Alates homsest maksab Tele2.Net paketis 2 kõneminut 79 senti, mis on kõige soodsam mobiilikõne hind Eestis.\nTele2 turundusdirektori Kristjan Seema sõnul on kliendid uuendusliku internetipõhise Tele2.Net paketi hästi vastu võtnud. Täiendav hinnalangetus kinnitab nii olemasolevatele kui Tele2-ga liitumist kaaluvatele klientidele, et Tele2 on parimat hinda pakkuv operaator Eestis.\n“Ülisoodne kõneminuti hind on toonud Tele2-le peamiselt uusi kliente konkurentide võrkudest. Nii soodsa hinnaga saab rääkida vabalt ja liitumine Tele2-ga on kasulik. Näiteks milleks maksta EMT Delta paketti kasutades kõneminuti eest 2,75 krooni, kui Tele2.Net paketis maksad iga kõneminuti eest ligi 2 krooni vähem,” märkis Seema. Tele2 hinnaeelist näitlikustab tabel, mis on nähtav pressiteatele lisatud failis.\nTuru soodsaim hind 79 senti kehtib helistamisel kõikidesse Eesti mobiil- ning lauatelefonivõrkudesse ööpäevaringselt. Paketi miinimumarve on 100 krooni, eraldi kuutasu ei ole. Uus SMS-i hind on alates homsest 99 senti.\nEraklientidele suunatud Tele2.Net paketiga 2 liitumiseks tuleb minna Tele2 kodulehele www.tele2.ee ning siseneda internetipanga koode kasutades Tele2 Iseteenindusse. Klientidel, kes soovivad oma mobiilinumbrit säilitades oma senise operaatori Tele2 vastu vahetada, palub Tele2 pöörduda lähimasse müügiesindusse.\nTele2 Eesti AS kuulub üleeuroopalisse Tele2 telekommunikatsiooniettevõtete kontserni, mis pakub teenuseid enam kui 26 miljonile inimesele 24 riigis. Tele2 kontsern osutab Eestis mobiiltelefoni-, telefoni- ja internetiteenuseid, tarkvaraarendust teostab Trigger Software OÜ.\nTele2 / VNL-Online


Ajalugu – Lehekülg 7 – Aja viide\nEnn Tupp: kas president Pätsi mälestussammas Toompeal võiks tähendada 1939/1940. aastal käidud „Eesti tee“ kordumist? – Eesti Päevaleht\n17. dets. 2016 17. dets. 2016\nEesti 1940Foto: arhiiv, Rahvusarhiiv\nMa ei ole Eesti ajalootõlgitsemisse ega ka tuleviku ennustamisse veel nii süüvinud, et kasutada oma kirjutisel sarnast pealkirja, nagu mõni aeg tagasi ilmunud Jaanus Piirsalu artiklil “Kujud näitavad “Vene teed”” (PM, 30.11) – asendades selles sõna Vene Eestiga, aga et Venemaa on oma ajaloos hea ja halva tõlgitsemisega endiselt puntras, siis piisab vaid ühe Piirsalu märke äratoomisest, mis käsitleb Orjoli kuberneri tegevuse mõtestatust või mõttetust:\n“Kuberner lasi hobuse seljas istuva, mõõka ja risti käes hoidva Ivan Julma panna Orjoli vanima õigeusukiriku kõrvale. Teda ei huvitanud tõsiasi, et Ivan Julm käskis hukata tema opritšnikute vägivallategusid kritiseerinud tollase Moskva ja kogu Venemaa õigeusu kiriku pea, metropoliit Filipi, kelle kirik hiljem pühakuks kuulutas.”\nÜle keskmise määra Vene kultuuri, ajaloo ja eelarvamusvabade intelligentide meelsuse fännina kujutan sellepuhust tavavenelase võimaliku kommentaari järgmiselt: „??????? ??? ???? ????!“ Selgituseks siis – tähendab nii oli vaja: metropoliit hukata, ta pühakuks kuulutada ja tema hukanu kuju taas kiriku kõrvale püsti panna.\nMeie, äsja laiema avalikkuse ette ilmutatud Pätsi mälestussamba teemas oleks justkui algamas sama kommentaari põhine tegevus – „tähendab nii on vaja!“\nTõin Ivan Julma näite ainult mälestussammaste mõttekuse või mõttetuse võrdlemiseks, et keegi kirjaoskamatu ei arvaks mind nii jaburaks, et soostun võrdlema kahte eelnimetatud persooni nende tegevuse seisukohalt.\nVaevalt suudaks keegi eitada Pätsi teeneid Eesti riigile vundamendi loojate seas, aga kui samas küsin, miks Pätsi teened ajavahemikul 1917-1920 olid suuremad kui Tõnissonil, Poskal, märtriks saanud Vilmsil või viimaks ka Pitkal, jääksid isegi sellele ajavahemikule spetsialiseerunud ajaloolased vastuse võlgu, sest need teened on mõõdetavad vaid emotsioonide läbi.\nPüüdmaks, alates kahekümnendaist, seada ritta Konstatin Pätsi teened poliitikuna, hakkab seda rida varjutama sõnade ja tegude lahkuminek. Alguses pisut schröderlikke arenguid meenutav palgasaamine Vene naftasündikaadilt, teiseks põhiseaduse rikkumine käitumisel vabadussõjalastega, mis mõlemad, kui parafraseerida Juhan Viidingut tekitavad “umbusu usu” õhkkonna. Edasi poolseadusliku presidendivõimu kehtestamine ning sama võimu poolt kinnitatud Eesti riigi neutraliteediseaduse prügikastiroaks tunnistamise ja baaside lepingule rohelise tee avamine, mille tulemusena tipneb teguderida viimaks 20. juulil 1940. aastal viimse iseseisvusraasu loovutamis-dokumendi allkirjastamisega.\nVaatame, mida pajatavad mälestussamba idee asjaosalised.\nEsiteks tsiteerin Eesti Muinsuskaitse Seltsi auesimeest Trivimi Vellistet: “Me rõhutame oma üleskutses Konstantin Pätsi kui Eesti riigi ettevalmistajat, kui Eesti riigi väljakuulutajat, kui Eesti riigi kõige esimest valitsusjuhti ja Eesti riigi esimest sõjaministrit Vabadussõja alguses, kui oli kõige raskem, meeleheitlikum ja lootusetum aeg. Kui tuli teade, et Punaarmee on liikunud Narva peale, siis Päts teatavasti põrutas rusikaga vastu lauda ja ütles: “Hakkame vastu!”. Vastsündinud Eesti riigil ei olnud ju sõjaväge, ja ei olnud ressursse, et sõdida suure idanaabriga. Ja see otsus võis muuta kogu meie ajalugu. Kui Vabadussõda poleks sõditud ja võidetud, siis me võib-olla ei oleks täna siin ja ei räägiks omavahel eesti keelt … Tänaseks on olemas otsus, et Kuberneri aed tehakse korda. Ja seal, põliste pärnade all on ette nähtud koht võimalikule skulpturaalsele lahendusele.”\nTeiseks tsiteerin kunstiteadlast Jüri Kuuskemaad, kes luges üles viis erinevat lainet suhtumises Konstantin Pätsi isikusse: “Esimene oli minu perekonnas pärast sõda, kus meenutati Pätsi kui müütilist kangelast Eesti kuldajast. Teine oli minu kooliaeg, kui lauldi: “Suur Lenin, ta oli üllas” ja “Stalin näitas – siia veski, siia kool. Nõnda suur on tema hool”. Siis muidugi ei räägitud Vabadussõjast, vaid klassisõjast. Ja siis ei räägitud riigivanem Konstantin Pätsist, vaid Konstantin Pätsi fašistlikust diktatuurist. Laulva revolutsiooni ajal tõusis Päts jälle kuldaja kangelaseks, kellesse suhtuti täieliku positiivsusega, aga põlvkondade areng nõuab, et minu lapsed peavad selleks, et saada iseseisvaks, mind eitama. Ja nii on ka meie ajaloolaste seas, et on loomulik eitada eelmiste autoriteetide seisukohti. Nii on saanud teoks ka Magnus Ilmjärve hääletu alistumise teooria, aga minu põlvkonna vanaisalikust seisukohast vaadates peaks olema tolerantsem. Meie oleme jõudnud Pätsisse suhtumises viiendasse faasi. Me oleme hääletu alistumise teooria kas ületanud või pole sellesse nakatunudki.”\nKui sulle, hea lugeja, piisab neist kahest refereeringust, et küsimus otsustatuks lugeda, siis ära minu artiklit edasi loe, aga kui ei, siis jätka ja nii jätkan ka mina, sest mulle neist kahest selgitusest ei piisa.\nPätsi, nagu kõigi teistegi kahe maailmasõja vaheliste Eesti poliitikute kohta võib igaüks oma teadmisi täiendada, aga selleks et olukorda ja toimunut mõista tuleb lugeda ja võrrelda palju erinevaid allikaid – materjali selleks on küllaga. Järgnevas, kahe arvamusliidri seisukohtade vastulauses, toon võrreldavad olukorrad mõne teise Euroopa väikeriigi ajaloost ning lugupeetud Jüri Kuuskemaa „viie suhtumise postulaati“ eeskujuna „kuuenda laine või faasi“ suhtumises Konstantin Pätsi.\nKümme aastat enne I maailmasõja algust püüdis Wilhelm II Belgia kuningat Leopold II, viimase nõrkusi arvestades ära osta, millega see pidi toimuma, läheb siin pikaks kirjeldada, aga kuningas vastas, et Belgia parlament ega valitsus ei hakkaks iialgi niisugust ettepanekut arutama. 1914. aastaks kui kuningaks oli Albert, pidasid sakslased Belgiat ikkagi võitluseta alistuvaks ning augustis 1914, toetudes Clausewtzi aksioomile, et „Prantsusmaa süda on Brüsseli ja Pariisi vahel“ ning silmis illusioon, et Belgia armee on kahelpool Saksa kolonnide liikumisteed üles rivistatud, marssis 700 000 meest Belgiasse. Võta näpust! Belgia hakkas vastu ja hoogne pealetung takerdus pea paariks nädalaks Liege’i ja Namuri fortidesse.\n16. augustil tabas viimast Liege’i forti sakslaste 420 mm mürsk, mis plahvatas laskemoonalaos. Ometi ei saanud fortide kaitse juht kindral Leman surma, vaid võeti vangi teadvusetuna. Kui ta toibus, ulatas ta oma mõõga operatsiooni juhile, Saksa kindral von Emmichlile: „Märkige ettekandes, et mind võeti vangi teadvusetult!“\n„Teie mõõk pole määrinud teie sõjaväe au, jätke see endale!“ sõnas kindral Emmich.\nMeenutame Tšehhoslovakkia 1938. aasta suveräänsuskaotuse sündmuste jada, mille käigus president Beneš, kes oli valmis riiki relvadega kaitsma, sunniti suurriikide sobinguga tagasi astuma, järglaseks upitati marionett H?cha, kes riigi vastupanuta Saksamaa meelevalda loovutas. Tšehhide saagas oli siiski olemas põhimõtteline vastupanu, mida polnud meil ja nende puhul ei tõsta keegi küsimusi, mida meie de facto okupeerijad on meie vastu ajuti päris edukalt kasutanud ja täiesti ilmselt jäävad seda tuima järjekindlusega tegema tulevikuski, sest vastupidiselt meie esmasele okupeerijale oli teine – Saksamaa – sõja kaotaja.\nKui nüüd taas jätkata okupatsiooni olemuse lahkamist, siis lisaks Tšehhoslovakkia näitele oleks veel sobilik esitada ka Taani näide, tõsi küll veidike 1939. aasta sügisest ette rutates – nimelt 1940. aasta 9. – 10. aprillist, kui Saksa väed Taani piiri ületasid ja riigi okupeerisid. Taani okupeerimisest räägitakse anekdoote, ometi hakkas Taani sõjavägi sakslastele vastu, mis sest, et see vaid mõni tund kestis. Oleks vist päratult „veider ja koletu” (samastudes Jüri Kuuskemaaga tsiteerisin fraasi Lenini teostest, sest sõja lõpust kuni iseseisvuse taastamiseni kõrgkoolides õppinud mäletavad neid), kui Folketing oleks sakslaste nõudmisel Taani riikluse likvideerimise heaks kiitnud ja kuningas selle oma allkirjaga kinnitanud.\nMeie saame 1939/40 aasta alternatiivide puhul vaadelda kolme võimalust:\n? esiteks kui Eesti poleks jälginud Põhjamaade eeskuju ega Saksamaad huvitanud neutraliteediseadust vastu võtnud, vaid tugevdanud kaitseväge suveräänse riigi taval, mistahes välisründaja vastu;\n? kui Eesti oleks rahvusvahelisele õigustavale toetuvana ja neutraliteediseadusest lähtuvalt NL sõjaväebaaside asutamise ultimaatumi tagasi lükanud;\n? ja kolmandaks – „the last word in elegance“ – kui president Päts oleks keeldunud 21. juulil 1940 vabatahlikult võimust loobumast.\nJaatus baaside lepingule anti isikute ringis, keda võis üles lugeda ühe käe sõrmedel ja sõltumata sellest, kuidas keegi mõtles, oli Pätsil selle otsuse langetamisel viimane sõna. Kuidas võiks pehmendada lõik tagasi mainitud liidrite grupi otsust, mis viis Eesti riikluse hääbumisele? Võib-olla ehk see, et otsus langetati teadmises, et Saksamaa vaatab Punaarmee baasidele Baltikumis kui ajutisele nähtusele, baaside leping registreeritakse Rahvasteliidus, mille markantsed liikmed ja otsusevõimelised garandid olid Inglismaa ja Prantsusmaa.\nVõime vaid filosofeerida, et kui rahvusvaheliselt tunnustatud õigustavad jäävad jalgu suurriikide huvidele, on poliitilised lahendid väikeriikidele tavapäraselt kurvad, aga keegi ei saa sundida neid loobumast iseenda austamisest. Milliste klauslitega me ka ei püüaks pehmendada iseseivusest loobumise otsust, jääb kehtima tõde, et see polnud rahva otsus!