, però també en la complementarietat d’aquests. És per això, que entre els nostres serveis disposem d’aquest servei de motorització per a portes i persianes de qualsevol tipus: portes de garatge (basculants, persianes enrotllables, batents, seccionals), persianes per a finestres, portes, etc. Automatismes per instal·lar en les portes i finestres que necessiteu per ajudar-vos en el vostre esdevenir diari.\nEl nostre equip, format per persones qualificades en la realització d’aquesta tasca de la motorització, s’encarregarà de l’estudi adequat per determinar quina és l’opció que millor s’adapta a les vostres necessitats, a un preu molt competitiu. En tots els nostres projectes de motorització per a portes i persianes, creiem que realitzar un assessorament previ als nostres clients, informant-los del tipus d’instal·lació i dels materials que resulten més convenients per a cada cas, és molt important per garantir el millor servei possible.\nEn la vostra motorització vetllem per...\nSimplicitat i practicitat\nAmb la instal·lació d’aquesta motorització, l’accés i el tancament de les vostres portes de garatge i persianes, quedarà completament automatitzat i controlat de forma remota. Així, us oferim, a més, la possibilitat de disposar de simplicitat i practicitat a la vostra llar, o empresa, amb el nostre servei de motorització.\nCom experts del sector, vetllar pels interessos dels nostres clients és quelcom indispensable, oferint el millor servei, emprant els materials de major qualitat, responent a la dels nostres clients.\nA PVC i Aluminis Solis, treballem pels nostres clients en la instal·lació d’equips motoritzats que aportin a la nostra vida tots aquests beneficis d’una manera simple, còmoda i ràpida, garantint la major efectivitat i tranquil·litat i la satisfacció final, el nostre objectiu principal.\nSi us interessa conèixer més informació sobre aquest servei de motorització per les vostres portes i persianes, o de qualsevol dels altres serveis que oferim; podeu consultar tots els nostres productes i serveis a la nostra pàgina web i demanar-nos pressupost per instal·lar el motor ideal, sense cap tipus de compromís.\nEnvia'ns la teva consulta. Omple el formulari de contacte i ens posarem en contacte amb tu per resoldre-la.\nPVC i Aluminis Solis és una empresa ubicada a la bagenca població de Manresa, on podreu trobar tot el què busqueu i més en tot tipus de productes i estructures de PVC i alumini: finestres, baranes, portes de garatge...\nC/Bruc, 62, Local 2 Manresa 08241\nPINTAR BARANES I REIXES METÀL·LIQUES\nPORTES, DE FUSTA O METÀL·LIQUES?\nCONSELLS PER NETEJAR ESTRUCTURES METÀL·LIQUES


El Conveni de la Discapacitat i altres agressions als treballadors | CGT València\nHome / Acció Sindical / El Conveni de la Discapacitat i altres agressions als treballadors\nEl Conveni de la Discapacitat i altres agressions als treballadors\nAquest escrit pretén ser una reflexió que partint sobre una qüestió concreta (la negociació del conveni autonòmic de la Comunitat Valenciana sobre la discapacitat) pugui plantejar qüestions generals sobre les múltiples agressions que patim els treballadors, la funció dels sindicats i la necessitat d’organitzar-per nosaltres mateixos si volem defensar-nos d’aquestes agressions.\nA finals de 2012 i principis de 2013 el conveni autonòmic per al “sector” de la discapacitat (de la Comunitat Valenciana) era impugnat per la patronal (ja que havia quedat legalment obsolet) La patronal plantejava (i planteja) mesures a la baixa i serioses retallades en les condicions laborals (i econòmiques) sota l’amenaça que si no es renovava conveni, aquest quedaria invalidat i s’assumiria el conveni nacional (amb molt pitjors condicions).\nEl conveni autonòmic és el fruit d’un treball de negociació que va arribar (fa pocs anys) a aconseguir unes condicions de treball amb importants avantatges socials i una (gairebé) homologació salarial amb els treballadors de la pública. Aquesta homologació se’ns va vendre com una gran victòria per part dels sindicats si bé no es van tenir en compte diversos factors:\nAl mateix temps que s’aconseguia l’homologació, s’iniciaven una sèrie de retallades que han suposat el tancament de programes, l’impagament reiterat de nòmines, mesures d ‘”ajust” per empreses que baixaven percentualment els sous al mateix temps que augmentaven la càrrega de treball , … Mesures que han invalidat en la pràctica els acords assolits. De fet, cap canvi s’ha realitzat en el conveni en els últims anys, encara que en la realitat molts, no hem arribat a gaudir dels avantatges d’aquest.\nQue aquella homologació es va fer, excloent part dels treballadors (els de programes) que no accediria a la pujada salarial, enfront d’altres treballadors (els de centres) que si ho feien. Aquella “victòria” constava de dues taules salarials que dividien (encara més) als treballadors, que tot i fer la mateixa feina, cobraven diferents sous. Des de la Plataforma de Treballadors de Serveis Soci-sanitaris, es denuncio aquest fet.