Přejeme s Miri životní pohodu a co nejméně potkávání se s těma, se kterýma se potkávat nechcete. Naopak mnoho času s těma, kteří vám dávají chuť do života. S mnoha a mnoha úsměvy na našich vašich tvářích PS:kdo je kdo?:-)\n3D projekce - je to tady\nUnikátní přednáška – stereografická projekce. Nepál, Tibet a dvě osmitisícovky (Manáslu a Cho Oyu) trojrozměrně přes 3D brýle. Jedná se o úžasný zážitek. Projekce budou společné se skvělým jeskyňářem a fotografem Markem Audym. Ten vás naopak zavede do světa hlubin. Doba trvání cca 2,5h\nRok 2017 - lezecký, přednáškový, přípravný\nNa mnoho dotazů odpovídám. Pro letošní rok ani já a společně s Miri :-) nechystáme na žádnou osmitisícovku. Nemohu za to jenom moje zdravotní trable, ale potřeba si odpočinout a připravit se na další rok, na další výlet. Neznamená to však, že o nás nebudete vidět slyšet. Celý rok je nejen cestovatelský, ale hlavně přednáškový a dokonce pro vás máme novinku.\nopožděně, ale přeci\nPřednášky 2016 - Cho Oyu\nJiž je to nějaký ten pátek (tedy pátky asi tak tři :-), co jsme již opět šťastní obyvatelé naší republiky :-) Rádi se s vámi podělíme o naše zážitky z cestování a lezení po Tibetu.\nDnes je druhý den po našem sestupu z vrcholu. Začal velký mumraj, neboť zítra odcházíme z ABC a za tři dny bychom měli být v nepálském Kathmandu. Kopec se úplně uzavřel. Sníh, silný vítr. S Aldou jsme byli nejen letos úplně posledními lidmi na vrcholu, ale i posledními sněhokřupkami na něm. I v ABC jsme již poslední. Zmizeli všechny ty velký komerční expedice a s námi jsou tu již jen jaci, na které zítra naložíme ten náš matroš. Bolístky se pomalu zahojují a nížina tomu ještě dosti prospěje.\nTráva a Alda na vrcholu Cho Oyu (8201 m.)\n"Teď jsme zalehli s Aldou v C2 po 24 hodinách (udělali jsme jen dvakrát dvouhodinové pauzy v třetím výškovém táboře). Na vrcholu Cho Oyu (8201 m) jsme byli se soumrakem. Vrcholovka s bleskem a hurá sestup. Jsme úplně vyčpělí. Ještě zítra do ABC dotáhnout vše v čerstvém prašanu. Všichni jsou OK a Honzík si dnes díky Dawovi udělal výškový rekord 7500m. Mazec! Až v C3, kde jsme byli všichni, se rozhodlo, že dál to nejde."\nMarek Novotný na vrcholu Cho Oyu (8201 m.)\nTak se nám Mára po 15 hodinách vrátil do C2. Podařilo se mu zdolat vrchol Čo Oju! My se chystáme o půlnoci zkusit. Já, Honza, Daw, Miska a Alda. Ale prý je to dost zafoukaný, kosa. Zkusíme pohromadě. Miri se bohužel zázračně neuzdravuje a nechce nás s tou chřipajznou či co to je za věc zítra blokovat. Je mi to moc líto. Dost si mákla. Ale kopec bude...\nMára před vrcholem\nVolejte sláva... jeden z našich netrpělivých členů Mára Novotný je těsně před vrcholem Cho Oyu. Vyrazili ve 3h s Liborem Uhrem směr nahoru. Libča otáčel kolem 7600m a už je zpět u nás ostatních v 2. výškovém táboře v cca 7150m, kde se snažíme i s Honzíkem odpočívat. Zitra se pokusíme společně dojít co nejvýše k vrcholu. Budeme se snažit postupovat v jedné gruppě, aby byla jistota, že pokud nebudu moct já či Daw, tak jsou po ruce ještě Miri, Miska a Alda - nejen na cestu nahoru, ale i bezpečně dolů. Jinak na kopci jsme již úplně sami. Já jsem sice napsal, že odpočíváme v 7150 m. Ale to není odpočinek. Tělo strádá, i když jenom ležíte. Strašný.\nJdeme nahoru! Všichni. Na kopci už budem sami. Pozdravujeme všechny!\nS Jean-Lucem v ABC\nJsme již třetí den v ABC. Odpočíváme. Včera se za námi stavil s fotkama z loňského Manáslu Jean-Luc. Zůstal celé odpoledne. Bezvadně jsme pokecali. Někdy vesele, někdy smutně. Lucka i něco nahrála. Dneska ráno (pozn.: tj. v neděli) nám donesl dárečky, odcházel již do nížiny. Bohužel bez vrcholu. Ten nás zatím také míjí, i když minulé tři dny bylo na vrcholu dost lidí. Bylo to dost těžké (aspoň pro mne :-)) odolat nutkání v C2 (7000 m) a nezkusit vrchol, když kolem náz vychází lidi směr summit. Byl jsem zvyklý neváhat... Ale! Letos je náš „úkol“ trochu jiný a síly ztracené při pokusu o vrchol by nám mohly chybět při doprovodu Honzíka Říhy. Takže jsme sestup a odpočinek zvolili všichni. Jen musíme doufat, že se nám kopec neuzavře a umožní nám ještě se společně podívat nějak hodně vysoko... Takže teď prosíme Alenku Zárybnickou o kouzlo a týden hezkého počasí :-)\nTrudný život kopcolezce v 7000 m\nV úterý se expedice opět vydala do prvního výškového tábora. Tentokrát v „očesané“ sestavě: Tráva, Miri, Alda, Daw, Libor a Mára. Ostatní trochu marodili, ale nic vážného. Ve středu bylo v plánu postavit druhý výškový tábor v 7200 m a pak se prý uvidí... Včerejší Trávova zpráva barvitě líčí trudný život kopcolezce ve výšce 7000 m:„Ta technika je mazec. Zrovna se chystáme poslat vám pozdravy a pár fotek ze 7000 m. Co vám k tomu budu povídat... Klasika. Pakárna se sem dohrabat.