\nKokkuvõtteks meenutaks, et Tahkurannas, Pätsi sünnikohas, on mälestussammas juba olemas ja veel ühe avamine võiks kujuneda ajendiks minu algse häbematu küsimuse mõttele, millega lugu alustasin, kas president Pätsi mälestussambal Toompeal võiks olla märgiline tähendus kordamaks 1939/40. aastal käidud „Eesti teed“ tulevikus!?\nKahjuks oleme oma läinud sajandi ajaloo erapooletul tõlgitsemisel idanaabriga paralleele võimaldavas puntras, seega kütaks Toompeale Konstantin Pätsi mälestussamba püstitamine jätkuvalt mitmetimõistmise kirgi ning õelutsemist, mis asetab selle taiese loomine ja püstitamise mõtte varjamatu kahtluse alla.\nJohannes Vares-Barbarus hüvastijätukirjas oma naisele: “Andesta, kallis Siuts! Ei suuda enam!”\nSAATUSLIK LOSS: 1940. aasta augustist kuni surmani 1946. aasta novembris oli Johannes Vares (pildil 1941) Eesti NSV ülemnõukogu presiidiumi esimehe ametis. Tema ametikorter asus 1938. aastal valminud Kadrioru administratiivhoones, kus oli varem elanud riigipea Konstantin Päts. Just sealses vannitoas otsustas Vares oma eluküünla kustutada. (Eesti ajaloomuuseum)\n“Ei suuda enam!” olid viimased sõnad, mille poeedist riigimees Johannes Vares-Barbarus kirja pani, enne kui ta endale 29. novembril 1946 Kadrioru presidendilossi vannitoas kuuli südamesse lasi. Kuigi ta veeretas hüvastijätukirjas süü tervisemurede kaela, mis ähvardanud talt mõistuse viia, oskas tema abikaasa Siuts sest viimsest lausest ilmselt välja lugeda hoopis muud – mehe lõplikku pettumist nõukogude korras, mille abitu tööriist ta oli.\n“Haiguselaviin, mis minust üle käis, on minu organismi sedavõrd laostanud ja ruineerinud, et vaevalt (minu eas!) see veel toibuda ja töövõimeliseks muutuda võiks,” alustas 56aastane Johannes Vares, kirjanikunimega Barbarus, oma ametikorteri vannitoa aknalauale jäetud kirja.\nEesti NSV ülemnõukogu presiidiumi esimees kurtis südamehaiguse, kõrge vererõhu ja kurnatud närvikava üle. “See on masendav ja ränk tunne, mis sunnib tegema järeldusi, kuna väljavaateid muid ei ole. Praegu kipub haigus võtma kuju ja pöörde, millest on vaja enesel ette jõuda. Kardan kõige pahemat – segaseks jäämist, vaimset invaliidsust.”\nSeejärel pöördus Vares-Barbarus oma naise Emilie poole, keda hüüdis hellitavalt Siutsuks: “Andesta, kallis Siuts, Sina kangelaslik lohutaja! Tean, et oma sammuga lõhun ka Sinu elu! Ei suuda enam!”\n“Terviseprobleemid kimbutasid teda tõepoolest,” kinnitab Õhtulehele rahvusarhiivi teadur Valdur Ohmann, kes on uurinud Vares-Barbarusega seotud arhiividokumente. Riigitegelase surmapõhjuse leidmiseks kokku pandud valitsuskomisjoni materjalidest selgub, et mees töötas edasi hoolimata gripist, mis teda septembrist alates vaevas. Novembri algul haigus ägenes ja Varese raviarst dr Aada Mardna nõudis talle statsionaarset ravi. 18.–28. novembrini viibis poliitik haiglas, sellele pidi järgnema vähemalt kaks nädalat kodust ravi. Ent järgnes hoopis enesetapp.\n30. novembril tõdesid arstid lahkamisel, et Varesel oli ulatuslik veresoonte lubjastus, mis eriti ilmnes peaaju veresoonkonnas ja südamearterites, kirjutas Ohmann ajalooväljaandes Tuna 2002. aastal ilmunud artiklis “Johannes Vares-Barbaruse komparteile esitatud elulugu ja tema saatus”. Meedikud nentisid, et gripi tõttu halvenes Varese enesetunne veelgi. Valitsuskomisjon jõudis järeldusele, et nigel tervis viis ta sügavasse depressiooni.\nKui Vares-Barbarus täpselt seitse aastakümmet tagasi, 3. detsembril, Metsakalmistule maeti, teadis rahvas ajakirjanduse vahendusel vaid seda, et talle sai saatuslikuks lühike, kuid raske haigus. Tallinna perekonnaseisuameti arhiivi sissekandes on surma põhjusena märgitud: südame pärgarterite tromboos, üldine veresoonte lupjumine.\n“Kõrgete partei- ja riigivõimujuhtide enesetapp oli midagi ennekuulmatut ja seda püüti hoida hoolega saladuses,” selgitab Ohmann. Alles 1990. aastal avaldas ajakiri Keel ja Kirjandus Vares-Barbaruse rahvusarhiivis säilitatava surmaeelse kirja.\nHÜVASTIJÄTUKIRI: Varese laiba leidsid 29. novembril 1946 kell 11.40 tema vannitoast ihukaitsja Ants Tähemaa ja vastuvõtutoa juht Edgar Hõbe. Vares lebas hommikumantlis põrandal, temast veidi eemal 7,65 mm püstol Walther. Aknalauale oli ta jätnud selle kirja. (Rahvusarhiiv)\nElas üle kirjanike tagakiusamist\nAjaloolased on veendunud, et 1940. aastal NSV Liidu kontrollitud marionettvalitsuse ja hiljem ENSV ülemnõukogu presiidiumi etteotsa astunud mehes tekitas masendust ja ängi mõistmine, et nõukogude kommunistlik režiim on sootuks teistsugune, kui ta oli idealistina kujutlenud.\n“Luuletaja ja kirjanikuna läksid talle kahtlematult hinge kultuuritegelaste tagakiusamised, samuti sõnavabaduse piiramine,” tõdeb Valdur Ohmann. “See muserdas ja näris hinge.”\n1945. aasta kevadel oli NKVD hammasrataste vahele sattunud Heiti Talvik, kelle isa dr Siegfried Talvikuga oli Vares Vabadussõja ajal Pärnus koos polguarstina töötanud. Noor luulemees Heiti Talvik oli ka loomingu poolest Barbarusele sümpaatne ja külastas vanemat kolleegi aeg-ajalt tolle Pärnu kodus.\nKaks ja pool kuud enne Vares-Barbaruse kummalist surma said riikliku julgeolekuuurijad ülekuulamisel Talviku abikaasalt Betti Alverilt kinnituse, et Vares on neile suhteliselt lähedane perekonnatuttav, märgib Ohmann Tunas. Talvik saadeti Siberi vangilaagrisse, kus ta 1948. aastal suri.\nJulgeolekuorgani tähelepanu keskmesse sattus nüüd ridamisi kirjandus- ja kultuuriinimesi ning avalikud rünnakud nende vastu ei lasknud end kaua oodata. Kompartei häälekandja Rahva Hääl avaldas 1946. aasta 18. septembril partei keskkomitee büroo otsuse ajakirja Looming kohta, kus terava kriitikatulega valati üle kirjanikud Kersti Merilaas, August Sang ja Paul Viiding – nende nimed jooksid läbi ka Talviku kriminaalasjast. Samuti käis ülekuulamisel Oskar Luts, mainib Ohmann oma artiklis.\nTeadur oletab, et Vares-Barbarus isegi langes okupatsioonivõimu luubi alla, sest 1945. aasta novembrist pärit Varese ankeetandmeis on punaselt alla joonitud vastuolulised väited, kus on esmalt kirjas, et ta pole valgete valitsuste sõjaväes teeninud, mõni rida allpool aga seisab, et ta teenis arstina aastail 1919–1921 Eesti armees.\nPole välistatud, et otsiti muidki andmeid, mis võiks teda kompromiteerida, ja asuti uurima tema suhtluskonda, mis ei olnud ühtselt nõukogudemeelne.Niisiis võis Vares-Barbarus südant valutada nii vanade tuttavate kui ka iseenda tuleviku pärast.\nTundis end mutrikesena\n“Vares-Barbaruse suitsiidis võib näha ausa uskliku religioonis pettunu totaalset meeleheidet,” kirjutab Tartu ülikooli ajaloodotsent ja Tallinna ülikooli juhtivteadur Jaak Valge oma teoses “Punased I” (2014).\n“Ma arvan, et peale nõukogude võimus pettumise oli Barbaruse meeleheite oluliseks põhjuseks see, et nõukogude režiim käsitles teda ennast mutrikesena, etturina, kes peab teiste korraldusi täitma,” lausub Valge Õhtulehele. “Ta oli enesearmastaja ja kõrge enesehinnanguga ning just see võis teda kõige rohkem haavata.”\nPARTEIPILET: Ehkki Johannes Vares määratles end 1920. aastaist peale kommunistina, ei liitunud ta siinse kommunistliku parteiga enne 1940. aasta juulikuud, mil ta oli juba määratud nõukogudemeelse valitsuse juhiks. (Rahvusarhiiv)\nVarese kaasa Emilie olla öelnud, et kui mees tuli viimaselt NSVLi ülemnõukogu istungjärgult tagasi, olnud tal Moskvas pahandusi, nagu on Keeles ja Kirjanduses märkinud Erich Kaup. Varese valvemeeskonda kuulunud Stepan Sergejevi julgeoleku uurijatele antud ütluste järgi oli poliitik muutunud kaks kuud enne surma väga kinniseks.\n“Tundub, et Johannes Vareselt eeldati ja oodati kõnet Eesti Kirjanike I kongressil, mida peeti 23.–26. novembrini 1946. Selle algusaega isegi nihutati pisut hilisemale ajale, mille üks põhjusi võis olla Varese haigus. Jääb mulje, et Vares püüdis igati vältida esinemist kirjanike kongressil, kohtumist oma vanade sõprade ja kolleegidega,” arutleb Ohmann ajakirjas Tuna.\n“Sõnum, mis tal arvatavasti tuli edastada, oli selline, mis ületas tema taluvuspiiri. Ta pidi hakkama ohjeldama kirjanike loomingut, nende poole näppu viibutama, suunama neid radadele, mis olid ette antud üleliiduliselt tasandilt.”\nSõbrad Johannes Semper ja Nigol Andresen iseloomustasid oma mälestustes Vares-Barbarust fanaatilisuseni ausa, kergesti süttiva ja mitte eriti juurdleva mõttelaadiga inimesena. Ka enesetapp ei pruukinud olla pikalt kaalutud otsus.\nNägi arstina palju sõda ja vaesust\nJuba 12aastaselt kirjutas Vares-Barbarus oma Viljandimaa kodupõllul rukkihakkide varjus tõsielul põhineva esimese poeemi “Kahekordne surm”, kus mees tappis oma naise ja poos siis laiba vabasurma matkimiseks üles.\n8. klassis hakkas ta ajakirjas Noor-Eesti avaldama esimesi värsse Barbarusena – säärase hüüdnime sai veendunud ateistist poiss oma trotsliku loomuse tõttu ladina keele õpetajalt. Aegsast kirjandushuvist hoolimata langes Vares-Barbaruse valik arstikutse kasuks.\nAastail 1910–1914 õppis ta Kiievi ülikoolis, maailmasõja algul mobiliseeriti noormees sõjaväearstina. Novembrist 1914 märtsini 1915 teenis ta välihospidalis, pärast seda 1917. aasta juulini Proskurovi piirivalvepolgus Galiitsias, kogu aeg vahetult rinde taga või eesliinil, kus tema sõnul “kuulid kui põgenenud mesilastepere urisesid ja ümasid”, kirjutab Jaak Valge.\nPolguarstina osales Vares 24 lahingus ja jutustas hiljem vestluses Nigol Andresenile, et ühes lahingus oli 800 haavatut ja hulk surnuid, kellest osa jäi traattõketesse rippuma.\n1918. aastal naasis Vares Eestisse ja käis Pärnu 6. polgus vabatahtlikuna abiks, ametlikult mobiliseeriti ta rahvaväkke 1919. aasta jaanuaris. Sõjakogemust oli Vares-Barbarusel kahtlemata rohkem kui ühelgi teisel eesti kirjanikul, sedastab Valge oma raamatus.\nMarksismiidee võluski siinseid intellektuaale, kuna sõja-aastatel oli tugevnenud viha rahvusluse vastu – sõdu seostati natsionalismi ja kapitalismiga. Ka Barbarusest oli rindearstina saanud veendunud sõjavastane.\nPärast Vabadussõda tegutses Vares arstina Pärnus. Oma töö tõttu oli ta Eesti ühiskonna hädade keskel rohkem kui tema kirjanikest sõbrad. Friedebert Tuglas kirjutas 1946. aastal: “Mul oli kord juhus Barbarusega tema arstivisiitidel mööda Pärnu “Vaeste-patuste alevit” kaasas käia. Ja neis viletsais hurtsikuis, häda ja vaesuse keskel, alles mõistsin tema vahekorda selle kannatuste maailmaga. See oli kaaskannataja, abimees, aineline ja moraalne aitaja. Ning küllap õhutaski just selle viletsuse nii sügavalt südamesse võtmine tema opositsioonitunnet.”\nSealjuures teenis Vares arstina head palka ja suutis endale lubada kaheksatoalist kõrvalruumide ja verandaga korterit. Tal oli kaks kabinetti: üks arsti-, teine kirjanikutöö tarvis.\nPaljud Eesti intellektuaalid olid esimese vabariigi ajal vasakpoolse hoiakuga ja kritiseerisid ühiskonda, kus suurim väärtus on raha ja esikohal ärimehed. Kuid suurem osa jäi siiski eestimeelseks, näiteks Marie Under ja Artur Adson.\n“Vares-Barbarus hakkas aga 1920. aastatel järjest enam Eesti ühiskonda põlgama ja muutus tasapisi moskvameelseks,” räägib Jaak Valge. See, et Barbarus määratles end kommunistina, ei tähenda Valge väitel, nagu poleks ta enam ühegi teisiti mõtleva loomeinimesega armastusväärselt suhelnud. “Tegemist oli ikkagi intelligentse, viisaka ja huvitava inimesega, kes võis oma sarmikusega võluda ka neid, kes ta vaateid ei jaganud.”