\nA principis de 2013 (i fins a l’actualitat) altres perills planaven sobre el “sector”: retallades, impagaments, copagaments en potència, … I una notable (almenys en comparació amb èpoques anteriors) mobilització es venia (i es ve) realitzant , emparada principalment en les “marxes de la discapacitat” Des d’aquest espai alguns treballadors vam proposar iniciar un treball de conscienciació i organització des de la base, amb vista a generar un moviment dels treballadors, capaç de pressionar als “negociadors” per evitar acords a la baixa. Res es va fer referent a això, entre altres coses, perquè molts companys van creure que aquest paper estava reservat als sindicats (CCOO i UGT, són els que s’asseuen a negociar) i que ells farien el correcte. Companys de CCOO afirmaven (llavors) que no negociaria a la baixa i argüían la consigna (literal) que “el conveni no es toca”. Poc o gens es va fer doncs.\nDurant l’any 2013 s’ha negociat i res s’ha mogut i molt poc s’ha parlat i reflexionat, més enllà dels despatxos, sobre aquest assumpte. A finals d’any ens arriba la notícia de la negociació “final” a la qual s’arriba. S’acorda (s’adjunta acord remès per CCOO) ampliar la negociació a 2014 i ja es prenen dues mesures que suposen importants retallades:\n-Congelació de l’antiguitat durant 2014.\n-“Equiparació” amb els funcionaris pel que fa a les baixes laborals, és a dir, retallada important de sou si aquestes de baixa per malaltia. (1)\n-Ràpidament els sindicats han al · legat (oblidant que “el conveni no es toca”) el “mal menor”, ens venen que això és el menys dolent que ens podia passar, oblidant, de nou:\n-Que aquestes només són mesures temporals, i que accepten seguir negociant retallades amb la patronal. El que ens porta a pensar que això només és el principi i que l’estratègia serà anar acceptant poc a poc altres retallades (recordar que la proposta de la patronal implica retallada de vacances, de salari, de beneficis socials, …)\n-Que la situació dels treballadors ja és molt complicada, aquestes mesures (temporals) poden semblar poca cosa, si no les sumes que molts portem mesos de retard en el cobrament de les nòmines, en què es tanquen serveis i s’acomiada a treballadors, en què augmenta el treball, en què moltes empreses i entitats ja han pres la mesura de retallar sous, …\n… Al que se sumen les agressions generals traduïdes en retallades pressupostàries, copagament als usuaris i famílies dels serveis, … tot això s’ha de veure com un TOT i no per separat, evitant la divisió i l’especialització: els sindicats s’encarreguen del laboral, els Cermis s’encarreguen del general.\nSabem que aquesta situació no és exclusiva d’aquest “sector” i de la importància de veure’ns i sentir-nos com a part d’una classe explotada que està patint la decadència d’aquest sistema. Davant d’això ens sorgeixen diverses qüestions:\n– Pot la negociació (almenys en el moment present) aportar alguna cosa positiva o només es negocia a favor dels interessos de la patronal i l’Estat (empresa també)?\n– Pot alguna millora considerar permanent en un sistema on l’únic permanent és la seva Crisi històrica?\n– Si partim de la base que no hi ha res a negociar i que “el conveni no es toca”, perquè seure a negociar?\n– Quina és la funció dels sindicats: aconsegueixen millores duradores per als treballadors o fan d’intermediaris de la patronal per “vendre’ns el mal menor” ia la llarga el “major”?\n– És possible mobilitzar al marge dels sindicats i poder oposar-nos a les retallades contribuint a generar un moviment massiu que pugui (almenys) frenar?\nRemetent a lluites recents (per no anar-nos a una fecunda història del moviment obrer, rica en exemples) les poques mobilitzacions que han pogut aturar retallades temporalment (vaga dels jardiners i treballadors de les escombraries a Madrid i lluites al barri de Gamonal a Burgos ) han estat aquelles en què la mobilització ha estat unitària, conscient, massiva i podia estendre a altres sectors i en el territori (el que suposa un greu risc per als poderosos) Hi la presència d’intermediaris (sindicats i partits) ha estat inexistent o limitada per la massivitat i unitat de la lluita. Poden ser exemples a estudiar i seguir, no com a “sector”, sinó com explotats que han de confluir amb els seus iguals (per sobre de qualsevol divisió) si volem, si més no, salvar el tipus.\nEntenem aquest escrit (com el nostre grup) com una aportació, que s’haurà de complementar amb els fets i les reflexions d’altres. Us convidem a que feu les vostres aportacions, crítiques, propostes per seguir avançant.\nUna salutació i feliç i combatiu any\nCol · lectiu Crític de Treballadors de programes, centres i serveis socials\n(1) Aquest fet agreujat per l’explicació que ens donen els sindicalistes, que excusen aquesta mesura, apel · lant a l’equiparació amb els companys de la púbica, equiparació al pitjor. Semblant argument ens sembla lamentable, fins i tot, com a excusa. Les mesures preses contra els treballadors de la pública són terribles (entre elles castigar per estar malalt), assumir-les com equiparació és patètic. El que hauríem d’assumir és la lluita conjunta contra aquest tipus de mesures. Seguint l’argument sindical, anar-nos al conveni nacional, també podria suposar una equiparació amb altres companys, i anant-nos al extrem, tirar-nos a tots a l’atur seria l’equiparació als 5 milions de treballadors que estan en aquesta situació a Espanya. Al nostre entendre, aquestes mesures no s’accepten, es combaten unitàriament.


