Anar a: [ Anua ] [ Ao ] [ Aq ] [ Arago ] [ Arago, J ] [ Arago i ]\nAqui hi ha la meva casa, aquesta és la meva pàtria. (Virgili)\nAnuari de la Societat Catalana de Filosofia (Barcelona, 1923 - ) Publicació de la Societat Catalana de Filosofia, filial de l'IEC, de la qual aparegué un volum (1923), amb diversos treballs, una crònica de les tasques de la Societat i del moviment filosòfic als Països Catalans i bibliografia. La seva publicació ha estat represa l'any 1988 (número II), sota la direcció provisional de Jordi Sales. Posteriorment han aparegut els números III (1989) i IV (1990-91).\nAnuari de l'Institut d'Estudis Catalans (Barcelona, 1907 – ) Publicació erudita. Òrgan de la Secció Historicoarqueològica de l'IEC, del qual foren publicats vuit volums fins al 1936. Hi aparegueren treballs de gran importància sobre temes d'arqueologia, art i cultura de les zones de parla catalana. Si en aquesta primera fase tingué un caràcter erudit, en la segona (1952-53 i següents) no fou sinó un butlletí informatiu.\nAnuari de l'Oficina Romànica de Lingüística i Literatura (Barcelona, 1928 – 1934) Publicació anual. Òrgan de l'Oficina Romànica de la Biblioteca Balmes de Barcelona. A part dels treballs literaris i lingüístics -entre els quals destaca un "suplement català al Diccionari Romànic-Etimològic" de Meyer Lübke i un estudi sobre la flexió verbal dels dialectes catalans- publicava recensions i bibliografia de la llengua i la literatura catalanes.\nAnuir (Xàtiva, Costera) Altre forma del nom del poble d'Annauir.\nAnya (Artesa de Segre, Noguera) Poble (359 m alt) i antic municipi (ant: la Baronia de Montmagastre): 80,88 km2, agregat el 1965 a l'actual. Situat a la vorera dreta del Segre, davant el poble de Collfred, que es troba a la riba oposada.\nAnya, Ramon d' (Catalunya, s XIII) Noble. Tingué pel comte Ponç I d'Urgell el castell de Montmagastre. En 1243 fou un dels marmessors del comte esmentat.\nAnyella, pla d' (Baixa Cerdanya / Ripollès) Planell (1.840 m alt) de la serralada que separa la vall d'Alp de la vall de Ribes, situat, en gran part, al vessant ripollès, dins el terme municipal de Toses. Hi passa la pista que uneix Castellar de N'Hug a la Molina.\nAnyells (Corçà, Baix Empordà) Veïnat, situat a un quilòmetre al nord-oest de la vila. Fins al s XVII hom hi celebrava un important mercat.\nAnyes, Joan Baptista (València, 1480 – 1553) Teòleg i poeta en llatí i en castellà. La seva família era originària de Gènova. Format a la naixent universitat de València. Estigué molt vinculat a la casa dels comtes d'Oliva i en general a les classes dirigents civils i eclesiàstiques de València. Compongué, tot i estar emparentat amb els caps dels agermanats, diverses Apologiae en vers i llargs comentaris en prosa en lloança del lloctinent i dels nobles valencians implicats en la guerra de les Germanies: escrites vers 1521, no publicades fins al 1543, constitueixen una de les primeres relacions històriques d'aquesta convulsió social. Saludà l'arribada de Tomás de Villanueva a la seu valenciana amb una Elegia in mala nostra temparum (1544). Milità ideològicament en el camp antierasmista: Apologeticon panegyricon (1550). És autor, a més, d'una Egloga in nativitate Christi (1527), i, en català, d'una Vida, martiri i translació dels gloriosos màrtirs e reals prínceps sant Abdon i Senén (1542) i d'unes cobles a La vida del gloriós abat i màrtir sant Julià (1527), que denoten una influència de Roís de Corella. La seva obra més ambiciosa, continguda en un còdex, és Phantalia, en vers i llargs escolis erudits. El seu cognom figura en les obres llatines en la forma d'Agnesius, en les catalanes, d'Agnes.\nAnyet, riera d' (Alt Empordà) Riu que neix al vessant meridional de l'Albera, sota el puig Neulós, on pren el nom de riera de Requesens. Després de passar vora Vilartolí, Sant Climent Sescebes i Masarac, desemboca a l'Orlina, per la dreta, aigua amunt de Peralada.\nAnyó, Pere d' (País Valencià, s XV) Escriptor i eclesiàstic. Participà als concursos poètics del temps. Al celebrat a València en 1481, a honor de sant Cristòfol, el guanyador fou Lluís Roís, i Anyó figurava entre els concursants desestimats. Aleshores féu pública una protesta en vers contra el resultat, curiosa per veure que els concursos de l'època també despertaven moltes disconformitats entre els perdedors. Roís li replicà amb irritació. Els jutges del certamen imposaren silenci a tots dos.\n12 ANDORRA - GEOGRAFIA\nAnyós (la Maçana, Andorra) Poble (1.307 m alt), situat en un serrat, a l'esquerra de la ribera d'Ordino i a la dreta del riu d'Anyós (que neix al vessant occidental del bony de les Neres), prop de llur confluència. Aigua amunt de la vall del riu d'Anyós es troben els costals de l'Aldosa i els costals d'Anyós. La seva església de Sant Cristòfor, construïda a la vora d'un espadat que cau verticalment sobre la ribera d'Ordino, conserva l'estructura romànica original, malgrat les modificacions posteriors; hi han estat descobertes pintures al fresc de la mateixa època.\nAnystus (Catalunya) Nom pre-romà d'un riu de la costa nord, citat a l'Ora Marítima, potser la Muga.\nAnyús (Noves de Segre, Alt Urgell) Altre nom del llogaret de Nyus.\nAnzizu i Vila, Eulàlia (Barcelona, 1868 – 1916) Religiosa clarissa. Professà al monestir de Pedralbes el 1889, i canvià el nom de Mercè pel d'Eulàlia; contribuí a la restauració de l'església i del sepulcre de la fundadora, la reina Elisenda de Montcada; publicà Fulls històrics del monestir de Pedralbes (1897), Vida de sant Josep Oriol (1909), Llegendari franciscà (1912); i deixà inèdita una biografia del cardenal Casañas, de la qual fou publicat un resum.\nAnzo Pseudònim del pintor Josep Iranzo i Almonacid.\nAós (les Valls de la Valira, Alt Urgell) Poble de l'antic mun. de Civís (ant: Os d'Urgell o de Cívis), situat a la dreta de la confluència dels rius de Setúria i Salòria, on es forma el riu d'Aós i al peu del pic d'Aós (2.406 m alt), el cim més occidental de la serra d'Enclar i terminal de les parròquies d'Aós i d'Andorra la Vella i de Sant Julià de Lòria, a Andorra. Parròquia (Sant Pere) i antic castell, és el centre de la vall d'Aós, sector de la conca del riu d'Aós, aigua amunt del pont de Bixessarri, la qual, tot i que geogràficament és andorrana (l'única via de comunicació còmoda d'Aós es la carretera que, seguint el curs del riu, l'uneix a Sant Julià de Lòria), sempre ha pertangut políticament a l'Alt Urgell (amb el qual es comunica directament només a través del coll de Conflent, de 2.150 m alt). Prop del pont de Bixessarri es trobava la farga d'Aós, que estigué en activitat fins al s XIX. Pertanyia al vescomtat de Castellbó.\nAós, riu d' (Alt Urgell) Riu de la zona axial dels Pirineus. Format al poble d'Aós, per la unió del riu de Setúria (la capçalera del qual, la conca de Setúria, és dins la parròquia andorrana de la Maçana) amb el riu de Salòria. Al pont de Bixessarri, el riu penetra en territori andorrà (dins la parròquia de Sant Julià de Lòria) i, després de passar per Bixessarri, desemboca a la Valira, per la dreta, prop d'Aixovall. En el seu sector més baix és conegut també amb el nom de riu de Bixessarri.\nApa Pseudònim amb que signava les seves caricatures l'artista Feliu Elias i Bracons.\nAparecida, La (Oriola, Baix Segura) Poble i parròquia (Nuestra Señora de la Aparecida), a la zona de llengua castellana del País Valencià. És situat a l'esquerra del Segura, al peu de la serra d'Oriola, vora la ratlla de Castella. Dins el seu terme hi ha vestigis d'antigues explotacions mineres. Aquest sector de l'horta pertanyia a la parròquia oriolana de Santiago.\nAparici, Joan (Énguera, Canal de Navarrés, 1636 – València, 1696) Teòleg i científic. Professà a l'orde mercenari el 1652. Ocupa diversos càrrecs tant al seu orde com a l'arquebisbat de València, on ensenyà teologia molts anys. Fou també catedràtic d'arts i matemàtiques a la universitat valenciana. A més d'obres de caràcter teològic, deixà manuscrits una sèrie de resums didàctics com els Tractatus de Arithmetica, Tractatus geometricus, Tractatus geographicus, Tractatus astronomicus de Sphera Mundi. Intervingué en els projectes de construcció del port de pedra de València.\nAparici, Josep Innocent (Barcelona, s XVIII) Economista. Fou secretari del rei Carles III d'Espanya. Publicà un estudi remarcable pel tal de determinar el valor de totes les monedes en curs al territori espanyol.\nAparici i Garcia, Josep (València, 1791 – Granada, Andalusia, 1857) Militar. Prengué part en la guerra del Francès. Acusat de liberalisme, el 1823 fou expulsat de l'exèrcit. Rehabilitat el 1824, el 1843 fou nomenat membre d'una comissió encarregada de redactar la història de l'arma d'enginyeria. Durant deu anys descobrí i catalogà diversos projectes de fortificacions i documents inèdits. El 1849 fou nomenat membre corresponent de l'Academia de la Historia. Autor de l'Informe sobre la Comisión de Historia del Archivo de Simancas (1847-50).\nAparici i Gilart, Isidor (Benifaraig, Horta, 1633 – València, 1711) Jurista i eclesiàstic. Estudià arts a València, lleis a Salamanca i es doctorà a València, on després exercí d'advocat. Fou successivament assessor del tribunal de la governació de València (1660-66), fiscal de l'audiència del regne i oïdor criminal i civil, assessor de la capitania militar, i, el 1684, ascendí a regent del consell suprem d'Aragó. Vidu, fou elegit bisbe auxiliar per l'arquebisbe de València Tomàs de Rocabertí, i visitador general de la diócesi. Fou consagrat el 1692. El 1707 intentà d'assuaujar les conseqüències de l'entrada de les tropes de Felip V, victorioses d'Almansa, a València. Escriví uns elogis al lloctinent de València Vespasiano Gonzaga i a l'arquebisbe Tomàs de Rocabertí.\nAparici i Guijarro, Antoni (València, 1815 – Madrid, 1872) Advocat, escriptor i polític. Féu la carrera de Dret a València i l'exercí en aquesta mateixa ciutat i a Madrid. Fundà diverses revistes catòliques i tradicionalistes. Fou diputat des del 1858 fins que emigrà, el 1868, i, en tornar, fou també senador. Al Parlament i a la premsa es féu famós per les seves campanyes contra el liberalisme, les lleis desamortitzadores i el centralisme, i a favor del poder temporal del papa. Ingressà al partit carlí el 1868. Durant el seu exili cerca de reconciliar Carles de Borbó amb Isabel II (1869) i assistí a la conferència carlina de Suïssa (1870). Fou un gran propagador del carlisme i sortí d'ell la iniciativa de fundar el directori central d'aquell partit. Entre els seus escrits polítics destaquen Las doctrinas católicas y monárquicas en el Congreso (1861), El Rey de España (1869) i La cuestión dinástica (1869).\nAparici i Mercader, Josep (Caldes de Montbui, Vallès Oriental, 1653 – Barcelona, 1731) Home de negocis. Va ésser geògraf del rei i ajudant del tresorer de Catalunya (1688-1700). El 1699 exercí de conseller quart de Barcelona, i el 1701 ingressà a l'Acadèmia dels Desconfiats. És l'autor d'un mapa de Catalunya, publicat el 1720, on hi ha les divisions administratives tradicionals i els corregiments just impossats i els nuclis de població. La memòria que havia d'acompanyar-lo (Descripció i planta del Principat de Catalunya) va romandre inèdita fins al 1960. El 1720 havia publicat Nueva descripción geográfica del Principado de Cataluña. Propugnà la creació d'un port franc a Barcelona; proposa diferents millores per a la irrigació i la industrialització del país, així com la conquesta de la ribera de l'Amazones pels catalans.\nAparici i Pascual, Juli (Russafa, València, 1865 – València, 1897) Torero. Havia treballat d'obrer en una empresa anomenada La Fabril, i per aixó fou conegut pel sobrenom de Fabrilo. Prengué l'alternativa a València el 1888, i la confirmà a Madrid l'any següent. Practicà una lidia audaç i vistosa, tot i que no era home de grans condicions físiques, i aconseguí una notable popularitat, sobretot al País Valencià. Morí a conseqüència d'una cornada, quan un públic accidentalment hostil li exigia d'executar una suerte difícil. Un germà seu, Francesc, morí també a la plaça de València, el 1899.\nAparici i Solanich, Antoni (València, s XIX) Pintor. Dedicat gairebé exclusivament a la pintura de flors, arribà a ésser un dels principals representants del gènere a València. Participà a les exposicions de belles arts de Madrid dels anys 1884, 1887, 1890 i 1897 i a la de Barcelona del 1888. És representat al Museu de Belles Arts de Sant Carles de València.\nAparici i Soriano, Frederic (València, 1832 – Madrid, 1917) Arquitecte. Féu els estudis a Madrid, on posteriorment ocupà diversos càrrecs oficials i docents, com professor de l'Escola Superior d'Arquitectura. Projectà en estil neoromànic la col·legiata de Covadonga (Astúries).\nAparicio, Agustí (Catalunya, s XIX - Castelló d'Empúries ?, Alt Empordà, s XIX) Compositor. Fou mestre de capella de Castelló d'Empúries. Compongué diverses obres de música sacra.\nAparício, Josep (Alacant, 1773 – Madrid, 1838) Pintor. Influït per David. Va ésser pintor de cambra de Ferran VII (1815) i director de l'Academia de San Fernando. Autor de l'obra El hambre en Madrid (1818), fou un dels pintors més representatius de la pintura neoclàssica espanyola.\nApià, Guillem d' (Rosselló, s XII) Senyor del castell de Salses, als límits septentrional del Rosselló. Mort el comte rossellonès Girard II sense successió, pel juliol de 1172, el comtat passà a la jurisdicció directa del rei Alfons I el Cast. El 25 del mateix mes, Guillem d'Apià retia vassallatge al monarca per la seva fortalesa de Salses.\nApolinar, Tiberi Claudi (Tarragona, s V) Famós metge de l'època romana.\nAquae Calidae (Vallès Oriental) Nom donat a la població de Caldes de Montbui durant l'època romana.\nAquae Voconiae (Selva) Nom donat a la població de Caldes de Malavella en l'època romana.\nAquiles, Onofre (Barcelona, s XVII – 1646) Comerciant. Fou un dels dirigents de la conspiració de Barcelona contra els francesos de l'estiu del 1645, dirigida des de Tarragona pel duc de Toralto amb l'activa participació dels emigrats de Tarragona i de diverses personalitats de Barcelona, com Gispert d'Amat, abat de Galligants i president de la Generalitat. Aquiles fou detingut el feb/1646 i executat pocs dies després.\nArabí (Santa Eulària del Riu, Eivissa) Venda, situada entre Sant Carles de Peralta i la vila de Santa Eulària, vora la costa oriental de l'illa, on hi ha la punta d'Arabí, un dels caps més importants d'aquest sector.\nArabí, penyes d' (l'Alfàs / Benidorm, Marina Baixa) Sector espadat de la costa, entre la punta de les Escaletes i la punta de la Bombarda, tot al llarg de la serra Gelada. Té uns 6 km de longitud i segueix una orientació sud-oest - nord-est.\nArabi, Pere Josep (Palma de Mallorca, s XIX – 1860) Metge. Es distingí en la lluita contra l'epidèmia del 1821 a Palma de Mallorca, i sobre la qual calamitat escriví un treball mèdic. Fou membre de l'Acadèmia de Medicina i Cirurgia i de la Junta Provincial de Sanitat.\nArabia i Solanas, Ramon (Mataró, Maresme, 1850 – Barcelona, 1902) Promotor de l'excursionisme català. Fou membre de l'Associació Catalanista d'Excursions Científiques. Soci fundador de l'Associació Catalana d'Excursions, n'exercí la presidència (1879-84). Dirigí el butlletí de l'Associació i publicà nombrosos treballs. Dugué a terme una extraordinària campanya de difusió i publicitat de l'excursionisme per tot el país. Partidari de les relacions amb clubs alpins i estrangers, les inicià i les fomentà assistint a diversos congressos. Fou especialment important el seu impuls en la campanya de reconstrucció del monestir de Ripoll.\nAraceli (Lleida, Segrià) Nom que tingué l'antic santuari marià de Butsènit durant el temps que fou cartoixa, entre el 1568 i el 1590. Els cartoixans que fundaren aquesta casa procedien d'Escaladei.\nAracil, Rafael (Alcoi, Alcoià, 1941 - ) Historiador. Estudià a la Universitat de València i amplià la seva formació a Anglaterra. Posteriorment esdevingué docent de la Universitat de Barcelona, i fou degà de la seva facultat de geografia i història. Catedràtic d'aquesta universitat, director del Centre d'Estudis Històrics Internacionals i codirector de la revista "El Contemporani". Les seves investigacions s'han referit sobretot a l'estudi de l'economia contemporània, tant des de la dinàmica valenciana com també de l'espanyola i europea; i darrerament sobre la història política més recent. És autor, entre moltes altres obres, d'Industrialització al País Valencià: Alcoi (1974), Lecturas de Historia Económica (ss. VIII-XX) (1976-77), Història econòmica mundial i d'Espanya (1993), El mundo actual. De la Segunda Guerra Mundial a nuestros días (1995), Empresaris de la postguerra (1999), i editor de Memòria de la transició a Espanya i a Catalunya (2000).\nAracil i Boned, Lluís Vicent (València, 1941 - ) Sociolingüista. Introductor dels estudis de sociolingüística als Països Catalans i a l'estat espanyol. Estudià dret a la Universitat de València, on es mogué en el cercle de Joan Fuster. Obtingué el premi "Gaietà Huguet" als Jocs Florals de València (1962) amb l'assaig Canemàs. Col·laborà en la "Revista de estudios políticos", al diari "Madrid" i a d'altres publicacions. Becat per l'American Council of Learned Societies (1970-73) treballà amb Joshua Fishamn a la universitat de Yeshira (Nova York) i amb Charles Ferguson a la de Standford. Membre del Comité de Recerca Sociolingüística de l'Associació Sociològica Internacional (1970), n'ha estat vice-president (1974-78) i president (1978-1982). El 1973 fundà el Grup Català de Sociolingüística i el mateix any introdui una sessió de sociolingüística catalana en el VIII Congrés de Sociolingüística de Toronto. Convocà el Seminari Internacional de Sociolingüística a... Segueix...\nAracristi (el Puig de Santa Maria, Horta) Cartoixa de la Mare de Déu d'aracristi (dita també del Puig, llat: Ara Christi). Situada a l'esquerra de la carretera de València a Barcelona. Fou fundada el 1585 per cartoixans de Portaceli. La cartoixa fou construïda entre el 1602 i el 1640. Felip III li atorgà el títol de reial, en visitar-la el 1656. La comunitat cartoixana la posseí fins al 1835. L'església, l'edifici de la comunitat, la granja i les seves dependències i els horts es troben envoltats per una gran muralla.\nArades, les (Cruïlles, Baix Empordà) Despoblat de l'antic mun. de Sant Sadurní de l'Heura.\nAragall, Jaume (Sardenya, Itàlia, s XV) Cavaller. Fill de Lluís. Fou una figura important a l'illa, on el seu llinatge adquirí gran prestigi. En 1450, aprofitant que el seu cunyat Guerau de Doni hagué d'hipotecar el feu de Tuili, n'esdevingué senyor efectiu, per bé que se'n desprengué anys després. En 1458 fou nomenat governador de Càller i Gal·lura. Tenia aquest càrrec quan rebé el 1460 el príncep Carles de Viana, al seu pas per l'illa provinent de Sicília. Els seus descendents, completament arrelats a Sardenya, formarien una línia ben il·lustre de la noblesa sarda, que s'extinguí al s XVII amb Dídac Aragall i de Cervelló, també de noble ascendència ì catalana per part materna. Jaume rebé, en 1469, diverses ì donacions de l'infant Ferran, el futur rei Catòlic.\nAragall, Lluís (Barcelona, s XV – Sardenya, Itàlia, s XV) Cavaller. Serví a Sardenya molt destacadament. En 1433 fou nomenat governador de Càller i Gal·lura. Fou lloctinent del lloctinent reial a l'illa en 1437-40, i altra vegada en 1444. Restà a l'illa. Era pare de Jaume i de Marquesa.\nAragall, Marquesa (Sardenya, Itàlia, s XV) Muller de Guerau de Doni, senyor de Tuilli. Filla de Lluís. El seu marit era un noble ja sard però d'ascendència catalana molt pròxima. En 1450, havent hagut d'hipotecar Tuilli, la senyoria fou adquirida pel seu germà, Jaume, cap de la il·lustre branca completament sarda d'aquesta família.\nAragall, Pere d' (Catalunya, s XIV) Cavaller. Exercí missions diplomàtiques al servei de Pere III el Cerimoniós. En 1373, com a ambaixador d'aquest, anà a Bordeus per entrevistar-se amb el duc de Lancaster.\nAragall, puig de la creu de l' (Corbera de Llobregat, Baix Llobregat) Cim (545 m alt) de la serra que separa les aigües de la riera de Corbera de les de l'Anoia, sobre la masia de ca l'Aragall.\nAragall i Garriga, Jaume (Barcelona, 6/jun/1939 - ) Tenor. Cantant d'òpera de fama internacional. De veu càlida i potent, triomfà a Itàlia i, des del 1965, al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. Ha cantat també en tots els grans teatres d'òpera del món i ha enregistrat diversos discs. Especialista en òpera romàntica italiana i francesa. El 1998 va rebre la medalla d'or de la Generalitat de Catalunya i el premi Giuseppe Verdi a Busset.\nAragay i Blanchart, Josep (Barcelona, 1889 - Breda, Selva, 1973) Pintor, ceramista i teòric d'art. Deixeble de F. d'A. rebé la influència de Brangwyn. Fou responsable de la direcció plàstica de l'"Almanac dels Noucentistes", col·laborà al "Papitu" i fou un dels fundadors de "Picarol". Es retirà a Breda, on fundà un taller ceràmic i hi realitzà les pintures murals del Baptisteri (1925, refetes el 1965). Com a ceramista destaca per la font de rajoles ceràmiques del Portal de l'Àngel. Publicà El Nacionalisme de l'Art (1920), on preconitzava el disseny industrial i defensava la necessitat d'un art nacional. Noucentista típic, el seu art enllaça el Renaixement italià amb formes de l'art popular català.\nAragay i Daví, Amadeu (Sabadell, Vallès Occidental, 6/des/1886 – Mèxic DF, Mèxic, 13/feb/1966) Publicista i polític. Afiliat inicialment al radicalisme, evolucionà posteriorment cap al catalanisme republicà. Fou un dels fundadors de la Unió de Rabassaires i, com a membre de l'Esquerra Republicana de Catalunya, fou elegit diputat a les Corts Constituents el 1931. Secretari general de la Unió de Rabassaires, defensá la llei de Contractes de Conreu. El mai/1936, acusat de corrupció, fou expulsat de la Unió de Rabassaires. És autor d'El problema agrarí català (1933), a més d'altres obres literàries: El ocaso de las almas, drama estrenat a Sabadell; l'opereta El pirata i l'inefable drama en tres actes Terra nostra (el rabassaire), estrenat a Sabadell (1925). També col·laborà a la premsa política i agrària ("La Humanitat", "Terra lliure").\nAragó Nom simple per anomenar la corona catalano-aragonesa.\nAragó (Aragó, s XIII - 1714) Nom aplicat als fills o a d'altres descendents dels reis de Catalunya-Aragó, tant els de la casa de Barcelona com els Trastàmara. A llur època, els sobirans no utilitzaven mai cognoms, almenys en un principi, ni tampoc llurs fills; aquests eren coneguts pel nom sol o pel nom seguit del títol d'infant d'Aragó o d'un altre títol atorgat pel rei com, per exemple, el de comte d'Urgell o el de comte de Prades. Del tronc principal dels reis de Catalunya-Aragó en sortiren diverses línies, actualment totes extingides, que dugueren el cognom d'Aragó: la de Sicília, formada pel rei Frederic II de Sicília, fill de Pere II; la de Sogorb, per l'infant Enric, senyor de Sogorb, fill de Ferran I; la de Nàpols, pel rei Ferran I de Nàpols, fill d'Alfons IV; la de Montalto, per Ferran, duc de Montalto, fill del rei Ferran I de Nàpols; la de Vilafermosa, per Alfons, duc de Vilafermosa, fill de Joan II; la d'Argavieso-Ballobar, per Alfons, arquebisbe de Saragossa, fill de Ferran II.\nAragó, Alfons d' (Aragó ?, 1415 - Linares, Jaen, Andalusia, 1485) Comte de Ribagorça (1469). Primer duc de Vilafermosa (1464). Fill bastard de Joan II i de Leonor de Escobar, fou una de les principals figures militars del seu temps. Prengué part, al costat del seu pare, a la guerra civil catalana (1462-72). El 1473 participà a la recuperació de Perpinyà, i el 1475 derrotà a Corçà els remences revoltats.\nAragó, Alfons d' (València, 1455 - Tarragona, 1514) Bisbe de Tortosa (1475-1513) i arquebisbe de Tarragona (1513-14). Era fill natural d'Alfons d'Aragó, primer duc de Vilafermosa. Establí a Tortosa la festa de la Santa Cinta.\nAragó, Alfons d' (Cervera ?, Segarra, 1470 - Lécera, Aragó, 1520) Eclesiàstic i humanista. Fill natural de Ferran II de Catalunya-Aragó i d'Aldonça d'Ivorra i d'Alemany, de Cervera. Fou arquebisbe de Saragossa (1478) i després de València (1512). En morir el seu pare (1516) fou regent de la corona catalano-aragonesa i després fou nomenat lloctinent general d'aquests regnes per Carles I (1517-20). El 1519 presentà la seva candidatura per a la seu de Toledo, però hi fou elegit el flamenc Guillem de Croy. Humanista i protector d'humanistes, a ell són degudes les acurades edicions litúrgiques de la impremta saragossana. Interessat, com tota la família reial, pel lul·lisme, estigué en relació amb el cercle lul·lià de París. Amb Ana de Gurrea tingué set fills, dos dels quals, Joan i Ferran, ocuparen la seu arquebisbal de Saragossa.\nAragó, Alfred (Perpinyà, 1816 – 1892) Pintor. Fill del científic Francesc Aragó. Deixeble de Paul Delaroche i d'Ingres. Cultivà la pintura d'història amb estil acadèmic. Fou cobert d'honors i càrrecs oficials tant per monàrquics com per republicans.\nAragó, caseta de n' (Calvià, Mallorca Occidental) Edifici en ruïnes, situat al cim de la mola de s'Escop (926 m alt), on Francesc Aragó duguè a terme medicions del meridià entre Barcelona i les illes Balears, l'any 1808, per tal de servir de base al nou sistema mètric.\nAragó, Constança d' (Aragó ?, s XIV - Rosselló ?, s XIV) Dama. Sembla que és la mateixa que es casà en primeres núpcies amb Hugh Calverley, oficial de les Companyies Blanques que lluitaren contra Pere el Cruel de Castella. Més tard fou muller del famós almirall i diplomàtic Francesc de Perellós, vescomte de Rueda. Exercí amb ell una gran influència a la cort del duc de Girona, el futur Joan I. Les seves relacions foren molt tibants, en canvi, amb Sibil·la de Fortià, la darrera muller de Pere III el Cerimoniós. Es negà obertament a entrar al servei de la reina Sibil·la, fet que motivà que l'anés a recollir a València, per ordre reial, el seu cosí Antoni de Vilaragut. D'aquesta feta prové l'aferrissada hostilitat de Pere III per aquesta dama. El monarca pretengué repetidament la seva expulsió de la cort ducal del príncep Joan, i li obrí un procés per suposades irregularitats, comeses gràcies al favoritisme de què la voltava Violant de Bar, la muller del primogènit. Constança restà vídua en 1385. El príncep Joan i la princesa Violant la protegiren de la còlera de Pere III. Li facilitaren encara un tercer i avantatjós casament, amb Pere de Fenollet, vescomte d'Illa i Canet.\nAragó, cova de l' (Talteüll, Rosselló) Cova amb restes arqueològiques. Des del 1964 s'hi realitzen excavacions arqueològiques i han estat trobades (1971 i 1979) importants restes humanes, conegudes per "l'home de Talteüll" (Homo erectus tautavelensis), un homínid pre-neandertalià, d'uns 450.000 anys. La cova, de 35 m de llargària i 10 m d'amplada, és, també, rica en fauna, flora i instrumental lític.\nAragó, Esteve (Perpinyà, 1802 – París, França, 1892) Polític i escriptor en francès. Germà de Francesc. Traslladat de jove a París, colalborà amb Balzac a L'héritière de Birague (1822), però, davant el poc èxit de l'obra, es decanta pel teatre i esdevingué un popular autor de vodevils. Paral·lelament tingué una significació activa en les lluites del partit republicà, i a causa de la seva actuació, el 1849, hagué d'exiliar-se deu anys. El 1870 fou alcalde de París.\nAragó, Francesc (Estagell, Rosselló, 1786 – París, França, 1853) Científic. D'idees polítiques liberals, participà en les revolucions de 1830 i 1848, i fou ministre de l'Interior i de la Marina a la Segona República. Professor de l'Escola Politècnica, director de l'Observatori de París i secretari perpetu de l'Acadèmia de Ciències. Passà uns anys als Països Catalans (1806-09) realitzant treballs geodèssics. Féu notables investigacions d'astronomia, física, mecànica, òptica, electricitat, magnetisme, meteorologia i geografia i descobrí els fenòmens de la polarització cromàtica, de la imantació del ferro per un corrent elèctric i detectà el punt d'Aragó. Publicà unes memòries i llibres de divulgació científica (Astronomie Populaire, 1846).\n66 CATALUNYA / ESTAT ESPANYOL - HISTÒRIA\nAragó, front d' (Catalunya, jul/1936 - mar/1938) Línia del front bèl·lic durant la Guerra Civil Espanyola. Es constituí quan des de Barcelona i altres poblacions catalanes varen sortir les primeres milícies populars, organitzades sobre tot per la CNT, amb l'objectiu d'anar a alliberar les capitals aragoneses que havien quedat sota el control de l'exèrcit revoltat. En molt poques setmanaes més de 30.000 homes havien arribat a terres aragoneses i hi constituiren una línia de front, des de la frontera francesa, davant d'Osca, Saragossa i Terol. Durant l'any 1937 la República va portar a terme tres campanyes successives al front d'Aragó, cap de les quals aconseguí els objectius previstos, i a la darrera de les quals (des/1937-feb/1938) va tenir lloc la batalla de Terol, una de les més dures de la guerra, que va propiciar una ofensiva franquista que trencà el front català i va permetré que l'exèrcit de Franco arribés a Catalunya. A partir del mes d'abr/1938, les noves línies del front van quedar situades al llarg dels rius Segre i Ebre.\nAragó, Jaume (Estagell, Rosselló, 1790 – París, França, 1855) Escriptor en francès. Germà de Francesc Aragó. Autor de llibres de viatges, Promenade autour du monde (1822), etc, director i autor teatral, a més de Souvenirs d'un aveugle (1838), escriví la narració sobre la guerra del Francès Pujol, chef des miquelets (1840).\nAragó, Jaume d' (Mazzara, Sicília, Itàlia, 1291 – Sicília, Itàlia, 1350/51) Fill bastard de Jaume I de Sicília (després Jaume II de Catalunya-Aragó) i d'una siciliana anomenada Lucrezia. Vers l'any 1323 passà a Sardenya, i des del 1325 fou ambaixador al sultanat de Tiemcen, càrrec que exercí fins al 1331 o 1332. El 1333 fou enviat a Sardenya per Alfons III, on fou veguer de Càller (1337-41). Pere III el Cerimoniós l'armà cavaller (1344) i el nomenà membre del consell reial. Governador de Sardenya (1347-48). S'havia casat dues vegades: amb Jacmeta Guerau, mallorquina, i amb Putxa, sarda, que el sobrevisqué. No deixà descendència.\nAragó, Jaume d' (País Valencià, s XV – Xàtiva, Costera, 1465) Fill natural d'Alfons, segon duc de Gandia, del qual heretà, el 1425, la baronia d'Arenós. Intervingué en les empreses italianes d'Alfons el Magnànim i caigué presoner a la batalla de Ponça (1435). Prengué partit pel príncep de Viana i la generalitat catalana i mantingué la seva baronia aixecada contra Joan II fins que caigué presoner de les tropes reialistes el 1464. Morí presoner al castell de Xàtiva i la baronia fou confiscada pel rei.\nAragó, Jaume d' (País Valencià, s XV – Barcelona, 1477) Fill de Jaume d'Aragó. Intervingué amb el seu pare en l'aixecament de la baronia contra Joan II. S'escapà de la preso i des de Castella passà a Catalunya al servei de Pere de Portugal. Presidí una ambaixada enviada per aquest al duc de Borgonya (1465). Rendida Barcelona, s'aixecà de nou perquè el monarca no li tornava la baronia, però fou sotmès pel governador de València, condemnat a mort i executat.\nAragó, Joan (Illes Balears, s XVII – s XVIII) Arquitecte i matemàtic. Autor d'algunes estàtues de l'altar major de Sant Francesc de Mallorca. Hom li atribueix la gran capella del Rosari de l'església de Felanitx (1727-30).\nAragó, Joan (Estagell, Rosselló, s XVIII – Mèxic, 1836) Militar. Germà de Francesc. Embarcat cap a Nova Orleans, prengué part, a partir del 1817, en la guerra d'independència de Mèxic. Nomenat general, governà les províncies més riques del nou estat.\nAragó, Joaquim (Catalunya, s XIX – Barcelona, 1905) Baríton. Es presentà al Liceu en 1880. Aconseguí bons èxits per Europa i Amèrica.\n75 FRANJA PONENT - HISTÒRIA\nAragó, llengua d' (Franja de Ponent) Circumscripció de l'orde de l'Hospital, creada l’any 1462 pel gran mestre de Rodes, Pere Ramon Sacosta, amb el gran priorat de Catalunya, la castellania d'Amposta, la batllia de Mallorca i el gran priorat de Navarra, com a escisió de l'antiga llengua d'Espanya. De fet, la llengua d'Aragó fou considerada la continuadora de la vella llengua d'Espanya i sovint mantingué aquest nom; a més, la batllia del gran conservador o draper de l'orde, tradicionalment vinculada a cavallers de la llengua d'Espanya, fou conservada pels de la nova llengua d'Aragó. Malgrat la separació, els cavallers de les dues llengües continuaren reunint-se a Rodes al mateix alberg, l'antic alberg d'Espanya.\nAragó, Lluís Maria (Santa Coloma de Farners, Selva, 1922 - ) Pintor. Conreà una pintura figurativa que pot ésser classificada com d'un constructivisme líric. Les seves visions de paisatges són ordenades, geometritzades, simplificades i acolorides segons un sentit d'harmonia i d'equilibri. És autor de la versió catalana dels Quatre quartets de T.S. Eliot (1965).\nAragó, Napoleó d' (Sicília, Itàlia, 1288 – s XIV) Fill bastard de Jaume I de Sicília (després Jaume II de Catalunya-Aragó) i de la siciliana Gerolda. Mai no fou admés pel seu pare a la cort, i per aixó es posà al servei del bei de Tunis, d'on sortí el 1322 per passar al Marroc. Des d'allà envià diverses ambaixades a Jaume II. Alfons III, que, essent infant, no l'acceptà en la conquesta de Sardenya, li donà el castell de la Joiosa Guarda en aquella illa i el casà amb la filla del mallorquí Guillem Robert (1332). Pere III li confià alguna missió al Marroc.\nAragó, Sanç d' (Catalunya, s XIII – s XIV) Fill bastard de Pere II de Catalunya-Aragó i d'Inés Zapata. Frederic II de Sicília l'envià, amb deu galeres, a Orient per tal d'ajudar la companyia de Roger de Flor. Mort aquest, Sanç passà a Gal·lípoli i es posà d'acord amb Berenguer d'Entença per participar en l'acció de càstig que preparava contra l'emperador de Constantinoble; però al darrer moment se'n desdigué (1305). L'expedició tingué un retorn difícil. Sanç oferí els seus serveis a Jaume II. Fou un dels tres enviats a Xipre per a tractar el tercer matrimoni del rei català (1313). Sanç, que era frare hospitaler, fou castellà d'Amposta del 1328 al 1341.\n79 FRANJA PONENT - BIOGRAFIA\nAragó de Gurrea, Carles d' Nom que prengué en esdevenir duc de Vilafermosa el lloctinent de Catalunya, Carles de Borja i d'Aragó-Gurrea.\nAragó de Gurrea i Sarmiento de Castilla, Martí d' (Pedrola, Aragó, 1525 – Saragossa, 1581) Noble i erudit. Fou comte de Ribagorça, duc de Luna i duc de Vilafermosa. A més de diverses poesies i de la seva correspondència, deixà escrites, entre altres obres, unes Memorias históricas de los Condes de Aragón, Historia de los reyes, condes y obispos de Ribagorza, Gistau, Pallás..., Vida del conde de Luna don Lope y su hermano el arzobispo i Diálogos de medallas antiguas y de otros monumentos raros. Era conegut pel sobrenom d'El Filòsof Aragonès. Es casà dues vegades, la primera, el 1541, amb Lluïsa de Borja i d'Aragó, germana de Francesc de Borja, anomenada la Santa Duquesa.\nAragó Folc de Cardona i Córdoba, Antoni d' (Lucena, Andalusia, 1616 – Madrid, 1650) Noble i eclesiàstic. Fill d'Enric d'Aragó Folc de Cardona i Córdoba. Era cavaller de l'orde d'Alcántara. Al començament de la guerra dels Segadors (1640) es trobava a Barcelona, quan la seva casa fou l'objecte d'un dels avalots populars que seguiren el Corpus de Sang; secundà els intents de la seva mare per tal d'aconseguir la pau entre Madrid ì Barcelona. Tanmateix, fou empresonat (1641), juntament amb el seu germà Pere Antoni, com a garantia de la llibertat dels ambaixadors del Principat i de Barcelona a la cort de Madrid. El 1642 passà a Madrid i col·laborà, des d'aleshores, activament, en la campanya de l'exèrcit castellà contra Catalunya; el mateix any fou nomenat general de les galeres armades a València per a reforçar l'armada de Felip IV i, el 1644, acompanyà el rei a Lleida, després de la retirada de l'exèrcit francès. El 1647 fou creat cardenal diaca per Innocenci X.\nAragó Folc de Cardona i Córdoba, Enric d' (Catalunya ?, 1588 – Perpinyà, 1640) Sisè duc de Cardona i de Sogorb. Lloctinent de Catalunya (1630-32, 1633-38 i 1640), nomenat per Olivares per mirar de conciliar els seus interessos amb els dels catalans i frenar els abusos de les tropes castellanes. En començar el seu primer període de lloctinència s'havia produït ja la ruptura amb el rei (corts del 1626). El mai/1632, fou substituït pel germà del rei, el cardenal-infant Ferran d'Àustria. Durant la segona lloctinència intentà acabar amb el bandolerisme del Principat fent capturar i executar Joan Sala (Serrallonga) (1633). Entre el 1633 i el 1638 s'accentuà la crisi de relacions entre el Principat i la cort. L'ago/1637 marxà cap al Rosselló per combatre les tropes franceses i nomenà com a substitut seu en el càrrec el comte de Santa Coloma, amb l'assassinat del qual, fou nomenat de nou lloctinent com l'única persona que podia encara deturar els esdeveniments, però morí el més següent a Perpinyà, on intentava d'acabar amb els abusos de les tropes castellanes. La seva segona muller fou Catalina Fernández de Córdoba i els seus fills foren personatges importants de l'època: Pere Antoni, Antoni i Pasqual. Fou conegut també amb el nom d'Enric Fernández de Córdoba i Aragó.\nAragó Folc de Cardona i Córdoba, Pasqual d' (Mataró, Maresme, 1626 – Madrid, 1677) Cardenal i virrei de Nàpols (1664-66). Fill d'Enric d'Aragó Folc de Cardona i Córdoba. Inquisidor general d'Espanya (1665) i arquebisbe de Toledo (1666). El 1653 fou regent de Catalunya al consell d'Aragó. Com a virrei de Nàpols (1664-66), bé que interí, procurà de refer la ciutat de la passada revolta de Tommaso Aniello.\nAragó Folc de Cardona i Córdoba, Pere Antoni d' (Lucena, Andalusia, 1611 – Madrid, 1690) Lloctinent de Catalunya (1642) i virrei de Nàpols (1666-72). Fill d'Enric d'Aragó Folc de Cardona i Córdoba. Fou nomenat per Olivares (1642) general de l'exèrcit destinat a acudir al Rosselló. Quan s'hi dirigia, travessant el Penedès, fou derrotat a la Granada pels catalans i els francesos. Restà presoner a Montpeller fins al 1644. Essent virrei féu traslladar d'allí a Poblet les restes d'Alfons IV el Magnànim (1671). Donà nombroses relíquies al monestir, així com la seva biblioteca, d'uns quatre mil volums; també hi féu fer, entre altres obres, un campanar (1662) i les tombes d'Alfons el Magnànim i del seu germà l'infant Enric. Es titulà duc de Sogorb i de Cardona, en morir (1670) el seu nebot Joaquim.\nAragó i Cabañes, Antoni Maria (Lloret de Mar, Selva, 1918 – Barcelona, 1981) Historiador. Arxiver de la Corona d'Aragó d'ençà del 1947, el 1964 s'esdevingué vicerector. Professor d'arxivística a l'Escola de Bibliotecàries i membre de l'Internacional Council of Archivs i del Comitè Internacional de Terminología Arxivística. Juntament amb Mercè Costa publicà Privilegis reials concedits a la ciutat de Barcelona (1971).\n86 CATALUNYA / FRANJA PONENT - GEOGRAFIA\nAragó i Catalunya, canal d' (Llitera / Segrià) Canal de regadiu (124 km de longitud), situat al marge esquerre del Cinca, construït entre 1886-1909. S'alimenta a la resclosa de Barasona, en el riu Éssera. Es dirigeix al Noguera Ribagorçana i, prop d'aquest, gira al sud, per desguassar al Segre, que ret les seves aigües al Cinca.\n87 FRANJA PONENT - BIOGRAFIA\nAragó i de Borja, Ferran d' (Pedrola, Aragó, 1546 - Miranda de Ebro, Castella, 1592) Comte de Ribagorça i duc de Vilafermosa. Fill de Martí d'Aragó i de Lluïsa de Borja. Es doctorà en teologia a Salamanca i fou prior de Casserres, monestir del qual féu donació el 1573 al col·legi de Cordelles de Barcelona. Heretà el comtat de Ribagorça per la mort del seu pare (1581) i del seu germà Joan Alfons (1573); ben aviat hagué de fer front a la revolta dels seus vassalls ribagorçans, els quals derrotà, el 1587, amb la presa de Benavarri, on prengué i feu degollar el capitost Joan d'Àger. Ajudats, però els revoltats per bandolers catalans i pel comte de Chinchón, tresorer general del consell d'Aragó i enemic de la casa de Vilafermosa, es veié forçat a renunciar a favor de la corona al comtat de Ribagorça (1591). Acusat de complicitat en les alteracions provocades a Aragó pel secretari de Felip II, Antonio Pérez, fou fet presoner (1591), portat al castell de Burgos i a Miranda de Ebro, on morí. Escriví unes Memorias de los acontecimientos e inquietudes del condado de Ribagorza, una Noticia histórica de la descendencia de los condes de Ribagorza desde los años 813 i una Relación sobre la forma com el comte de Ribagorça havia de retre homenatge al rei o al lloctinent.\n88 FRANJA PONENT - BIOGRAFIA\nAragó i de Borja, Francesc d' (Pedrola, Aragó, 1551 – Saragossa, 1622) Noble i escriptor. A la mort del seu germà Ferran (1592) es titulà duc de Vilafermosa i comte de Ribagorça. El 1608 hagué de renunciar al primer títol, que passà a la seva neboda Maria Lluïsa; el segon, revertí, el 1598, a la corona, com a conseqüència dels acords del seu germà Ferran amb el rei; a canvi de la renúncia de les comandes ofertes pel rei obtingué el comtat de Luna (1608). Escriví uns famosos Comentarios a los sucesos de Aragón en los años 1591-92, uns Discursos políticos, así en razón de estado como de la buena educación de un príncipe (1620) i mantingué una llarga correspondència amb Lupercio de Argensola.\nAragó i de Borja, Joan Alfons d' (Saragossa, 1543 - Torrejón de Velasco, Castella, 1573) Comte de Ribagorça ja en vida del seu pare, Martí d'Aragó, duc de Vilafermosa. Perseguit per Felip II, fou empresonat a la fortalesa de Torrejón de Velasco, prop de Madrid, i degollat a la plaça del poble per ordre del rei. L'enemistat entre el comte de Chinchón, conseller del rei per als afers de la corona catalano-aragonesa, i la casa de Ribagorça fou una de les causes de la gravetat dels esdeveniments a Ribagorça entre els anys 1586-90.\nAragó i de Gurrea, Alfons d' (Saragossa, 1487 – 1550) Comte de Ribagorça (1512-33) per renúncia del seu pare Joan d'Aragó. El 1506 anà a cercar i acompanyà a Valladolid la futura reina Germana de Foix. A la mort de Ferran II (1516), anà a Flandes prop de Carles I, amb instruccions del regent Alfons d'Aragó, retornà amb el rei a la península. En recompensa a l'hospitalitat que donà, al seu palau de Pedrola, al papa electe Adrià IV, fou nomenat comanador de Sant Jaume. El 1533 abandonà la vida cortesana i renuncià al comtat a favor del seu fill Martí. Deixà escrita una Historia y principios del linaje de los Gurreas i algunes poesies.\nAragó i de Pimentel, Enric d' Veure> Enric "Fortuna".\nAragó i de Portugal, Alfons d' (Barcelona, 1489 - el Puig de Santa Maria, Horta, 1563) Duc de Sogorb i comte d'Empúries (des del 1522) i duc consort de Cardona des del 1543. Era fill del comte d'Empúries, Enric d'Aragó i de Guiomar de Portugal. El 1516 es casà amb Joana de Cardona, filla i hereva del segon duc de Cardona. Es destacà en la lluita contra els agermanats valencians i aconseguí de derrotar-los a la batalla d'Almenara (1521). La seva actitud fou elegiada pel poeta i teòleg Joan Baptista Anyes, i Juan de Molina li dedicà la seva versió castellana de la història del regnat d'Alfons el Magnànim del Panormita (1527). El 1526 derrotà, com a general de l'exèrcit organitzat per la ciutat de València, els moriscs revoltats a la serra d'Espadà. Nomenat lloctinent del regne de València (1558-63), promulgà, entre d'altres, una pragmàtica reial que ordenava el desarmament dels moriscs (1563).\n73 FRANJA PONENT - BIOGRAFIA\nAragó i Jonquers, Joan d' (Benavarri, Ribagorça, 1457 - Catalunya, 1528) Comte de Ribagorça (1485). Fill natural d'Alfons d'Aragó, comte de Ribagorça i duc de Vilafermosa i de Maria Jonquers, d'Olot. Ferran II el nomenà lloctinent del Principat (1496-1506) i virrei de Nàpols (1507-09). En tornar a Catalunya fou elegit president de la Generalitat (1512), i nomenat lloctinent i capità general del Principat i lloctinent de la corona d'Aragó. També fou castellà d'Amposta i primer duc de Luna. És enterrat al monestir de Montserrat en un sepulcre renaixentista de marbre.\nAragó i Masó, Narcís Jordi (Girona, 29/jun/1932 - ) Periodista i advocat. Un dels fundadors de "Presència", en fou director del 1968 al 1980. Col·laborador en diverses publicacions i corresponsal del diari "Tele/eXprés", durant deu anys, director del Centre d'Informació de la Cambra de Comerç i Indústria, president de l'Associació de la Premsa i membre de la Comissió Jurídico Assessora de la Generalitat. Ha publicat La Devesa, paradís perdut (1980), Protagonistes de la història econòmica gironina (1981), Girona ara i sempre (1982) i, juntament amb J.M. Casero, Girona grisa i negra (1972).\nAragó i Mitjans, Ignasi (Barcelona, 1916 - ) Metge pediatre. Impulsor dels estudis sobre l'organització hospitalària a Catalunya. Autor d'Els hospitals a Catalunya (1967).\nAragó i Ribas, Bonaventura (Tarragona, s XIX - Catalunya, s XIX) Farmacèutic. Destacà pels seus estudis agronòmics, que oferí en nombroses obres. La més important fou la titulada Diccionario enciclopédico de agricultura, ganaderia e industrias rurales (1885).\nAragó i Turon, Ricard (Santa Coloma de Farners, Selva, 1883 – Barcelona, 1963) Sacerdot i escriptor. Va fundar la Lliga del Bon Mot (1908) i emprà el pseudònim d'Ivon d'Escop. Publicà La llengua catalana (1931) i La llengua de l'Església (1932), aplec documental per demostrar, a través dels decrets dels concilis de la Tarraconense, que cal usar la llengua catalana en els actes on sigui permesa la llengua vulgar. Publicà també obres en castellà i L'exposició del dogma catòlic (1932), sèrie inacabada.\nAragon, Enric (Perpinyà, 1861 – 1931) Historiador. Nebot de Víctor Aragon. L'arqueòleg F.P. Thiers influí decisivament sobre la seva orientació científica quan, el 1909, examinà uns fragments de marbre descoberts a Castellrosselló a l'antic emplaçament de Ruscino, propietat d'Aragon. Del 1910 al 1921 dedicà una dotzena de treballs a aquestes descobertes i a la història medieval de Castellrosselló i d'altres sobre el Rosselló, en general en un to de divulgació. El 1914 fundà la Societat d'Arqueologia i d'Història del Rosselló i de Filologia Catalana, i el 1919 el "Bulletin Historique des Pyrénées-Orientales", de curta durada. El 1920 esdevingué president de la Societat Agrícola Científica i Literària dels Pirineus Orientals.\nAragon, Víctor (Millars, Rosselló, 1806 – Montpeller, França, 1886) Magistrat i erudit. Fou procurador reial a Perpinyà (1843), conseller (1847) i president de l'audiència de Montpeller (1849), i més tard (1874), de la de Chambéry, a Savoia. El 1877 es retirà a Montpeller. Durant onze anys representà Ceret al consell general dels Pirineus Orientals. És autor de diversos estudis històrics i literaris sobre el Rosselló, d'entre els quals Le Roussillon aux premiers temps de sa réunion à la France (1882), Les anciens châteaux forts des Corbières roussillonnaises (1882) i La voie romaine en Roussillon (1880), publicats a Montpeller.\nAragonès, Daniel (Barcelona, 1907 - ) Industrial. Un dels primers del cinema català. S'uní a Antoni Pujol per fundar els laboratoris Fotofilm de Barcelona i Madrid que el 1949 patentaren un procediment de cinema en color, el Cinefotocolor.\nAragonès, Francesc (Duesaigües, Baix Camp, 1764 – Barcelona, 1835) Religiós franciscà i escriptor. D'ideologia absolutista lluità contra la política liberal, especialment a través d'escrits: Es absolutamente ilícito el juramento de fidelidad exigido a los españoles (1811), Representación de la Iglesia a las Cortes de Cádiz (1813), i el Diccionario crítico-serio (1813), en oposició al Diccionario crítico-burlesco de Bartolomé Gallardo. El 1822 fou processat per conspirar a favor de la restauració del govern absolutista, però fugí a França, bé que en tornà poc temps després. En aquest període publicà, amb el pseudònim d'El Filósofo Arrinconado , una col·lecció de Cartas (1822-23), en defensa de la potestat eclesiàstica, dels ordes regulars, etc. Escriví, a més, Los franciscanos de Cataluña (1833), interessant història de l'orde del 1808 al 1828.\n101 FRANJA PONENT - GEOGRAFIA\nAragüells, pic d' (Benasc, Alta Ribagorça) Cim (3.037 m alt), el primer dels cims a l'oest del coll de Cregüenya o coll d'Aragüells, que comunica les valls de Corones i de Cregüenya (2.910 m alt) en la cresta que uneix els pics Maleït i d'Estatats, al massís de la Maladeta. El petit estany d'Aragüells es troba al vessant meridional d'aquest pic, aigua avall de l'estany de Corones en la vall Hiverna.