\nSIUTS JA POISS: Johannes Varese ja Emilie Roode 1919. aastal sõlmitud abielu oli tundeline. Mees hüüdis naist Siutsuks, too teda omakorda Poisiks. Siuts kirjutas Barbaruse tekste masinal ümber ja kudus vaipadesse tema luuletuste tähti. Poeet kirjutas Siutsule lühikeselgi lahusolekuajal kaarte-kirju. Pilt on tehtud 1937 nende Pärnu kodus. (Rahvusarhiivi filmiarhiiv)\nNaine tappis end kolm kuud hiljem\nKuigi Vares-Barbarus vaimustus 1930ndatel üha enam Nõukogude Liidust, mida ta ka külastas, ei liitunud ta siin põrandaaluselt tegutsenud komparteiga.\nAlles 1940. aasta juulis ehk pärast seda, kui Moskva emissar Andrei Ždanov oli teinud talle ettepaneku juunivalitsust juhtida (“Esialgu ei tahtnud Moskva Eesti inimesi väga komparteilastega hirmutada,” märgib Valge), kirjutas ta avalduse parteisse astumiseks. Ilmselt mitte vabast tahtest.\nAbikaasa Siuts, kes oli olnud Barbaruse truu mõttekaaslane ja nende ühise sõbra Hans Kruusi arvates ka poliitiline nõuandja, pidi kõrvalt vaatama, kuidas mees oma ideaalides pettub. Jaak Valge sõnul on raske öelda, kas Siutsu oleks tabanud tagakiusamine, kui Barbarus kirjutanuks nõukogudekriitilise hüvastijätukirja. “Kindlasti oli see risk olemas.”\nNaine kaotas aga niigi pinna jalge alt ja suri 3. märtsil 1947 vaid 50aastaselt. Surmatunnistusele läks kirja “südame blokk”, tuttavate mälestuste põhjal võttis ta sisse liiga suure koguse unerohtu.\n“Emilie kogu elu oli sõltunud Johannes Varesest, ta oli olnud mehe ülalpidamisel,” märgib Ohmann. “Tegemist võis olla šokiga, misjärel ta pidas paremaks ka ise siit ilmast lahkuda.”\nLapsi paaril ei olnud, ehkki perekonnasõbra Aurora Semperi meelest sobinuks Vares-Barbarus suure pere isaks.\nKaotas usu jumalasse pärast ema surma\n1890. aastal sündinud Johannes Vares oli juba gümnaasiumiõpilasena kirglik ateist ning seega 1905. aasta revolutsiooniideedele ja marksismile erakordselt vastuvõtlik. Usu jumalasse kaotas ta tõenäoliselt seetõttu, et jäi vaid 13aastase poisina ilma oma emast, kes kurnas end 41. eluaastaks liialt füüsilise tööga ära.\nViis aastat pärast ema surma Pärnu õppides kirjutas poeg isale Jakob Varesele, et oli lõhkeva südamega taeva poole palvetanud, et ema elama jääks. „Ema siples juba viimaste valuhoogude käes, elu ja surm oli kaalu peal, ma mäletan, ma haarasin ta poolkülmast käest kinni ja palusin. Issand jumal, aita mu vaest emakest, võta kas või kõik ära, hävita kas või mind, anna mu pool jõudu talle, et ta elada võiks. Aga jumal ei kuulnud mind,“ nentis Johannes kibedalt.\n„Ma jooksin aeda ja vandusin kõige oma olevuse juures, ma ähvardasin jumalat, ma pigistasin oma väikseid rusikaid, [—] ma kutsusin jumalat võitlusesse, aga ta ei ilmunud.“\nJohannes Vares-Barbarus (Rahvusarhiivi filmiarhiiv)\nMaailmakodanik, kes janunes tunnustuse järele\nVares-Barbarus (pildil aastal 1925) oli olemuselt kosmopoliit. Poeedi kirjadest sõpradele ja kolleegidele tuleb välja, et ta tundis end paremini Kiievis, Pariisis või Berliinis kui väikses Eestis.\nTema unistuste ühiskond pidanuks olema pigem nagu 21. sajandi Eesti. “Lahtiste piiridega, multikultuurne, multietniline – vähem rahvusliku ja rohkem globaalse poole püüdlev ning mujal hinnatud kultuurimustreid endasse teisaldav,” selgitab ajaloolane Jaak Valge. Barbaruse luulegi oli modernne ja välismaiste, peamiselt vene ja prantsuse mõjutustega.\nTema Eesti ühiskonnast võõrandumises mängis rolli tunnustusepuudus. Barbaruse luuletajaks kujunemise ajal valitses poeedikultus. Venemaal õhkasid neiud luuletajate järele, neid kanti kätel ja külvati lilledega üle, peeti lausa “sõnanõidadeks”, nagu on väitnud Johannes Semper.\nEestiski oli Siuru rühmitus olnud noorte hulgas määratult populaarne, ent kui revolutsioonituhin möödus, ei olnud luuletaja enam aukohal. 1920ndate lõpu Eestis võis luulekogul olla tüüpiliselt 400–500 ostjat ja paar tuhat lugejat, nagu märkis Henrik Visnapuu 1930. aastal Loomingus.\n“Luule periood näib lõppenud olevat,” kirjutas Barbarus Tuglasele. Kirjas Adsonile-Underile nentis ta: Eestis midagi kirjutada on sama mõttetu kui “banaanide ja jaanalindude kultiveerimine”.\n1920.–1930. aastail avaldas Barbarus 11 luulekogu ning ühiskonna- ja kirjanduskriitilisi artikleid. Ta kuulus rühmitustesse Siuru ja Tarapita. 1941.–1944. aastaks evakueerus ta Nõukogude tagalasse, kus avaldas veel kaks luulekogu.\nKatkend luuletusest “Poeet estraadil”, ilmus Barbaruse luulekogus “Vahekorrad” (1922):\nKas nii ma sinuga, mu rahvas paari pand\nkui naine mehega – yks teisel’ täitsa võõrad?\nMult nõuda armastust – seks on sul õigus ant\nent taotan seda sult – siis uhkelt selja pöörad.\nKuis saan ma olla nõnda väiklane, –\nmu hingeks ja korsetiks väike Eesti:\nmaakera laps ma vaid planeetlane,\nvõin ummikun veel ennast seega tröösti.\nKivist monumente veeti Russalka juurde pinnasetäiteks ja rannamüüriks.\nJärgmise paari aasta jooksul alustati kalmistu pargiks kujundamist ja hävitati kõik väärtuslik. Metalldetailid, sealhulgas kunstilised sepised, määrati vanarauaks, kivist monumente veeti Russalka juurde pinnasetäiteks ja rannamüüriks. Parki rajades ignoreeriti enamasti vana teedevõrku, kalmistule ehitati suurem tantsuplats ja hiljem ka õllepaviljon.\nÜmber maeti ainult kolme isiku säilmed: kirjanik Eduard Bornhöhe, näitleja Netty Pinna ja helilooja Konstantin Türnpu.\nNõukogude võim hävitas 1950.–1960. aastatel ka Kalamaja kalmistu ja Mõigus asunud Toompea kalmistu ning Siselinna kalmistu katoliku, muhamedi ja juudi osa.\nRajati 18. sajandi lõpus\nKunagisel Kopli kalmistul oli põnev ajalugu. See rajati 1774. aastal pärast seda, kui Venemaa keisririigis keelati Katariina II korraldusel kirikutesse ja elamute lähedusse matmine. Uued kalmistud tuli rajada linnamajadest vähemalt saja sülla ehk 213 meetri kaugusele.\nKopli kalmistu õnnistas 30. septembril 1774 sisse superintendent Gotthard Johann Jäger. Sama aasta 16. oktoobril oli esimene matus. Esimesena maeti kalmistule Taani päritolu maaler Hildebrand Hildebrandsen.\nLinna ja uue kalmistu ühendamiseks rajati Telliskopli, nüüdne Kopli tänav.\nF. Tiesenhauseni hauamonumentFoto: Eesti Ajaloomuuseum\nKopli kalmistule maeti saksakeelsete Niguliste ja Oleviste koguduse liikmeid: kalmistu idapoolne osa kuulus Oleviste ja läänepoolne osa Niguliste kogudusele. 1833. aastal laiendati kalmistut veelgi ida ja lääne poole ning lõpliku suuruse, umbes kümme hektarit, sai kalmistu aastail 1868–1869.\nKalmistul oli arhitektuuriajaloo seisukohast suur väärtus. Seal asus üle 30 kabeli, millest vanim, parun von Tiesenhauseni kabel oli ehitatud juba 1777. aastal. Põhiosa kabeleid pärines 19. sajandi esimesest poolest. Kopli barokseid ja varaklassitsistlikke kabeleid iseloomustasid rohked arhitektuursed detailid (kapiteelid fassaadil, kunstipärased sepisuksed ja vaasid). Kopli kalmistu oli kabelite rohkuse poolest Tallinna ja kogu Eesti rikkalikem nekropol. Tõenäoliselt kavandas osa kabeleid arhitekt Johann Schultz.\nPeale kabelite püstitati kalmistule rohkesti väärtuslikke monumente, mis olid nii stiililt kui ka teostuselt Euroopa tasemel. Märkimisväärne osa sealseid hauamonumente valmistati C. Kopijowski kivitööstuses, mis alustas Koplis tegevust juba 1820. aastatel.\nÜhtlasi kujunes Kopli kalmistust aja jooksul liigirikas park, kuhu istutatud puude ja põõsaste vahel kasvas ka põlistammesid.\nVabadussõja ajal maeti Kopli kalmistule Vene valgete Loodearmee tüüfusesse surnud sõdurid.\nKopli kalmistu oli kabelite rohkuse poolest Tallinna ja kogu Eesti rikkalikem nekropol.\n28. mail 1933 maeti kalmistule enesetapu teinud kommunist Martin Vaarmann – see oli seal esimene ilmalik matus. Matusekõnes ütles toonane riigikogu liige Priidik Kroos: „Meie asetame su tagasi mulda, et laguneksid jälle algosakesteks, millest sa saadud. Siit hauast ei ole enam mingisugust ülestõusmist. On ainult ees suur töörahva ülestõusmine, mis purustab kodanlise korra, millega Vaarmann võidelnud kuni oma elu lõpuni.”\nKui nõukogude võim seitse aastat hiljem saabuski, hakkas ta Tallinna kalmistuid hävitama. Pärast Eesti taasiseseisvumist, 1993. aastal võeti endine Kopli kalmistu looduskaitse alla. Aastail 2002–2006 rekonstrueeriti kalmistu ala arhitekt K. Lootuse projekti järgi Kopli kalmistupargiks. Linnaosavalitsusel on kavas lähiaastail Kopli kalmistuparki veelgi korrastada. Kuna algab Russalka juurest mööda mereäärt kulgeva Reidi tee ehitus, tuuakse sellele ette jäävad Kopli kalmistu hauakivid kalmistuparki tagasi.\nJohannes Burchart VIII, Raeapteegi omanikepere tuntuim esindaja\nLodewijk van Heyden, admiral, Navarino merelahingu kangelane\nFranz Kluge, raamatukaupmees ja kirjastaja\nArtur Korjus, lauljatar Miliza Korjuse isa\nGustav Kunnos, kindralmajor\nKarl von Kügelgen, kunstnik\nRudolf Carl Georg Lehbert, botaanik, farmatseut ja Eesti taimestiku uurija\nCharles Leroux, Ameerika aeronaut, langevarjur ja langevarjukonstruktor, kes hukkus 1889. aastal oma 239. langevarjuhüpet tehes Tallinna lahes\nTheodor Dietrich Witgenstein Luther, vaimulik\nGertrud Elisabeth Mara, laulja, kellele Goethe pühendas luuletuse\nAlexander Heinrich Neus, esimesi eesti rahvaluule populariseerijaid\nJohann Jacob Nocks, haridustegelane, üks Viru vande andjaid\nCarl Julius Albert Paucker, esimene Tallinna kodu-uurimise korraldaja\nEugenie Rosenthal (snd Jannsen), Lydia Koidula õde, geofüüsikaprofessor Elmar Rosenthali ja raudteeinsener Walther Rosenthali ema\nWilhelm Russwurm, baltisaksa ajaloolane, etnograaf ja folklorist\nSophie Tieck (Tieck-Bernhardi-Knorring), saksa luuletaja ja kirjanik\nRavim pole mõeldud suukaudseks tarvitamiseks\nMees helistab perearstile: “See ravim, mille te mulle välja kirjutasite, on allaneelamiseks liiga suur, kas ma võiksin seda poolitada?”\n-Arst: “See polegi mõeldud suukaudseks tarvitamiseks, asetage see endale anusesse.”\n-Arst: “Sisestage rektumisse.”\n-Arst vihastab: “P*rsse pistke!”\n-Mees: “Doktor, miks te siis kohe niimoodi, ma ju ainult küsisin…”\nOH HÄDA! Mis juhtub, kui koht, kus keiser jala käib, jääb puuduva mündi pärast suletud ukse taha? | Õhtuleht\nSündmuspaik Vana-Rooma. Keiser Vespasianus on just kehtestanud uue maksu – muutnud Rooma avalikud käimlad tasulisteks. Keisri poeg Titus on selle peale pahane ja süüdistab teda, et ta hangib raha räpasest allikast. Vespasianus pistab seepeale pojale peotäie münte nina alla ja ütleb: “Raha ei haise”.\nAPPI!: Kemps on käeulatuses, aga sisse ei saa! Ukse taga olev sendimasin nõuab armutult 20 senti. Kui seda pole, peab jooksma sularahaautomaati otsima või hea usu peale ootama, kuni keegi tuleb kemmergust välja. (Jörgen Norkroos)\nPaar tuhat aastat hiljem. Sündmuspaik Eesti, Tallinna südalinn. Otsin tasuta käimlat. Postimaja tualetis peatab hädalise tõkkepuu – olgu häda kuitahes suur, kui 20 senti ei ole, siis edasi ei pääse. Kirun mõttes keisrit.\nPole hullu, üle tee on Viru keskus. Nii kaua pean vastu küll. Sõidan liikuva trepiga peaaegu kempsu uste juurde ja hakkan juba kergendatult hingates linki vajutama, kui näen ukse kõrval masinat, mis sööb ainult 20sendiseid. Taas üks südametu kempsuvalvur, mis elatub inimeste hädast!\nKiikan uuesti rahakoti mündisahtlisse – jah, seal on ainult punased sendid. Lohutust ei paku ka vetsu ukse juures olev rahavahetusmasin, sest see nõuab ainult ühe- ja kaheeurost münti või viieeurost paberraha.