La FeSP reclama igualtat en salaris i oportunitats | Sindicat de Periodistes de Catalunya\nEl Dia Internacional de la Dona, que se celebra el 8 de març, arriba un any més sense que les treballadores tinguin les mateixes condicions laborals i professionals que els homes: cobren salaris inferiors pel mateix treball i amb la mateixa preparació, segueixen ocupant-se més que ells de la família però no se'ls facilita la conciliació, ocupen molts menys llocs de responsabilitat en les empreses i, en molts casos, pateixen assetjament sexual en el treball.\nAquest retrat de la situació és vàlid per a qualsevol sector i també per als mitjans de comunicació. Quantes dones a Espanya dirigeixen diaris, emissores de ràdio o cadenes de televisió? Gairebé es poden comptar amb els dits de les mans, malgrat que al món del periodisme elles superen al nombre d'homes.\nL'Organització de Nacions Unides (ONU) commemora aquest any el 8 de març amb el lema "Per un planeta 50-50 al 2030. Fem el pas per a la igualtat de gènere". La Federació de Sindicats de Periodistes (FeSP) se suma a aquesta convocatòria i fa una crida a tots els partits, sindicats i organitzacions professionals i ciutadanes perquè treballin no solament un dia a l'any sinó els 365 per aconseguir que la igualtat entre homes i dones sigui una realitat i no es quedi únicament en convocatòries com aquesta, manifestos o lleis que no es compleixen.\nLa crisi econòmica ha afectat tots els treballadors i treballadores dels mitjans de comunicació, però ha tingut una incidència més gran en les dones. Entre milers de col·laboradors/es que treballen en condicions precàries, sense contracte i sense cap seguretat laboral, moltes són dones que han hagut d'optar pel periodisme a la peça –de vegades, fins i tot, després de renunciar a un lloc de plantilla– per poder conciliar la seva professió amb la seva vida personal i familiar. En els últims anys, les empreses han reduït les tarifes a aquest col·lectiu i han prescindit de moltes d'elles per estalviar costos, sense que hagin tingut dret a cap indemnització.\nLa FeSP insisteix, una vegada més, en la necessitat que el Govern reguli per llei la professió periodística i la situació dels que treballen a la peça, perquè és l'única manera de garantir que es compleixi de manera efectiva el dret a la informació i la comunicació de la ciutadania, i també la igualtat d'homes i dones tant salarial com d'oportunitats en el treball.


Visita numero 19 del Tenerife a l'ElxCF | | Notícies Dígitals\nVisita numero 19 del Tenerife a l’ElxCF\n17/05/2019 elxcf, tenerife, visita\nLa primera ocasió en què es van creuar els dos clubs en la Divisió de Plata va ser en la recentment estrenada categoria, després de l’ascens de 3a de la mà de César Rodríguez. Corria la temporada 1958-59 i tots dos equips estaven enquadrats en el Grup Nord. El C.D. Tenerife va ser l’equip més complicat que s’havia trobat l’Elx C.F. fins a la data i va saber lligar de mans molt bé a Cardona, César i Pahuet, que eren els timoners de l’equip. A la segona part, César va saber com desmuntar l’entramat defensiu dels illencs i Cardona, el propi César i Guerrero van ser els autors dels gols, en un partit que va guanyar l’Elx C.F. per 3-1.\nDues victòries, per la mínima en la dècada dels 70.\nEn la temporada 1971-72 i en el dia de Cap d’Any guanyaven per 1-0 els homes de Roque Olsen. Al minut 82 ‘, Miguel Sitjà aconseguia el gol de la victòria. Abans del partit es va guardar un minut de silenci pels tres muntanyencs il·licitans morts dies abans a Sierra Nevada. Una temporada després, en la jornada 21, l’Elx C.F. guanyava de nou per 1-0, en un partit molt treballat i físic, sent de nou Sitjà l’autor del gol il·licità.\nAls anys 80, la balança també es va declinar del costat blanc-i-\nTres van ser els xocs en la dècada dels 80, amb dues victòries il·licitanes i una derrota. La primera trobada va ser en la campanya 1983-1984 i va tenir un protagonista: Felip Neri. Al descans el partit anava amb empat a un, amb gol d’Anquela. Després de la represa, el davanter paraguaià posava dues vegades per davant als il·licitans, en executar dues faltes directes, amb dos impressionants cops de sabata. Però primer un ex franjiverde, Rubén Cano, de penal, i minuts més tard un futur franjiverde, Agustín Lasaosa, posaven de nou les taules al marcador i deixaven obert el partit. Els chicharreros es van agafar al resultat i van perdre molt de temps, el que va provocar que l’àrbitre descomptés diversos minuts. Felip Neri va aparèixer de nou i en el minut 93 batia a un altre ex franjiverde, Pedro Aguirreoa, i donava la victòria a l’Elx C.F. per 4-3, davant el deliri de la grada.\nEn la temporada 1985-86, el C.D. Tenerife, que arribava com a cuer al Nou Estadi, guanyava el seu primer partit en terres il·licitanes, sent a més els primers punts que se li escapaven a l’Elx C.F. és el seu camp. Dos errors en cadena de la defensa il·licitana van posar amb un clar 0-2 a l’C.D. Tenerife per davant als 22 ‘de joc. El mallorquí Paco marcava el tant il·licità i l’equip no va saber aprofitar els dos penals que van errar els illencs, per aconseguir almenys l’empat.\nLa dècada de 2000, les més igualada\nEn la temporada 1999-00, després de sortir del pou de la 2ª B, i amb Tolo Plaza a la banqueta, els de Tenerife tornaven a Elx C.F. i guanyaven el seu segon partit en terres il·licitanes, aquesta vegada per 1-3 en un partit que van dominar. Edu García empatava el xoc, just abans del descans, però a la represa el C.D. Tenerife va tornar a ser superior. En la campanya 2003-2004 els dos equips estaven empatats a punts a la part alta de la taula. Arnal, al començament de la 2a part, va estar molt llest i va robar una pilota a Andrade, marcant el primer gol i Cuéllar, al qual Cantarero va ficar al camp en el minut 92, acabava una contra de Moisès i marcava el definitiu 2-0 . Després vindrien, de manera consecutiva, els dos últims empats; a zero gols en la campanya 2004-05 amb l’argentí Carnevali a la banqueta, per sanció de Josu Uribe, ia dos gols una temporada després: Raúl Martin de taló i Nino van marcar els gols de l’Elx CF, que a falta d’un minut per al final estavellava una pilota al pal de la porteria de Tenerife.