Jaanipäev ja Suvevalgus Algallikal | Sündmus | vikerkaaresild.org\nJaanipäev ja Suvevalgus Algallikal\n2016 Juuni 22 K 17:00\n2016 Juuni 26 P 10:00\nAlgus 2016 Juuni 22 K 17:00\nLõpp 2016 Juuni 26 P 10:00\nAlgusest aega 2163 päeva 22:31\nKestvus 3 päeva 17:00\nJAANIPÄEV JA SUVEVALGUSE PÄEVAD\n23 – 24 juunil Algallika keskuses\nHubane ja õdus jaanipäev, ainulaadsed suve valguse päevad\nOled oodatud osalema mõlemal päeval, kuid võid tulla ka ainult Triinu Tauli kontserdile ja Jaaniõhtule 23 juunil või osaleda ka ainult 24 juunil.\nNeljapäev 23.juuni (Jaaniõhtu päev)\n10.30 Suvevalguse päevade avamine.\n11.00 – 13.00 Triinu Taul'i töötuba: Intuitiivne laul ja selle läbi enese tervendamine. Vaata Triinu Tauli kodulehte siit...\n14.00 – 17.00 ettevalmistused jaaniõhtuks, enda ja ruumide ehtimine\n17.00 – 18.00 Triinu Taul'i kontsert-rännak. Triinu Taul on ainulaadne laulja, muusik, pärimusmuusik. Triinu omab tugevat sidet oma juurte ja loodusega. ...Triinu Tauli kontsert-rännaku kohta loe siit...\n19.00 jaaniõhtu pidulik õhtusöök\n20.00 peale sööki Rein Marani filmi vaatamine Jaanipäevast ja rahvuslikud laulud, tantsud, mängud Triinu Tauli ja Pille Alliku juhendusel\nca 21.30 Jaanilõke, tõrvikute süütamine. Päikeseloojangu nautimine rannas. Hilisõhtul saalis Külluse tantsud koos slaidshowga.\n04.04 Päikese tervitus looduses\nca 05.35 kosutav uni\n10.30 – 13.00 Töötuba: Muusika võlumaailm. Muusika võlumaailma viib meid rändama Kati Lumiste koos sõpradega. See on koht, kus igaüks saab olla looja ning võluda välja muusikat enda seest. Abilisteks kõikvõimalikud tuntud ja tundmatud pillid, nii et igaüks saab midagi mängida, vahetame neid, võlume neist muusikat välja. Kuulame, kuidas vaikusest sünnib muusika ja kuidas pillid koos helisevad. Katsume leida muusikat ka loodusest. Igaüks leiab oma hingepilli ja püüab väljendada sellega oma hingelaulu. Töötoas osalemiseks pole oluline muusikaline haridus, pillimängusokus või isegi muusikaline kuulmine.\n15.00 – 18.00 Teadlik Loomine ja hingamine elementide kaasabil. Teadliku loomise põhimõtted ja hingamistöö – kasutame ürgelementide (tuli-vesi-maa-õhk) ja helide abi. Juhendaja Tiia Lõoke. Loe lisa siit...\nSeejärel ühendume elementidega looduses et tunnetada ja luua kontakt erinevate elementidega ja saada vastuseid oma olulistele küsimustele. Juhendaja Pille Allik. Lastele samal ajal sarnane tegelus nimega "Minu väepaik" Ülle Alliku juhendusel.\n19.00 Kontsert-rännak ansamblilt Hingelind. Rännakule viivad Sind Kati Lumiste, Maarja Korstnik, Michael Bevin ja Jürgen-Kristoffer Korstnik. Laulude, helide ning meditatsioonide saatel rändame läbi kõikide energiakeskuste – alustades oma juurtest ning jõudes taevastesse kõrgustesse. Läbi muusika ning laulmise puhastame me sedasi oma keha, hinge, meeli ning tundeid ja astume helgesse suvesse rõõmust pakatades! Loe lisa siit...\nPärast seda lõkkeõhtu, sauna ja päikeseloojanguga mere ääres.\nSuvevalguse päevade lõpetamine Teekonnaga Looduses.\nLaupäev 25.juuni: Laupäeva nautimine.\nKadakaraja ja lähiümbruse avastamine – igaühe omal algatusel. Võimalik puhata Algallial ja tellida endale kella 13.00-ks lõunasöök.\nAlgallika asub Matsalu Rahuvuspargis mere ääres kadakate keskel, see on ideaalne paik just selliseks ainulaadseks ürituseks.\nRegistreerumine kodulehe vormi kaudu siit...\nOsalustasu, majutus, toit kodulehel:\ninfo: Pille Allik, tel.53331311


STORY TELLING: OSTUHULLU PIHTIMUSED / ohh deer & pixel panties\nOSTUHULLU PIHTIMUSED / ohh deer & pixel panties\nTundub, et on kaks võimalust - kas hoian rahast kümne küünega kinni või pillun seda igas ilmakaares. Augusti kuus valitses see teine pool, ma nägin igal pool nii palju vägevaid asju, mille soetamine tundus nii kerge (god damn, et selle deebetkaart plussi endale teha lasin..). Ühelt poolt tahaks veidi süüdistada Itit, et ta nii ilusatest vihikutest postituse ülesse pani ning ka Piiat, kes ütles, et suure tõenäosusega on need lehelt nimega ohhdeer.com, aga tegelikkus on see, et keegi mind ometi ei sundinud ning kõik ostud tegin ikkagi ise. Teine kurjajuur on muidugi Instagram, see kurivaim on aru saanud, millised teemad mulle istuvad ning päevast päeva saan ägedate kristallidega ehete ning pesureklaame. Kuna mu elukaaslane on mind nakatanud arvutimängude maaniaga, siis ühed piksli-püksikud kõlasid lihtsalt liiga ägedalt ning põhimõtteliselt minutiga olin juba ostu ära vormistanud. NYX-i tooteid nägite juba ühes eelmises postituses, need lisasin ilusa flat-lay mõttes, täitsa ausalt. Siiani ei ole kumbki toode kasutust leidnud... Põsepuna on liiga ilus, et ma sellesse julgeksin pintsli pista ning vedel huulepulk ootab vast stiilipidusid.\nNeed lilledega piksli-püksikud on üks spontaansemaid oste viimasel ajal, ma nägin Instagramis ühte peput ja olin kohe müüdud! Lähemalt uurides koorus välja, et tegemist on Portugali brändiga, mis peab väga lugu õiglasest kaubandusest ning palkadest, nad saatsid mulle pika selgitava kirja, mida ma kahjuks praegusel hetkel ülesse ei leia. Aga meeles on see, et igalt ostult läheb 1 dollar Aafrikasse, laste hariduse edendamiseks ja muidugi see, et kõik töötajad saavad korralikku palka ning töötingimused on inimlikud.\nLisaks näevad need seljas lihtsalt nii ägedad välja! Neil on müügil ka päevitusriideid =]\nohhdeer.com on tõeline kullaauk! Võib-olla olen ma viimane inimene, kes sellest kuulnud ei olnud, aga see ettevõtmine sai alguse blogist ning kahest inglise noormehest, kes soovisid luua tooteid, millel oleks imelised illustratsioonid (sellised, mis lausa sunnivad end ostma!). Unistusest sai reaalsus ning kui sa juba oled siit blogist läinud, et vaadata neid ägedaid tooteid, siis ma annan sulle andeks! Ise kaotasin ennast sinna väga pikaks ajaks... Esimese ostu vormistasin jällegi päris kiirelt, sest leidsin tooted, mis lausa karjusid minu nime - näiteks see mineraalidega köögirätik, pole olemas rohkem 'minumat' toodet. Samuti komplekt a5 märkmikke, üks jooneline ja teine tühjade lehtedega, ma lihtsalt vajaaaaasin neid! Kapis peidus olevad märkmikud võivad küll vastupidist väita..\nMuide, ohh deeri tooted on müügil Rahva Raamatu poodides, vähemalt Viru Keskuses, sealt soetasin endale ilusa liblikatega märkmiku, mida olen juba näidanud ''Time to learn'' postituses.\nSel kuul lubasin endale, et enam liiga suuri emotsiooni-oste ei tee ning olen sellest ilusasti kinni pidanud... kuni üleeilseni! See ost on blogi uus kujundus! Olen seda tahtnud juba väga pikka aega teha ning otsus sündis nii spontaanselt, nagu mul ikka asjad käivad.. 5 minutit vaagisin, siis mõtlesin, et just do it! Olen tulemusega enamgi kui rahul, loodetavasti lugeda on sama mõnus või paremgi veel. Kui midagi silma jääb, mis tundub vale, siis palun anna teada =] Kujundus on pärit https://www.kotrynabassdesign.com/ lehelt.\nIti J 29. september 2017 19:21\nWoaa, sa leidsid isegi veel atraktiivsemad märkmikud!! <3


10 Pihkva rinne\n16. jaanuaril peatus soomusrongide pealetung lõhutud Tartu–Valga raudtee Elva raudteesilla juures, soomusrongide dessandid võtsid aga Elva oma kontrolli alla. 17. jaanuaril lahingutes Lõuna-Eestis, Võru suunal vabastati Rõula mõis ja hõivati Elva raudteejaam, Valga suunal vabastati 6. polgu poolt Leebiku mõis, 18. jaanuaril Võru suunal tungisid 2. diviisi väed Võru mõisa ja Vissi külani ning 19. jaanuaril tungisid Eesti väed Voore mõisani.\n19. veebruaril langes Irboska ja 28. veebruaril Aluliina, 5. märtsil aga ületas Punaarmee Lämmijärve ning hõivasid Mehikoorma–Räpina piirkonna. Rahvaväe üksused olid sunnitud järk-järgult taanduma. 11. märtsil loovutati Petseri ning 12. märtsi õhtuks taanduti Vastseliina–Piusa–Orava–Võõpsu joonele. 13. märtsil kaotati ka Vastseliina ja Orava.\n5. mail pommitasid Lembit ja Tasuja Heinaste rannikut. 6. mai varahommikul suundusid Lembit, Tasuja, Kalevipoeg, Kalev ja Olev Heinaste suunal Pärnust. Keskpäeval alustasid Lembit ja Tasuja suurtükituld rannikule ja Kalev, Olev ja Kalevipoeg alustasid dessandi maabumist. Heinaste sadamat ja kaid kaitsnud punaväelaste raskekuulipildujad tõrjusid dessantpaadid ja õhkisid hiljem sadamakaid. Dessantosad saadeti maale Ikla küla juures ja püüdsid edutult vallutada kaitstud Heinastet maismaalt. Heinaste sadamakaide õhkimise järel kadus võimalus maabuda dessandi soomusrongi ja soomusautoga. 9. mail pommitasid sõjalaevad Heinastet ja hävitasid raudteetaristu objekte, Heinaste raudteejaama ja silla Salaca jõel, pärast mida naasid Tallinna.\n1919. aasta mai pealetung PetserileRedigeeri\n24. mail asusid Eesti armee 2. Diviisi üksused rünnakule Petseri ja Pankjavitsa vahelises lõigus. Piki Pihkva raudteed arendasid rünnakut Eesti neli soomusrongi ja piki Petseri–Irboska maanteed Kuperjanovi partisanide pataljon kahe soomusauto toetusel, neist lõunapool 7. jalaväepolgu üksused ning Riia–Pihkva kivitee rajoonis Scoutspataljon ja Sakala partisanide pataljon. Ootamatu rünnaku alla sattunud ja diviisi juhtkonna ülemineku tõttu juhtimiseta jäänud Punaarmee üksused ei suutnud tõhusat vastupanu korraldada. 1. Eesti Kütidiviisi I brigaadi üksused jäid täielikult ilma igasuguse operatiivse juhtimiseta, katkes side armee ja kütidiviiside vahel, mis tõi kaasa üleüldise koordineerimatuse ning diviisi I brigaadi üksused taganesid järgnevalt kogu rindel.\n1919. aasta maipealetung LätisRedigeeri\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Lõunarinne_(Eesti_Vabadussõda)&oldid=5939088"\nLehekülje viimane muutmine: 3. august 2021, 17:57\nSelle lehekülje viimane muutmine: 17:57, 3. august 2021.