\nAga mul ju ei ole! Kes oleks võinud arvata, et kaardiga maksmise harjumus nii kibedalt kätte maksab. Pankurid ja riigijuhid, kes soovivad sularaha välja suretada, pole ilmselt kunagi seisnud avaliku käimla ukse taga, mis nõuab sissepääsuks 20 senti.\nAhaa – siinsamas on sularahaautomaat! Sinise T-särgiga turskel mehel näikse aga olevat seal pikemad toimingud käsil. Minu ees ootab veel kaks inimest. Aeg venib.\nLõpuks ometi! Toksin kannatamatult sisse parooli, vajutan rahatähtede valikus nuppu “muu summa”, et valida viis eurot ja… pagan! See masin ei anna kümnest eurost väiksemat raha! Mida ma selle kümnekaga peale hakkan!\nSikutan kupüüri siiski rahapilust välja ja otsin pilguga sobivaimat poodi, kus see lahti vahetada, kui märkan, et naiste tualetist tuleb välja ema koos lapsega. Sööstan kohale, löön jala ukse vahele, naeratan virilalt mulle järele vaatavale põnnile ja lipsan sisse. Õnnelik lõpp?\nSee oli eksperiment. Õnneks. Ei taha mõeldagi, kui oleksin pidanud selle kadalipu läbima ehtsa pissihädaga. Päris kogemused elust ongi veel närvesöövamad.\nLapsega pole üldse naljakas\n“Olime perega Selveris. Mees hõikas mulle riiulite vahelt, et väiksemal lapsel on häda, ole hea, vii ta kempsu. Haarasin lapse sülle ja jooksin ruttu läbi terve supermarketi vetsu poole,” kirjeldab ema. Kohale jõudes selgus, et ilma 20 sendita laps pissile ei pääse, aga käekott koos rahakotiga jäi mehe kätte.\n“Pidin, väike laps käeotsas, tuldud tee tagasi jooksma, mehe riiulite vahelt üles otsima, rahakoti võtma ja nutva lapsega uuesti juba tuldud teed tagasi jooksma. Kaubanduskeskus on suur, vahemaad pikad, väike laps ei jaksa oodata,” kurdab pereema, et ei taha mõeldagi, mis oleks saanud, kui neil poleks üldse sularaha olnud.\n“Siis oleksin pidanud astuma vist mõne võhivõõra juurde ja üritama talt raha küsida. Täiesti hull olukord,” ütleb ta, et teine- kord ta enam sellisesse kaubanduskeskusesse lihtsalt ei lähe, vaid viib oma raha mujale, kus on normaalne tasuta kemps.\nPissihäda pealt rikkaks?\nNeid, kes näiteks Tallinnas Merimetsa Selveri kemmergus varem viie sendi eest pissida said, jahmatas hiljuti röögatu hinnatõus.\n“Huvitav küll, mida mõtleb Merimetsa Selver, kui tõstab WCs käigu hinna viielt sendilt 20 peale? See on ju neljakordne hinnatõus! See on teenus, mille eest ei saa mitte maksta, sest pissihäda on pissihäda.\nAga kas ikka neli korda rohkem? Kui poes tõuseks mõne asja hind näiteks viielt eurolt 20 või 50 eurolt 200 peale, jätaksin selle ostmata ja otsiksin soodsamat kohta. Aga pissihäda pealt saab ju teenida küll!” põrutab Tallinnas elav Marika.\nSelveri kauplusteketi kõneisik Jürg Samel selgitab, et tasulised on üldjuhul nende kaupluste WCd, kus Selver on üürib pinda ning seal määrab juba keskus, kas või kui palju WC kasutamine maksab.\nTasulised on nendegi Selverite kempsud, kus on rohkem probleeme pahatahtliku kasutamisega, nagu varastamine, lõhkumine, määrimine või magamine.\n“Merimetsa Selver on üks neist, kus on olnud probleeme WCde heakorraga ja tasu on tõesti tõusnud 20 sendi peale. Maksmine on korraldatud mündiga. Selveri infoletis kaardiga maksta ei saa, küll aga saab raha müntideks vahetada. Kõigis kauplustes on ka pangaautomaadid, juhuks, kui sularaha pole kaasas,” räägib Samel.\nTa ei oska veel öelda, kas rahaline ettevaatusabinõu hoiab WC kuritarvitajaid rohkem kemmergust eemal.\n“Seda mõju on praegu vara kommenteerida, aga üldiselt hoiab mõistlik tasu WCd rohkem korras küll,” märgib Samel.\nKus kõik need vargad, lõhkujad, määrijad ja magajad pärast kempsu neljakordset hinnatõusu käivad ihuhädasid kergendamas, pole teada.\nKui aga Merimetsa Selveri WC ukse juures sisenemiseks 20sendist otsin, avaneb ühtäkki uks seestpoolt ja alkoholilõhnadega räsitud välimusega onkel teeb kõikudes sügava kummarduse ja hoiab minu jaoks ust lahkelt pärani lahti.\nPereisa Kaupo arvab, et tasuline WC ei hoia probleemset kontingenti eemal.\n“Selle viis või 20 senti jõuab isegi narkomaan pilusse torgata. Pealegi ei aita vetsude tasulisus kuigivõrd hulguste ja varaste vastu, sest nad lihtsalt ootavad, kuni keegi sealt väljub ja lähevad siis sisse,” ütleb Kaupo, et tema kogemus on näidanud, et just tasulised kempsud on millegipärast räpasemad.\nTa pakub lahenduseks, et ust saaks avada vaid püsikliendikaardiga või peaksid turvamehed tegema käimlatesse sagedamini reide.\nVõib-olla peaks aga kaaluma India lõunaosas kasutusele võetud taktikat, kui inimesed saavad kempsus käimise eest palka. Musiri linna ametnikud ei küsi kempsu kasutamise eest raha, vaid hoopis maksavad selle eest. Põhjuseks soov õpetada inimestele peamisi hügieeninõudeid.\nNad saavad iga kord kemmergusse minnes spetsiaalse paberi, mis tõendab, et on seal käinud. Kuu lõpus saavad nad teenitud palga kätte. Ühe kuuga on linnaelanikel nõnda võimalik teenida umbes kümme eurosenti.\nÜlemiste keskuses saab käimlasse tasuta\nÜlemiste keskuse direktor Guido Pärnits ütleb, et nende keskuses on kõik WCd tasuta: “Ülemiste puhul on potentsiaalsed kasutajad siiski enamikus keskuse kliendid, kellele peab olema selline elementaarne teenus tasuta.\nKui koristamine on organiseeritud piisava tihedusega, siis asi toimib. Kuid isegi siis, kui koristada pooletunnise sagedusega, on tipptundidel ikka midagi kuskil maha pudenenud või must, kuid üldiselt arvame, et suudame puhtust mõistlikkuse piires tagada,” räägib Pärnits, et on kliendina teistes kaubakeskustes käies täheldanud, et tasulised tualetid ei hiilga puhtusega sugugi rohkem kui tasuta kempsud\nStatoil laseb kliendid kempsu ilma rahata\nStatoili turundusjuht Diana Veigel ütleb, et peaaegu kõigis Statoili teenindusjaamades on külastajatele tualettruum, maantee ääres asuvates jaamades sageli mitu. Vaid kõige väiksemates teenindusjaamades puudub see võimalus.\n“Tualettruumide kasutamist pakume oma poode külastavatele klientidele tasuta, välja arvatud Tartu Turu teenindusjaamas, mis teenindab sisuliselt kogu Tartu bussijaama ja kus meil tuli üldise heakorra tagamiseks sisse viia sümboolne kasutustasu. Kuid ka seal saavad meie kliendid kasutada vajadusel tasuta tualettruumi.”\nViru keskus: tasu on vajalik\nViru keskuse turundus- ja kommunikatsioonidirektor Taivi Koitla ütleb, et kuna keskusest käiakse päevas läbi keskmiselt 43 000 korda, on 20sendine sissepääsutasu üks võimalikest meetmetest, et tagada kasutusväärne keskkond ja tualettide sihipärane kasutus. Invatualetid ja teisel korrusel olev beebide mähkmevahetuslauaga eritualett on tasuta.\n“Tualettide ees on mündivahetusaparaat, samuti on Viru keskuses mitu sularahaautomaati ja vajadusel saab suuremaid kupüüre müntide vastu vahetada ka siinsetes kauplustes,” räägib Koitla.\nTema sõnul on tualettruumides ette tulnud nii vandaalitsemist kui ka mittesihipärast kasutamist. Pärast tualettide tasuliseks muutmist on säärased asjad märkimisväärselt kahanenud.\n“Tuleb lisada, et kuigi koristajad käivad regulaarselt kõigis tualettides koristamas, on kõigi kasutajate südametunnistuse asi, millises seisukorras tualettruum pärast selles käiku maha jäetakse,” märgib Koitla.\nKuidas vanasti Tallinnas pissil käidi?\nKAPP-KÄIMLA: Raekoja platsil muinsuskaitse maja tagaruumis on uhkete ornamentidega kunagine nurgakapp-käimla. (Toomas Tatar)\nAjaloolane Jüri Kuuskemaa räägib, et avalikke käimlaid, nagu praegu, vanasti Tallinnas ei olnud.\n“Tol ajal ei tuldud ju linna niisama jõlkuma, tuldi kaupmehe juurde ostma ja siis käidi seal ka kemmergus,” räägib Kuuskemaa, et keskaegses Tallinnas olid linnas kõikidel kempsud oma majas ja ühiskondlikes hoonetes oli lihtsalt mõni auk rohkem.\n“Need, kes maalt hobusega linna tulid, peatusid kõrtsis või võõrastemajas, mis oli tihtipeale kõrtsiga ühendatud. Seal oli ka selleks istumisekast.”\nKuuskemaa räägib, et vanalinnas on veel praegugi jälgi kunagistest käimlatest. Näiteks Vene tänaval on kangialune, mis viib Katariina käiku. Selle kangialuse peal olevas korteris on säilinud kolme ajastu kemmergu tehnoloogia.\nRaekoja platsil muinsuskaitse maja tagaruumis on praegugi kunagi kemmerguks olnud nurgakapp, mille uksetahvlid on maalitud ornamentpunasega. See on Kuuskemaa sõnul kõige ilusam kemmerguuks, mis on Tallinnas kunagi olnud.\nRae vanglas on kamber, milles olev auguga kivist istumisplaat oli mõeldud meestele. “Millegipärast poolakad (restauraatorid – toim) ei pidanud seda vajalikuks ja asendasid selle ilma tillilõiketa naistekiviga,” muheleb ajaloolane.\nHellemani torni ühel korrusel on säilinud ka sõjameeste kemps püstiasendis toimetamiseks.\n“Ükskõik, mis sealt voolas või pudenes, jäi linnamüüri peale, kuni vihmad selle ära pesid. Isegi Pikal Hermannil on kemmergu jäänused küljes. Nii et Pikk Hermann ei olnud mitte ainult liputorn, vaid ka pissi- ja kakatorn,” märgib Kuuskemaa.\nRae saalis on alles kaks seinakappi, milles oli omal ajal kemmerg.\n“Praegu on palju ebamugavam. Kui on linna vastuvõtt ja tuleb häda peale, peab minema keldrisse. Vanasti aga sai sealsamas saalis asja ära ajada,” ütleb Kuuskemaa.\n“Arvestage sellega, et vanasti, elektrieelsel ajal ei tohtinud linnaelanike kodudes kemmerg olla magamistoast kaugel,” lausub ta.\nKemps (Jörgen Norkroos)\n“Tallinnas oli see asi minu meelest paremini lahendatud kui Madalmaades, kus oli voodipeatsi kõrval ihuhädade kergendamiseks ilus suur nikerdustega troontool.\nKui üks abikaasa läks voodi kõrvale kakale, siis pidi teine abielupool kannatama. Meil aga oli nurgakapp, kus oli ka aken, mille kaudu sai seda ruumi tuulutada. See ei olnud küll sama uhke kui troontool, aga vähemalt ei haisenud.”\nKempse on Kuuskemaa sõnul ehitatud nii kaua, kui inimesed on elanud ja majasid pidanud. Kui Tallinna ehitati 13. sajandil esimesed puumajad, käidi siiski vist õues, sest väljakaevamistel majast kempsukohta ei leitud.\nÕues oli auk, mis oli kaetud lattidega. Kui see sai täis, kutsuti fekaalivedajad, kes tõstsid kraami vankri peale ja viisid linna taha Käo koplisse.\n“See oli linna prügimägi. See oli umbes selle koha peal, kus oli Balti jaama turg. Nüüd tuleb sinna kultuurikvartal, aga enne oli seal sitakvartal,” naerab Kuuskemaa.\n“Inimesed pidid siis masinate töö ära tegema ja ärge unustage, et oli hobuste ajastu. Aga keegi ei tahtnud ju väljaheidete sisse uppuda, pidi hoolitsema puhtuse eest,” ütleb ajaloolane, et tol ajal olid linnatänavad puhtamad kui praegu.\n“Vanasti tänavad ei lõhnanud mitte kuse, vaid kohvi ja õlle järele,” märgib ta, et iga majaomanik pidi kolmapäeviti oma maja eest tänava puhtaks tegema. “Ja laupäeval tuli see praht viia Käo koplisse.\nKui seda ei tehtud, sõitsid timukas ja tema sulased hobusevankriga läbi kõik Tallinna tänavad, et kontrollida nende puhtust. Ja kui kuskil olid mõned junnid või kärvanud kass, laaditi need peale, viidi Käo koplisse ja pärast esitati omanikule arve. See maksti alati ära.”\nTalurahvas seevastu käis õues asjatamas. Maarahva käimlakultuuri uurinud Heiki Pärt on vastavateemalises loengus öelnud, et käimlaid hakati Eesti taludesse ehitama 19. sajandil.\nPeldikute igapäevase kasutamise komme juurdus aga rahva seas väga visalt. Asjal käidi ikka rohkem nii põllul kui ka rohtaias, talvel aga laudas.