Aprenentatge al Torrent | Se'ns jubila en Jaume\nInici / Aprenentatge al Torrent\nFeia unes hores que en nou curs havia començat. Jo formava part de la gernació de candidats a ser agafats per a substitucions allà als antics locals del carrer Aragó. L'enrenou i el batibull de llistes i convocats era considerable, i m'era completament estrany. A tots ens hi anava la feina, sovint la primera. I allà et vaig conèixer, Jaume, director flamant del Torrent d'en Melis, amb una nova escola que començava a bategar però amb dues de les seves aules plenes d'alumnes i buides de docents. La tenacitat i determinació de què vas fer gala aquell matí va portar a què sortís de la Delegació d'Ensenyament ben agafada de la teva mà, estava ben clar que no volies que se t'escapèssim i que aquella mateixa tarda ens posséssim al capdavant d'aquells nens i nenes que havien passat el matí sense mestra.\nNomés hi vaig passar un any al Torrent i allà et vaig poder conèixer, tant a tu, com a un equip de mestres excepcionals. Va ser el meu primer any d'Escola Pública, un any en què cada dia i cada hora em vaig sentir literalment com una esponja, absorvint coneixements i maneres de fer de tots els mestres que treballàvem allí dalt del Guinardó. Perquè jo no n'era de mestra.... i, amb una llicenciatura gens acompanyada de pedagogia, tenia molt per aprendre. Sens dubte vaig anar a parar a la millor escola i amb el millor equip professional. Allí va començar la meva formació de debó. Te'n faries creus, Jaume, de com recordo encara, passats més de 32 anys, les paraules dels teus consells. Talment com recordo veure passar les veles blanques dels vaixells escola, des de la finestra de l'aula de quart, retallades sobre el blau tan net i tan viu del nostre mar.\nI allí va començar a germinar també la petita llavor de l'afició al cinema i a escriure, una afició que hem anat compartint tant com el temps i la distància ens han permès. Respectant sempre l'enorme distància entre la deixeble i el gran mestre.\nMoltes gràcies Jaume per formar part dels meus records i dels meus aprenentatges essencials, com a persona i com a docent.