\nL’últim antecedent va ser el 3 de setembre de 2016, en el segon partit de la temporada a l’estadi Martínez Valero. L’Elx C.F. va sortir molt endollat i als dos minuts un centre de Nino era rematat per Hervias que posava el 1-0, estrenant-se com a golejador amb la franjiverde. El partit era un calc de la primera jornada contra el Rayo Vallecano i l’equip d’Alberto Toril manejava sense problemes el partit. Però en la segona part els de Tenerife van donar un pas endavant i li van guanyar el centre del camp a un Elx C.F. que es va veure desbordat. No obstant això, a mitjans de la segona part apareixia una altra vegada Nino que donava una passada interior a un company i Raul Cambra cometia penal. El llançava Pere i posava el 2-0 al marcador, estrenant-també com a golejador franjiverde, en el que semblava la sentència del partit. Però el C.D.Tenerife no baixava els braços i ficava als franjiverdes en la seva àrea amb arribades molt perilloses en jugades per banda de Suso. A falta de 5 ‘unes mans d’un defensa il·licità es convertien en un penal que Joan Carles li detenia a Vitolo. Només dos minuts després, Omar resolia una jugada a l’àrea il·licitana i posava el 2-1 al marcador i els nervis a la grada. Però pràcticament en el descompte Dorca robava una pilota en la seva pròpia àrea i després de recórrer tot el camp cedia a Hugo Fraile,\n← Pinturas Isaval reforça la seua aposta pel bàsquet femení amb el planter\nPacheta (Tecnic del ElxCF) “Demà anem amb tot el que ens ha portat fins aquí per guanyar” →


Gite le Pimayon Manòsca França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 29 allotjaments a Manòsca.\nplan d'agut chemin du pimayon, Les Quintrands, Manòsca, França, 04100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Gite le Pimayon\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Manosque, no busqui més enllà de Gite le Pimayon. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Gite le Pimayon asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa, màquina venedora, botigues a l'hotel per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, insonorització, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per satisfer els clients més exigents. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior, pesca, parc infantil, pistes d'esquaix, jardí. Gite le Pimayon és una elecció inteligents per a viatgers a Manosque, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Gite le Pimayon de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 350 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.\nTots els tipus de viatgers (64)Parelles (12)Viatgers en solitari (3)Famílies amb infants petits (36)Famílies amb infants grans (1)Grups (12)


Sant Jordi (Jordi Llovet)\nLa festa del llibre s’ha desenvolupat a Catalunya si fa no fa com cada any, només amb la particularitat que en aquesta ocasió s’han preparat una sèrie d’actes dedicats a reivindicar l’alliberament dels polítics empresonats i, en general, la independència del país. Això no ha pertorbat en absolut el desenvolupament de la diada de roses i de lletres, ans al contrari: hi va haver molt de moviment. Ara bé: ja que aquesta vegada s’unia a la passió pels llibres -que és el saber- la passió per la independència de Catalunya, hom hauria desitjat veure com es venien a grapats els millors llibres, escrits aquí i arreu, sobre la qüestió nacional catalana i el nacionalisme en general.\nEntre els llibres ja clàssics sobre la qüestió, ¿algú va buscar el de Rubió i Tudurí, Estat Espanyol, Societat Anònima (Barcelona, 1930); el de Rovira i Virgili, Nacionalisme i federalisme, del 1917; el també seu Resum d’història del catalanisme, del 1936; el de Jordi Solé Tura, Catalanisme i revolució burgesa, del 1967; o el tan assequible i recent de Liah Greenfeld, Nacionalisme i democràcia, del 2017?\nPer entrar en la poc coneguda història de la Guerra de Successió espanyola i catalana dels primers anys del segle XVIII, ¿algú va tenir el pensament d’adquirir el llibre de Josep M. Torras i Ribé La Guerra de Successió i els setges de Barcelona, de l’any 2007; o el també assequible El federalisme català, del 1993? Perquè algun federal “de tota la vida” -com ho eren els meus conciutadans de Castelló d’Empúries i de Figueres- deu haver-hi, encara, a casa nostra, no?\nEls que llegeixen altres llengües d’Espanya i de l’estranger, bé haurien pogut demanar al llibreter que els oferís el llibre Nacionalismo, d’Elie Kedourie, del 2015, que és com l’abecé de la qüestió nacional. O l’excel·lent Las teorías del nacionalismo, d’Anthony D. Smith, del 1976; o La question nationale au XIXe siècle, de Patrick Cabane, que explica els orígens dels nacionalismes europeus, d’on procedeix el nostre. O, per als més exigents i menys dogmàtics, ¿algú va comprar el llibre de Benedict Anderson, un clàssic del tema, Comunidades imaginadas, del 2011; o Nationalism, a religion, de Carlton J.H. Hayes, del 2016; o el bàsic de George L. Mosse, The nationalization of the masses, del 1975?\nVet aquí una succinta guia de lectura per a aquells que desitgin que la nostra causa independentista, a més de política, fervorosa i engrescada, sigui sàvia.


Els clubs Toastmasters, per millorar les habilitats comunicatives, guanyen adeptes\nUna presentació en públic requereix sintetizar i seleccionar. El temps que ens donen per parlar normalment és limitat i s'han de triar les idees força i convertir-les en missatges claus. No hem d'aspirar a transmetre més de 3 o 4 idees fonamentals. S'han d'ordenar els continguts de manera lògica i dissenyar el discurs des de la presentació fins als agraïments. Hem d'intentar deixar empremta en els receptors amb un estil propi i dialogar amb el públic. No et limitis a parlar per a tu, fes referència al públic i controla el temps. Són els consells que dóna Teresa Baró al seu llibre Parlar i convèncer.\nSempre podem agafar idees o inspirar-nos en pel·lícules que contenen discursos dignes d'escoltar. Alfred Picó n'ha seleccionat uns quants: el discurs final de Charles Chaplin a El gran dictador (passa de l'actitud reflexiva a la categòrica), el discurs de William Wallace als seus soldats a Braveheart (utilitza paraules profundes com per exemple llibertat , mort i vida ) o el discurs del general Màximus a Gladiator (fa servir l'estratègia de l'humor).