PALJU ÕNNE SÜNNIPÄEVA HINNAPAKKUMISI JA PILTE KELLELEGI TAEVAS - AJAVEEB\nPalju õnne sünnipäevaks taevas hinnapakkumisi emale, isale, pojale, vanaemale ja vanaisale\n'Palju õnne sünnipäevaks' ja 'surm' on paradoksaalsed. Kuidas saate isegi sõnu pomiseda 'palju õnne sünnipäevaks' kui teate, et ta ei kuule neid enam? Ometi ei pruugi keegi meile tähtis inimene enam füüsiliselt koos olla, kuid meie armastus ja tunnustamine tema vastu ei lakka surma korral. Eripäevad, nagu sünnipäevad, jäävad alati nende päralt. Nad ei pruugi enam tunda meie tervituste isiklikku soojust, kuid on igavesti väärt meie armastust ja austust.\nLähedase inimese sünnipäeva tähistamine, mida me enam pole, ei tähenda, et olete ummikus või ei suuda te edasi liikuda. See tähendab, et sa lihtsalt jätkad nende armastamist hoolimata nende füüsilisest puudumisest. Valu võib isegi suureneda. Keskendumine oma kavatsusele austada ja nende meenutamine nende sünnipäeval võib leevendada piinu. (1)\nTeiste inimeste kutsumine\nVõite kutsuda teisi inimesi koos teiega tähistama ja mälestama. Võite kasutada võimalust korraldada enda ja teie sugulaste kokkutulek. Tea, et kõik ei ole nii entusiastlikud. Mõnele inimesele võib surnud lähedase sünnipäeva tähistamine olla veider. Ärge võtke seda isiklikult. Austa nende vaateid. Väike, kuid intiimne kogumine inimestest, kes jagavad sama meelt - austada oma kallimat - on sama hea.\nKui olete kutsutud külaline, pidage meeles oma sõnu ja žeste. Võõrustaja (d) võisid avada rõõmu ruumi, kuid nende südames on tühimik, mis võib igavesti tühi olla.\nkas sa oled minu jaoks kõik hinnapakkumisi\n'Armastatud inimese kaotamine tähendab teie elu igavesti muutmist. Valu lakkab, on uusi inimesi, kuid lõhe ei lähe kunagi kinni. See auk minu südames on teie kuju ja keegi teine ei mahu sinna, ” kirjutab Jeanette Winterson, 'Kehale kirjutatud' autor. (2)\n⦁ Einestage kodus või sööge kodus. Rootsi laud sobib näiteks suurte külaliste nimekirja jaoks. Potiõnn on ka suurepärane idee. Võite ka einestada oma kallima lemmikrestoranis.\n⦁ Heategevus. Annetage näiteks valitud mittetulundusühingule. Võib-olla valige organisatsioon, mida teie lahkunud kallim kunagi toetas.\n⦁ Veeda päev tehes midagi, mida su kallim varem harrastas. See võib olla sport, eriline hobi või lemmik ajaviide. (3)\n⦁ Külastage oma kallima hauda. See on koht, kus saate tabavalt mõtiskleda ja palveid pakkuda. Samuti saate teha sünnipäevakaardi ja kirjutada sõnad, mida oleksite võinud öelda, kui ta oleks veel elus.\nRiimid on sageli toredad viisid oma sügavate tunnete väljendamiseks. Lugege mõnda neist luuletustest:\n'Igal sammul, mälestus sinust\nmu pisarad pole kunagi liiga kaugel.\nAinuüksi sõnadest ei piisa\nöelda, kui igatsetud oled. '\n„Kas sünnipäevad on taevas õnnelikud?\nMa ei kujuta ette, et nad pole.\nKui naaseme oma tegija juurde\narmastus on kõik, mis meil on.\nKuna me ei saa midagi kaasa võtta\nkui lahkume ülaltoodu poole.\nEi mingit raharikkust ega maalähedast kaupa\nainult kallid mälestused ja armastus. '\n'Teie sünnipäev on päev, mida ma aardin\nkuigi te pole enam siin.\nSee tuletab mulle meelde selliseid õnnelikke aegu\net südames hoian ma nii kallis.\nKuigi mul on nii kurb tunne\net olete ära läinud.\nMa ei muudaks midagi\nvõi kaubelda ühel päeval.\nNii et aitäh mälestuste eest\nmis on minuga igavesti.\nAardin neid alati\nKuni oleme koos. '\nkui teie sünnipäev läheneb.\nAbitu süda, endiselt murtud\nmiljardi, sündimata pisaratega. '\n“Täna on su sünnipäev\nMinu õnnistused saadan\nMitte ainult tänaseks\nKuid iga päev sellest.\nMa mõtlen sinust alati\nKogu mu armastusega. '\nPalju õnne sünnipäevaks taevas pildid\nKas te ei leia õigeid sõnu? Vaadake neid õnne sünnipäeva pilte neile, kes on taevas:\nEelmine1 10-st Järgmine Puudutage / pühkige\nPalju õnne taevas, ütlused mu nõbule\nOnupojad lahkuvad meie juurest ja saame järsku aru, kui lähedased me olime ja oleme. Samad mälestused, lapsepõlv, mille me koos läbi saime, tekivad kohe meie peas, kui neid enam pole.\n“Kui ma tagasi vaatan, on lihtsalt nii palju erilisi mälestusi, mida oleme mõlemad jaganud. Kõik need imelised mälestused vilguvad nüüd meeles, kui tähistan teie sünnipäeva. Ma armastan sind väga ja igatsen sind, olgu sul siis taevas imeline ja imeline sünnipäev! '\n'Imeline bday taevas ... Ma tahan tänada teid selle eest, et olete suurepärane nõbu. Hindan tõeliselt neid imelisi mälestusi, mida oleme jaganud. Ma igatsen sind.'\n'Aardistan mälestusi, mida jagasime. Palju õnne sünnipäevaks taevas. '\n“Kui ma tagasi vaatan, on lihtsalt nii palju erilisi mälestusi, mida oleme mõlemad jaganud. Kõik need imelised mälestused vilguvad nüüd meeles, kui tähistan teie sünnipäeva. Ma armastan sind väga ja igatsen sind, olgu sul taevas imeline sünnipäev! '\n'Olgu teil täna sünnipäeva tähistades taevas lööklaine ... Nii et jätkake, nautige, kuid hoidke oma halo peal ja ärge kunagi tehke midagi, mida ma ei teeks, palju õnne sünnipäevaks!'\nPalju õnne sünnipäevasoovidele taevas\nMeie tädi võib olla elu jooksul nii eriline. Soovin taevale palju õnne sünnipäevaks.\n'On kurb, et teid võeti meilt liiga vara. Soovin teile endiselt väga palju õnne sünnipäevaks, isegi kui tunnen, et räägin kuuga. '\n'Mu kõige kallim tädi, sellel teie erilisel päeval tahan, et teaksite, et me igatseme teid väga. Tantsides ja taevas rõõmustades tähistame siin maa peal. Teil on parim sünnipäeva tädi, me igatseme teid nii väga! '\n„Teie sünnipäeval tuletan meelde mälestusi, mida jagasime, kui olete veel nii noor ja metsik. Sa sündisid mitu aastat tagasi täna samal päeval. Ma armastan sind ja loodan, et inglid korraldavad teile suurepärase sünnipäeva tähistamise, palju õnne! '\n'Mis kunagi oli nii õnnelik päev\ntoob palju valusaid muresid ...\nPäev, mil valatakse vaikseid pisaraid\nkõigi teie kaotatud homsete eest. '\n“Ma saadan teile oma armastuse, kallis tädi. Rõõmsat sünnipäeva!'\nPalju õnne esimeseks sünnipäevaks taevas hinnapakkumised\nEsimene aasta pärast lähedase kaotamist on kõige raskem. Meie soojad ütlemised tuletavad teile meelde, et teie elu jätkub ja peaks olema õnnelik, isegi kui kedagi enam teiega pole.\n'Ma igatsen sind iga päev pärast lahkumist, aga ma tunnen sind puudust veelgi, kuna see on sinu eriline päev. Kuigi te pole siin, tahan teile soovida väga palju õnne sünnipäevaks. '\n'Aeg ei näi seda haava paranevat. Head esimest sünnipäeva taevas, mu kallis. '\n'Sellel teie erilisel päeval tahan, et teaksite, et me igatseme teid väga. Tantsides ja taevas rõõmustades tähistame siin maa peal. Parimat sünnipäeva, igatseme teid nii väga! '\n'Sel teie sünnipäeval võivad kõik taevased inglid kokku tulla, et teile väga head sünnipäeva laulda. Pidage alati meeles, et armastame teid nii palju ja mõtleme alati teie peale. '\nPalju õnne sünnipäevaks taevas sõber\nNii kurb on kaotada hea sõber. See on kohutav kaotus. Siin on mõned tsitaadid valu leevendamiseks:\n„Teie sünnipäeval oleme kõik siin kogunenud imeliste mälestuste jagamise ümber. See pole kindlasti lihtne, isegi kui olete juba mitu aastat ära olnud. Keegi ei saa kunagi teie kohta asuda ja ma tahan, et te teaksite seda. Aga ma tean, et sa ei taha mind näha nutmas, nii et ma peatan pisarate kukkumise, parim sünnipäev! '\n“Süütasime täna teie haual sünnipäevaküünla. Igatseme sind kohutavalt, sama, kui sa esimest korda ära läksid. Inglid on tõeliselt õnnistatud, sest olete nüüd nendega koos, palju õnne sünnipäevaks! '\n'Olen öösel taeva vaatamise lõpetanud, sest saatus on juba mu kõige säravama tähe ära võtnud ja see oled sina, mu sõber. Palju õnne sünnipäevaks!'\n'Igatsen sind täna kohutavalt, mu parim sõber. Sa oled nüüd taevas ja sellel oma sünnipäeval on mul nii kurb. Ma armastan sind ja ma igatsen sind väga, imeline Bday! '\n'Kuigi ma igatsen sind iga päev, näib kurbus mind veelgi enam tabavat nüüd, kui on su sünnipäev. Ma ei soovi muud, kui ainult õnne, kus iganes sa praegu oled, palju õnne sünnipäevaks! '\nPalju õnne taevas hinnapakkumisi\nSiin on mõned head sünnipäeva taevas hinnapakkumisi, mis on universaalsed. Vali üks:\n'Täna on teie sünnipäev üleval taevas. Ma saadan oma õnnistusi tuvi tiibadele mitte ainult tänaseks, vaid iga päev, ma mõtlen teile alati, mu arm! '\n'Las laulavad inglid teile kõige rõõmsamal viisil. Head taevast taevas, mu armas kallike! '\n'Mõeldes sinule sellel oma sünnipäeval ... ma igatsen sind nii väga, aga ma tean, et sa oled seal juba õnnelik ja see mõte paneb mind end paremini tundma, palju õnne sünnipäevaks!'\n'Siit saadame teile taevasse väga erilise sünnipäevasoovi. Saagu kõik teie taevased soovid teoks! Me igatseme sind nii palju, head bday! '\n'Kuna me ei saa siin maa peal teie sünnipäeva tähistada, saadan teile taevasse palju sünnipäevasoove. Loodetavasti on teil sünnipäeval taevas vapustav aeg! '\nSünnipäeva tsitaadid minu vanaemale ja vanaisale taevas\nVanavanemad lahkuvad meist loomulikult varem kui teised. Vanaemad ja vanaisad jäävad nii lähedale ka pärast nende kadumist. Las nad mäletavad, et sa tunned nende sünnipäeval ikka nende armastust ja toetust.\n'Kallis vanaisa, aitäh, et vormisid mind tõeliseks härrasmeheks. Te võite olla põlvkondi vanem, kuid paljuski oleme me samasugused. Kui tähistame teie sünnipäeva, valasin pisara kurbusest, et ei saa teiega hängida, tore sünnipäev! '\n'Sellel teie vanaema erilisel päeval on raske teile õnne sünnipäevaks tervitada. Kus iganes sa praegu oled, soovin sulle lihtsalt palju õnne sünnipäevaks. '\n'Kuigi me igatseme sind iga päev, näib kurbus meid veelgi enam tabavat nüüd, kui on su sünnipäev. Me ei soovita muud kui õnne kõikjal, kus te praegu viibite, imelist sünnipäeva! '\n'Palju õnne sünnipäevaks, taevas ... igatsen sind iga päevaga üha rohkem, rohkem kui sõnad öelda suudavad.'\nPalju õnne sünnipäeval taevas olevale inglile\nMõni usub, et ingliteks saavad need, kes pole enam meiega. Öelge oma inglile õnne sünnipäevaks järgmiste sõnadega:\n'Las laulavad inglid teile kõige rõõmsamal viisil. Palju õnne taevas, mu armas kallike! '\n'Ma igatsen sind kindlasti sellel sinu sünnipäeval, mu kallis. Teie foto pole minu voodi juurest liikunud. Teie mälestused ei sure kunagi, kuid need said lihtsalt järsu lõpu. Ma tean, et oleksin pidanud veel palju ütlema. Aga kõik, mida ma tahan öelda, on palju õnne sünnipäevaks, ma igatsen sind! '\n„Teie kaunis nägu, aktiivne eluviis ja hea tervis võivad noori naisi ikkagi häbisse viia. Palju õnne sünnipäevaks, mu ingel! '\n„Rõõmustage! Keegi tähistab taevas sünnipäeva ja see inimene on mulle nii kallis. Inglid rõõmustavad nüüd kindlasti taevas, just nagu kogu tema pere on siin maa peal, palju õnne sünnipäeval taevas, mu kallis ingel!\nPalju õnne kellelegi taevas\nSünnipäevaga tervitamiseks on nii palju võimalusi, alustades sünnipäevakaartidest, kingitustest ja lauludest; aga mida saate teha, kui taevast kedagi tervitada? Samad asjad. Siin on mõned viisid, kuidas seda teha:\n'Teie sünnipäev on käes, kuid kurb on teada, et teid pole enam siin. Ma tahan teile kingituse saata, kuid ma tean, et ma ei saa, nii et ma lihtsalt soovin tähele, et kannaksite mu armastust kõikjal, kus te praegu olete. '\n'Igal aastal mõtlen ma nii palju pisaraid valades sinust. See on lihtsalt eile tunne, kuigi see on olnud nii palju aastaid. Ma tean, et olete praegu paremas kohas. Võib teil seal möllata ... Imelist Bday! '\npeab olema kahtlemata\nTähistatakse sellistel viisidel\nme võiksime ainult unistada. '\n'Ma tahan, et teaksite, et kuigi teid pole enam siin, mõtlen ma iga päev teie peale. Ainult nii palju õppetunde olete mulle andnud. Igatsen su naeratust, naeru ja huumorimeelt. Taeval on vist nii õnnelik, et tal on sama naljakas ingel kui sinul, parim sünnipäev! '\nPalju õnne sünnipäevaks ema taevas\nEriti raske on kaotada ema, kelle armastus ja toetus on teid kõik need aastad läbi aidanud. Tervitage oma ema taevas tema sünnipäeval:\n“Olen lugenud emade sünnipäevakaarte ja salmid toovad tõesti pisara silma, sest armastavad sõnad kirjutatakse neile, kes siin veel on. Ema, isegi kui sind pole siin, tahan, et sa teaksid, et ma mõtlen sinust ikkagi iga päev, eriti nüüd, kui on su sünnipäev, head bday! '\n'Emme, su surm on mind puurinud sügavas valus, viletsuses ja piinades. Kuid ma ei viitsi oma kannatuste pärast, vähemalt on see teid taevas vabastanud. Ma igatsen sind.'\n'Soovin, et saaksin tagasi võtta iga valu ja mure, mille ma teile siin olles kunagi kinkisin. Soovin, et saaksin lihtsalt tagasi võtta kõik need hetked, mis sind siniseks muutsid. Ma igatsen sind nii väga, ema. '\n“Täna saadan soovide ja lillede asemel pisarad selle asemel, et kinkida teile ilusaid sünnipäevakaarte. Jätsite meile kõige kallimad mälestused, mis elavad igavesti meie südames. '\n'Igatsen sind mu kõige kallim ema ... Täna on tõesti täidetud mälestused õnnest ja pisaratest ning sünnipäeva tähistamisest, mida oleme kõigi aastate jooksul jaganud, imeline sünnipäev taevas, ema!'\nPalju õnne sünnipäevaks, taevas\nEriti valus on tema isa kaotus tema sünnipäeval. Hüüdke mõned mälestused, mida oma isaga jagasite, nii:\n“Kallis isa, parim sünnipäev. Kuigi ma igatsen sind alati, toob lõputu rõõm, mille sa minu ellu oled toonud, siiski südames soojust. Sellel teie sünnipäeval on minu soov, et oleksite õnnelik kõikjal, kus parasjagu viibite. '\n'Täna on teie sünnipäev, kuid on väga kurb tõdeda, et te pole enam siin meie juures. Ma tahan teile kinkida ilusa kingituse, kuid ma tean, et ma ei saa, nii et ma saan teha vaid tähele soovida, et kannaksite minu armastust selles maailmas, kus te praegu olete. '\n'Isa, olen väga uhke selle üle, et mul on sinusugune tore isa. Sa õpetasid mulle piisavalt julgust valu kaotamiseks pärast lahkumist. Ma olen alati õnnelik. Ma teen teid kindlasti uhkeks. Palju õnne sünnipäevaks, mu kallis isa. Puhka rahus.'\n'Isa, ma vaatan sel päeval taeva tähte ja taevast, mis on juhtumisi sinu sünnipäev. Sellel erilisel päeval saadan teile palju armastust, kallistusi ja suudlusi. Sa tunned tõeliselt puudust, me armastame sind, isa! '\n'Mu armas sünnipäev soovib taevas issi. Teie olete põhjus, mis ma täna olen. Kõik armastavad mind nende heade omaduste pärast, mille olen teilt pärinud. Loodan, et teil on seal tore. Igatsen isa, palju õnne sünnipäevaks. '\nPalju õnne sünnipäevaks mu pojale taevas hinnapakkumisi\nLapsed ei tohiks minna vanemate ette. Sellegipoolest võib see juhtuda. Siin on mõned meeldetuletused teie hinges:\n“Palju õnne sünnipäevaks, ilus poiss. Me teame, et teil on taevas suurepärane päev. '\n„Teie sünnipäeval ei piisa minu sõnadest, et väljendada seda, kui väga ma igatsen teid ja kui palju õnne ja meeldejäävaid hetki te minu elule kinkisite. Te olete alati minu palvetes ega sure kunagi, sest olete igavesti minu mäletamist mööda. '\n'Mu poeg, tahan täna soovida teile palju meeldivat tagasitulekut meenutuspisaratega. Soovin, et inglid oleksid õnnistatud teie sünnipäeva tähistamiseks taevas. '\n'Teie sünnipäev on käes,\nAga tean, et ma ei saa.\nNii et ma soovin\nMinu armastuse kandmiseks\nSinna, kus sa oled. '\n'Mu poeg, nüüd oled sa ingel, ma tean, et sa näed ja tunned, kui väga ma sind igatsen. Teie sünnipäeval tahan tunnistada, et olete alati minu südames. '\n1. Surnud lähedase sünnipäeva tähistamine. (2015, 30. juuli). Mis teie leina. https://whatsyourgrief.com/deceased-loved-ones-birthday/\n2. Miks me kurvastame? (2019). Mercycremations.Com. https://mercycremations.com/why-do-we-grieve.html\n3. Bang, K. (2019, 8. aprill). 7 lõbusat viisi möödunud armastuse sünnipäeva tähistamiseks | Kelsey Bang. Kelsey Bang. https://kelseybang.com/2019/04/7-fun-ways-to-celebrate-the-birthday-of-a-passed-love-one.html\nkirjuta oma tüdrukule pikk lõik\nma armastan sind kõige eest, mis sa oled\nHüvasti jätmine sõbrale, kes läheb välismaale\narmastusluuletused, et ta nutaks\npalju õnne sünnipäevaks mu kaunile emale