Home | Centreescolaremporda\nUtilitzem aquest dispositiu 1x1 de 5è primària a Batxillerat\nAlumnat de 1r i 2n d'ESO guies TIC al centre CLICA'M\nWorkshops a tots els batxillerats durant espais tarda CLICA'M\nAcceptats al Programa del Departament d'Ensenyament\nBarregem alumnat de 1r, 2n i 3r; alumnat de 4t, 5è i 6è CLICA'M; i alumnat de 1r, 2n, 3r i 4t ESO CLICA'M\nParticipacions, clica a: 2018 2019\nActivitats extraescolars durant cada migdia i tarda.\nMembres Patronat de la Fundació Tr@ms\n"innovar és el què distingeix un líder dels seus seguidors"\nUn dels nivells d'Innovació que potencia el centre és el relacional amb el qual es fomenta la dinamització dels equips humans, les comunitats professionals, el treball en xarxa i la creació d'un entorn educatiu favorable a la transformació i a la millora dels processos i resultats educatius. Aquest nivell d'Innovació comporta, també, el contacte directe amb altres nivells com el metodològic, el de recursos i el curricular.\nPer això, compartim experiències i coneixements entre docents i alumnes per tal de millorar els processos d'aprenentatge i de resultats, a més, potenciem la recerca dels alumnes com una competència clau per al seu desenvolupament. En són un clar exemple: els projectes intercentres; els departaments col·laboratius; la Mostra de Robòtica, Mostra treballs de Recerca de batxillerat; les formacions, la internacionalització, …\nCURS 14-15: INNOVEM ESPAIS\nCURS 20-21: CULTURA DIGITAL