Com puc consultar l'ocupació de la bústia i alliberar espai? — Serveis TIC — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nModel econòmic i tarifes\nDocumentació de referència\ncorreu UPC ▶\nCom puc consultar l'ocupació de la bústia i alliberar espai?\nCom puc redirigir el meu correu a una altra adreça?\nCom creo filtres de missatges?\nPuc predeterminar un idioma al portal web?\nCom tornar a marcar un missatge com no llegit?\nCom afegir una signatura?\nCom puc filtrar el correu brossa (spam)?\nQué significa l'opció "Delegar"?\nCom puc actualitzar el nom del servidor de correu d'entrada als meus clients d'escriptori i apps mòbils?\nQuan s'està redactant un missatge i es tanca el programa es pot recuperar aquest missatge?\nNo puc enviar missatges des del meu client de correu (en el PC o el mòbil)\nCom puc treure la visualització prèvia dels missatges?\nPuc consultar més d'una bústia a la vegada des de navegador web?\nQuè és el correu fraudulent i com em puc protegir?\nAlguns missatges no m'arriben a la safata d'entrada però no tinc cap filtre definit\nCom accedir a una bústia d'accés compartit\nM'han enviat un missatge i no l'he rebut. Què he de fer?\nQuines són les mesures anti-spam del correuUPC?\nCom arxivar missatges al meu disc dur o a un CD?\nCom enviar fitxers que superin el limit maxim\nCom puc identificar quan rebo un missatge que prové d'un un estudiant UPC?\nSóc estudiant. Com puc enviar missatges amb la meva adreça @estudiant.upc.edu?\nQuè puc fer per deixar de rebre correu de spam o phishing?\nCom puc revisar la correcció ortogràfica abans d'enviar un missatge?\nQuines aplicacions per dispositius Android es recomanen per consultar el correuUPC?\nCom puc recuperar el contingut d'una bústia @upc.edu?\nCom puc redirigir un missatge a una altra adreça?\nPuc crear plantilles de missatge?\nPuc desar automàticament els destinataris a la meva llibreta de contactes?\nHe fet un canvi a les preferencies no s'activa l'opció de desar\nCom puc crear a la meva bústia de correu un avís automàtic d'absència (Out of office)\nCom puc traspassar el contingut d'una bústia a una altra o fer una còpia local?\nM'han annexat un arxiu a un missatge i no el puc veure\nNo puc veure el cos dels missatges des d'un mòbil Android\nPuc modificar el meu nom als missatges que envio?\nCom consulto quant espai tinc ocupat?\nPer consultar la quota ocupada de la bústia de correu cal accedir a https://correu.upc.edu i, a la part superior esquerra de la pàgina, veuràs la el percentatge ocupat respecte a l'espai que té assignat:\nSi accedeixes des d'un client de correu com per exemple Thunderbird pots consultar també aquesta dada fent botó dret sobre la Safata d'Entrada i seleccionant "Propietats" a la pestanya "Quota".\nQuan superi el 75% d'ocupació, visualitzareu a la part inferior dreta de la pàgina una barra amb la informació d'ocupació.\nCom allibero espai a la bústia?\nBuidar periòdicament la carpeta d'elements eliminats (Paperera)\nEls missatges que conté la Paperera també ocupen espai a la bústia. Per buidar-la des de https://correu.upc.edu cal fer botó dret del ratolí sobre "Paperera" i selecciona "Buidar parperera":\nEl mateix procediment si accedeixes mitjançant un client de correu, fent botó dret del ratolí sobre la vista "Paperera" i seleccionant "Buida la paperera".\nElimina els missatges més voluminosos\nEls fitxers annexats als missatges ocupen també espai, igual que les els missatges enviats i els que es troben a les carpetes personals. Per poder alliberar espai, elimina els missatges de mida més gran, guardant abans localment els fitxers annexes que vulguis conservar.\nPer localitzar els missatges més voluminosos accedeix a https://correu.upc.edu i ves a la carpeta on vulguis alliberar espai. Prem la icona que mostra la imatge següent i selecciona "Mida"\nArxivar missatges localment\nSi tot i esborrar missatges, l'ocupació de la bústia continua sent molt elevada, una opció és emmagatzemar els missatges de correu que vulguis conservar a un altre lloc diferent a la bústia (per exemple, al disc dur de l'ordinador o en un CD). D'aquesta manera, continuaràs mantenint els missatges i evitaràs saturar la bústia.\nSi optes per guardar un arxiu local és important que facis còpia de seguretat periòdicament de l'arxiu local dels missatges ja que, en cas d'avaria de l'equip, perdries missatges.\nSi vols informació sobre com guardar una còpia de seguretat fes clic aquí.