22:24 kolmapäev, 29.06.2022\nAadress: Kalvi küla\nTuudorstiilis hilisjuugendlik ansambel, mis on kujunenud keskaegse vasallilinnuse juurde. Asub paeplatoo serval mere ääres. 18. sajandi teisel poolel linnuse varemetele ehitatud varaklassitsistlik kahekorruseline härrastemaja hävis tulekahjus 1910. a. Uus, vanast põhja poole rajatud peahoone valmis N. v. Stackelbergi ajal 1913. a. jõulise fassaadiga kolmekorruseline, murdkelpkatusega, igalt nurgalt eenduva neljakandilise sakmelise torniga hoone on inspireeritud gootikast. Üksnes kitsaste akende jaotus on juugendlik. Välisviimistluses on kasutatud tumedaid graniitplokke imiteerivaid tsementplaate. Esifassaadi kesktelge rõhutab astmikviiluga risaliit. Tagafassaadi keskel olevasse avarasse kinnisesse verandasse juhib graniitpurust valatud barokse balustraadiga kõrge paraadtrepp.\nSiseplaneeringus valitseb II ja III korrust läbiv pidulik hall, mille taha hoone põhjaküljele on reastatud saalid salongidega. Esindusruumide roosivanikute, lille-, loorberipärhadega jms. kombineeritud kõrgekvaliteetses stukkdekooris kajastub juugendstiili maitsele allutatud klassitsistlik ja renessanslik laad. Hallis ja ühes läänepoolses salongis on säilinud neorenessanss-stiilis graniitkamin vapikilbi ja tekstiga OMNIA CUN CONSILIO.\nHärrastemaja ümbritseb 10 ha suurune park, mille idaosas on tiik väikese saarega, lääneosas jääkelder. Ansambli ülejäänud hoonestus (18/19. sajandi vahetusel 13 ehitist) on hajali pargitaguse ala lõuna- ja lääneosas. Vaid viinaköök asetseb paejärsaku all peahoonest loode pool. Enamik neist pärineb 19. / 20. sajandi vahetusest, laudad uuendati pärast tulekahju 1921. a.


VMware virtuaalmasin ISO failist | WaveCom\nVMware virtuaalmasin ISO failist\nKui teil pole virtuaalmasinat (VM) luues soovi kasutada WaveCom´i templiite ja ISO paigaldsumeediat, siis on võimalik VMware vCloud süsteemis luua oma ISO ja OVA/OVF katalooge, mida kasutada virtuaalmasinate loomisel või hiljem lisada CD draivina.\nISO failist virtuaalmasina loomiseks tuleb minna "Data Centers -> Compute -> Virtual Machines -> New VM".\nAvaneb aken. ISO failist VM-i loomiseks tuleb valida "Type - New". Vastaseljuhul saab luua uue VM-i ainult WaveCom-i poolt pakutavatest templiitidest. "Boot image" alt leiab ISO faili ja vastavalt ISO failile tuleb seadistada oepratsioonisüsteemi valikud. Valige sobiv fail.\n"Select a Size" saab valida "Pre-defined Sizing Options"(pildil) ja "Custom Sizing Options". Viimane võimaldab ise valida täpselt CPU ja RAM hulga aga ärge ületage tellitud ressursside limiiti. Muidu VM ei käivitu. Kõike saab muuta ka hiljem. Soovitame VM-l lülitada välja hot-addi, juhul kui te tahate kiiremat võimekust. Keskmiselt vähendab hot-add 7% CPU jõudlust.\n"Storage" puhul kasutatakse kiiret SSD policy-t. Kui soovite kasutada katalooge, siis soovitame juurde tellida odavama policy (VCLOUD-TIER-2-SSD1). Ära tuleb märkida ka ketta suurus (Size). Antud juhul võtsime selle "Medium" rea pealt, mis on 32GB.\n"Networking" puhul soovitame kasutada VMXNET3 adaptri tüübi. Soovitame valida “IP Pool” ning VM-le antakse esimene vaba IP Teile määratud IP vahemikust. Võite valida ka “Manual IP” ning ise selle määrata. Mõlemal juhul seadistab automaatika võrguseaded malli operatsioonisüsteemis ning masina käivitudes on võrk toimiv. Kui valite DHCP, siis peab olema DHCP teenus üles seatud eelnevalt, vastasel juhul VM-i võrk tööle ei hakka. Võimalik kasutada näiteks isoleeritud võrgu puhul, mis tuleb eelnevalt defineerida “Networking -> Networks” alt. Kui “Network” all valida “Internet” või avalik võrk, siis DHCP tugi puudub. Kui on routed network, siis tuleb DHCP seadistada “Data Centers -> Networking -> Edge Gateways-t”.\nKui kõik parameetrid on paigas, vajutage, "OK".\nSeejärel on VM kasutamiseks valmis. Kui VM on sisse lülitunud, võib avada konsooli ja jälgida käivitumise protsessi vajutades VM Console nuppu (All Actions -> VM Console -> Launch Web Console).\nNB! Ärge unustake paigaldada "VMware Tools" (Actions -> Install VMware Tools).


★★★ Mugav bently baaristool ★★★\nÜks asi, mida tavaliselt ei meeldi baaride väljaheidete puhul, on see, et nad on vähem mugavad kui tavalised toolid. Sellepärast, et neil pole tagaistme ja seepärast, et iste on väike ja mõnikord ilma padi. Lõpuks leidisin baaride väljaheide, mis erineb kõigist teistest.\nBently baarist väljaheide, saadaval 275 dollarini, on väga eriline tükk. See on elegantne disain, millel on lihtsad, kuid pehmed jooned. Samuti on see suurepärane mugavuse ja välimuse kombinatsioon. Väljaheide eristab ennast kõigist teistest, kuna sel on seljatugi. Loomulikult on see ka jalakäija, kuid see pole uudis. Lisaks on istmepadja pehme ja hubane. Kasutaja tunneb vahet koheselt. Tõstuki või väljaheite kasutamisel on oluline end mugavalt tunda. Muidugi, kui soovite mugavust, võite minna istuma laua taga. See ei tähenda, et baaris istuvaid inimesi tuleks diskrimineerida.\nVäljaheite disain keskendub geomeetrilistele kujunditele. Alus on metallist ruut, kusjuures sel juhul on istme seljatoe ristkülik. Väljaheide on saadaval must või punane. See näeks ilusaks kaasaegne baar, terrass, isegi köök. Ma pole kindel, kas seljatugi on reguleeritav, kuid see näib olevat nii pildil.


Porgand ja vürtsi muffinid, streusel garneering - Cooking - 2020\nettevalmistamisel: 15 minutit\ncooking: 20 minutit\nTeeb 12 muffinit\n2 spl. universaalsed jahu\n1 c. tumepruun suhkur, pakitud\n1 1/2 tl. või, sulanud\n430 ml (1 3/4 tassi) universaalset jahu\n1 1/2 tl. kaneeli\n3/4 c. jahvatatud ingver\n1/4 c. teelusikatäis\n2/3 tassi (160 ml) rapsiõli\n125 ml (1/2 tassi) petipiima\n1/4 tassi (60 ml) tumepruun suhkur, pakitud\n500 ml (2 tassi) porgandit, riivitud\n2 spl. kõrvitsaseemned\nKuumutage ahi temperatuurini 190 ° C (375 ° F). Asetage paberikass 12-tassilise muffinipannu igasse õõnsusse.\nStreuseli valmistamiseks: segage jahu ja pruun suhkur väikeses kausis. Lisage või ja segage käed, kuni preparaat on murenev. Book.\nMuffin-taigna valmistamiseks: Suures kausis kombineerige jahu, küpsetuspulber, söögisooda, vürtsid ja sool. Keskmises kausis peksid munad õliga, petipiimaga, suhkruga, pruuni suhkruga ja vanilliga. Lisage kuivadele koostisosadele ja segage, mitte enam. Lisage porgandid ja segage.\nLevita tainas tassidesse. Kaunistage kõrvitsaseemnetega ja streuseliga. Küpseta, kuni muffini keskele paigaldatud hambaork muutub puhtaks, 18 kuni 20 minutit. Laske vormis umbes 10 minutit jahtuda. Eemaldage ja teenige veel kuumad kuklid.\nKuumuta ahi temperatuurini 175 ° C (350 ° F). Pihustage õliga 9 x 5-tolline (23 x 13 cm) leiba. Järgige porgandi muffiniretsepti juhiseid, kuid tehke seda ilma. Vala tainas leivapannile ja küpseta, kuni leiva keskele paigaldatud hambaork on puhas, 50 kuni 60 minutit. Laske vormis 10 minutit jahtuda. Eemaldage ja laske täielikult jahtuda. Kuorrutus: pannakse kausis 60 ml (1/4 tassi) pehmendatud koorjuustu 1 tassi (250 ml) jäätumisega suhkruga, lisades korraga 1/2 tassi (125 ml) kuni preparaat on kerge. Lisage 1/4 tl. vaniljeekstrakt peksmise teel. Levige jahutatud leivale ja kaunistage kõrvitsaseemnetega.\nLoe ka: Brunchi leiutas uuesti 15 retseptis\nCopyright 2020 \_ none \_ Porgand ja vürtsi muffinid, streusel garneering


Aabrami hobulausujad: Soone talu päevaraamat 590\nSoone talu päevaraamat 590\nKuni Bella kell viis hommikul mööda metsa üht rebast taga ajas, sõi teine rebane siinsamas välisukse kõrval tema toidukausi tühjaks. Kõlab nagu kujund. Tiina Ilvese valgete-vareste raamatusse kirjutatud pühendust „naer teeb nooreks, viha vanaks“ on lihtsam järgida, kui oled Isa juures end piisavalt välja puhanud. Ja seda see maavanaema siin nüüd on. Paaril viimasel päeval magasin täpselt nii palju kui ihu-hing-vaim küsisid. Lugemise ja loomade kallistamisega vaheldumisi. Jajah, teatava süümekaga muidugi – aga väljamaganud inimene suudab vihastamise asemel naerda. Väsinu mitte. Aamen.\nKeetsin oma varahommikuses köögis kokku kultuuriarvamuse teksti, registreerisin järgmised tulijad lastelaagrisse ja lasin kell kuus pääsukesed jälle poegade juurde. Õhtul, kui lindude kinnipaneku tuules lauda sulgesin, jäid pääsud välja, oh inetust. Alati peab keegi kannatama…\nTänasesse päeva andis mulle kõige kallimad kallistused kaasa Namaste. Ta tudus, kui talli läksin – jagasin teistele kaerad kätte ja istusin Namaste juurde kaeraämbriga maha. Kaerad otse voodisse. Toetus mulle õlale, sõi nohinal-müginal, pea emme süles – mu hõbedane-õrnakene gasell…\nSelles energias jõudsin Kadriorgu Tarvo salongi ja massaažilauale. Rännak kujunes temaga nii võimas, et istusin üleni rabatuna autoni heljudes… kõrvalistmele. Mõne aja pärast piilusin ringi, ega keegi parklas ei näe – ja hiilisin rooli taha\nKarmel Eikneri maailm Pääskülas oli veelgi võimsam ja sisukam kui lootsin. Tahtnuks temaga räägitu õigupoolest juba täna üles kirjutada. Aga mu kolme eluala juhtmed läksid juudihabemeks ja patsiks ühe korraga.\nMaandumisrada oli metsatalus – heinad, makaronisalat, kallistused – kodus laadisin riideid vahetamata heinarullid maha, kallistasin lambad ja hobunad – üks punane kana oli mõistagi vähem ning lisaks kassid sauna ühe metsalinnu laotanud – sooled siin, jalad seal… Fui. Ilmselt pean lähiajal Kehtnast uued kanad tooma ja nad aedikusse sulgema – muidu pole laagrilastel mune ju. Ja siis hakkavad näljased rebased kasse püüdma. Kusjuures kinniselt peetavad linnud… oeh. Talvel paaritan Bella tiibeti mastifiga, kasvatan ühe kutsikatest keset kanu kanavalvuriks.\nAga seni jooksis mul juhe korraks täiesti kokku. Esiteks selgus, et hommehommikusel kohtumisel on osapooled, mis muudavad kohtumise mõttetuks või inetuks. Teiseks selgus, et keskpäevased külastatavad on haiged. Kolmandaks avastasin, et leppisin kaks ülitähtsat asja ülestikku kokku. Ühe sain kenasti edasi tõsta, teise asja jaoks aga pole treikut. Üht neist, mis siin lähedal, ei küsi ma eales. Mitte jonnist ega uhkusest – blokk ja kriips. Ettemaks mingu samasse auku, kuhu mahub lõputult. Aitäh. Palun. Teine võimalik treiku oleks vaja korda teha – mis eeldab raha. Treikuta pole aga sel väljasõidul mõtet. Halleluuja.\nTreiku toob koju Maruusja, aga tema Namaste boks on lahkuehitamata. Mihkel tõi materjali, ehitajateks on kaks-kolm varianti, aga… Lisaks oli vaja pakiliselt kokku leppida kolm uut lugu – aga mul on kokkukorjatud kolme peale juba selline seisund, et, nagu kirjeldasin, istusin auto kõrvalistmele ega saanud aru, miks me kuhugi ei sõida…\nEnne omade ja kutsutud laste saabumist lihtsalt on vaja teatud hulk asju ära teha, koguda, kirjutada, sättida, ehitada, korraldada… Homne hommik algab viimaste allesjäänud lindude arreteerimisega – suurema osa sain õhtul kätte ja kinni – kolm-neli kana laaberdavad rebaseid otsida. Persse küll, pardon, sakib sajaga. Ja kui ma homse maratoni peale ellu jään ootab ees reede, mis on päevikus juba maast laeni täis kirjutatud. Laupäeval tuleb Tõstamaa-Pärnu. 2. Juulil lähen Diana Klasi öösaatesse. Loomaraamat punnitab mul kõrvust ja südamest välja…\nRahu, ainult rahu… Ma sain ju täna õhtul juhtme kortsust sirgu tagasi. Asju tuleb ükshaaval rahumeeli teha – ja tegelikult on kõik jõukohane, kui pidevalt mingeid ootamatusi kaela ei trahhata. Nagu näiteks liig-osalistega suurkohtumised, mis juba eos mõttetud või inetud on. Kogu kütuseraha eest, raisk.\nReedel olen õnneks kodus – ehkki ülimegagiga töös – hobustel-lammastel on mind väga vaja. Laupäeval lähen teele alles pärastlõunal. Ja teisenda juuli minek on üldse hilisõhtune-öine…\nAh, mis ma siin jahun, ma saan hakkama.\nTeades, kui väga mulle ei sobi telefonikõned, ei helista rohkem kohtadesse, kus keegi võõras harakas taustal mu poja peale kraaksub ning kust tuleb ka läbi telefoni lehka, mis nõuaks nii kappide kui energiate kapitaalset kasimist. Muidu pole mingitel juttudel ega üritustel mõtet. Kobi magama, väsinud Pipi – kõik täna kavandatu sai ju tehtud, ole ometi iseendaga rahul – ära muretse asjade pärast, mida siin hilisõhtul korraldada ei saa. Küll iga päev loksub miski paika. Jumal aitab, kui inimesed teda ei sega.\nJa lõpeks saan ju lambad 12. ka autosse pista ja Maruusja ka Nurmiku-papaga koju, nii et – rahu nüüd ometi…


Raadioauditooriumi ülevaade 2014. aasta kevadel - Bestmarketing\nRaadioauditooriumi ülevaade 2014. aasta kevadel\nTNS Emori Raadioauditooriumi uuringu andmetel kuulasid Eesti elanikud kevadperioodil raadiot keskmiselt 3 tundi ja 48 minutit päevas. Kõige kuulatavamad kommertsraadiojaamad on Elmar, Sky+ ja Star FM. Tallinnas ja Harjumaal on kuulatavaim kommertsraadiojaam Star FM.\nVõrreldes talvega kuulati raadiot päevas nelja minuti võrra rohkem. Eestlased kuulasid raadiot 4 tundi ja 3 minutit ning mitte-eestlased vastavalt 3 tundi ja 16 minutit.