Vi-FRANC. Ramon Francàs: El primer blanc Caminante de Terra Remota ecològic\nEl primer blanc Caminante de Terra Remota ecològic\nTerra Remota acaba de treure al mercat la nova anyada 2012 del blanc Caminante. Es tracta de la primera anyada que aquest vi té certificació ecològica. Caminante 2012 és un blanc que surt al mercat després de passar més de mig any en bóta nova de roure francès. Té un pvp aproximat de 16 €.\nEl respecte per la natura ha sigut una de les màximes que ha regit al celler que Marc i Emma Bournazeau tenen a la DO Empordà, Terra Remota des de la seva fundació el 2006. La completa integració de l'edifici on s'ubiquen les instal·lacions, obra de Pepe Cortés i Nacho Ferrer, amb les seves cobertes vegetals i la discreció de línies que el caracteritzen, no n'és més que un exemple, s’afirma des d’aquest projecte empordanès. Ja des dels seus començaments, la viticultura va estar conduïda des d'una òptica de mínima intervenció artificial. Ben aviat el celler va aconseguir la certificació ecològica per a la viticultura, i el 2011 va arribar la certificació per als processos de vinificació que completen el llarg viatge des de la terra fins a l'ampolla. Així, l'anyada 2012 és la primera que els vins -alguns amb notable trajectòria al mercat- es presenten amb el segell d'ecològics. Una altra de les màximes que regeix aquest celler és la personalitat que Marc Bournazeau imprimeix als seus vins, que té molt a veure amb les motivacions que estan darrere la fundació del seu celler a la DO Empordà. En efecte, en aquest projecte no hi ha una intenció estrictament empresarial, sinó més aviat emocional: la de recuperar el nexe amb una terra d'on els avantpassats van haver de marxar per força. Per això a Marc Bournazeau no l'interessa fer vins comercials, subjectes a l'estereotip de la zona; el seu objectiu no és fer "vins empordanesos", sinó vins amb personalitat a l'Empordà.\nAixí, tot sovint els vins de Terra Remota tenen poc a veure amb el que podria considerar-se "típic" de la DO Empordà. Són vins que van més enllà, que expliquen la història del terroir on es fan, però també la història dels seus propietaris, dels seus gustos i preferències, del què ells mateixos volen trobar en els vins. En conseqüència, Caminante 2012 no és un blanc típic. Va néixer sense l'estigma de ser considerat un vi lleuger o un vi menor. Els millor arguments es destinen a la seva elaboració i res no se li escatima. Un cupatge on el 50% es l'autòctona garnatxa blanca es completa amb chardonnay i chenin blanc. La verema es realitza a mà, en caixes de 10 quilos que passen a una cambra frigorífica per baixar la temperatura a 6ºC.