advocat de familia | El Millor Divorci\nadvocat de familia\ndc. nov., 2018by Jaume Codinasuccessió, usdefruit, parament, vidu, vídua, Jaume Codina, viduïtat, advocat de familia\nEls drets successoris del cònjuge o parella de fet supervivent són, bàsicament, el dret al parament de l'habitatge, l'any de viduïtat, l'usdefruit universal en cas de successió intestada i la quarta vidual.\nEl Codi Civil de Catalunya estableix (art.233-11.3) que no es pot atribuir la guarda al progenitor contra el que s’hagi dictat una sentència ferma per actes de violència familiar o masclista dels quals els fills hagin estat o puguin ser víctimes directes o indirectes. Així mateix, el CCCat estableix que, en interès dels fills, tampoc no es pot atribuir la guarda al progenitor mentre hi hagi indicis fonamentats que ha comès actes de violència familiar o masclista dels quals els fills hagin estat o puguin ser víctimes directes o indirectes. Quan els fills són, o poden ser, víctimes de violència directa, la situació es clara i les disposicions de la llei són taxatives: no pot haver-hi atribució de la guarda. El mateix passa en el cas que ja s’ha dictat una sentència per actes de violència familiar o masclista i aquesta sentència ja és ferma. En canvi, quan es tracta d’una situació en la que cal valorar si hi ha “indicis fonamentals que ha comès actes de violència familiar o masclista dels quals els fills hagin estat o puguin ser víctimes directes o indirectes”, les coses no són tan clares


Estic més nerviós quan visc una travessia des de fora, que quan la nedo. Són 118 participants, la responsabilitat és molt gran, la satisfacció encara ho és més. A finals del 2010, quan vaig fer la proposta al Aquàtic Club Xaloc, de muntar una travessia al mes de gener, poc em podia imaginar que al cap d'uns anys, una travessia d'hivern entre amics, superaria el centenar de participants, doblant els 56 de l'edició del 2015 i amb el mateix objectiu que la primera, nedar entre amics de manera organitzada i no competitiva. El recorregut resseguint la punta de Garbí, passant pel seu Freu, que em té captivat i fer la volta a l'illot de S'Adolitx, que pertany a un tram de costa protegit amb variada vida marina, no és més que el que nedem molts Guixolencs a l'estiu. El nom de no a la fred, obeïx a que a Girona diem la fred, mentre que a la resta de Catalunya diuen el fred, un detall que marca la denominació d'origen. Mirant enrere, encara em ressonen comentaris\nSer part de l'organització d'una prova esportiva, aporta moltes coses positives i alhora responsabilitats. Per això la millor manera per poder prendre decisions, és ficar-se a la pell del nedador. A més, millor excusa per fer el recorregut de la travessia No a la Fred el dia abans, no hi pot haver. La travessia del diumenge, surt a les 11, amb l'amic Sergi, en posem a l'aigua uns 25 minuts abans, a més tenim, segons les prediccions, pràcticament les mateixes condicions climàtiques i de mar. L'endemà des del caiac, podré saber de prim era mà el que senten les persones que neden. La mar es troba a 14,0C, el punt d' inici , és lleugerament més fred. Nedem a pell, fa unes 4 setmanes que no em fico al mar, les ganes de nedar fan més fàcil l'entrada. Nedem fins al Freu, el pas entre roques, que ens té el cor robat, les estrelles de mar, enganxades a les seves parets, ens veuen passar. D'allà fins a l'illot de S'Adolitx, només hi ha uns 400 metres, v\nCal fer petits canvis perquè tot segueixi igual. Amb aquesta filosofia he fet el rentat de cara al blog. La forma es renova, el fons no. Hi ha més integració de les xarxes socials, d'aquesta manera en el mateix espai es pot seguir tot, tant un escrit al blog, com una piulada al Twitter, una publicació al Facebook i una nova foto a Instagram. En l'afany de compartir, també incorporo les pàgines on hi ha els tracks del que vaig fent. Garmin connect, on es pot veure de manera més esportiva i Wikiloc, una manera més oberta de compartir i posar a l'abast de tothom les rutes. Hi ha menys gadgets i coses prescindibles, al no ser-hi redueixen el tem ps per carregar la pàgina . Amb l a intenció que menys coses, siguin més comoditat i més claredat. El canvi s' aprecia si es visualitza el blog per ordina dor o tablet, per mòbil en poc fein es hi ha variacions. Falta una petita reforma en l'estructuració de contingut, que faré properament. El fons i el propòsit segu\nM'ho vaig passar pipa, aquest seria el resum de les meves 24 hores de muntanya, organitzades pel Centre Excursionista Olot. Com en una caminada amb amics, entre paisatges que no t'acabes, en que ara xerres amb l'un i després amb l'altre. Bonic trajecte, el de dia, tot i la boira de les últimes hores i sobretot el de nit. Va haver-hi un llarg tram, de pista pavimentada, amb la lluna plena capitanejant un cel seré, que ens deixa observar la forma de les muntanyes, mentre tots anàvem amb el frontal apagat, estones amb màgia. El passar dels quilòmetres els vaig anar compartint amb molta gent. La totalitat, amb l'amic i company d'aventures, Lluís Tuneu, amb qui d'aquí uns mesos, ens enfrontarem junts, per cinquena vegada, al Ultra Trail Emmona , que farà que aquestes 24 hores, semblin un joc de nens. La gran diversitat de persones que hi participen, en una o en totes les etapes, permeten intercanviar i veure nous punts de vista, són contrastos que enriqueixe\nPresentació repte pel 2016: 7 IronMans del dret i del revés\nEl repte és més senzill d'explicar que no pas de fer. Una prova tipus IronMan és nedar 3.8 km, pedalar 180 km i córrer 42.2 km, tot seguit i en aquest ordre, com que m'agrada experimentar, faré les sis combinacions possibles: Nedar 3.8 km, pedalar 180 km i córrer 42.2 km / Nedar 3.8 km, córrer 42.2 km i pedalar 180 km / Pedalar 180 km, nedar 3.8 km i córrer 42.2 km / Córrer 42.2 km, nedar 3.8 km i pedalar 180 km / Córrer 42.2 km, pedalar 180 km i nedar 3.8 km / Pedalar 180 km, córrer 42.2 km i nedar 3.8 km