Ilmus veebiajakirja Pluss novembrinumber!\nIlmunud on veebiajakirja Pluss 2016. aasta viies number.\nIlmus veebiajakirja Pluss novembrinumber Foto: rup.ee\nKäsitleme selles põhjalikult kasutatud sõiduautode ostu ja müügi käibemaksuga maksustamist – see teema ei kaota oma aktuaalsust kunagi, sest maksuküsimused pole kergete killast. Selgitame konkreetsete näidete varal käibemaksu arvutamise ja deklareerimise korda, kui sõiduki ostu- ja müügitehingu üks pool on teisest Euroopa Liidu liikmesriigist.\nTuletame veel meelde mõned lihtsad tõed, mida pakendiandmete kogumisel kindlasti silmas pidada, et arvestus õige saaks. Tänavu oli pakendiaruannete esitamise tähtaeg 1. september. Selleks ajaks pidid kõik pakendiettevõtted ja taaskasutusorganisatsioonid oma pakendiaruande registrile edastama.\nPakendiseaduse muutmine on aga taas aktuaalne teema. Seekord on tähelepanu all õhukesed kilekotid, mida praegu igaüks meist saab suuremate kaupluste kassades tasuta võtta. Just see tasuta kilekottide kassas jagamine tahetaksegi mõne aasta pärast ära keelata, et säästa loodust ja vähendada mõttetut raiskamist.\nIgal juhul tahab riik selle sammuga öelda, et igasugune pakendikasutus on meie kõigi mure, mitte üksnes tootjate ja pakendajate vastutusala, kes juba üle kümne aasta on pidanud pakendiaruandeid esitama ja paar aastat neid ka auditeerida laskma.\nMuidugi saavad seaduseelnõu järgi kohustusi juurde ka pakendiettevõtjad. Nimelt peavad nad üle 100-ruutmeetrise pindalaga kaupade või toodete müügikohas hakkama pidama arvestust tarbijatele müüdavate ja tasuta antavate õhukeste plastkottide kohta ning esitama andmed pakendiregistrisse.\nNovembrikuu Plussis tutvustame ka üht vähetuntud komisjoni, mis lahendab Tallinnas üürilepingutega seotud vaidlusi, tehes seda kiiresti ja ilma et tuleks maksta riigilõivu. Üürikomisjoni otsus on vaidluspooltele täitmiseks kohustuslik.\n„Raamatupidamise praktika“ rubriigis vaatame põhivara müüki kahjumiga. „Vajaliku näidise“ all aga toome välja paar näidet sularaha ja kohustiste inventuuri vormistamise kohta, sest aasta hakkab lõppema ja just õige aeg on kavandada inventuure.\nMuidugi leiate ka seekordsest Plussist nagu alati uudised, huvitavamad kohtulahendid, uuemate seaduste kokkuvõtte ning meie tellijate küsimused ja asjatundjate vastused neile.\nVeebiajakirja Raamatupidamisuudised Pluss nr 5, 2016 saate lugeda siit.


Printondemand Worldwide case study - Canon Eesti\nLettidelt lõppevate raamatute aeg on möödas\nEttevõtte Printondemand-worldwide tegevjuht Andy Cork usub, et raamatutiraažide lõppemine jääb minevikku. „Tänapäeval ei peaks ükski raamat müügilettidelt otsa saama,” ütles ta. „Kirjastajate jaoks tähendab partnerlus innovaatilise raamatutrükikojaga seda, et nad saavad igas maailma paigas iga raamatu trükki tellida, et varud kunagi ei lõpeks.”\nEttevõtte Printondemand-worldwide jaoks on nõudlusepõhine digitaalne raamatutrükk osutunud väga edukaks ärimudeliks. Suurem osa trükitavatest raamatutest on üksikeksemplarid, kuid võimekust on kuni 1500 eksemplari suuruste tiraažide jaoks, millest peaks igale kirjastusele piisama nii esmatrükkide tegemiseks kui ka laovarude täiendamiseks.\n„Tõhusus on muidugi võtmetähtsusega, kuid äärmiselt oluline on ka töökindlus. Mõni seade võib olla tõesti suurepäraste omadustega, aga sellest pole kuigi palju kasu, kui 10% ajast kulub remondiks. Canoniga ei ole meil seda probleemi olnud. Isegi kui mõnes seadmes tekib tõrge, lahendavad hooldusteenistuse töötajad selle vähem kui kahe tunniga.”\nHelmut Hörmanseder, tegevjuht, Printondemand-worldwide\nLehtpaberiga mustvalged printerid\nEttevõtte Printondemand Worldwide edulugu


Tee järele! Eesti parim puder on just see - Köök - sõbranna.ee\nTee järele! Eesti parim puder on just see\n15. oktoober 2017, 9:56\nParim puder 2017\nFOTO: Parim Pudrumeister\nPuder röstitud rukkihelvestest, porgandikrõpsude ja kuivatatud jõhvikatega\n250 ml rukkihelbeid (rösti kuival panil enne keetmist)\n0,75 dl porgandikrõpse (tüki suurus ca 1x1 cm)\nKasutan pudru valmistamiseks tuttavaid koostisosi: rukist, porgandit ja jõhvikaid. Porgandid on krõpsude kujul ja jõhvikad kuivatatud. Et anda pudrule kergelt mõnusat pähkli maitset, röstin eelnevalt rukkihelbeid kuival pannil mõne minuti.\nLase piim keema, lisa maitseained ja porgandid, helbed ja jõhvikad. Keeda kolm minutit. Lase kaane all veel kolm minutit haududa. Serveerida võib putru soolavõi või koduse keedetud maasikamoosiga. Kõik see kokku annab mõnusa ja väärt toidu, millega on tore oma päeva alustada.\nSee puder maitseb ka lastele


Lühike kaasamise teejuhis projektitegijale — Erasmus+ ja Euroopa Solidaarsuskorpuse agentuuri noorteprogrammide keskus\nLühike kaasamise teejuhis projektitegijale\nHead uudised! Valmis on saanud lühike kaasamise teejuhis kõigile projektitegijatele, kes soovivad olla oma tegevuses avatud erinevatele sihtgruppidele ja astuda konkreetseid samme oma tegevuste kaasavamaks muutmise suunas.\nTeejuhisest leiad vastuse järgmistele küsimustele:\nKelle kaasamisest me räägime? – võimalikud takistused, millega noored või noorsootöötajad silmitsi seisavad.\nMiks on kaasamine oluline? – mida projektitaotlustes enim hinnatakse.\nKuidas kaasamist projektis toetatakse? – milliseid kulusid saab eelarvesse lisada.\nKuidas kaasamist projektis suurendada? – näpunäited ja soovitused iga projektietapi kohta.\nTeejuhist saad lugeda digitaalses versioonis või lasta see paberkandjal mõne oma ürituse jaoks trükkida. Kindlasti hakkad seda juhist kohtama ka Erasmus+ ja Euroopa Solidaarsuskorpuse erinevatel üritustel.\nPalju edu kaasavate projektide planeerimisel ja läbiviimisel!


Peamised erinevused: Foonika on meetod, mida kasutatakse lugemisoskuse õpetamiseks. See kirjeldab tähestike tähtede ja meie kõnekeelsete helide vahelist seost. Analüütiline foonika on tuntud ka kui Implicit Phonics. Selle lähenemisviisi puhul tehakse eelkõige konkreetse heli või sõna sõnade analüüs. Kõigepealt keskendutakse täielikule sõnale ja hiljem analüüsile sõna erinevatest komponentidest. Erinevalt analüütilisest foonikast kasutab sünteetiline foonika esimese strateegiana segamist. See kasutab terviklikku lähenemist, milles mõistetakse eelkõige tähtede ja tähekombinatsioonidega seotud helisid ning seejärel segatakse helid sõna hääldamiseks.\nFoonika on meetod, mida kasutatakse lugemisoskuse õpetamiseks. See kirjeldab tähestike tähtede ja meie kõnekeelsete helide vahelist seost. Foonika kasutab foonika õpetamise seisukohast kahte peamist lähenemist - analüütilist ja sünteetilist foonikat.\nAnalüütiline foonika on tuntud ka kui Implicit Phonics. Selle lähenemisviisi puhul tehakse eelkõige konkreetse heli või sõna sõnade analüüs. Täieliku sõna esmane keskendumine ja hiljem analüüsitakse sõna erinevaid komponente. Lapsed väldivad hääli hääldamist isoleeritult, et selle lähenemisviisi sõna ära arvata. Neil palutakse pigem analüüsida kirjaheli suhet pärast sõna tundmist.\nProtsess algab täieliku sõnavara sõnavara ja raamatute lugemisega. Samuti kasutatakse sõna identifitseerimiseks pilti, algset tähte ja konteksti märke.\nSünteetilisi foonikaid saab kergesti kontrasteerida analüütilise foonikaga. Erinevalt Analüütilisest foonikast kasutab ta esimese strateegiana segamist. See kasutab terviklikku lähenemist, milles mõistetakse eelkõige tähtede ja tähekombinatsioonidega seotud helisid ning seejärel segatakse helid sõna hääldamiseks.\nSeega võib analüütilist ja sünteetilist foonikat pidada foonika kaheks täiesti erinevaks lähenemisviisiks. Analüütilised lähenemisviisid keskenduvad kirjaheli suhetele tervete sõnade kontekstis. Teisest küljest keskenduvad sünteetilised foneetika kirja- ja helisuhte õpetamisele, väljendades heli eraldi.\nAnalüütilise foonika ja sünteetilise foonika võrdlus:\nAnalüütiline foneetika keskendub rohkem tervete sõnade õpetamisele ja seejärel analüüsides sõna moodustanud koostisosade osi.\nSünteetilises foonikas õpetatakse kõigepealt tähtede ja tähtede kombinatsioone ja hiljem õpetatakse meetodit moodustama täielikke sõnu.\nSõna perekonnad kui riimimisrühmad õpivad, mis sisaldavad sarnaseid kirjutatud sõnu\nÜhe silbi sõnad on jagatud algusesse ja rime, nagu tr-ick ja fl-ap.\nUue sõna lugemiseks sobitatakse õigekirja muster eelmise õppitud sõna perekonnaga.\nÕpetatakse foneetilisi helisid ja graafikuid. Iga graafiku jaoks on teada üks graafik ja seejärel kasutatakse segamist sõnade moodustamiseks või mõistmiseks.\nEsialgu õpetatakse kirjahelide rühma, mis teeb paljude kolme tähe sõnadega oma kombinatsiooni.\nTavaliselt õpetatakse seda paralleelselt või hiljem, sorteeritud lugemislehtedega välimusega.\nÜldiselt õpitakse ühe tähe heli ja seejärel õpetatakse sama kirjaga algavaid sõnu.\nSeda kasutatakse üldiselt Saksamaal ja Austrias.\n44 õpetatakse foneeme ja graafe\nRõhuasetus sellele, kuidas sõnad on ehitatud\nRohkem töötlemist c / r / a / sh\nNeid õpetatakse tavaliselt enne lugemist\nSobib laste koolituse alguses\nSõna tähistab “sünteesi”, mis tähendab väiksemate elementide ühendamist suurte tervete sõnade tegemiseks.\nSeda ei eraldata kunagi sõnast\nSeda rõhutatakse sõnast eraldi.