26 setembre 2020 20:00\nGuillem Frontera | 26 febrer 2006\nL'afer de les interferències del Partit Popular -amb presència fins i tot de Jaume Matas, no s'hi posen per res- en la vida de l'associació de vells d'Algaida no haurà vengut gens de nou a les persones que miren de fer un seguiment de la vida quotidiana dels nostres pobles. La voracitat amb què es desenvolupen les tasques d'apostolat -valgui aquest mot com a al·lusió a la doble i convergent militància de no pocs d'aquests proselitistes: PP i Opus Dei- de vegades pot enterbolir fins i tot les relacions personals, la normal convivència. La irrupció de publicacions propagandístiques en els municipis, o el control de les ja existents, respon a la mateixa estratègia de confrontació permanent que patim cada dia a tots els nivells de la vida política. Posem per cas un poble on el PP fa oposició. L'esquema seria molt simple: per allò que no es fa i s'hauria de fer, s'acusa obertament el batle. De tot quant s'aconsegueix, els populars se n'atribueixen el mèrit, ja que és el govern de la comunitat el qui, gràcies a ells, han mirat pel poble. A part, s'està teixint una ficció clientelista feta d'insinuacions: se solucionarien problemes molt puntuals -per exemple de regularitzacions- si... És clar, si el pròxim batle fos del PP. Les estratègies de comunicació no excel·leixen per la seva finesa. La clau és tractar els ciutadans no com a persones, sinó com a simples votants. I localitzar-los entre els segments de la població que se senten més insegurs i desvalguts. Ja sabem que els vots hi ha qui els ha anat a cercar fins i tot davall les pedres: i més concretament davall les lloses sepulcrals.\nSempre anam a parar allà mateix: la sensació que el PP no té consciència dels límits -llevat de la retòrica constitucionalista inaugurada per un antic enemic de la Constitució, José María Aznar. I això es percep en les grans qüestions i en la vida quotidiana dels nostres pobles. (És clar que aquesta forma d'estar en el món i en les coses produeix episodis grotescos, sovint generats per la simulació d'uns poders que no es tenen: en fi, coses de pobl.) La mateixa filosofia amara les mentides sobre la guerra de l'Iraq, la guerra al govern socialista per compte de l'Estatut, el pànic a la pau amb ETA... i les coses de cada dia en la vida dels municipis. No hi ha límits. Abans, quan n'hi havia, més o menys sabíem quan ens movíem en la democràcia o a partir d'on ja havíem de parlar de feixisme.


La setmana que ve es faran les votacions dels pressupostos participatius\nPublicat el Dijous, 07 Gener 2016 09:35\nDel 12 al 16 de gener es duran a terme la votació popular del procés de pressupostos participatius per a l'any 2016 de l'Ajuntament de Flix, i a la qual estan convocats els veïns i les veïnes de la població empadronats a Flix majors de 16 anys; en el moment de la votació, caldrà presentar el DNI o el carnet de conduir. L'horari de les votacions serà de 9:00 a 14:00 h. i a més el dia 14 també es podrà votar de 17:00 a 21:00 h. El lloc on s'efectuarà la votació seran els baixos de la Casa de la Vila.\nPer a la votació es disposarà d'unes butlletes on hi haurà les 15 propostes per als pressupostos participatius acordades pel Consell de la Vila, i cada votant podrà escollir fins a un màxim de cinc de les propostes, considerant-se nul aquell vot que tingués més de cinc opcions marcades.\nLes 15 propostes, com s'ha vingut informant, són les següents:\n- Construcció d’un parc de salut a la zona del poble.\n- Instal·lació de pista poliesportiva al centre del poble.\n- Posar portes dobles a l’edifici del mercat i posar tires antilliscants a les escales d’accés.\n- Xarxa de comunicacions oberta, lliure i neutral de Flix.\n- Il·luminació exterior i museïtzació del Castell Nou.\n- Canvi de marcador del pavelló i equip de música i megafonia.\n- Disposar d’un nou centre de rehabilitació.\n- Substitució de les finestres d’alumini de l’Escola Enric Grau Fontseré.\n- Substitució de calderes de gasoil de les escoles, Escola Bressol i biblioteca municipal per unes de biomassa.\n- Arranjament i adequació de la planta baixa de l’edifici de l’ajuntament vell.\n- Reconstrucció d’una premsa del Molí d’Oriol.\n- Construir clavegueram per les aigües pluvials del carrer Escoles.\n- Pintar els dos edificis de l’escola (aules, sales, biblioteca...).\n- Reducció de consum i substitució dels equips d’aire condicionat que han quedat obsolets.\n- Construcció d’un embarcador a la zona de l’escullera i millora de la rampa d’accés per a remolcs.\nDurant els últims dies ja s'han repartit pels domicilis de la població fulls informant de la realització d'aquesta fase de votació dels pressupostos participatius.\nAixí mateix, s'han anat publicant en aquesta mateixa pàgina web i a la revista La Veu de Flix diverses notícies informant de les fases del procés, des de la constitució del Consell de la Vila fins a l'acord de les 15 propostes escollides per a sotmetre-les a votació. Tambè des de Ràdio Flix s'estan efectuant la publicitat pertinent a través dels informatius, els bans i comunicats i també el passat dia 5 es va emetre un programa especial on les persones i representants de col·lectius que havien presentat les propostes comentaven el contingut i l'oportunitat de llurs projectes, programa que es tornarà a emetre el proper dilluns 11 de gener. L'anunci de la convocatòria del procés dels pressupostos participatius fou publicat al BOPT el passat dia 12 de desembre.