I com fi de festa, el setè, serà la combinació que més m'hagi agradat i divertit. Ho aniré fent durant el 2016,t, no vol dir que ho aconsegueixi a la primera, sinó que el faré les vegades que calgui fins aconseguir-lo. Entremig, aniré fent d'altres reptes, els que ja puc explicar, 24 hores a muntanya, 100 km de Calella i Ultra Trail Emmona i d'altres que més endavant aniré desengrunant, com algun d'especial que faré el juliol. Serà un repte autogestion\nPer cinquena vegada estaré a la sortida d'aquesta gran prova. Que no para de créixer, en quilòmetres, enguany seran un xic mes de 129 km i en participació. Lluny queda, la primera edició, el 2010, en que érem un centenar de participants. Ara tot ha evolucionat i el boom de les ultratrail és evident. L'autenticitat de l'organització sempre hi és present. He estat quatre vegades a la línia de sortida i tres a la d'arribada. El primer cop que vas a una cursa és la descoberta, diuen que el segon cop és per superar la marca i pel tercer ja necessites una motivació afegida. En el meu cas, més enllà de l'atmosfèric i el de tall, no em preocupa el temps. L'al·licient és diu muntanyes. En el Pirineu Gironí, a casa, unes vistes que no té les acabes, sensacions d'alta muntanya, amb la gran organització dels amics de la UE Sant Joan de les Abadesses. Aquest any, també tinc la sort de compartir l'Emmona amb l'amic Lluís Tuneu, amb qui he fet totes les edici\nTinc ganes de btt, d'estar entre boscos, sense massa gent. La btt em fa estar concentrat, sentint el terreny per on passo i l'entorn que l'envolta. Se m'acut de fer, una de les meves rutes preferides. Sortint de cota 0 metres d'alçada, a Sant Feliu de Guíxols, anar fins al Puig d'Arques, un dels punts més alts de les Gavarres, a 527 metres d'alçada, on hi ha un magnific mirador per gaudir des de ben amunt, i tornada. L'inici és per les vies verdes, no fa fred, ni massa sol, dia ideal per pedalar. A la que agafo el GR92.1, s'acaba la calma, toca apretar les dents i esbufegar pujada amunt. La primera parada és Romanyà de la Selva, a uns 325 metres d'alçada. Agafo la ruta de btt, per seguir pujant fins a Puig d'Arques, tot i que hi ha una carretera asfaltada, que ho faria més curt i fàcil, m'agrada més passar pel Coll del Matxo Mort, és un tram divertit i bastant dret. Un cop dalt, parada per menjar i gaudir les vistes. Estic a 527 metres\nPer l'organització és l'edició que fa 34, per mi la setena vegada en que estaré a la línia de sortida. Un repte, que espero amb ganes cada principi d'any. Té l'al·licient que el recorregut és diferent a cada edició, em fa descobrir una comarca que em fascina i que no te l'acabes, La Garrotxa. El que fa aquesta caminada especialment dura, en el meu parer, molt dura. És el fet que el recorregut no el fa cadascú al seu aire, sinó al ritme que marca el guia a cada moment, fent les parades que siguin necessàries per reagrupar a tots els participants. El recorregut no està marcat, si bé és veritat que on hi ha bifurcacions dubtoses, hi posen indicadors, per major seguretat. Haver d'anar a un ritme que no és el propi d'un mateix, ni poder fer les parades quan i a on un vulgui, és tot un repte. D'aquesta manera, les 24 hores, no són un temps màxim, sinó el temps real, més o menys, de la prova. Un punt que la fa més dureta, juntament a fer-ho a ple hivern, és\nEstimats Reis Mags: Primer de tot, agrair tot el que m'heu dut aquest passat 2015, molts moments que em quedaran gravats a foc en la memòria. Moments compartits amb bons amics, moments per gestar noves amistats, moments gaudint en solitari, bons i mals moments, perquè en el contrast s'aprecien les coses. Com que em coneixeu bé, m'heu dut reptes que he aconseguit fer i d'altres que no, m'agrada tenir el llindar del fracàs sempre ben aprop, si ho fes tot, seria senyal que no són prou difícils i en superar dificultats i adversitats, està la diversió. I no hi ha il·lusió més gran que aconseguir, el que un mateix, dubta si aconseguirà. Per aquest 2016 no vull res que es pugui comprar, el que val diners, no val la pena. Només us demano temps, estones, encara que siguin robant hores a la son, amb pluja o bon temps, amb calor o fred, de dia o de nit, amb calma o temporal, només em cal tenir temps per fer realitat les il·lusions. Il·lusions que no cal que ningú entengui\nL'idea és simple, és fer una volta unint tres rutes de camins de bon pedalar i amb poc desnivell, les vies verdes de Girona, la Ruta del Ter i la Pirinexus. Anant des de casa, Sant Feliu de Guíxols fins a Girona, d'allà a l'Estartit i tornar al punt de sortida. Ho faig amb la btt amb alforges, per dur material i el dinar. Surto a les 8 del matí amb la primera llum del dia. Enfilo fins a Girona, pel camí, hi trobo molta gent, caminant, corrent i pedalant, aquest és el tram que més conec i que he recorregut infinitat de vegades. Enllaço amb la ruta del Ter, aquesta només l'he fet en una ocasió, en el Repte del Ter (De Setcases a l'Estartit), descobreixo indrets, paro en més d'una ocasió, la ruta és preciosa, hi trobo molt poca gent. Vaig fins on riu i mar es fonen. Tinc les Medes de fons, la platja està deserta, hi dino, em sento la persona més afortunada del món, per estar vivint aquest moment. A Torroella de Montgrí, agafo el tram que correspon a la Pirine\nPer veure l'escrit publicat a Raid Aventura, només cal fer un clic a la imatge. A la revista digital Raid Aventura, en la seva línia de fer difusió i recolzament als reptes solidaris, s'han fet ressò del #El2015NoPucParar. Moltes gràcies amics i en especial gràcies al redactor de article, el gran ultrafondista Sergi Rodríguez Cuscó . Escrit a Raid Aventura Actualització 09/12/20 Malauradament, la publicació, no es pot trobar en el lloc web on estava. Pàgina de seguiment del repte: #El2015NoPucParar Durant aquest mes de gener, encara pots ajudar als que ajuden, amb la teva aportació solidaria, mitjançant el meu gra de sorra , moltes gràcies!