Ilmre: June 2011\nILMRE NR 9\nPosted by Eesti Luuleklubide Liit at 3:08 AM No comments:\nLuuletusi Luulekevade vihikust\nkuula mu palvet-\nastu mu sisse\nja minema vii.\nÖösel on igav,\neikeegi on liikvel;\nkoergi ei kuse\nmu peale ju siin.\nVii mind külla\nära siit külma\nja päikese käest.\nJäta mind sinna,\nkohta, kus julma\nVõta mind kuulda,\nsinu ustav teener- pori.\ntahaks toetada end\nteisele käpikus käele\nsuurt laanetagust suve narrimas\nikka nirr narr ikka nirr narr\nnäitab isegi keelt (sedagi hüpiknöörina)\nlõpuks suvi muidugi tüdineb\nhästisihitud päikesepaiste purustab kromanjoonlase kuulmekiled\nväljapudenenud tsemendist & liivast moodustub mustamäe\nrohekate ripsmetega kontorikoristajal homme sünnipäev\nmõni jõukam kingib väärtgravüüri\nmõni vaesem vaskussi\non iluussid kontorikoristaja keha pikkusesse ja laiusesse\ntalv saabub alati ju nii ootamatult\nlahja lausus õpetaja\nläbi lugenud mu töö\nselles töös ma veensin teda\nkahekesi veetma öö\nolen kardin omal puul\nripun ripun mis seal muud\nei saa seista omal jalal\näkki saangi kuid ei taha\nklaas on tühi vorst on söödud\nkohal viskab grammofon\nminu vanemad on töötud\nõnneks sms-laen on\nklaveri võis müüa maha\nnaaber rahul tühja sest\nkindlustusest sain veel raha\nmaharaiut pöidla eest\nPosted by Eesti Luuleklubide Liit at 3:07 AM No comments:\nVene armastusluulet: Konstantin Balmont\nKonstantin Balmont (1867-1942) oli vene dekadentlikest luuletajaist üks koloriitsemaid. Võrdlemisi õblukese kehaga, kergelt lonkav, nii et teda kõndimas nähes tundus nagu heidaks ta oma sammu iseteadvalt kusagile tulevikku. Iseteadev ta oligi, iga neiu ja naise juurde astus, kindlana oma luule võluväes. Lonkas ta aga seepärast, et oli tudengina armuvalus kolmanda korruse aknast alla hüpanud. Hiljem ta ühtki suhet enam nii tõsiselt ei võtnud, vaid pühendus nautlemisele ja sellest luuletamisele. Kuigi ta püüdis endas kustutada oma esimest armastust, ei saanud ta sellega siiski päriselt hakkama. Jälle kord on mul põhjust ohata: „Kahjuks polnud tal aimugi tantrast!“\nErilist mõtterikkust Balmonti luules ei kohta, küll aga kõlailu ja vahel ka kujutluste ning tundmuste ilu; üksvahe oli ta luuletajana koguni nii hinnatud, et pealinna saabumisel võeti vastu tsaari orkestriga.\nJa korraga me sinuga kesk toobeõitelund,\nunustame hommiku ja näeme koos üht und:\net hommik muutub mereks, mis on õitsvaid oksi täis\nja mida üle silub veel Looja hele käis.\nPalg palge kõrval, võttes nii teineteisel käest,\nme saime miskit endasse maast rohu kasvuväest.\nJa päike särab palavalt kesk taeva sügavsina,\nall hämmastus ja vaimustus ja meie – sina-mina.\nMe oleme kaks sära, kaks.. kevade heiastust\ntoomeõite unenäost koos välja tulnud just..\nMa mäletan, kadus see öö\njust nagu suits, mis hajus.\nSa lahkusid . Mis oli olnud,\nSa läksid ja mul oli tunne,\net halba saab langema heale,\nehk küll ei langenud muud\nkui aastaid aastate peale.\nVõltsarmastust, värvitud ripsmeid,\nkui palju käes olen hoidnud\nüha ähmastuvaid bokaale.\nKord kedagi armastasin,\nikka armastan – ühte neidu,\ntema juurde enam ei leidu.\nSelle vastiku eide\n– Saatuse -\nja keegi sosistab tuhmilt:\n„Sa hukkusid juba ammu..“\nKonstantin Balmondi valik jääb meil nüüd viimaseks vene armastusluule sarjas, sest juba on trükist ilmunud raamat "Ja surematuks armastuseks..." mis sisaldab nii need kui ka paljud teised uued tõlked kogu maailma lembelüürikast. Raamatut on juba võimalik tellida meie kodulehel oleva interneti-raamatupoe kaudu ja peagi osta ka kauplustest üle Eesti, viimasel juhul poe juurdehindluse võrra kallimalt.\n"Ilmre" läheb nüüd suvepuhkusele, järgmise numbri paneme üles 1. septembril. Vahepeal võiksite aga aegajalt pilku heita Luuleliidu kodulehele, kust leiate jooksvat infot meie suveüritustest.\nPosted by Eesti Luuleklubide Liit at 3:05 AM No comments:\nILMRE NR 9


Galerii: Pärnu noormees võitis ilu- ja talendikonkursi - Uudised - Pärnu Postimees\nGalerii: Pärnu noormees võitis ilu- ja talendikonkursi\nEelmisel nädalavahetusel toimus Tallinnas klubis Privé teismeliste ilu- ja talendikonkurss Teen of Estonia 2019. Võistluse Mister Teen of Estonia 2019 tiitlile võitis Pärnu Vabakooli õpilane Reinhard Rebane.\nKonkursil osalesid neiud ja noormehed vanuses 13–19 eluaastat.\nTiitli Mister Teen of Estonia 2019 pälvis 14aastane Reinhard Rebane, kes oli parim talendivooruski, võites noormeeste seas tiitli Best Talent Teen of Estonia 2019. Kohtunikud hindasid kõrgelt Rebase esitatud laulu Metallica repertuaarist “Nothing Else Matters”, mitmekülgselt andekas noormees saatis oma esitust kitarril.\nTeine koht läks 16aastasele Klooga noormehele Igor Kleshchevile, kes võitis tiitli Mister Teen of Estonia 2019 I runner-up, ja kolmas koht 17aastasele Valga esindajale Viktor Tsõsile, kes pälvis tiitli Mister Teen of Estonia 2019 II runner-up.\nKonkursi korraldas Angel Models agency.\nbest talent teen of estonia