Monti guanya punts per redreçar Itàlia\nARIADNA MATAMOROS Barcelona. Actualitzada el 11/11/2011 00:00\n260x366 Monti guanya punts per redreçar Itàlia / F. LENOIR / REUTERS Monti guanya punts per redreçar Itàlia / F. LENOIR / REUTERS\n"Afanyeu-vos". Així titulava ahir en la seva edició online el principal diari econòmic italià, Il Sole 24 Ore. Un missatge de pressió per als polítics italians, que aquest cap de setmana han d'aprovar els pressupostos del 2012, que inclouen algunes de les mesures anticrisi reclamades per Brussel·les. Just després es preveu que Silvio Berlusconi dimiteixi i que el president de la República, Giorgio Napolitano, obri consultes amb els partits i encarregui, previsiblement, a l'excomissari europeu Mario Monti que formi un nou govern d'unitat nacional.\nAhir Napolitano va rebre Monti al Quirinal un dia després que el nomenés senador vitalici en reconeixement a la seva trajectòria, un títol que s'atorga rarament i que la premsa ha interpretat com un pas previ per proposar aquest economista perquè formi un nou executiu. Berlusconi va emetre ahir un comunicat en què felicitava Monti pel nomenament i en destacava el "treball fructuós pel bé del país". L'excomissari europeu ha anul·lat els seus compromisos internacionals per a aquest cap de setmana i dimecres va dir en una conferència a Berlín que Itàlia "té una feina enorme a fer", segons publicava ahir el Financial Times.\nEl nom de Mario Monti, de 68 anys, fa dies que sona com el favorit per substituir el Cavaliere, i se l'assenyala com el més adequat per liderar un executiu tècnic capaç d'aprovar i aplicar les doloroses mesures que calen per treure Itàlia de l'asfíxia financera. El precedent grec de posar un tecnòcrata al capdavant d'un govern d'"emergència" podria ajudar Itàlia a calmar els mercats. Però la crisi de l'euro vol celeritat i Napolitano s'haurà d'afanyar per donar una resposta ràpida tan bon punt s'aprovin les mesures exigides per la troica (Comissió Europea, Banc Central Europeu i Fons Monetari Internacional).\nEl repte del consens\nMalgrat el gest del Cavaliere, Monti haurà de convèncer la resta de diputats del Partit de la Llibertat (PDL) per ser escollit. El principal soci de govern de Berlusconi, la Lliga Nord, ja ha dit que no donarà suport a un govern liderat pel tecnòcrata. Tot i que, si Monti aconseguís el suport de la majoria de l'oposició (Partit Democràtic i la Unió Democràtica de Centre) i de bona part del PDL, tindria una còmoda majoria per formar un nou govern.\nEl repte per a Monti, però, serà mantenir consensos per aprovar la bateria de reformes necessàries per sanejar els comptes italians, que afecten les pensions, el mercat laboral i el sector públic. Al seu favor, el record de governs tecnòcrates que han funcionat en el passat, com el liderat per Ciampi el 1993-94.


Torra recorre a la Junta Electoral per evitar la inhabilitació com a diputat | NacióDigital\nEl president, en un nou recurs de 19 pàgines, assegura que executar la suspensió podria causar "perjudicis d'impossible o difícil reparació"\nper Oriol March , 24 de gener de 2020 a les 19:10 |\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha presentat aquesta tarda un recurs davant la Junta Electoral per tal que se suspengui l'aplicació de la seva inhabilitació com a diputat, que ahir va avalar el Tribunal Suprem. "Podria causar-me perjudicis d'impossible o difícil reparació", assegura el recurs. L'organisme electoral ha donat al Parlament 48 hores per substituir Torra com a diputat, però el president insisteix que només la cambra -una decisió del ple, en concret- el pot apartar de l'escó.\nLa situació és especialment delicada de cara al ple de dilluns vinent, el primer en el qual Torra hi participarà després de la decisió del Suprem sobre les mesures cautelars. A les 12.30 hi ha prevista una reunió de la mesa, i el ple arrencarà a les tres de la tarda. El president ha amenaçat amb "accions legals" si hi ha "pressions" sobre el president del Parlament, Roger Torrent. Ho ha fet a través d'un comunicat aquest matí mentre, el mateix temps, el Govern situava la pressió a la cambra pel cas Torra.\nEn el recurs, el dirigent de Junts per Catalunya (JxCat) insisteix que la Junta Electoral no és competent per aplicar la suspensió d'un diputat. "El seu mandat s'esgota amb la certificació de la voluntat popular expressada en cada convocatòria electoral. Una vegada atorgades les credencials als electes, deixen de tenir competència alguna per retirar o anul·lar un mandat representatiu atorgat per qui és el titular de la sobirania popular", remarca l'escrit presentat pel president de la Generalitat.\nSupòsits de destitució\nEl text indica que l'article 24 del reglament del Parlament és "absolutament clar" en el sentit que "únicament la condemna a una pena d'inhabilitació imposada per una sentència judicial ferma pot comportar la pèrdua de la condició de diputat". "No es pot afirmar que el meu cessament com a diputat respongui a cap necessitat en una societat democràtica des del punt de vista de la proporcionalitat, sinó tot el contrari".\nEl president assenyala que perdre l'escó abans que es resolgui el recurs de cassació -encara no presentat- contra la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) implicaria presentar-lo com a "culpable d'un delicte" que, segons ell, no ha comès. "Sense cap mena de dubte, vulneraria la meva presumpció d'innocència, a més dels drets a la tutel·la judicial efectiva i a un procés amb totes les garanties", sosté.\nAl·legacions de Quim Torra a la Junta Electoral de Barcelona by naciodigital on Scribd\nPolítica, Parlament de Catalunya, inhabilitació, Junta Electoral Central, JEC, Parlament, Quim Torra


Es palpa en l'ambient. Serà històrica. És el que veig en el meu entorn. Una mobilització ciutadana sense precedents. Convocatòries a dojo de parents, amics i companys de feina o de lluites. El correu electrònic treu fum. El país és madur i, com a tal, la seva gent amb un mínim de pols polític pensa sortir (gairebé) en bloc a defensar-ne la dignitat. Aquesta manifestació, a més, tindrà el caire més independentista de les que s'han conegut a la història recent. Els polítics es pensen que amb les seves rebequeries poden desmobilitzar el poble. Però no és veritat. Com diuen els Mesclat dels Borbons, "no saben fins a quin punt arribem a passar d'ells". L'estratègia dels federals de crear conflicte per desanimar la participació no ha funcionat. Fa temps que, xipollejant en el fangar, no saben el que es moure's per alguna cosa que no sigui l'interès particular. Durant el procés de Consultes, amb comptades excepcions de bona gent (que n'hi ha a tot arreu) han vist com se'ls escapava de les mans la iniciativa al carrer.\nA la manifestació històrica d'aquest dissabte de juliol es comprovarà una vegada més que la única idea que, avui per avui, té força per engrescar i il·lusionar en la construcció d'un país millor, més pròsper i plenament democràtic és l'independentisme. Que només podem trobar esperança en la lluita contra la crisi disposant dels recursos propis d'un estat. En veure el mar d'estelades que els segueix, els centenars de milers de catalans que cridaran independència, el president Montilla es deprimirà, l'Artur Mas comprovarà amb els propis ulls que ja hem guanyat la majoria social i Joan Puigcercós copsarà la necessitat d'estendre la seva coherència independentista més enllà de les campanyes electorals. Una vegada més, els ciutadans els donarem una lliçó. Farem un nou pas per apropar-nos a la llibertat. Serà històrica.\nAl 10 de juliol de 2010 a les 9:53\nRamon Llull 10 de juliol de 2010 a les 11:08\nN'Al ha resumit amb tres paraules el discurs que volia escriure:\n"- I demà què...!?"\nPerquè aquesta sentència del TC és un COP D'ESTAT INSTITUCIONAL en tota regla. I, així anem, emprenyant-nos cada vegada que ens fan veure que la seva benevolènça té un límit. Així ens va des que en Colom va ser saquejat del seu Descubriment d'Amèrica (...pobres americans!) Els castellans van adquirir el costum de viure sense fotre brot, posant-se noms recargolats volent assemblar-se a una noblesa desitjada, que ni els era pròpia. Actualment, segueixen volent viure del nostre treball i, per tant, ens priven de qualsevol iniciativa que ens permeti començar a sentir-nos una mica més lluires.\n...i demà què?\nDilluns seguirem anant al treball a cotitzar per les arques d'Espanya... submisos i contents de tenir un treball... Tot plegat, no sigui com aquells pobres esclaus que quan els donaven la carta de llibertat, no en sabien què fer-ne...!!


Eugeni Sallent deixa TV3 perquè el nou Govern no compta amb ell\nEugeni Sallent ha comunicat aquest dilluns que deixarà de ser el director de Televisió de Catalunya (TV3), en la qual portava al capdavant des d'abril de 2012. Aquesta decisió es produeix després dels rumors que apunten que el nou Govern de JxSí ja li estava buscant un substitut perquè no volien seguir comptant amb els seus serveis.\nEn un apunt recollit del seu compte de Twitter, el director ha assenyalat: "Final d'una etapa, gràcies a tots els que m'heu acompanyat. Content i satisfet de la feina feta. Visca TV3!".\nEn una circular de comiat dirigit als treballadors, Sallent ha afirmat que se'n va amb la tranquil·litat d'haver complert l'encàrrec que se li va encomanar i d'haver assumit la seva responsabilitat amb "honestedat, compromís i màxim rigor".\nCONSCIENT DE LA TEMPORALITAT\nSallent ha admès que s'ha sentit honorat i privilegiat d'estar al capdavant de la TVC però també ha estat molt conscient de la temporalitat del càrrec: "Me'n vaig content, tranquil i agraït a tots els companys i professionals que heu compartit amb mi aquesta formidable experiència ", ha apuntat.\n"Han estat anys de dificultats de tota mena, amb una crisi econòmica molt severa i amb una situació política molt convulsa però, tot i així, hem estat capaços, entre tots, de mantenir el lideratge", sense perdre el sentit de servei públic que ha dit que converteix TV3 en referència per als catalans, ha valorat.\nSallent ha agraït l'esforç i talent dels professionals de l'empresa que l'han ajudat a assolir els objectius fixats inicialment i ha qualificat l'etapa de "apassionant, intensa i molt enriquidora".\nSallent (Sabadell, 1962) és llicenciat en Informàtica per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i màster en Direcció d'Empreses per l'escola EADA.\nEntre 1994 i 1995 va ser consultor de sistemes d'informació del Centre Informàtic de la Generalitat, i es va incorporar al grup d'emissores de Catalunya Ràdio com a gerent, un càrrec que va exercir fins a 1999.\nDes de 1999 va ser director general de Radiocat XXI, empresa del Grup Godó que gestiona les emissores Rac 1 i Rac 105, així com president de la productora de televisió Nova Veranda.\nDel 2003 al 2010 va presidir l'Associació Catalana de Ràdio (ACR), que integra les emissores comercials privades de Catalunya, i el 2010 va rebre el III Premi Quim Regàs de Periodisme en reconeixement a la seva trajectòria professional.


Envoltats de literatura: Speculum al foder, el primer manual eròtic\nSpeculum al foder és el primer manual eròtic europeu. Entre la prosa científica, el tractat pràctic per al benefici de la salut i el discurs eròtic, l’Speculum al foder és una obra única en tota la producció romànica medieval. No es coneix qui va ésser el seu autor (ja que un llibre amb aquests trets característics no era gaire ben rebut per la cúria eclesiàstica.) i està, redactat en català. D’aquest manual només se’n conserven dues còpies manuscrites, una d’elles està al Museu Nacional de Madrid.\nEs tracta d’un manual on parla sobre seducció, higiene sexual, i pràctiques amatòries, tot això centrat des de la figura de l’home. Però el mateix autor de l’Speculum era conscient que no era suficient amb l’andrologia i la higiene íntima dels homes sinó que, a més a més, en la segona i en la tercera part d’aquest tractat presenta un peculiars amandi (inspirat en Ovidi) on parla sobre la psicologia de les dones, les maneres i gustos, sempre basat segons les seves tipologies (edat, físic o desig sexual) i trets amorosos.\n“cové que sàpia llurs maneres e llurs costumes, e que les maneig e seguesca per ço que entena ella e açò que més la vença a la voluntat“.\nTambé sorgeix una nova eina, el godomassí, predecessora dels consoladors, i s'expliquen procediments per a sintetitzar remeis i afrodisíacs.\nEl llibre Speculum al foder parteix de la concepció galènica on hi ha 6 característiques que no són naturals que ajuden a mantenir la salut. Aquestes són el menjar i el beure, el vetllar i el dormir, l'exercici i el repòs, les replecions i les evacuacions (entre elles l'ejaculació), l'aire que ens envolta, i les passions de l'ànima. És a dir, l'enamorament provoca malalties, però l'acte sexual és sa.\nMajoritariament, l'Speculum al foder (en català, Manual del fotre ) és una traducció del tractat en llatí Liber minor de coitu, basat en el Liber de coitu que va ser redactat en llatí al segle XII per Constantí Africà, un dels introductors de la medicina àrab a Europa, qui es basa en altres llibres àrabs, que tots ells tenen en comú l’origen remot el Kama Sutra indi (un dels tractats sobre la sexualitat més antics).\nI per últim, enllaço el link en el que es pot escoltar un programa de ràdio on parlen sobre aquest llibre: http://www.catradio.cat/audio/797360/El-plaer-medieval-Speculum-al-foder\nAriadna Sánchez Farré 1er Batxillerat E.\nPublicat per Imma Oliva a 13:41