Tööstuspärand turismis - Lääne-Eesti turism\nTööstuspärand kui turismielamus\nTööstuspärand on osa Eesti kultuuripärandist, näitab tööstustehnoloogia arengut, töövõtete ja töötingimuste muutumist ning aitab laiemalt mõista ühiskonna arengut ja ajalugu. Vanem säilinud tööstuspärand ulatub 18. sajandisse. Maal oli õigus ja võimalus ettevõtlusega tegelda peamiselt mõisnikel ning linnades järgiti tsunftikorraldust.\n19. sajandi teisel poolel olid inimesed vabad liikuma ning linnad ja tööstus hakkasid kiiremini kasvma. Hakkasid tekkima tehased, esmalt tekstiili- ja paberitööstused, viinaköögid ja pruulikojad. Sajandi lõpukümnenditel lisandusid käsitööl põhinevatele manufaktuuridele tootlikumad, aurujõudu kasutavad vabrikud, arenes masina-, metalli- ja muu tööstus.\nTööstuse arengule lisas hoogu aastail 1860–1870 Eestisse jõudnud raudtee, mis ühendas siinsed sadamad Venemaaga. Algas ulatuslik raudteeliinide rajamine. Aurujõul töötavate tehaste ja raudteede juurde rajati veetornid, mis varustasid aurumasinaid ja -vedureid veega.\nMerendus Läänemerel oli Venemaa huviorbiidis ning 19. ja 20. sajandi vahetudes kerkis mereäärsetele aladele hulk tuletorne.\nMaa omamine, hea haridus ja käsitööoskused puhusid lõkkele põliselanike ettevõtlikkuse ja rahvusteadvuse: tekkisid veskid, lubja- ja tõrvapõletusahjud. Põnevat tööstuspärandit leiab Eestis ka nõukogude ajast.\nTööstuspäranditurism on hea võimalus säilitada-tutvustada Lääne-Eesti vanu tööstushooneid, masinaid ja nende kasutamiseks vajalikke oskusi.\nLoe TOP 10 tööstuspärli\nParimad tööstuspärandi objektid Lääne-Eestis\nHiiumaa keskus Kärdla kujunes linnaks tänu kalevivabrikule, mille 1829. aastal rajasid siia parunid Ungern-Stern-bergid. See oli ühtlasi Eesti alal üks esimesi suuri tekstiiliettevõtteid ja etendas märkimisväärset rolli veel 20. sajandi alguses. Vabrik hävis II maailmasõja ajal.\nVabrikuasula oli hoolega kavandatud ja eeskuju võeti ennekõike Inglismaalt. 1844 hakati vabrikutöölistele krunte jagama ja elamute ehitamiseks laenu andma. Vabrikuväljaku (endine vabrikuhoov) ääres on alles kunagised meistrite majad: suurte aedadega ühekorruselised hooned ja pikk, üle 60 meetrine maamõisat meenutav puitehitis, omaaegne vabriku direktori elamu. Nüüd asub siin Hiiumaa muuseum, mille püsiekspositsioon annab ülevaate kunagise kalevivabriku töölise ja härrasrahva elust.\nMuuseumis saab end proovile panna vastates vabriku ajalooga seotud küsimustele või läbides kalevivabriku töölisele tehtava oskuste ja teadmiste proovi, mis nõuab head meeskonnatöö oskust.\nVaemla kadakaste karjamaade vahel asuvas Hiiu villavabrikus ehk perefirmas Hiiu Vill tehakse iga päev tööd vanadel masinatel, millest osa pärineb 19. sajandi lõpust. Selgitusi saab meistrilt, kes tehnikat ja protsessi läbi-lõhki tunneb. Algul auru jõul töötanud masinaid käivitavad nüüd nõukogudeaegsed elektrimootorid. Vabrikupoes on müügil Hiiu villavabriku lõng ja rõivakollektsioon ning suviti tegutseb siin kohvik. Villatööstus asub 1841. aastal Vaemla mõisa heinaküüniks ehitatud hoones, vanad masinad jõudsid siia 1950ndatel Mandri-Eestist. Villavabrikus näeb kogu villatöötlemisprotsessi:\n– “hunti”, mille hambad villa kohevaks teevad;\n– kraasimismasinat, mis pehme villavaiba teeb;\n– heidemasinat, mis villavaiba heideks jagab;\n– ketrusmasinat, mis heide lõngaks keerutab;\n– korrutusmasinat, mis lõnga jämedaks ja ühtlaseks muudab;\n– haspeldajat, mis lõnga vihtidesse kerib.\nPärnu külje all Sindis püüab pilku väärikas allee kalevivabriku meistrite majadega. Ühes neist asub Sindi muuseum, mis ju-tustab vabriku ajaloost, vabrikutööliste elust ja Sindi linna minevikust. Sindi kalevivabrik oli esimesi tõelisi mehhaniseeritud suurtööstusi, mille rajas Riia kaupmees Johann Christoph Wöhrmann 1833. aastal tuues Poolas tegutsenud tehase tolli vältimiseks Vene keisririigialadele.\nVabrikukompleksi investeeriti hiigelsumma, millest suure osa moodustas riigi toetus. Tööstushoonete tarvis kulus 3,4 miljonit tellist, selleks rajati enne vabrikuhoonete ehitamist kohalik telliselööv kaheksa ahjuga. Sellest ajast on ka Sindi pais.\n1938. aastal rajatud vabrikuga tutvumine algab juba enne selle juurde jõudmist vabriku ümber tekkinud asulast. Tootsi briketitööstus oli omal ajal Eesti moodsamaid, briketitootmiseni jõuti 1939. aastal. Pompöösse Tootsi briketivabriku ruumides tegutseb tänapäeval turbamuuseum, mis tutvustab vabrikut, selle sisseseadet, turvast ja selle töötlemist. Hoone eest viib rabaväljadele ja Tootsi Suursoosse kitsarööpmeline raudtee, millel sõidab vana turbatööliste rong. Sõitu saab teha ka käsidresiiniga.\nTurba kasutamine kütteks algas üle 1000 aasta tagasi. Eestis ja Lätis tekkis turbatootmine 18. sajandi lõpus. 19. sajandi keskel oli mõisatel juba hulk turbakarjääre. Mehhaniseeritult hakkas turvast kaevandama näiteks Sindi kalevivabrik 1861.aastal. Turbabriketitööstuse rajamine algas Eestis riiklikult 1936. aastal. 1937. aastal otsustati asutada Pööravere briketitehas, mis ehituse käigus nimetati läheduses asuva raudteejaama järgi ümber Tootsi briketitööstuseks. Isegi talvel töötas siin kuni 200 inimest ja 1938. aastaks oli osa rabast kuivendatud, läbi padriku ehitati kõikuvale pinnasele Tootsi jaamani viiv raudteetamm.\nLümanda lubjapargi elamusrada üle kümmekonna vana lubjaahju, vanade paemurdude, tänapäevase lubjakivikarjääri ja lubjakustutusvannidega võtab teeb selgeks keemilised protsessid kuidas lubjakivist lubi tuleb ja lubjamördist või -värvist uuesti lubjakivi saab. Rada on varustatud mitmekeelsete selgitavate stendidega. Lubjakojas saab vaadata filmi, teha mullitades puhtast veest paekivi ja külma kivi külma veega keema ajada. Lubjapargis on pikniku-, lõkke- ja grilli-mispaigad ning keskusehoones saab korraldada mitmesuguseid sündmusi.\nKuni 100 aastased lubjaahjud on puhastatud, korrastatud ja seatud sellisesse tööetappi, kus iga ahi näitab sajanditevanuse lubjatootmise tehnoloogia järgmist sammu. Lubjaahjud on eri suuruse ja kujuga – igaüks oma peremehe nägu – ja pärinevad ajast, kui lupja toota ja müüa oli kasulik. Iga siinne talu pani lubjakivisele pinnasele püsti oma lubjapõletusahju, vahetades selleks vajadusel naabriga mereäärse maasiilu.\nLubja põletamisprotsess kestab 50–75 tundi 1100–1300 kraadises kuumuses, lubjaahju mahub korraga pea 30 tonni kivi. Pärast põletamist lubjakivi jahtub kaks-kolm ööpäeva. Seejärel viiakse kustutamata lubi kustutusvanni, kus keemiliselt aktiivne kivi segatakse veega. Lubimörti kasutades reageerib lubjahüdraat ehk kustutatud lubi õhus oleva süsihappegaasiga ja moodustub taas CaCO3, mis on lubjakivi põhikomponent.\nRaudteepärand ja veetornid\nEesti muuseumraudtee Pärnust 17 km kaugusel rabade keskel Lavassaare asulas on tekkinud raudteeentusiastide visa töö tulemusel. Muuseumraudteel on üle 80 eri veeremi, sealhulgas viis auruvedurit ja rida tehnilisi seadmeid. Eksponaatide hulka kuuluvad töötavad auruvedurid ja dresiinid, üks auruvedureist sõidab Gulbene-Alūksne vahel. Töötavad liiklusvahendid on esitletud depoos (1924). Endises turbatööstuse elamus on väljas fotod, esemed ja dokumendid kitsarööpmelise raudtee ajaloost. Põnevamad eksponaadid on raudteejalgratas, käsituletõrjeprits ja mundrid. Korrastatud on kitsarööpmeline lõik, kus külastajatele pakutakse võimalust teha sõit vanadel masinatel turbarabade keskele.\nLavassaare turbatoodangu peamine tarbija oli Sindi kalevivabrik. Aastatel 1922-1924 ehitas riigi kütteainete keskkomitee 28 kilomeetri pikkuse kitsarööpmelise raudtee Lavassaare rabast läbi Pootsi jaama kuni Pärnu jõe paremkaldani Sindi kalevivabriku vastas. Nüüdseks on Lavassaare turbaraudteest säilinud ainult efektne sild üle Sauga jõe ja rabavõrk, mille ühes osas asub Lavassaare raudteemuuseum.\nRaudtee- ja sidemuuseum asub puitpitsilises historitsistlikus Haapsalu jaamahoones ja raudteejaama territooriumil ning viib ajarännakule Eesti raudtee ja side ajalukku. Külastajaid tervitab 1930ndate kombel viisakas jaamaülem, sisse saab astuda vaksali postiagentuuri. Jaamahoonel on tavatult pikk katusega kaetud perroon (213,6 meetrit). Nostalgilise vaksalimelu ja auruveduri huiked toob tänapäeva nupuvajutus. Veeremikollektsioon hõlmab nii auru- kui diiselvedureid, vaguneid ja dresiine. Raudteejaama territooriumil on säilinud veetorn, depoo, pöördsild ja raudteelasteelamud.\nVaksalihoone ehitati Keila–Haapsalu raudteelõigu valmides 20. sajandi alguses eriprojekti järgi ja uhkemana kui teised arvestades Vene keisri ja tema pere tuleku võimalusega. Vaksalis on Imperaatori paviljon ja suur suvine puhvetiruum. Kuurortlinn oli Vene keisrite soositud suvituspaik ja keiser ise olla toetanud ehitusideed ja aidanud seda ellu viia.\nEsimene reisirong jõudis Haapsallu 1904, viimane 1995. Täna viib muuseumi juurest linnaga tutvuma huvisõidurong Peetrike.\nRisti veetorn on üks raudtee teenindamiseks rajatud veetornidest, mis valmis koos Haapsalu–Keila raudteega 20. sajandi algusaastatel Risti jaama. Haapsalu maanteelt suunab veetorni juurde viit “Küüditatute mälestusmärk”, mis viib Lääne-Eestist küüditatute mälestusmärgi ja vana raudteejaama hoonekompleksi juurde. Raudtee asemel kulgeb tänapäeval Haapsaluni jalgrattatee, mis on rajatud vanale raudteetammile. Veetorni loodud ekspositsioon tutvustab raudteekompleksi ja torni toimimist. Külastajad saavad heita pilgu veetorni sisemusse, kus on alles nii veepaak kui -mõõtja. Torni tipust avaneb vaade Risti asulale. Veetorni mudel aitab selgitada kuidas vesi veetornist auruveduritesse pumbati ja mismoodi nii veetorn kui kogu süsteem toimisid.\nTorn varustas auruvedureid veega, selle tarbeks paikneb torni ülaosas umbes 60 kuupmeetri suurune veepaak, mis toetub kivist müüriosa laiendatud ülaosale. Vesi pumbati ligemale 15 meetri kõrgusele paaki aurupumbaga varustatud pumbajaama kaudu. Oma algfunktsiooni – auruvedurite varustamist veega – täitis veetorn arvatavasti 1970. aastateni.