Kapitalismi lõputu laupäev kinoekraanidel — Vikerkaar\nKapitalismi lõputu laupäev kinoekraanidel\nJa tuleb tuumasõda tuleb maailmalõpp\nKuid meie ei pelga neid\nMe igavesti ehitame uut ühiskonda\nSuur tulevik ootab meid\nNõnda laulsid Villu Tamme ja ansambel J.M.K.E. kaheksakümnendatel loos nimega „Lõputu laupäev“. Läikiv tulevikuoptimism oli muidugi kibe iroonia pikalt vääramatu ja igikestvana näinud nõukogude võimu aadressil. Uut ühiskonda ja suurt tulevikku ei tulnud, vähemalt mitte plaanimajandusega lubatut. Tuumasõda ega maailmalõppu õnneks samuti mitte. Müürid langesid, cоветская власть sai otsa ning fanfaaride saatel tulid Karl Marxi ja Vladimir Iljitš Lenini asemele hoopis Milton Friedman ja Ronald Reagan. Enam kui kaks aastakümmet hiljem kirjutas briti kultuuriteoreetik Mark Fisher oma raamatus „Kapitalistlik realism: kas alternatiivi pole?“ hoopis tõsisemal, aga vähemalt sama kriitilisel toonil uuest lõputust laupäevast ja uue ühiskonna ehitamisest uute lippude all – sedakorda laissez-faire turumajanduse ainuvõimalikkuse ja näilise alternatiivivõimatuse tingimustes.\nFisheri väitel on kapitalismi võidukäigu üheks keskseks teguriks Lääne massimeedia ja popkultuuri võime igasugust kontrakultuuri endasse assimileerida ning seda siis killukaupa ohutult tarbitavaks muuta. Nõnda on võimalik ühtaegu kliimasoojenemise, rahvusvaheliste korporatsioonide ahnuse või majandusliku ebavõrdsuse pärast muret tunda ning see siis kinopileti hinna eest ühte suupärasesse kultuuri- või meelelahutuselamusse kanaliseerida, ilma kuidagiviisi kõike eelmainitut lubava alusstruktuuri põhiprintsiipide kallale minemata.\nFisheri lemmiknäiteks on Disney ja Pixari armastatud animatsioon „Wall-E“ (2008) tulevikust, kus planeedist Maa on saanud hiiglaslik prügimägi, end viimse piirini paksuks õginud, lapsemeelsed ja laisad inimesed triivivad aga tähtede vahel luksuslikus kosmoselaevas. Filmi võib pidada ühiskonnakriitikaks, aga samas on see Fisheri järgi passiivne viis oma antikapitalistlikke instinkte väljendada, et siis tegelikkuses vanal viisil edasi käituda ning tarbida. Inimkonna tulevik on küll tualetipotis, aga vähemalt olid need robotid nii nunnud!\nSamasugust ühtaegu otsapidi kriitilist ja samas apologeetilist sõnumit ning sõnumi edastamise viisi kannab seda rohkem või vähem teadvustades, ent ometi üsna selgelt edasi suur osa Lääne tulevikuteemalisest filmikunstist, mis ilmestab oma tüüplahendustes Fisheri raamatut läbivat tõdemust: kergem on kujutada ette maailma lõppu kui kapitalismi lõppu.\nLõpp – mida üha sagedamini põhjustavad kliimamuutused – pole aga filmides mitte üksnes pidevalt kohalolev, vaid üha sagedamini kandev motiiv. Näiteks apokalüptilisi filme koondav ja kindlasti mitte ammendav nimistu Wikipedias sisaldab kuni 1950. aastateni täpselt nelja, seejärel igal kümnendil kasvavas trendis paari-kümmet sissekannet. Käesoleva kümnendi saagiks on tänase seisuga juba 70 filmi, mille läbivaks taustmehhanismiks on meile tuttava maailma lõppemine. Ja nagu „Wall-E“ demonstreerib, on neis üha sagedamini läbivaks jooneks sellised teemad nagu ületarbimine, elukeskkonna reostamine ja kliima muutumine inimkonnale elamiskõlbmatuks.\nMatt Damonid päästavad maailma\nSuure osa puhul säärastest filmidest on muidugi liiast otsida sügavamat tähendust peale soovi vaatajale uhkete eriefektide toel meelelahutuslikku elamust pakkuda. Enamasti on vormel lihtne: inimliku rumaluse, pahatahtlikkuse või lihtsalt looduse tujukuse tõttu tuleb inimkonnal silmitsi seista katastroofiga. Näiteks Roland Emmerichi nimi on tänu hiigeleelarvega linalugudele nagu „Päev pärast homset“ (2004) ja „2012“ (2009) saanud lausa žanrinimetuse „katastroofifilm“ sünonüümiks (disaster movie esimeseks tänapäevase ilmega näiteks võib muide pidada Alfred Hitchcocki 1963. aasta salapärast põnevikku „Linnud“, kus loodus seletamata põhjustel inimestele kallale sööstis).\nMõlemad Emmerichi filmid võtavad aluseks kliima muutumisest tekkinud kataklüsmi, mille keskel kujunevas kaoses tuleb käputäiel peategelastel kuidagiviisi ellu jääda. Mõlemat seob ka see, et korralik koosa tuli vastu võtta nii filmikriitikutelt kui teadlastelt. Faktilisest tõepärast või stsenaariumi kvaliteedist olulisemgi on aga küsimus, kas ja kui palju säärased filmid üldsuse teadlikkust on mõjutanud.\n„Päev pärast homset“ oli varjamatu kriitika toonase Ameerika Ühendriikide presidendi George W. Bushi tegevusetuse pihta kliimamuutustega võitlemisel. Üldise seisukohavõtuna on see muidugi tore, sest 125-miljonilise eelarvega ja teist sama palju turundusele kulutanud Hollywoodi kassahitti vaatas kümneid kordi rohkem inimesi kui kaks aastat hiljem valminud põhjalikku kliimadokumentaali „Ebamugav tõde“ („An Inconvenient Truth“, 2006), millega endine presidendikandidaat Al Gore end avalikkuse silmis kliimasõdade rindekangelaseks kinnistas.\nPoolteist aastakümmet hiljem on meil küll Pariisi kliimakokkulepe, aga ka sellest taandunud uus Ühendriikide president ning seda kõike pisar silmanurgas kõrvalt vaatav jätk Gore’i püüdlustele pealkirjaga „Ebamugav järg“ („An Inconvenient Sequel: Truth to Power“, 2017). Hollywoodi suurejooneliste filmide probleem on samal ajal kahjuks sama mis poisil, kes enda lõbuks karjus külarahvale: „Hunt!“ Ühelt poolt tõmbavad nad probleemile tähelepanu, teisalt tuimestavad vaatajat toimuva suhtes sarnaselt sellega, kuidas massimeedia vägivalda või porno naisi alavääristavat seksi normaliseerida aitab – muudavad selle mugavaks ja ohutuks meelelahutuseks, mis ei kätke endas muud peale riskivaba tarbimisakti.\nEt näha katastroofifilmide progresseeruvat dementsust, tasub (mitte) vaadata näiteks hiljutisi katastroofimäruleid „San Andreas“ (2015) või „Magnettorm“ („Geostorm“, 2017). Kui esimene saatis inimkonna lemmikmusklikuhja Dwayne „The Rock“ Johnsoni maavärinate ja tsunamide vastu (spoiler: maavärinad ja tsunamid kaotasid), siis „Magnettorm“ viis vaataja lähitulevikku, kus inimkond kontrollib emakese Maa kliimat rohkete satelliitide abiga. Kuni hetkeni, mil muidugi enam ei kontrolli ja rinda tuleb pista pahade tegelastega, et siis viimaks võimuseisund taastada.\nSääraste filmide karikatuursuse vormilisest totrusest suuremgi probleem on tegelike ja kohest tegelemist vajavate probleemide taandamine üksikisikute rumalusele, halbadele otsustele või kurjadele kavatsustele. Muidugi, kas või Bushi või Trumpi on lihtne kõigis maailma hädades süüdistada, ent selliste globaalsete väljakutsete puhul nagu kliima muutumine, maailmamerede reostumine ja kasvav sotsiaalne ebavõrdsus on tegemist laiema taustamehhanismiga, mille aluste nihutamisele ei jõua Hollywoodi suure-eelarvelised märulid lähedalegi.\nKui suvistelt blockbuster’itelt oleks seda ilmselt ka üliväga palju oodata, siis Christopher Nolani mõõtu labürintlike ja ambitsioonikate lugude meistrilt võiks nõuda enamat. Tema vastakat tagasisidet – ühtede arvates „Kosmoseodüsseia“ vaimne järglane, teiste meelest sentimentaalne käkk – kogunud „Tähtedevaheline“ („Interstellar“, 2014) küünitab küll kaugele, ent jääb vaatamata suurtele ideedele viimaste aastate kõige ilmekamaks kinnituseks Fisheri väitele.\nFilmis näeme lähitulevikku, kus inimkond on oma rüüsteretkega Maa lõplikult ammendanud ning sirutab käe kosmose poole, et sealt uus elukoht leida. Nõnda asub mitu kosmosemissiooni teele kaugetesse tähesüsteemidesse, et tuvastada kõlblik sihtpaik liigi tuleviku kindlustamiseks. Nolan põikab läbi aja ja ruumi viisil, mis oma emotsionaalse finaaliga jättis paljud vaatajad karvapalle köhima. Optimistlik ja inimlikule vaprusele ning armastusele kummardust tegev lõpplahendus kinnitab aga ennekõike tõdemust, et meile elu andnud ökosüsteem võib olla kaotatud, ent mis sellest – inimkonnast on saanud tähtede vahel seiklev tsivilisatsioon, mida ei saa takistada keegi ega miski. Koos Ridley Scotti üldiselt igati sümpaatse „Marslasega“ („The Martian“, 2015) moodustab „Tähedevaheline“ korraliku tehnooptimismi kombo, mis kinnitab, et me vapra liigi laupäev on tõepoolest lõputu, kuniks meile on antud vaid piisavalt Matt Damoneid.\nMotivatsioonipaketi ja vitamiinilaksuna on see kõik väga kena, ent irdub oma keskses narratiivi ülesehituses üsna vähe klassikalisest kangelasmüüdist, mida kannab edasi suurem osa viimase kümnendi vaadatumatest filmidest, sealhulgas kõiksugu keebistatud maailmapäästjaid kujutavad koomiksimärulid. Maailmakord, mida need filmid kannavad, ei kuulu kindlasti mitte ühte ideoloogilisse kildkonda Fisheri kapitalismikriitika või näiteks kohaliku ökoaktivist Kaupo Vipi ainuvõimalikuks nimetatud „organiseeritud taganemise“ mõtteviisiga.\nVipp kirjutab ajakirjas Hea Kodanik: „Nii ongi jätkusuutlikkuse tegelik väljakutse inimeste seniste väärtushinnangute, kultuurinormide ja elustiili muutus – teadvustamine, mida me ikkagi tegelikult eluks vajame. Ka siis oleks raske kujutleda, et kõik rahvad lepiksid oma tänase olukorraga. Pideva alatoitluse, veepuuduse, alalise sõjaseisukorra jmt hädade tõttu kannatavaid inimesi on ju praegu rohkem, kui oli planeedil kokku rahvast 20. sajandi alguses.“\nVäärtushinnangute ja kultuurinormide kujundamisel on massimeedial eesotsas kinodes näidatavate filmidega röögatu roll, ent ekraanidel kujutatakse järjepidevalt ennekõike õiglase ja äravalitu katsumusi, millest head on määratud ilma suuremate kahtluste või rajavahetusteta üle saama. Ehk siis ükski katsumus ei väära kangelase moraalset ankrupunkti, nagu ka ei näi ükski looduskao ja kliima muutumisega seotud punane joon vääravat majandusmammuti valitud rada.\nTäiskiirusel rööbastelt maha\n„Tähtedevahelise“ ja „Marslase“ vastandiks võib pidada kordades tehnoloogiapessimistlikumaid filme nagu „Mad Maxi“ seeria või hiljutine „Snowpiercer“. Kuigi filmides kujutatud maastikud on diametraalselt erinevad – esimesel lõputu päikesepaistest lämmatatud kõnnumaa, teisel jäämassiividega kaetud elutu tund-ra –, seob neid tõdemus, et tee säärasesse tulevikku on sillutanud me liigi suutmatus oma loodusliku keskkonnaga mõistlikult ja vastutustundlikult hakkama saada.\nGeorge Milleri „Mad Maxi“ seeria sündis 1970. aastate lõpul just nimelt murest taastumatute energiaallikate pärast. Inimkond on filmi alguspunktiks maha pidanud tuumasõja, pärast mida on kõige väärtuslikumaks varaks saanud kütus, mis paneb liikuma kõrbes ringivuramiseks kasutatavad kõikvõimalikest juppidest kokku keevitatud masinad. Selles maailmas pole inimkonna elu paremaks muutma mõeldud sõiduvahendid enam mugavuse ega jõukuse allikas, vaid üksnes surma ja hävingu kandjad.\nFilmi kauaoodatud ja algsest triloogiast kaks aastakümmet hiljem linastunud neljas osa „Raevu tee“ („Mad Max: Fury Road“, 2015) toob nafta kõrvale joogivee – filmi keskne kurikael ei kontrolli surevat maailma mitte üksnes relvapäästiku, vaid ka veekraani abil. Röövkapitalismi kriitika on „Mad Maxis“ muidugi püsivalt olemas, ent filmi sisuline sõnum võib taas võtta koha sisse tagaistmel, sest ennekõike on tegemist ikkagi kahetunnise testosterooniküllase märuliga.\nMärksa keerulisema moraalse kinda heidab vaatajale Lõuna-Korea hittlavastaja Bong Joon-ho ulmepõnevik „Snowpiercer“ (2013), mis kujutab endast žanrifilmile lisaks ka satiirilist allegooriat klassiühiskonnast, šokikapitalismist (Naomi Kleini raamatust „The Shock Doctrine: The Rise of Disaster Capitalism“ pärit termin, mis tähistab kriiside, paanika ja ärevusseisundi strateegilist ärakasutamist neoliberaalsete reformide läbiviimiseks ja erinevatele poliitilistele otsustele poolehoiu leidmiseks) ja läbi tehnoloogia tekkivatest võimusuhetest. Filmi tegevustik toimub aastal 2031, kui inimkonna püüded kliimasoojenemist ümber pöörata on toonud kaasa hoopiski uue jääaja. Vähesed ellujäänud on surutud filmile pealkirja andvasse igiliikurina kohutaval kiirusel ümber maailma kihutavasse rongi, kus eliit asub eespool ja proletariaat tagumistes vagunites.\nKuigi filmi poliitilisi paralleele võib pidada suuresti lihtsustatuiks, teeb Joon-ho lõpus rikaste ja vaeste vastandusest üsna julge sammu edasi, minnes kogu rongimaailma juhtiva „loomuliku tasakaalu“ ning seda kehtestavate võimu-\nstruktuuride kallale, kus kahel poolusel on rohkem ühist, kui arvata võiks. Seejuures võib vaielda, kas filmi lõpplahendusest kumab läbi tubli annus optimismi või pigem pessimismi, ent kahtlemata viitab „Snowpiercer“ loodust ja selle antavat elu mitteväärtustava süsteemi suutmatusele oma vigadest õppida ja vältimatule krahhile.\nSama keerukat suhet tehnoloogiaga ja jumalakompleksi kui hukuteed demonstreerib ka pigem efektse märulina ja tehisintellekti kuratlikkusega filmilukku läinud „Matrix“ („The Matrix“, 1999). Kui triloogiaks kujunenud sarja täispikad filmid räägivad ennekõike tehisreaalsuses aset leidvast sõjast viimaste inimeste ja neid orjastavate kurjade masinate vahel, siis vähemalt sama kõneka taustaloo pakuvad vähem tuntust kogunud lühilood kogumikus „Animatrix“ („The Animatrix“, 2013). Muuhulgas selgub, et virtuaalse reaalsuse Matrixi sünnile eelnenud inimeste ja nende loodud humanoidide vahelises sõjas olid inimesed need, kes alustasid tuumalöögiga, lükkasid tagasi rahupakkumise ning otsustasid viimase lahendusena masinate alistamiseks varjutada päikese kui nende peamise energiaallika paksu pilvekihiga. See omakorda viis masinate vajaduseni kasutada inimesi bioenergiaallikana.\nEks ole konfliktidega hoiatamine, negatiivsetele stsenaariumidele keskendumine ning teatav paranoia või skepsis tuleviku ees ulmežanrile üsna omased. Popkultuuris sageli rõhutatavat hirmu uue ees võib pidada ennatlikuks, lihtsustatuks ja ka põhjendamatuks, ent üsna kõnekas on see, et ressursside lõppemise ning kliimasoojenemise jätkumise kui paratamatusega näib leppivat suur osa hiljutistest tulevikku puudutavatest filmidest. Olgu näiteks sedavõrd erinevad filmid kui Denis Villeneuve’i „Blade Runner 2049“ (2017) oma tumedate ja elutute linnastruktuuridega või Alexander Payne’i „Kahandamine“ („Downsizing“, 2017) lähitulevikuga, kus kollektiivsele manalateele ei vastata mitte tarbimise vähendamisega isiklikus plaanis, vaid iseenda väikeseks muutmisega tehnoloogia abil, et siis „säästlikul“ moel veel rohkem tarbida. Ahjaa, veel üks Matt Damon!\nFilme, mis suudaksid pakkuda praegusele rajasõltuvusele jätkusuutlikke alternatiive, on vähe, kui üldse. Õigupoolest jõuavad vaid üksikud linalood nõnda kaugele, et üleüldse inimkonna praeguse arengutee kõrvale muid võimalusi mokaotsastki pakkuda. „Sauruste pargi“ saaga värskeim osa „Jurassic World: Langenud kuningriik“ („Jurassic World: Fallen Kingdom“, 2018) pikib sisse mõned mõtted meie liigi võimupositsiooni vankumalöömisest ning traagilise kaadri vulkaaniplahvatuses hukkuvast dinosaurusest, ent seab lõpuks ikkagi vastamisi kurjad lihasööjatest reptiilid, kelle vallapääsemine sõltub ennekõike karikatuurselt ahnetest kurjamitest, ning head ja õilsad peategelased.\nEt tegevust raamiv süsteem ise võiks mingil hetkel muutuda või me liigilisele etnotsentrismile midagi muud järgneda, julgevad sedastada üksikud linalood. Meenuvad näiteks briti lavastaja Alex Garlandi tööd, millest põnevik „Ex Ma-china“ (2014) jätab – kel Garlandi filmid nägemata, siis järgmise alapealkirjani spoilerihoiatuste DEFCON 1! – mõlemad seksapiilse humanoidi pärast võistlevad meestegelased pika ninaga. Veelgi huvitavam ja ambitsioonikam on tema mullune „Häving“ („Annihilation“), mille aluseks olev Jeff VanderMeeri raamat võlgneb üksjagu vendade Strugatskite jutustusele „Väljasõit rohelisse“ („Пикник на обочине“, 1972), mis omakorda on kuulsamgi Andrei Tarkovski oluliselt spirituaalsema tõlgenduse kaudu filmis „Stalker“ („Сталкер“, 1979).\n„Hävingus“ langeb Maale komeet, mille ümber tekib salapärane ja laienev tsoon (inglise keeles shimmer, mida võiks tõlkida ka kui värelust, võbelust, kuma), kus hakkavad painduma nii aeg kui ruum. Sõduritega, kes sellesse tsooni sisenevad, kaob kiirelt igasugune kontakt ning keegi ei naase. Üsna pea selgub, et millegi kirjeldamatult teistsugusega kohtumisel, mida ei suuda päriselt mõõta ükski me meel, kipuvad nihkesse minema tegelaste psühholoogia, maailmataju ja minapilt.\nTüüpilistest tulnukate invasioone kujutavatest filmidest eristab „Hävingut“ aga see, et võõrvormi ei kujuta Garland ei sõbraliku ega vaenulikuna – tekkinud tsoon on täiesti uuel moel lokkav ja õilmitsev looduskeskkond, mis suudab oma prismasse assimileerida igasuguse inimtegevuse, kuitahes agressiivse ja hävitava. Kuigi lõpus saadakse näiliselt inimliigi kallale kippuvast tsoonist justkui võitu, reedavad viimased kaadrid, et tegemist võib olla hoopiski uue evolutsioonitsükli algusega.\nSama tõsiselt vaatab inimolemise väärtuslikkusele otsa zombižanri viimaste aastate originaalsemaid saavutusi „Kõigi annetega tüdruk“ („The Girl with All the Gifts“, 2016). Eks ole elavaid surnuid kujutavaid filme kasutatud satiirilistel eesmärkidel pea nende sünnist saati. Ka tänapäevase zombifilmi looja George A. Romero on töganud oma filmidega rassisuhteid „Elavate surnute öös“ („Night of the Living Dead“, 1968), tarbimiskultust „Surnute koidikus“ („Dawn of the Dead“, 1978), militaarhierarhiat „Surnute päevas“ („Day of the Dead“, 1985) ja varanduslikku ebavõrdsust „Surnute maas“ („Land of the Dead“, 2005).\n„Kõigi annetega tüdruk“ seab aga kaalukausid lõplikult ümber, pannes kahtluse alla kogu inimtegelaste valikuid suunava omakasupüüdliku eetilise süsteemi ning liigi väärilisuse kataklüsmist pääseda. Viirus levib filmis loodusjõuna – seenena, mille eosed katavad Maa, pühkides nakatamise kaudu oma teelt inimasustuse. Nii muutub film oma lõpusirgel allegooriaks kogu senise patriarhaalsusel, militarismil ja loodushävingul põhineva süsteemi jätkusuutmatusest ning sellise maailma kaost millegi uue ees.\nStrugatskite eespool viidatud raamatult laenab ka „Hävingule“ ja „Kõigi annetega tüdrukule“ omast tugevat perspektiivirelativismi sisaldav mõttekäik teoses – ehk on Maad tuuseldavatel meile mõistetamatutel jõududel meist täpselt sama ükskõik, kui on meil piknikku pidades metsaveerel askeldavatest sipelgatest ja muudest putukatest-satikatest.\nKliima on vaataja silmades\nMaailma kui sellise ja inimtsivilisatsiooni kogu täiega kadumine ulmežanris pole muidugi ainus viis, kuidas lõputunnetus filmides kanaliseerub. Süsteemi krahh peidab end paljudes filmides ka hoopis peenemalt, taustale. Heaks näiteks on mitmete Ameerika linalugude tegevuspaiga nihkumine ranniku metropolidest Kesk-Läände. Sageli vaatab ekraanilt töölisklassi ja naftapuurtornide kõrvalt vastu kõrbemaastike lootusetus, tühjus ja elutus.\nDavid McKenzie kiidetud neovestern „Läbi tule ja vee“ („Hell or High Water“, 2016) juhatab vaataja kahe pangaröövli ja kahe politseiniku kannul läbi Lääne-Texase väikelinnade. Ehkki keskmes on kassi-hiire mäng politseinike ja pättide vahel, tuleneb filmi maailmatunnetus ja mõjuvus suuresti sellest, mida näidatakse vaatajale märuli vahele ja taustaks – mahajäetud maju, pankade poolt suletud ärisid, tolmu alla kaduvaid tööstusettevõtteid, vaikselt hukkuvat osa riigist, mis on jäänud ilma suurest Ameerika unelmast, poliitilise eliidi tähelepanust ja vabaturumajanduse lubatud rikkusest. Eks seleta see pilt ka üsna ilmekalt, miks nii suur osa ameeriklastest nägi Donald Trumpis värsket muutusetoojat.\nSamasugust pelgust ajale jalgu jäämise ees peegeldab ka – väikese erandina koomiksifilmide seas – „X-meeste“ kõige sombusem peatükk „Logan“ (2017), kus end keset kõrbeavarusi peitnud ning oma surelikkusega tõtt vaatavad peategelased tunnevad ennast kõike muud kui kodus maailmas, mille kiirteedel kihutavad isejuhtivad kaubikud. Vesternide üheks läbivaks motiiviks on ikka ja jälle olnud aja muutumine – üksiku relvakangelase kaduv koht tsiviliseeruvas maailmas. Nüüd pole oma kohta kaotanud mitte ainult üksikkangelane, vaid terved segmendid ühiskonnast, kes võidujooksus selle peale, kellel on surres kõige rohkem asju, alla jääma kipuvad.\nPiirkondlikust mahajäämusest on veidi teises võtmes rääkinud hulk oluliselt allegoorilisemaid ja sümbolistlikumaid filme. „Metsiku lõunamaa asukad“ („Beasts of the Southern Wild“, 2012) tõi vaataja ette Louisiana sood ja väikese peategelase Hushpuppy, kes vaatab tõtt oma kogukonna hävinguga tõusva veetaseme tõttu ning müstiliste koletistega – need sümboliseerivad muuhulgas ka kliimamuutusi ja väljasuremist. Hiljutine võõrfilmi Oscari kandidaat „Mao embus“ („El abrazo de la serpiente“, 2015) viis aga vaataja psühhedeelsele rännakule läbi Amazonase džungli paralleelselt 1909. ja 1940. aastal. Tegemist on mõtisklusega kolonialismi mõjust, aga ka inimese ja looduse suhtest, ajale jalgu jäämisest ning meie kaduvusest ja ajutisusest siin planeedil ja elus.\nMärksa otsekohesema allegooria kliimamuutuste kohta tõi möödunud aastal ekraanidele Darren Aronofsky draamaga „ema!“ („mother!“). Film toimib õige mitmel teematasandil piibliloost emaduspsühholoogiani, kuid on ennekõike suunitletud õudusfilmina emakese looduse vägistamisest. Filmi ainsaks tegevuspaigaks on metsa keskel asuv maja, Eedeni aed, kus naistegelase elu kulgeb võrdlemisi muretult, kuni sisse tungivad ootamatud külalised. Neile järgneb üha rohkem inimesi, kes kõik tahavad saada osa loojast, loodust, pühadusest, puhtusest ja imest, tuues aga kaasa üksnes kaose ja hävingu.\nKui dokumentaale mitte arvestada, jääb suurejooneliste maailmalõpulugude ja paksult sümbolistlike allegooriate vahele aga üsna vähe filme, mis vaatajat kui täiskasvanud mõistuspärast inimest looduskao ja globaalse kapitalismi piiride üle mõtlema kutsuks. Artiklis „Miks ei tehta kliimamuutustest häid filme?“ sõnastab Jeremy Deaton ühe võimaliku põhjuse: „Kuigi kliimamuutused on ilmselt meie ajastu kõige edasilükkamatum väljakutse, kujutavad nad endast kehva antikangelast. Kliimamuutus on impersonaalne. Temperatuuri muutumise taga ei luura maskis kurjamit – me kõik oleme erineval moel osa probleemist. Samuti on kliimamuutus aeglane, viies temperatuuri igal kümnendil üles vaid paari kraadikümnendiku võrra. See pole Surmatäht, mis me planeedi nupuvajutusega põrmustaks. Kuigi kliimamuutus on sügavalt moraalne probleem, ei põhjusta ta ka sarnast kohest viha nagu hulk kosmosenatse, kes püüavad galaktikat vallutada.“\nLihtsaid hea ja halva vastandusi eelistav filmitööstus ei jookse just tormi linalugude peale, mis moraalset konflikti me kapitalistliku elukorralduse ning teadlaste poolt ammu ette kuulutatud kliimakataklüsmide ja üldise looduskao, praeguse eluviisi ja võimalike (või hädavajalike) alternatiivide vahel ületada püüaks. Viimastest aastatest meenub ainsa tõelise dialoogikatsena erinevate mõtteviiside vahel teekonnafilm „Kapten fantastiline“ („Captain Fantastic“, 2016).\nMatt Rossi dramöödias on anarhistlikust aktivistist isa kolinud oma kuus last tarbimisühiskonna haardest sõna otseses mõttes looduse keskele, harib ja õpetab neid ise ning tähistab jõulude asemel Noam Chomsky päeva. Ühel päeval ajab haiglasse viidud ema surm pere senisest looduskookonist välja ja sunnib teekonnale kapitalistliku tsivilisatsiooni rüppe. Ühekülgse süsteemikriitika asemel avab film konflikti, mis tekib inimlike vajaduste ja eraldatuse, ideaalide ja praktiliste soovide vahele.\nEt kapitalismi lõpp ei võrduks maailma lõpuga ning enne viimast oleks võimalust, võimet ja tahet mõelda ka alternatiividele, on seda dialoogi aga hädasti vaja. Nagu öeldud, popkultuuri mõju me väärtushinnangutele ja normide kujunemisele on keeruline alahinnata, mistõttu kuluks ära rohkem häid filme nii kliimamuutustest, turumajanduse kitsaskohtadest kui ka üldisest sotsiaalsest ja majanduslikust ebavõrdsusest. Kapitalismi üheks väärtuseks ja võimaluseks on tarbija võim läbi oma valikute tootmist-loomist mõjutada ning kuni Lääs nii-öelda vegetaarmenüüd ei paku, on muidugi alati võimalik otsida lähimast multipleksist kaugemalt. Näiteks vaadata ise ja anda lastele Disney asemel vaatamiseks stuudio Ghibli ja Jaapani animelegendi Hayao Miyazaki filme nagu „Tuulte Oru Nausikaa“ („Kaze no Tani no Naushika“, 1984), „Printsess Mononoke“ („Mononoke-hime“, 1997) või isegi „Ponyo“ („Gake no Ue no Ponyo“, 2008).\nEsimene neist, mis põhineb Miyazaki enda eepilisel ja veelgi muljetavaldavamal mangal ehk Jaapani koomiksil, räägib noore tüdruku eetilistest konfliktidest postapokalüptilises tulevikumaailmas, kus inimkonda on oma teelt pühkimas taimedest lendlevad mürgised eosed ja nende vahel müttavad hiigelsuured olendid Ohmud. Kunagi juba korra maailma õhkinud inimestel jagub arunatukest peaasjalikult veelgi enama raua, tina ja tulega vastamiseks. Kangelannal Nausikaal tuleb sellistes oludes lepitada armastus kaasinimeste ja looduskeskkonna vahel, kus diametraalsete vastandustega pole tuhkagi pihta hakata.\nMiyazaki äärmiselt rohelise mõtteviisiga filmides on vastandid ja äärmused alati kohal, aga ennekõike otsib ta ikkagi ühist pinda ja tasakaalu nende vahel. Kas või vanameistri seni viimane linalugu, autobiograafiline ja võrratu „Tuul tõuseb“ („Kaze Tachinu“, 2013), on ennekõike meditatsioon inimese suutlikkusest luua, vaimustuda, pühenduda, armastada – ja samas loodu abil hävitada, lubada pühendumisel muutuda kinnisideeks, jõuda vaimustusest ja armastusest patriotismi, võõraviha ja hävinguni.\nMiyazaki filmid ei püüa pakkuda lihtsakoelisi lahendusi ega müüa vaatajale õnnelikku lõppu, mis asendaks mõtlemist ja tegutsemist väljaspool kinosaali. Tema looming on heaks näiteks, kuidas kapitalistliku maailmakorra vastuolusid on võimalik näidata ja keskkonna probleeme teadvustada lihtsustamata ja demoniseerimata, head ja halba mustvalgelt vastandamata.