El Govern cessa el president del Consorci d'Educació de Barcelona\nPolítica - 13/09/2017 - 12:37\nLluís Baulenas serà substituït per la consellera d'Ensenyament, Clara Ponsatí, pel seu compromís amb l'1-O\nImagen 1 de 1 - Lluís Baulenas\nA banda de la celebració de referèndum previst pel pròxim 1 d'octubre, una de les incògnites que hi ha sobre la taula és saber si els habitants de Barcelona podran participar-hi. Durant la Diada, l'alcaldessa Ada Colau ja va manifestar que es faria tot el possible perquè fos així i, de fet, les negociacions entre el consistori barceloní i la Generalitat segueixen obertes. No obstant, davant la indefinició de Colau, des del Govern català han engegat la maquinària per tal que el referèndum sigui una realitat a la Ciutat Comtal. Sense anar gaire lluny, avui mateix, segons el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC), el Govern ha cessat el president del Consorci d'Educació de Barcelona, Lluís Baulenas. El seu lloc l'ocuparà la consellera d'Ensenyament, Clara Ponsatí, que aquest estiu va rellevar a Meritxell Ruiz al capdavant d'Ensenyament pel seu compromís amb el projecte independentista. Malgrat la destitució com a president del Consorci d'Educació de Barcelona, Baulenas seguirà com a secretari general de la Conselleria, un càrrec que va obtenir coincidint amb el nomenament de Ponsatí.\nLa destitució de Baulenas no és casual. Aquest matí, en una entrevista radiofònica, l'alcaldessa Colau ha explicat que va parlar amb Ponsatí i que ella mateixa li va donar a entendre que el seu nomenament tenia a veure amb la seva implicació amb el procés separatista. El cas és que a partir d'ara, Clara Ponsatí -com a presidenta del Consorci d'Educació de Barcelona- tindrà la potestat d'obrir instituts gestionats per aquest organisme. Es tracta de centres educatius públics d'Infantil, Primària, ESO i postobligatòria. La intenció de la Generalitat és utilitzar aquests espais com a punts de votació per l'1-O. D'aquesta manera, l'Ajuntament de Barcelona i la mateixa Ada Colau no tindrien l'obligació de cedir els espais locals. Si finalment s'opta per aquesta opció, tant la Generalitat de Catalunya com el consistori barceloní hi sortien guanyant. El primer perquè s'assegura la participació de Barcelona a l'1-0, i el segon perquè no posa en risc els funcionaris i a la institució tal com havia demanat l'alcaldessa Colau.


La RaTeta Miquey i els seus pensaments: EL BIGSUR\nFa anys, ara ja masses, quatre amigues vam voler donar una sorpresa a una cinquena que s'havia enamorat d'un californià i feia mesos que vivia a la costa oest nord americana, enmig de cases baixes, carreteres immenses i d'un clima temperat.\nDesprés de les catorze hores de vol, la tieta rica de Santa Monica ens va rebre a casa seva (piscina exterior climatitzada inclosa) amb un immens bol de guacamole que, intacte, va retirar perquè nosaltres, amb una gana salvatge i la panxa buida però educades de mena, prudentment vam esperar a que fos l'hora de sopar. No coneixíem, encara, la moda de la Coronita prèvia, nachos i guacamole. Això no ens ha tornat a passar.\nUna gràcia afegida era que tornàvem el dia del meu aniversari. Els de casa ens van despertar per felicitar-me quan a Barcelona ja acabava el dia i a l'hotel de l'aeroport tot just començava. No tinc clar si aquell any vaig fer anys o no però recordo emocionada les seves veus esverades, impacients i il·lusionades dient que "d'aquí unes hores ens veiem!".\nEns barrejavem la roba i dins la camioneta compartiem auriculars per cantar (ho sento, no m'ho tingueu en compte):\nI així vam passar unes vacances de setmana santa, anant a Hoover Damm després de lluites infructuosos per arribar-nos al Grand Canyon, dormint a Las Vegas, passejant sobre els tacons de la Marilyn, menjant el turkey day i mullant-nos els peus a Carmel una tarda que em vaig prometre tornar al Big Sur aviat i encara més ben acompanyada.\n... calla... si ara que m'hi fixo... avui fa just 14 anys que tornàvem!!!\nPublicat per RaT a 0:20\nAra entenc això del bigsur teu...\n31 de març de 2011 a les 0:28\nVingui vingui novament (si té pebrots), abans que un terratrèmol i/o tsunami se'ns empassi a tots els que rondem per aquí. Jo fa dies que ho dic que ens queden 3 telediaris aquí.\n31 de març de 2011 a les 7:47\nAixí, si no ho he entès malament: Felicitats!\n31 de març de 2011 a les 8:37\nFelicitats!. No van adoptar a cap jipi d'aquelles contrades?.\n31 de març de 2011 a les 9:18\nM'hi apunto! Comencem per allí amb la fragoneta i ens arribem a Vancouver , passant per Las Vegas i carreguem a algun Elvis per la cosa d'entonar cançons pel camí, perque lo de "Ella baila sola" no te perdó de deu..!\n31 de març de 2011 a les 9:57\nMoltes felicitats, Rateta!\nI no pateixi per lo d'Ella Baila Sola. Un servidor, també fa una anys, estava enganxat a un clip del duet amb l'excussa que hi sortien ilustracions de Juanjo Sáez. En realitat, estava enganxat a la morena :)\n31 de març de 2011 a les 11:45\nFins i tot jo vsig comprar un dia un CD d'elles!\nQuan diu que anem al Bigsur?\n31 de març de 2011 a les 20:26\ndoncs seria un bon regal d'aniversari.....tornar al bigsur\n31 de març de 2011 a les 21:55\ngràcies, reguapus tots!!!!\n1 d’abril de 2011 a les 8:41\nFelicitats Rateta, jo faig anys demà. Pel que veig, som un parell d'Àries :)\n1 d’abril de 2011 a les 13:11\nAh, doncs felicitats.\nCagumdeu, jo també vaig fer anys l'altre dia...\n1 d’abril de 2011 a les 13:46\nEs pot ser més patosa??? No m'havia quedat amb això de l'aniversari... :(\nFelicitats, RaTeta!!! Per molts anys!!! No m'ho tindrà en compte,eh?\n1 d’abril de 2011 a les 17:07\n1 d’abril de 2011 a les 22:28\nMoltíssimes felicitats! Com no tens xivato al facebook.\nEspero que passessis molt bon dia.\nOstres quins records pel Bigsur. Has de tornar\n1 d’abril de 2011 a les 22:29\nMoltes felicitats, Rateta. I podies haver posat fotos d'aquell viatge tan xulo!\n2 d’abril de 2011 a les 0:29\nUna forta abraçada, RaTeta. Moltes felicitats. Arribo tard, però és que he estat un poc embolicat amb la feina...la primavera...\n2 d’abril de 2011 a les 21:00\nMoltes felicitats i molts molts petons. I si no li sap greu.... jo també vull venir-hi, encara que crec que no seria en aquest viatge al Big Sur..., però m'apunto al seguent....\n3 d’abril de 2011 a les 18:18\nOstres que fort! Jo també vaig ser en aquelles dates als mateixos llocs que esmentes. Potser ens vam creuar en algun moment? Jo no tenia cap amiga rica amb californià catxes, però vaig estar-me a casa d'una amiga a San Francisco. Però ella treballava d'ajudant del cònsol espanyol i deu n'hi dó l'apartament que tenia! Van ser unes vacances inoblidables, amb visiteta també a Carmel ( però no, no vaig veure Clint Eastwood,encara que en aquella època era l'alcalde del poble).\n26 d’abril de 2011 a les 12:11\nUps! Perdó, en el comentari m'he oblidat de felicitar-te, Aries!\n26 d’abril de 2011 a les 12:19\nKnit a Furry Chewbacca Amigurumi, So Unique and Cute Too!\nEN ENERO COLORIDOS GRATIS\nPrimera trobada de l'any: 4 gener 2020\nPopUp Shop! 14 dic ,en Taller Septimània\nPollastre amb herbetes i vermut\nCómo hacer gofres keto o "chaffles": la receta proteica ideal para dietas bajas en hidratos\nPlantas para sembrar al inicio de año [Top 10]\nCÓC DE MONIATO AMB XOCOLATA/NOUS\nEl Visualsound obre les inscripcions fins al 14 de febrer\nSaliva en los pies\nLas mejores salas de juegos en Barcelona para pasar una tarde entretenida\nNO VOLIEU UNA ACTA DE SECRETARIA?\ni ara ORANGE\nON THE BRINK OF THE PRECIPICE\nBLAU = BLUE = BLUES\nCARRERA CAP ELS OSCARS\nDE GUAPO SUBIDO


Presentació del llibre CUINTES - LLIBRERIA LA CAPONA\nPresentació del llibre CUINTES -- La llibreria la Capona es complau a convidar-vos a la presentació del llibre Cuintes, de David Solé i Torné.\nJuntament amb l'autor, hi participarà el poeta Enrique Villagrasa.\nL'acte se celebrarà el dijous, 17 de desembre, a les 19:00 de la tarda, a la mateixa llibreria la Capona i també el retransmetrem per Instagram (@llibreria_la_capona).\nAforament limitat a 8 persones. Cal reservar plaça enviant un correu electrònic a lacapona@llibrerialacapona.cat.\nSi no podeu venir, també podeu comprar el llibre a través d'aquesta pàgina web i l'autor us el dedicarà.


Paco Ibáñez. Un passat per carregar-nos de futur | La finestra - La Tornada\nEl Teatre Joventut evocava nostàlgia des d’un bon principi. No només per l’edat de la gent allà aplegada, si no per l’atmosfera present. Semblava que els anys no haguessin passat, que allò fos com tornar a aquells passats de cantautors, on cantar ja era una afrenta enorme al poder establert.\nApareix l’estrella de la nit. Vestit de negre, amb la senzillesa que el caracteritza a ell i a tot el que l’envolta. L’escenari, amb la única decoració d’una cadira on posar-hi el peu i un moble amb un got d’aigua. Ni tan sols té un paper amb les cançons que tocarà. La sola presència d’un Paco Ibáñez tranquil i somrient ja l’omple, coneixedor de que té el públic guanyat des del primer moment. Amb un “Bona nit” i unes paraules, comença cantant un dels poemes musicats de Luis de Góngora, “Déjame en paz amor tirano”. Aquí és on s’aprecia el desgast del seu cos. La guitarra baixada mig to, la seva veu encara més greu… Amb la següent cançó queda patent que 81 anys passen per tothom, i que la ment també se’n ressenteix, quan s’oblida de part de la lletra de “Coplas a la muerte de su padre”, un altre poema musicat, aquest de Jorge Manrique.\nPerò Ibáñez té una cosa, una llum, que és la llum de la determinació. De seguir dient les coses tal i com les pensa, amb la seva consciència de que cal cambiar el món, despertar consciències. I ho diu amb la força del passat i l’experiència, amb la força de la seva boca amb veu de caverna. Com ell diu, “el passat ha tornat per carregar-nos de futur”.\nEl concert segueix, entre anècdotes, rialles, records de la seva infància en forma de cançons en castellà, català, èuscar i gallec, salutacions a l’expresident Pasqual Maragall, present entre el públic, i himnes com “Andaluces de Jaén” corejats pel públic a ple pulmó. Un altre cop Ibáñez treu a la llum la seva simplesa quan la guitarra perd una corda i, sense aturar el concert, segueix tocant, sense canviar-la. La veritat que la solemnitat, encara que desenfadada, del concert queda patent.\nDesprés d’un breu descans de quinze minuts, apareix altre cop amb una reivindicació del dret a decidir i, ovacionat pel públic, treu totes les seves grans cançons, començant amb “Como tú” i acabant amb “Palabras para Julia”, “La mala reputación” (molt demanada pel públic i on torna a oblidar-se de la lletra) i, finalment, un “A galopar” que sona a himne. Ara sí, finalitza un concert de dues hores, on queda clar que, malgrat li puguin fallar la ment, guitarra o veu, la determinació farà que Paco Ibáñez segueixi cantant amb les mateixes ganes que quan cantava a l’Olympia.