\nSaaremaal on endise ilme säilitanud terviklik tuulikumägi – tuuliseim koht, kuhu ehitati küla veskid. Imposantne tuulikupark köidab pilku juba kaugelt, kuid veskitesse sisseastujale avanev maailm rabab oma mitmekesisuses: iga tuulik on oma omaniku ja tema leidlikkuse peegeldus.\nSäilinud viiest veskist neli on tüüpilised Saaremaa pukktuulikud, ehitatud 19. sa-jandi lõpus ja 20. sajandi alguses. Nende keskel seisab veidi kõrgem, 1927. aastal püstitatud Hollandi veski, selle kõrval aga veskite tööl silma peal hoidnud veskilise elamu. Suviti töötab ühes veskitest mölder ja jahvatatakse jahu. Tuulikute juures on pärandkultuurikeskus, kus saab keha kinnitada ja tutvuda vanade põllutööma-sinatega, siin küpsetatakse leiba ja saab osaleda töötubades.\n1925. aastal, kui Anglas oli 13 talu, seisis tuulisel künkal koguni üheksa tuulikut: Lause pukktuulik (1880 ), Reinu pukktuulik (180?- ); Viita pukktuulik (1910); Vilidu pukktuulik (1913) ja Tedre talu Hollandi veski (1927).\nMuhu saarel tee kõrval hakkab silma vana pukktuulik. Eemu tuulik on tüüpiline puidust pukktuulik, kuhu saab tuuliku külge kinnitatud ja koos sellega pöörlevat treppi pidi üles ronida ning veski kahele korrusele ja sealsetele mehhanismidele pilku heita. Tuuliku kõrval võib proovida jahu jahvatada enne veskite aega kasutatud käsikivil.\nCarl Robert Jakobsoni talumuuseumi veski Kurgjal\nPärnu jõe kaldale Vändrast mõniteist kilomeetrit Rakvere poole jääb Eesti üks tuntumaid talumuuseume. Talu juurde kuulub uhke paisuga jahu- ja saeveski, mille 1879. aastal rajas eestlastele hästi tuntud kirjamees, päevalehe toimetaja ja rahva harija C. R. Jakobson. Taastatud veski on osa Kurgja talumuuseumist.\nKõpu tuletorn on Läänemere vanim ja maailma vanuselt kolmas pidevalt tegutsev tuletorn. Valgel neljatahulisel tugipiilaritega kolossil on rõdu ja punane laternaruum. Torni sisse raiutud kitsaid järske treppe pidi üles ronides avaneb ühe vanima tuletorni hämmastav arengulugu, mis näitab merenduse, ehituskunsti ja teaduse arengut. Torni juures on kohvik, laste mänguväljak ja suveniiripood.\nHiiglaslikku päevamärki ehk paaki hakati Tallinna rae algatusel Hiiumaa kõrgeimasse punkti ehitama 1504. aastal. Torn rajati hansalaevadele tee näitamiseks ja ohutuse tagamiseks. Varem seilasid laevad Läänemerel rannikut pidi ja laevatee kulges Ahvenamaalt piki Soome rannikut, kuid hiljem hakkasid kaubalaevad juba otse üle Läänemere purjetama. Kõpu kõrgendik oli esimene tähis, mida meremehed pidid silmapiiril märkama. 1649. aastal tasandati torni ülemine plat-vorm tule hoidmiseks, paigutati tulerest, lisati välitrepp ja vints küttematerjali üles-vinnamiseks ning paagist sai tuletorn. Sajandi lõpus uuristati tornikehandi ülaossa vahiruum meeskonna ja kütuse tarvis.\n1810. aastast kuulus torn sõjalaevastikule. Edelapoolsesse tugipiilarisse raiuti trepp, torni ülemisse ossa üksteise kohale kaks ruumi ja üles ehitati klaasitud 12 tahuline laternaruum, kuhu paigaldati kolmes suunas kokku 25 õlilampi messingust reflektoritega. Aastal 1900 osteti Pariisi maailmanäituselt majakale uus laternaruum koos elavhõbedavannis pöörleva dioptrilise optikaseadmega, mis valgustas petrooleum-hõõgsukklamp. Hiljem on torni optikat korduvalt ajakohastatud ja torn elektrifitseeritud.\n20. sajandi lõpus valati tornile ümber varisemise vältimiseks tugev raudbetoonistsärk.\nEesti kõrgeim malmtuletorn, 43 meetrine Tahkuna tuletorn oli omal ajal ülimoodne ja valmis 1875. aastal Prantsusmaalt tellitud detailidest. Sihvaka, iseloomulikult ruudulise tuletorni eri korrustel ootavad külastajaid näitused ja installatsioonid, tuletornis toimuvad teatrietendused ja kontserdid. Laternaruumi ja rõdule jõuab prantslaslikult elegantset keerdtreppi pidi. Tuletorni juurest viib mereäärnematkarada mööda liivaranda teise maamärgi Tahkuna suurkivini ja sealt edasi põlismetsa. Nutipingid annavad ülevaate tuletorni ajaloost, siinsest loodusest, militaarpärandist ja merendusest. Torni jalamil on avatud kohvik ja suveniiripood.\nPeterburi–Paldiski raudtee valmimisel suurenes siinsete sadamate tähtsus ja oluliseks peeti tuletorne, mis tagasid paremad navigatsioonitingimused Soome lahel. Koos Tahkuna tuletorniga hakati planeerima Ristna majakat, mis pidid üheskoos Hiiu madalat tähistama. Torni ruudulise välimuse annab malmkonstruktsioon, kus spetsiaalse kujuga detailid katavad liitekohad nii, et niiskus ei saa konstruktsiooni sisemusse. Malmtornid ei vajanud tugipiilareid ja püsisid tänu omaenda raskusele. Malmdetailidest torni mõtles välja inglasest insener Alexander Gordon, kelle 1841. aastal Jamaicale projekteeritud tuletorni ehitusmeetod sai kiiresti tuntuks.\nTahkuna tuletorn on hästi säilinud, vaid I maailmasõjas kannatada saanud dioptrilise valgusaparaadi prisma klaasid asendati 1920. aastal Inglismaalt tellitud optiliste läätsedega. Tahkuna tuletorni hoonekompleks annab hea ettekujutuse kaldatuletorni elukorraldusest. Abihoonetest on säilinud 19. sajandi teisel poolel ehitatud saun, kivist petrooleumiait, kelder ja 20. sajandil ehi-tatud puitelamu ja generaatorihoone.\n1864. aastal Inglismaal valmistatud ja kohapeal kokkumonteeritud malmist Kihnu tuletorni saab ronida keerdtreppi pidi, heita pilgu laternaruumile ja nautida võrratut vaadet veteavarustele. Kihnu käsitööd ja saarel valmistatud maiusi saab soetada torni kõrvalt petrooleumiaidast, mis ehitati 1882. aastal, kui torni valgustamisel hakati kasutama petrooleumi.\nKihnu tuletorn ehitati Vene keisririigi ja Läti-Eesti kaupmeeste huvi tõttu Väinamere laevasõidutee tähistamiseks. Juba 1833. aastal päevakorral olnud tuletorn püstitati 30 aastat hiljem, kui ehitustehnoloogia arenes ja majakate rajamisel võeti kasutusele Gordoni leiutatud malmdetailide süsteem. See oli kivist tuletorni püstitamisega võrreldes kiirem ja soodsam meetod. Inglismaalt telliti majakale ka Fresneli läätsedega valgustussüsteem. Kihnu tuletorn on säilitanud oma algupärasuse, kaasajastatud on vaid valgusseadmeid.\nMajakas on mänginud olulist rolli saare-rahva elus, olles telefonikaabli paigaldamise eel ainuke sidevahend mandriga.\nVormsi saare läänekaldal Saxby neemel asuv malmmajakas reguleerib liiklust Soome lahe ja Väinamere vahel Hari kurgus. 1864. aastal paigaldati malmdetailidest majakas nii Kihnu kui Vormsi saarele, kuid Vormsi 17 meetrine torn jäi tiheda udu ja kasvava metsa tõttu liiga madalaks. Seitse meetrit kõrgem koopia telliti Liepaja tehasest, vana tuletorn viidi aga Vaindloo saarele. Tuletornikompleks on hoolimata sõdadest hästi püsinud. 1864. aastast on säilinud elamu, petrooleumiait ja kaev.\nSõrve säär – pikk merre ulatuv maasiil on kui maailma lõpp, millest edasi on vaid veteavarus. Torn on üks tähtsamaid Eesti läänerannikul ja aitab laevadel orienteeruda madalatega ümbritsetud Kura kurgu läbimisel. 52 meetri kõrgune musta-valgekirjuks võõbatud torn on ehitatud 1960. aastal raudbetoonist ja on kõrgemaid torne Läänemerel. Tuletorn ja selle külastuskeskus annavad ülevaate Eesti olulisematest tuletornidest, piirkonna merendusloost ja 248 trepiastet viivad 45 meetri kõrgusel asuvale platvormile, kust selge ilmaga võib kiigata ka Lätti!\nTeada on, et juba 1646. aastal oli siin esimene märgutuli: vasturaskuse abil puitpoomiga õhku tõstetud metallist tulekorv. Korvi täitmiseks langetati poom alla ja puude põledes vinnati taas taevasse. 1650. aastal asendati see kivitorniga. Maailmasõdade ajal tuletorn hävis ja ajutiste tornide asemele püstitati 1960. aastal sihvakas, Eesti üks kõrgemaid raudbetoontorne. Laternaruumi paigaldati diiselgeneraatoritel ja akudel töötav pöörlev valgusti. Tule kõrgus oli merepinnast 52 meetrit ja nähtavuskaugus 19 miili.\nSaxby tuletorn Vormsis\nJakobsoni talumuuseumi veski Kurgjal\nKärdla Pikk Maja\nFotode autor Olev Mihkelmaa\nKaardilt leiad infot külastajatele avatud tööstuspärandiobjektidest, nende külastusprogramme ja muud põnevat.\nProjekti Industrial Heritage (originaalnimi Revival of Industrial heritage for tourism development, eesti keeles “Tööstuspärandi taaselustamine turismi arendamiseks”) raames arendatakse välja tööstuspärandil põhinev turismimarsruut, korrastatakse ja arendatakse turismiobjektideks erinevad veskid, tuletornid, tootmishooned, raudteeobjektid ja veetornid Eestis ja Lätis. Lääne-Eestist korrastatakse 7 tööstuspärandi objekti: Sõrve tuletorn ja Lümanda Lubjapark Saaremaal, Tootsi Turbavabrik Pärnumaal, Haapsalu Raudtee- ja Sidemuuseum ning Risti veetorn Läänemaal, Tahkuna ja Ristna tuletornid Hiiumaal. Samuti kaasatakse turundus- ja arendustegevustesse teisi olemasolevaid tööstuspärandi turismiobjekte.\nProjekti kestus on 01.05.2017 – 30.04.2019 ja see on rahastatud Interreg Eesti-Läti programmist. Projekti kogumaksumus on 1 431 135.40€, millest ERDF toetus 971 665.09€. Lääne-Eesti Turismi projektitegevuste eelarve on 82 208€.\nProjekti uudiseid jälgi Industrial Heritage for Tourism facebook lehel.\nProjektijuht Sille Roomets sille(at)westestonia.ee, telefon +372 5871 6101\nProjekti turundus- ja tootearendusspetsialist\nKati Aus kati(at)visitsaaremaa.ee, telefon +372 45 33 120\nÜhiseid turundus- ja arendustegevusi viivad ellu projekti Eesti regionaalsed partnerid MTÜ Lääne-Eesti Turism ja Lõuna-Eesti Turism ning Lätist Kurzeme, Riia ja Vidzeme regioonid.\nProjekti partnerid Eestis objektide korrastamisel on AS Limex, MTÜ Eesti Turbamuuseum, SA Haapsalu ja Läänemaa muuseumid, Lääne-Nigula Vallavalitsus, Hiiu Vallavalitsus ja Eesti Tuletornide Selts, Sõrve tuletorn, Alatskivi Looduskeskus, Räpina Paberivabrik, Hellenurme veskimuuseum, Lahmuse Vesiveski, Leevaku hüdroelektrijaam.\nKajastamaks tööstuspärandi teemat ja kujutamaks objekte nagu veskid, tuletornid, raudteepärand ja endised tehased ja veetornid, on valminud projekti visuaalid. Valmivates turundusmaterjalides kasutatakse nii üldist logo kui temaatilisi logosid.\nLae alla Industrial_Heritage_logoraamat\nSee leht on koostatud projekti “Revival of Industrial Heritage for Tourism Development” raames ja väljendab autori vaateid. Programmi korraldusasutus ei ole vastutav selle eest, kuidas seda infot võidakse kasutada.