«Trobada a França»greu Datació lloc web de forma gratuïta. Benvinguts a la millor greu Datació lloc Web de forma gratuïta. El millor lliure lloc de Cites a França només per greus relacions Si vostè està buscant per a una veritable amor i preparat satisfer la seva ànima bessona de registrar al nostre lloc de Cites greu Datació lloc Web per a la lliure ara mateix i començar a buscar. A la nostra web trobareu la més gran base de dades de perfils, només la gent real entre els quals podràs trobar un munt de persones per a un munt de…\nCerca avançada perfils amb les fotos i de la BIOS de nens i homes, noies i dones per a la major i més fàcil de Cites en línia, les relacions, la comunicació, reunions, l’amor i l’amistat. Us ajudarà a no registrar-se, molt ràpid i gratuït»es reuneixen a Xangai», amb un bell noies dones o guapo nois homes. Cerca avançada troba coincidents amb els usuaris, que és de la seva ciutat, des de Moscou, nova York, Atenes, Berlín, Tòquio, Samara, el Caire, ciutat del Cap, Teheran, Xangai, Bangalore i moltes altres ciutats de França. Aquí. Busquen la llum greus o Cites…\nCITES PER A ADULTS SENSE INSCRIPCIÓ DE FRANC. A la nostra pàgina web Vostè pot trobar ràpidament les Cites per a adults i de trobada divertida i interessant per passar el temps. Millor en línia servei de Cites per a adults que farem de manera gratuïta i sense registre dur a submergir-se en el món de les noves coneguts i reunions. Fer la entrada a la web ara mateix. Completar la fàcil d’activació sense registrar-te amb qualsevol compte social, o anar a través d’una ràpida registre amb només un clic i, sense SMS i el número de telèfon. LLIURE DE…\nLloc de cites per a la gent gran lliure. Afrontar, sense registrar-se amb la gent gran, ara mateix, només cal fer la entrada a la web Còmode i fàcil per conèixer gent a través d’Internet és a la Seva disposició de forma totalment gratuïta. El nostre lloc de Cites s’ha connectat milers de jubilats de tot el món, i Us permeten trobar ràpidament interessants i noves amistats amb els pensionistes. Hem considerat tots els desitjos dels participants del projecte, per tal de fer de la comunicació i de Cites de persones grans en línia senzilla i còmoda.Inicieu la sessió al…


Seminari Vic Ortodòxia i Heretgia a l’Edat Mitjana. Art i Cultura Religiosa a Catalunya.\nOrtodòxia i Heretgia a l’Edat Mitjana. Art i Cultura Religiosa a Catalunya.\n« Arianna Savall i Petter Udland Johansen\nThe Gramophone Allstars »\n09.00 Recepció i entrega de la documentació\n09.30 Inauguració de la jornada\n16.00 Visita guiada: ortodòxia i heretgia al Museu Episcopal. A càrrec de Marc Sureda\n17.30 Cloenda de la jornada\nPer a més informació i/o formalitzar la inscripció a la jornada podeu fer-ho clicant aquí.\ncultura, ISCRVic, llibre, saber


Dimiteix el cap de la policia espanyola a Navarra que insultava a Twitter\nDaniel Rodríguez també ha fet piulets lloant l'extrema dreta i demana la dissolució dels Mossos d'Esquadra\nDaniel Rodríguez López, cap de la policia espanyola a Navarra, ha dimitit arran de la revelació d’Eldiario.es sobre el seu compte secret a Twitter, en què insulta polítics d’esquerres, independentistes i nacionalistes. Rodríguez també ha piulat lloances al colpista Antonio Tejero –’Ha posat la seva vida al servei d’Espanya’– i al dirigent del partit d’ultradreta Vox, Santiago Abascal. Sobre aquest darrer, diu que ‘li tocarà ser el José Antonio [Primo de Rivera] d’aquest segle’. A més, demana la dissolució dels Mossos d’Esquadra perquè, segons ell, són ‘una policia política’.\nRodríguez va ser nomenat cap de la policia a Navarra el 2012, poc després de la victòria electoral de Mariano Rajoy. Fins ara, el govern de Pedro Sánchez l’havia mantingut al càrrec. De moment, el compte de Twitter @polientes1612 es manté actiu. El nom fa referència a Polientes (Cantàbria), el municipi on va néixer, i la data de naixement, 16 de desembre de 1958.\nQuan Eldiario.es s’hi ha posat en contacte, el cap de la policia ha donat explicacions contradictòries sobre el compte. De primer, ha dit que el gestionava el seu germà, però més tard n’ha reconegut la propietat i ha dit que el tenia instal·lat al mòbil. Segons el diari, Rodríguez també ha dit que era la seva dona qui el gestionava des d’una pissarreta.\nEntre les persones a qui ha insultat, hi ha la batllessa de Barcelona, Ada Colau; el diputat d’ERC Gabriel Rufián; la presidenta de Navarra, Uxue Barkos; diversos dirigents de Podem –Miguel Urbán, José Julio Rodríguez, Pablo Echenique i Íñigo Errejón– i el portaveu del PNB al congrés espanyol, Aitor Esteban.\nA Rufián li diu ‘imbècil patològic’ i desitja que l’ataqui un brau durant les festes de Sant Fermí. ‘Posi’s al capdavant del correbou per la independència de Navarra i potser tenim sort tots els espanyols’, escriu.\nDe Colau diu que és ‘analfabeta funcional’. És la seva resposta a una notícia que recollia que Colau acusava agents de la policia espanyola d’haver comès agressions sexuals durant el primer d’octubre. En uns altres piulets, el cap de la policia afegeix adjectius com ara ‘pocavergonya’ i ‘fastigosa’.\nEl comandament policíac que investiga l’1-O ataca polítics i els Mossos des d’un compte anònim de Twitter