UCRONIES: Figues i raïm\nDe matí, una llesca de pa amb tomàquet amb figues i raïm. Les figues, d’una figuera de les cinc Sénies de Mataró; el raïm, moscatell blanc i negre –aquest, d’una vinya d’Arenys; aquell, de les parres del tros de la mare, a Llavaneres. Una escapció de Maresme en el plat. És l’esmorzar que els caps de setmana de setembre feien d’habitud els pares -els dies feiners només la mare, si era a casa. I els avis, i els rebesavis. El raïm el teníem a casa i les figueres eren ça i lla, a l’eixida d’un bosc, ufanoses a la vora d’un sembrat, acompanyades d’un flotó de garrofers o solitàries enmig d’una estesa de matolls; figaflors, verdaletes, rogetes, coll de dama, de gota de goma, d’ull de perdiu… crebassades al sol, deleroses de becs i de boques.\nNo me’n sé estar de recordar la cançó que a les illes resumeix les condicions d’una figa saborosa: Les figues, per esser bones, han de tenir tres senyals: crivellada, secallona, bequejada des pardals. I aquella altra dita, ser mig figa mig raïm, que designa un estat d’indecisió entre dues opcions (aplicada sovint a l’homosexualitat amagada però intuïda), i que ella sola ja ens parla de la importància de les baies setembrines en la cultura catalana.\nI aquests dies tornem a menjar pa amb figues i raïm. Sembla que no hagi de poder ser. És com un miracle. Com si tot no s’hagués trabucat de manera irreversible. Com si els nostres mals encara tinguessin remei.\nPublicat per Joan Calsapeu a 12:36


Una historia diferent – MEMORIA DE PEIX\nLa vida pot ser molt diferent depenent del punt de vista des d’on es mira, i això és precisament el que ens mostra Adolfo Serra amb Una història diferent publicada per l’editorial Libre Albedrío.\nA Una història diferent tenim dos protagonistes amb un tret comú: tot dos són rinoceronts, però mentre és un Rhinocerotidae, del grec «rhino», nas i «keras», banya, nas banyu, l’altre és un Oryctes (Oryctes) nasicornis grypus.\nÉs a dir que un és un gran hervívor i l’altre, una espècie de coleòpter de la família Dynastidae, un petit escarbat.\nTots dos tenen en comú una banya com a tret diferenciador. Les seves dimensions i característiques són el punt de referència que autor (en aquest cas l’Adolfo Serra és autor tant de text com de les il·lustracions), utilitza per crear una dualitat entre dos mons tan diferents.\nAquesta és la psinopsis que presenta l’editorial d’aquest títol:\nUna poètica història que ens parla de la diferència i el respecte, que ens proposa un viatge interior pels sentiments i emocions de dos personatges que aparentment no tenen res a veure. Les il·lustracions d’Adolfo Serra ens envolten en una atmosfera expressionista plena de detalls, barreja de tècniques que ens mostren el profund univers interior dels seus protagonistes. Una deliciosa metàfora per parlar de les nostres diferències i similituds, pors i fortaleses.\nEl món pot ser molt petit… o molt gran…\nDe vegades ens podem enfonsar… Però també volar…\nSer lluny de tot… o ser a prop…\nI si es trobéssin els dos protagonistes… Què passaria?\nLes il·lustracions de l’Adolfo Serra combinen diferents tècniques com ara col·lage o traç de llapis i juga amb les textures i els blancs per redimensionar les imatges.\nUna història diferent és un conte que ens ensenya que tot i poder semblar molt diferents podem ser molt semblants… i que malgrat tot. Som únics!\nUna història diferent està publicada també en castellà: Una historia diferente per la mateixa editorial Libre Albedrío i curiosament les cobertes de les dues versions també juguen amb la dualitat: el sol i la lluna, el dia i la nit.\nContes amb INSECTES com a protagonistes\n9 09+02:00 agosto 09+02:00 2017 9 09+02:00 agosto 09+02:00 2017 · Publicado en Novetats, Ressenya · Etiquetado Adolfo Serra, Libre Albedrío, novetats 2017 ·\n« Hem sortit de pesca!\nNovetats editorial Joventut »


«Si la gent es prepara les sortides des de casa es minimitza un servei» - Diari de Girona\nGuillem Amorós · Cap de la Unitat del Grup d'Actuacions Especials (GRAE) dels Bombers\n«Si la gent es prepara les sortides des de casa es minimitza un servei»\ne.b. | girona 16.08.2016 | 12:26\nEl Cap dels GRAE destaca l'increment dels serveis i recorda que per anar al medi natural cal preparar-se i que si no se n'està o bé cal formar-se o evitar fer l'activitat que pot acabar en un rescat.\nLa tendència a l'alça dels serveis al medi natural seguirà?\nEl que està clar és que hi ha un augment dels serveis. Des del 2011 a Catalunya parlàvem que n'hi havia uns 800 i escaig i actualment estem en els més de 1.200. I la tendència enguany és que si no canvien les coses n'hi haurà més, tot i que pot haver-hi fluctuació.\nQuina és l'època en què els Bombers han de fer més actuacions?\nEls rescats, com moltes coses, tenen un paràmetre estacional. Els màxims són quan la gent surt de vacances, ja sigui en períodes estivals, en caps de setmana o Setmana Santa. Quan hi ha períodes de festa hi ha més pics.\nEs troben amb gent poc preparada i que s'ha de rescatar?\nCada cop hi ha més gent que se'n va a córrer a la muntanya, que se'n va a d'excursions, que surt en bici, que busca bolets... Això és el dia a dia però d'aquesta gent n'hi ha una part que té una preparació i una part que no. El que veiem és que molts serveis s'haurien pogut solucionar amb un mínim de preparació. Sabent on anem, on està ubicat, quan dura l'activitat, quin nivell tècnic té. Tot comença a casa i si et prepares minimitzes molt que hi hagi un servei. Tot i això, també hi ha imprevistos que quan se surt a fora com torçar-se un peu o trencar-se un braç hi seran igual.\nQuina és la zona estrella de rescats de la demarcació?\nEl Ripollès és una de les àrees on històricament hi ha més serveis de Girona. L'àrea de Queralbs, Setcases en genera molts. No obstant això, a l'Alt Empordà ja portem 46 serveis. Són llocs d'afluència de turistes i molta gent que va als camins de ronda, a les Alberes, al Cap de Creus i hi fa sortides.\nQue els excursionistes vagin equipats amb noves tecnologies ajuda els Bombers?\nAmb les noves tecnologies hi ha un efecte gregari. Tots fem les coses però no tots sabem utilitzar la tecnologia. A part de tenir GPS, aplicacions als mòbils, la gent ha de saber llegir la posició, per exemple, les coordenades. Alguns només saben seguir una fletxa. Tot i això, les noves tecnologies ens ho faciliten tot molt. El Whatsapp per exemple permet enviar la posició i només amb això ja podem anar a buscar algú. Cal dir però que la gent també ha de saber llegir un mapa o la brúixola.


Nou ajut extraordinari de 750€ per als i les professionals de la cultura\nInici / Actualitat / Nou ajut extraordinari de 750€ per als i les professionals de la cultura\nL’ajut és compatible amb qualsevol altre ajut destinat a la mateixa finalitat percebut durant l’any 2020 però és incompatible amb les recents ajudes anunciades per a autònoms i persones i empreses afectades pels ERTO (veure notícia)\nEl Govern de la Generalitat obre una nova ajuda per als professionals de la cultura. Serà una prestació extraordinària, de pagament únic per un import fix de 750 euros i destinada a les persones tècniques i docents de les arts escèniques, arts visuals i música. L’ajuda vol afavorir la sostenibilitat econòmica del sector cultural i pal·liar la crisi derivada de la pandèmia.\nEstà previst obrir aquesta convocatòria a finals d’aquesta setmana o principis de la vinent. Informarem degudament quan s’activi el procés d’inscripció. A continuació trobeu un resum de les bases:\nLes persones beneficiàries de l’ajut extraordinari per a les persones professionals, tècniques i docents de les arts escèniques, arts visuals i música, que han vist les seves activitats suspeses o restringides per raó de la crisi sanitària a Catalunya són les persones que acreditin el compliment dels requisits següents:\nc) Haver exercit alguna activitat professional, per compte propi, en situació d’alta en el Règim Especial d’Autònoms de la Seguretat Social (RETA) o per compte aliè, en el Sistema Especial d’Artistes del Règim General de la Seguretat Social o en el Règim General de la Seguretat Social per les mateixes activitats, com a mínim 1 dia dins de l’any 2020.\nd) Haver obtingut uns ingressos durant l’any 2020 que no hagin de superat l’import de 20.000 euros.\ne) Acreditar les activitats o serveis culturals suspesos per raó de la crisi sanitària (festivals, espectacles, concerts, xerrades, recitals, tallers, classes, cursos o altres), o als quals s’havia compromès.\n1. Aquest ajut s’atorga en un pagament únic, pel procediment de concurrència no competitiva, fins a l’exhauriment de la partida pressupostària destinada a aquests efectes.\n2. L’ajut és compatible amb qualsevol altre ajut, prestació, subsidi o subvenció, públics o privats, destinat a la mateixa finalitat percebut durant l’any 2020, però incompatible amb els ajuts previstos a l’Ordre TSF/33/2021, de 5 de febrer, per la qual s’obre el tràmit d’inscripció prèvia de l’ajut extraordinari dirigit a persones treballadores afectades per un expedient de regulació temporal d’ocupació com a conseqüència de la crisi derivada de la COVID-19 i a persones amb contracte fix discontinu beneficiàries de la prestació extraordinària, i amb els ajuts previstos a l’Ordre TSF/32/2021, de 5 de febrer, per la qual s’obre el tràmit d’inscripció prèvia dels ajuts extraordinaris per al manteniment de l’activitat econòmica enfront de la COVID-19 per a persones treballadores autònomes individuals o persones treballadores autònomes que formin part d’una microempresa. L’atorgament de la prestació està sotmès a disponibilitat pressupostària.\n3. Aquesta prestació extraordinària, atenent l’objecte i la seva finalitat, no pot ésser objecte de cessió, embargament o retenció.


"La immunitat", per Sirius - Poble Andorrà\n“La immunitat”, per Sirius\nEls aforats són aquelles persones que gaudeixen d’una protecció jurisdiccional i d’unes garanties suplementàries a la resta dels mortals. El fonament o el motiu d’aquests privilegis són diversos i generalment justificats. Popularment, la figura més coneguda i amb certa fama és la immunitat diplomàtica. Ara bé, no es limita únicament a dit sector o àmbit sinó que són nombroses les funcions que disposen d’un plus de cobertura legal. Tradicionalment, la immunitat s’ha concebut i pensat per a protegir les persones que pel seu càrrec o funció són susceptible de persecució política. Es cerca, en particular, que aquells càrrecs dotats d’alguna forma d’immunitat puguin desenvolupar les seves funcions amb plenes garanties, independència i imparcialitat.\nLa gran majoria d’Estats democràtics, per no dir tots, s’han dotat de normes relatives a la immunitat des de fa temps. Com no podia ser altrament, Andorra també disposa d’aquests mecanismes de protecció que són absolutament necessari en un Estat de dret, democràtic i social.\nLa immunitat, però d’un altre tipus, és la que es buscarà entre la població a través de les proves d’anticossos que s’han començat a realitzar. Així, cal destacar la rellevant tasca de les corporacions comunals amb la constitució dels punts de control coneguts com a “Stop Labs”. De fet, l’administració en el seu conjunt treballa de forma intensa i continua d’ençà l’inici de la crisi sanitària a fi de garantir uns serveis públics òptims. En especial, el Govern s’ha il·lustrat per la seva capacitat a gestionar la situació amb la elaboració de texts normatius, compareixences diàries i nombre d’altres accions.\nDe la mateixa manera, els Comuns no han cessat la seva activitat. Més aviat el contrari. Periòdicament, s’ha celebrat juntes de govern, sessions de comú, diverses reunions i actuacions per facilitar el dia a dia dels ciutadans. Respecte de les administracions especials i sanitàries, ni cal mencionar els esforços i els sacrificis realitzats dia a dia. El conjunt de les administracions, sense dubtar-ho ni un minut, han garantit la continuïtat dels seus serveis treballant intensament, sense descans, amb sentit de la responsabilitat i al servei de la ciutadania.\nDel conjunt d’accions del Govern cal destacar la concepció i el desplegament d’un marc jurídic específic per a fer front a la pandèmia. El conjunt de normes dictades demostra clarament que el dret és viu, flexible i que pot adaptar-se de forma relativament ràpida a noves situacions. El dret reacciona a esdeveniments exteriors adoptant noves formes, figures i desplegant nous efectes. La flexibilitat arriba fins a extrems que, en ocasions, escapa inclòs al control del legislador. Veiem aparèixer, de forma inèdita, una nova tipologia d’immunitat fins ara desconeguda i força atípica. En aquests dies de crisi sanitària i econòmica sense precedents, totes les administracions, com s’ha apuntat, han multiplicat esforços i feina. Totes? No. Una en particular resisteix a la tendència descrita i sembla haver desenvolupat una immunitat natural al servei que deu al ciutadà i a la represa de l’activitat. Més preocupant encara, és que l’administració en qüestió constitueix un dels pilars essencials d’ un Estat de dret com ho és a Andorra: la justícia.\nEn un primer moment, és cert, va adoptar quantes mesures eren necessàries per tal de limitar la propagació del virus. Però s’ha ben acomodat d’ençà aquells dies de març. La immunitat ha estat total. La activitat gairebé nul·la llevat guàrdies i unes poques urgències inajornables. Per la resta? Res. Silenci absolut. Però és que, per a major desconcert, i a paraules recents d’alguns dels seus representants, semblaria que no tenen cap pressa en reprendre l’activitat tot i que constitueix una institució cabdal en aquests moments difícils. Obvia la seva missió essencial d’estar al servei del ciutadà, tal com ho fan totes les altres administracions. I la gravetat de la situació sanitària no pot ser cap excusa, en el moment en que Govern publiqui normes de protecció ja aplicades per altres serveis públics. No voldríem pensar que el fet de tenir un lloc de treball, que no pot ser objecte de suspensió temporal del contracte laboral atorga certa tranquil·litat que portaria a no donar-se massa pressa. Amb tot, una adaptació innovadora, interessant i digne d’estudi de la immunitat jurisdiccional. De ben segur es descobrirà abans una vacuna per la COVID-19 que no pas per la immunitat desenvolupada per la nostra administració de justícia .\nEspot, Marsol i Astrié visiten l'stop-lab de l'aparcament del Prat de la Creu per comprovar que tot està llest per dilluns\nUn Ròlex Daytona d’or confiscat per la guàrdia civil a la frontera amb Andorra es ven per 42.000 euros en una subhasta