Ringkonnapeadirektori Assistendi Keskmine Palk | Palk - 2019\nPõhiline Palk Ringkonnapeadirektori Assistendi Keskmine Palk\nRingkonnapeadirektor, keda nimetatakse ka prokuröriks, esindab inimesi kuriteos süüdistatavate isikute vastu. See on kõrge stressiga karjäär pikkade tundidega, kuid kogemused ja võrgustike loomise võimalused võivad olla õigusvaldkonnas töötamisel hindamatud. Aasta keskmine palk on kogu riigis 59 000 dollarit, mis varieerub geograafiliselt.\nPiirkonna advokaat (DA) on riigi või maakonna õiguskaitseametnik. Sõltuvalt jurisdiktsiooni elanikkonnast kasutab ringkonnavolikogu ka mõningaid abipiirkondlikke advokaate. ADA-na intervjueerite ohvreid ja tunnistajaid ning hindate kuritegelikke tõendeid. Kirjutate püksikud, osalete otsustusprotsessides, koostate aruandeid ja jälgite büroo eelarvet. Te esindate kohtualluvuses inimesi kohtuistungil. Paljud ADA-d on helistamisel 24 tundi ööpäevas.\nSelleks, et saada piirkondlikuks advokaadiks (ADA), peate olema litsentseeritud advokaat riigis, kus te praktiseerite. Litsentseerimine nõuab juriidilist kraadi (Juris Doctor või JD) ja riigi baarieksami edukat läbimist.\nÕiguskool on kolmeaastane täisajaga õpe pärast bakalaureusekraadi. Mõned õiguse koolid pakuvad osalise tööajaga programme, mis tavaliselt vajavad kraadi saamiseks neli aastat. Kuigi mõned kolledžid ja ülikoolid pakuvad spetsiifilist programmi, ei ole juriidilisele koolile vastuvõtmiseks ametlikku nõuet. Sisseastumiskomisjonid soovitavad kandidaatidel valida range õppekursuse, mida nad on kirglikud ja kus nad saavad hästi hakkama. Peamine peaks valmistama teid, et saada hea skoor Law School Admissions Test (LSAT). Hiljutised andmed seaduse vastuvõtukomisjoni andmetest näitavad, et õigusteaduskonda vastu võetud üliõpilaste tippteadlased olid majandus, lingvistika ja matemaatika. Äri- ja kriminaalasjades õigusemõistmine oli palju madalam. Vastuvõetud taotlejate keskmine GPA ulatus vahemikus 3,2 kuni 3,57. Keskmine tähendab, et pooled taotlejad olid kõrgemad keskmistest ja pooled olid madalamad. Keskmine aktsepteeritav LSAT-i skoor oli 150–161. Riigi tippkoolide vastuvõtmine on äärmiselt konkurentsivõimeline.\nPiirkondliku advokaadi assistendina jagate oma aja kontori ja kohtusaali vahel. Piirkonna advokaadi järelevalve all teete intervjuusid, tutvute tõendeid ja ilmute kohtusse tsiviil- ja kriminaalasjades. Piirkonna advokaadibüroo positsioonid on tavaliselt üsna konkurentsivõimelised. Õiguskooli ajal võib see olla praktika eelis.\nPiirkondliku advokaadi assistendi palk on umbes 73,088 dollarit aastas või umbes 40 dollarit tunnis. See on keskmine palk, mis tähendab, et pool oma positsioonist teenib rohkem ja pooled teenivad vähem. New Yorgi ADA palk keskmiselt $ 65,552, mis on 4% kõrgem kui riigi keskmine. Enamikul neist on meditsiiniline ja hambaravi kindlustus. Karjääri pikkus mõjutab palka, kuid kõige olulisem tegur on geograafiline asukoht.\nUSA tööstatistika büroo ei tee prognoose valitsuse töökohtade kohta. Advokaatide kui terviku väljavaated on siiski head. Töökohtade kasv on eeldatavasti umbes 8 protsenti aastas 2026. aastaks, mis on keskmiselt võrreldes kõigi teiste töökohtadega.\nSystems Analyst Vs. Võrguadministraator\nKarjäär, Mis Nõuab Organisatsioonilisi Oskusi\nMis On Homaari Kalurite Aastane Sissetulek?\nKui Palju Kaubaveo Maakler Teeb?


★★★ Villa V - tänapäevane elukoht probleemse saidiga ★★★\nAllan Lake'i käsitsi valmistatud laudmööbel\n3 mööblit üks ühes 5 sekundiga\nKaasaegse elutuba sisekujundus\nVilla V - tänapäevane elukoht probleemse saidiga\nAsukoha valimine on väga oluline samm kõigile, kes soovivad uue kodu ehitada. Mõnikord on teil lihtne, kui leiate mõnusa saidi, kuid mõnikord on teil vaja väljakutseid lahendada. Selles olukorras võiks näiteks olla Villa V. asub Hollandis Bloemendaalis, kus elukoht kujundas ja ehitas Paul de Ruiter Architects.\nAlgusest peale oli selge, et maastik pole midagi, mida võite ignoreerida. Me ei räägi soovimatutest nõlvadest ega muudest sellistest raskustest, vaid sellest, et maastik oli võluv ja tuli nii palju kui võimalik säilitada. Selle tulemusena tuli leida lahendusi. Ehitati keldrikorrus, mis sundis esimest korrust kallakule asetama.\nEsimesel korrusel asub esimesel korrusel maastik. Et rõhutada seoseid siseruumide ja välimiste ruumide vahel ning maastiku sisseviimist siseruumides, on põhja- ja lõunapoolsed fassaadid valmistatud enamasti klaasist.\nLõuna-Aafrika perekonna residents on kõige suurem nurgakivist\nMitmekvaliteediline kaasaegne elukoht, millel on Vancouveri maalilised vaated\nÜlejäänud kaks külge on suletud, et elanikele privaatsust pakkuda. Need on valmistatud värvilisest puidust. Klaasfassaadidel on suured lükanduksed, mida saab avada ja kogu ruum avaneb välimusele. Veel üks siseõhuühendust rõhutatav element on ka sisehoone, mis asub elukoha südames. See tõi loomulikku valgust kõigis tubades ja see on väga värske ja kaunis ruum.\nSan Francisco Golden Gate'i silla inspiratsioon: Beams Chair [Video]\nSimon Couchmani arhitektidega vana ja uue ühendamine\nStiilne Harper nahk läbilõikega diivan\nAntoni Lupi Villa Sardiinias\nSunny Rio Roca kabel\nStiilne NY köök, mida renoveerib Angela A'Court\nTiny stuudiokorter koos geniaalsete sisekujunduslahendustega\nZeige arhitektide poolt Tinos'is võimas privaatne kodu\nKopli diivanil saate oma keha tunda kõrgeima pehmuse\nIntervjuu Robert Oshatziga: Looduskaunistused ja arhitektuuri lüüriline muusika\nAna Hernández Palaciosi loominguline büroo Valencias\nIntrigeeriv kaasaegne võrevoodi Indias: Khadakvasla maja\n10 viisi, kuidas maksimeerida ruumi väikeses magamistoas\nKuidas luua lõõgastavat keskkonda oma linna kodus\nKaasaegse arhitektuuri loomine karmi keskkonda


Louis Paul Pojman – Vikipeedia\nLouis Paul Pojman\nLouis Paul Pojman (22. aprill 1935 Cicero, Illinois – 5. oktoober 2005) oli Ameerika Ühendriikidefilosoof.\nTa oli 9 aastat West Pointi sõjakooli filosoofiaprofessor, seejärel emeriitprofessor. Tema peamised uurimissuunad olid rakenduseetika ja religioonifilosoofia.\nPojman on paljude filosoofia- ja eetikateemaliste raamatute ja artiklite autor või toimetaja. Teda tuntakse tasakaalustavate seisukohtade esitajana väga vastuoluliste ja diskussioone tekitavate teemade puhul ühiskonnas, nagu näiteks abort või surmanuhtlus. Ta on püüdnud selgitada miks inimesed on erimeelel sellistel teemadel ja kust erimeelsuste alged pärinevad.\nEesti keeles on Pojmani raamatutest välja antud Tartu Ülikooli eetikakeskuselt "Eetika: õiget ja väära avastamas", mis on kõrgkooli õppuritele mõeldud eetikaõpik.\n3.1 Tõlked eesti keelde\n3.1.1 "Eetika: õiget ja väära avastamas"\nLouis Pojman sündis ja kasvas üles Ciceros Illinoisi osariigis. Keskhariduse sai ta Mortoni keskkoolis. Nyacki Kolledžist sai ta loodusteaduse bakalaureusekraadi (Bachelor of Science) ja New Brunswicki Usuteaduslikust Seminarist usuteaduste bakalaureusekraadi (Bachelor of Divinity), misjärel pühitseti Reformed Church of America vaimulikuks. Pärast mõnda aega teenimist Bedford Stuyvesanti kirikus Brooklynis jätkas ta õpinguid New Yorgi Columbia ülikooli teoloogilises seminaris, kust sai 1967. aastal magistrikraadi ja 1972. aastal Reinhold Niebuhri juhendamisel PhD kraadi eetikas. Aastatel 1969–1971 oli ta Fulbrighti ja Kenti stipendiaat Kopenhaageni Ülikoolis Taanis ning 1970. aastal töötas ta Rockefelleri stipendiumiga Hamburgi Ülikoolis Saksamaal. Pärast doktorikraadi kaitsmist Ameerikas otsustas ta spetsialiseeruda analüütilise filosoofia suunal ja selleks siirdus ta Oxfordi Ülikooli, kus kaitses 1977. aastal filosoofiadoktori kraadi analüütilises filosoofias. Oxfordis oleku ajal pidas ta ka loenguid. 1977 sai temast ka külalisabiprofessor Notre Dame'i ülikoolis, misjärel õpetas ta ka Texase Ülikoolis Dallases ja sai professoriks Mississippi Ülikoolis.\nPojman emeriteerus pärast üheksat aastat töötamist filosoofiaprofessorina West Pointi sõjakoolis. Ta on pidanud loenguid enam kui kuuekümnes ülikoolis üle maailma.\nOma esimeses raamatus "The Logic of Subjectivity" väidab Pojman, et Kierkegaardi loogika viib sisemiste vastuoludeni. Raamatus "Religious Belief and the Will" vaidleb ta vastu Descatesile ja William Jamesile, kes usuvad, et me saame valida uskumused omal tahtel. Ta arendab usueetikat ja väidab, et lootus võib olla sobilik asendus usule. Tema artiklit "Critique of Ethical Relativism" on nimetatud üheks kõige keerulisemaks esseeks antud teemal ja see on laialt levinud antoloogia.\n1960-ndatel oli L. P. Pojman osaline sõjavastases liikumises ja inimõiguste aktivist. Ta hakkas taimetoitlaseks, oli innukas matkaja, rattur ja keskkonnakaitsja.\nPojman oli silmapaistev õpetaja. Tema õpetamisega seotud auhindade seas olid Burlington Northern Award for Outstanding Teaching and Scholarship (1988), Outstanding Scholar/Teacher in the Humanities at the University of Mississippi (1994) ja U. S. Military Academy Outstanding Scholar/Teacher Award (1999). 2004. aastal sai ta tunnustuse Ameerika Ühendriikide presidendilt – the Presidential Award for Distinguished Service to the United States Military.\n"The Logic of Subjectivity: A Critique of Kierkegaard's Philosophy of Religion", University of Alabama Press, 1984\n"Religious Belief and the Will", Routledge and Kegan Paul, 1986\n"Moral Philosophy: A Reader", revised 3rd edition, Hackett Publishing Company, 2003\n"The Abortion Controversy: A Reader", edited with Francis J. Beckwith, Jones and Bartlett, revised 2nd edition, Wadsworth Publishing Co., 1998\n"Equality: A Reader", edited with Robert Westmoreland, Oxford University Press, 1996\n"Ethical Theory: Classical and Contemporary Readings," revised 6th edition, Co-author James Fieser, 2012\n"The Death Penalty: For and Against (Point-Counterpoint Series)", joint-authored with Jeffrey Reiman, Rowman & Littlefield, Jan. 1998\n"Life and Death: Grappling with the Moral Dilemmas of Our Time," revised 2nd edition, Wadsworth Publishing Co., 2000\n"Life and Death: A Reader," revised 2nd edition, Wadsworth Publishing Co., 2000\n"Desert: A Reader "with Owen McLeod, Oxford University Press, 1998.\n"Kierkegaard’s Philosophy of Religion," International Scholars Press, 1999\n"Global Environmental Ethics, "revised 2nd edition, McGraw-Hill, 2002\n"Environmental Ethics: Readings in Theory and Application," revised 6th edition Co-author Paul Pojman, 2012\n"The Moral Life: A Reader in Moral Philosophy," revised 4th edition, Co-author Lewis Vaughn, 2010\n"What Can We Know? An Introduction to the Theory of Knowledge, "revised 2nd edition, Wadsworth Publishing Co., 2000\n"Theory" "of" "Knowledge", revised 3rd edition, Wadsworth Publishing Co., 2003\n"Philosophy of Religion," Re-issued by Waveland Press, 2009\n"Ethics: Discovering Right and Wrong, revised" 7th edition, Co-author James Fieser, 2012\n"Modern & Contemporary Political Philosophy, "McGraw-Hill, 2001\n"Philosophy: The Quest for Truth," revised 6th edition, Lewis Vaughn, co-editor, 2010\n"Philosophy of Religion: An Anthology, "revised 6th edition, Michael Rea, co-editor, 2012\n"Philosophy: The Pursuit of Wisdom", revised 5th edition, Wadsworth Publishing Co., 2006\n"Introduction to Philosophy: Classical and Contemporary Readings," 3rd edition, Oxford University Press, 2004\n"Who Are We? Theories of Human Nature", 2005\n"Justice: An Anthology", Prentice-Hall, 2006\n"Philosophy: The Traditions," 2nd edition, Wadsworth Publishing Co., 2005\n"Philosophy: The Classics," 3rd edition, Lewis Vaughn, co-editor, 2010\n"Ethical Theory," revised 5th edition, Wadsworth Publishing Co., 2006\n"Terrorism, Human rights, and The Case for World Government," Published Posthumously", 2006\nLouis P. Pojmani raamatute nimekirja leiab tema eluloo lehelt ja mitmeid neist saab lugeda ka internetis.\n"Eetika: õiget ja väära avastamas"[muuda | muuda lähteteksti]\n2005. aastal andis Eesti Keele Sihtasutus välja Tiiu Hallapi tõlkes Louis Pojmani eetikaõpiku. Saatesõna kirjutas Tartu Ülikooli eetikakeskuse juhataja Margit Sutrop.\n"Eetika: õiget ja väära avastamas" on kõrgkooli õppuritele mõeldud eetikaõpik. Raamatus käsitletakse süstemaatiliselt moraalifilosoofia põhiprobleeme – moraalirelativismi ja -objektivismi, väärtusi, egoismi ja altruismi ning deontoloogilisi, teleoloogilisi ja voorustepõhiseid eetikasüsteeme. Käsitletakse metaeetika küsimusi ja eetika seotust religiooniga. Samuti leiab lugeja nõuandeid filosoofilise töö kirjutamiseks. Õpikut kasutatakse Tartu Ülikoolis eetika aluste loengu õppematerjalina, samuti on see kasutusel paljudes teistes Eesti ja välismaa ülikoolides.\nRaamat võiks huvi pakkuda ka laiemale lugejaskonnale, sest autor on eetika ja moraaliküsimused põhjalikult lahti mõtestanud ning osavalt põiminud selgitavate ja tänapäevaste näidetega. Ohtrasti on kasutatud näiteid kirjandus- ja filmiklassikast. Seetõttu ei peaks pelgama, et raamat osutub raskeks – haarav stiil lubab õpikut ka öökapiraamatuna tarvitada. Moraaliküsimuste üle mõtlemine ei peaks tipnema auditooriumis kuuldu ja nähtuga. Meie igapäevaelus tuleb ette hulganisti olukordi, kus peame langetama erinevaid otsuseid, pahatihti ei ole me isegi sellest teadlikud, et teeme eetilisi valikuid. Raamat aitab mõista, kuidas moraal meie igapäevatoimetustes ilmneb ning kuidas on moraal seotud ühiskonnaga. Ehkki üheseid lahendusi eetilistele probleemidele ei suuda anda ükski moraalifilosoofia raamat, võib öelda, et Pojman õpik on heaks eeskujuks, kuidas eetikaprobleemide üle arutleda. Teemad ei ole antud mitte kirjeldavas vormis, vaid on lahti seletatud loogilise arutelu käigus. Sarnaselt võib juba iga lugeja mõtiskelda iseseisvalt teda vaevavate moraaliprobleemide üle."\nLouis P. Pojman on kirjutanud üle saja artikli, artiklite nimekirja leiab tema eluloo lehelt.\nTal oli kaks last: Ruth Freedom, kes töötab OSCE-s (Organization for Security and Cooperation in Europe) inimkaubandusevastase võitluse alal, ja hiljuti lahkunud Paul Theodore (1966–2012), kes oli filosoofiadotsent Towson Universitys Marylandis.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 1,5 1,6 "Dr. Louis P. Pojman". Biography. Vaadatud 28.11.2017.\n↑ 2,0 2,1 "Eetikaveeb". väljaanded, 2005. Vaadatud 09.12.2017.\n↑ "Dr. Louis P. Pojman". Books. Vaadatud 09.12.2017.\n↑ "Goodreads". Vaadatud 09.12.2017.\n↑ "Dr Louis P. Pojman". Articles. Vaadatud 09.12.2017.\nLouis Pojmani loengu video. youtube.com, 28. märts 2008 (video üleslaadimise kuupäev)\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Louis_Paul_Pojman&oldid=5735586"\nSelle lehekülje viimane muutmine: 03:43, 19. oktoober 2020.


Uudised – Lehekülg 5 – Eesti Õpetajate Liit\nAlgas kutsetaotluste esitamise kevadvoor\n15/12/2015 Koolmeister Uudised\nAlanud on kutsetaotluste esitamise kevadvoor. Taotlusdokumentide vastuvõtt lõpeb 5. veebruaril kell 24.00. (Hiljem laekunud taotluste läbi vaatamine lükkub sügisvooru.) Dokumendid tuleb saata e-posti aadressil: kutsekoordinaator@gmail.com\nVestlusvoor toimub 3. ja 4. märtsil, kutsekomisjon koosolek on 11. märtsil.\nVaata lähemalt: Kutse taotlemine\n11/10/2015 Koolmeister Uudised\nMTÜ Peaasjad ja Eesti Õpetajate Liidu koostöö tulemusena on valminud õpetajatele väga vajalik juhendmaterjal koolis vaimse tervise probleemide ära tundmiseks ja nendega tegelemiseks. Loe siit: http://peaasi.ee/524/\nUue kooliaasta alguseks\n01/09/2015 Koolmeister Uudised\nSoovime Sulle edukat ja rõõmude rohket uut kooliaastat!\nKonverentsi “Õpetaja mängimata roll” esitlused\n27/07/2015 Koolmeister Konverents 2015, Uudised\nEesti Õpetajate Liidu 98. sünnipäevakonverentsi “Õpetaja mängimata roll” meediakajastus ja esitlused\nPeeter Eerik Ots, EÕL: Õpetajate tee\nAnnela Tammiste, õpilane: Millist õpetajat soovivad õpilased?\nToivo Niiberg, õpetaja ja psühholoog: Õpetaja rollist väljas\nKarmen Palts, lapsevanem: Kelle vaateväljas on laps väljaspool kodu?\n27/07/2015 Koolmeister Uudised\nEesti Õpetajate Liit toetab Eesti Lasteaednike Liidu pöördumist Riigikogule\n04/06/2015 Koolmeister Uudised\nEesti Õpetajate Liit peab oluliseks, et Eestis kehtib nii alus- kui üldhariduse õpetajatele (ja tulevikuvaates kindlasti ka kutse- ja kõrgkoolis õpetavatele) ühtne kutsesüsteem ja seega ka ühtsed nõudmised ning tingimused. Lisaks palgateemadele aitaks lasteaiaõpetajate ja kooliõpetajate kutsete suurem ühendamine kaasa sujuvamale ettevalmistusele kooli minekuks ja kahe seni lahus hoitava asutuse sisulisele koostööle.\nSeega, ei räägi me antud teemal mitte ainuüksi õpetajaid, vaid eriti just õpilasi silmas pidades. Õpioskus, vaimne tervis, sotsiaalsed oskused kujunevad inimese varases eas ja seetõttu on ülimalt oluline, et õpetajad erinevatel haridusetappidel koostööd teevad. Oma väärtus võib tekkida õpetajate sujuvast liikumisest üldharidusest nt lasteaedadesse ja vastupidi läbi kutsesüsteemi ja EÕLi tulevase täiendõppe.\nPeame riiklikult oluliseks teemaks käsitleda õppimist riigis laiemalt, elukestva õppe strateegia võtmes. Toetame lasteaednike ettepanekut liikuda sõnadelt tegudele, formaalsustest sisusse – seda ootavad nii tänased noored, kes soovivad enda tulevikku Eestimaal näha kui Eesti ühiskond laiemalt.\nÕpetajate palganumbris ning professionaalsetes eeldustes ja tingimustes on suured käärid. Lisaks sellele on olukord, kus lasteaiaõpetaja palk ei ole ühtlustatud õpetaja palga alammääraga mitte ainuüksi arusaamatu, vaid ka lubamatu. Riiklikult kehtestatud õpetaja palga alammäär peab olema summa, mille teenib IGA Eesti riigis täiskohaga töötav õpetaja. Lubatud erisused (ning võimalused selleks palgafondis) peavad olema arvestatud vastavalt ettevalmistusele ja kvalifikatsioonile. Ei peaks olema kahtlustki, et haridust ning haritust hindavas riigis saab enda kompetentsid tõendanud spetsialist ka spetsialisti palka. Mis ja miks peaks Eestis teisiti olema?\nEesti Õpetajate Liidu sünnipäevakonverents\n18/05/2015 Koolmeister Konverents 2015, Uudised\nEesti Õpetajate Liidul on 27.mail 98.sünnipäev ja me tähistame seda traditsioonilise kevadkonverentsiga, millel seekord siiski on veidi laiem taust, kuna sellest peaks saama ka sissejuhatus õpetajate kongressi ettevalmistavatele sammudele.\nKevadkonverentsil on kavas arutada õpetaja rolli üle ühiskonnas. Teema on jagatud kolmeks mõtteliseks osaks: Mis on õpetaja roll? Õpetaja on rollist väljas.(?) Kuidas saada oma rolli tagasi?\nKonverents toimub 27. mail kell 11.00 – 18.00 Tallinna Ehituskoolis, Pärnu mnt 162\nKonverentsi kava: Sünnipäevakonverents\nKonverentsile saab registreerida SIIN\nPõnevad esitlused psühholoog MSc Toivo Niibergilt\n21/04/2015 Koolmeister Uudised, Vaimne tervis koolis\nÕpetajatele meeldib väga teisi õpetada, aga nad on ka ise innukad õppijad ning käivad meeledi koolitustel. Kuid sellega kaasneb üks probleem – väärtuslikku infot kuhjub nii palju, et sealt on raske kõige olulisemad mõtted üles leida. Avaldame kaks õpetajaid vägagi puudutavat esitlust psühholoog Toivo Niibergilt:\n1. ÕPETAJA AUTORITEET\n2 KOOLI JA LASTEASUTUSE MIKROKLIIMA


Tapeet seina: tapeedi liigid ja vajalikud töövahendid | kodus.ee\nTapetseerimine annab toale mõistliku hinnaga uue ilme. Ehitajatel ja remontijatel on head ajad, sest tapeetide materjalide, mustrite ja värvide valik on peaaegu piiritu.\nKas panna tapeet või värvida sein üle? Mõlemad on toale värske ilme andmiseks head variandid. Värve ja mustreid leidub rohkesti ka mõistliku hinnaga. Nii tapeedipanek kui ka värvimine on tööd, millega koduomanik hea tahtmise korral ka ise hakkama saab. Lõpuks on maitseasi, kas eelistada tapeeti või värvi, sest lõpptulemus ja töökiirus suurt ei erine. Seinte värvimine läheb vahest.