\nPo dvou nocích v prvním výškovém táboře (C1) odpočíváme v ABC. Ladovská zima, sněží. Za pár dní opět nahoru. Postavit stany a přespat v druhém výškovém táboře, v 7200 metrech. Stále však vzpomínáme na několik dní starý prožitek. Patří k těm nejsilnějším v mém životě. Při našem průchodu táborem sousední expedice si nás s Miri doběhl a začal objímat Jean-Luc. Ano, ten Frantík, jemuž jsme loni pomáhali na Manáslu. Jeho uslzená slova díků nejdříve v angličtině a posléze i ve francouzštině nešla zastavit...\nOdpočinek v 6300 m.\nTak se právě válíme ve stanu v 6300 m a snažíme se nabrat krvinky a aklimatizovat se. V prvnim stanu jsme já, Miri, Alda a moucha. Vedle Libor a Mára. Nad náma Honzík, Daw a Lucka. Dneska dorazí Miska s Martinem. Včera jsme si docela užili výstupu s těma „krávama“ na chrbátu. „Miluju“ první vynášky, kdy nejsme aklimatizovaní a taháme spoustu matroše a musíme postavit plošiny na stany a vztyčit i ty naše domečky. Často se stává, že pět hodin šlapete a další tři hodiny stavíte. Což bylo i včera, neboť to byl pro Honzu těžký terén a dorazili až za hluboké tmy. No akorát jsme však skončili s přípravou jejich stanu a tekutin. Dneska se tu budeme poflakovat a zítra půjdeme dolů odpočívat. A ty výhledy!...\nExpedice Cho Oyu - BC\nTak jsme v BC! 4850 m. Spaní ve stanu... Výhledy... I ten náš kopec! Přebalili jsme přes 900 kilo i s bombičkama, kotvama, atd. Zítra přijdou nosiči a yaci a pozítří pokračujem...\nExpedice Cho Oyu - přesun pod kopec\nUž jsme se pohli z místa. Po několika dnech v hlavním městě Kathmandu jsme se již přesunuli do tibetské Lháky a teď již se pomalu, ale jistě blížíme k základnímu táboru pod Cho Oyu.\nExpedice Cho Oyu začala\nPosíláme pozdravy z hlavního města Kathmandu. Za pár hodin odlétáme směr tibetská Lhasa a pak hurá pod kopec.\nExpedice Cho Oyu 8 201 m\nZa chvíli odlétáme!\nBěhací kemp v Prachaticích 15.-17.7. 2016\nS Miri a specialistou na běh - triatlonistou Erikem Lorencem organizujeme běhací kempík v Prachaticích 15.-17.7. Samozřejmě nebude chybět i zdravá bašta od ČISTÝ SPORT, koncept Ivana Rybaříka\nCho Oyu 2016 (výška, něco přes 8000 m :-))\nOdlet 6.9.2016 Oficiální seznam účastníků zájezdu:-):\nCena Fair play za Manáslu 2015\nMinulý týden jsme si převzali cenu fair play za záchrannou akci na loňském Manáslu. A to dvakrát ...\nDoufal jsem, že z Manaslu už článek s podobným názvem nebudu muset psát, nicméně po 4 letech je to tady bohužel znovu. Tehdy jsme však oproti letošní situaci řešili jen malichernosti – podívat se můžete zde (http://www.manaslu.cz/denik/vrchol-nevrchol.html), i když je to úplně jiný příběh. Na druhou stranu i tehdy v C4 umřel člověk.\nKopec letos opouštíme...\nHlásíme se po delší odmlce, ale moucha a její parta dostala za poslední týden docela zabrat. Při zaslouženém odpočinku v basecampu po aklimatizaci dorazila lehce provokativní sms od Kraba o flákání se v BC a tu se v mouše vzedmula její hrdost a vyrazila na steč s horou :-). Aby se vyhnula davům kyslíkářů a stihla na vrchol dobré počasí, rozhodla se vrcholový výstup pojmout jako turboakci. Plán zněl: 1. den z basecampu do druhého výškového tábora C2 6400 m (1600 výškových metrů), 2. den do C4 7400 m, 3. den vrchol (700 výškových metrů) a hupky šupky dolů.. Až do C4 šlo všechno hladce – výhledy, panorámata, sluníčko, výlet, pohoda... S dramatickým západem slunce začalo peklo... z jednoho stanu se ozývá volání o pomoc. Nacházíme dva týpky v totálně zbědovaným stavu. Lékárny a saťák do pohotovosti a začínáme organizovat záchranu. Venku vítr, mínus 30, signál na houby, kromě Čechů se klasicky k pomoci nikdo jiný nemá – vrchol je vrchol :-(. Děláme co můžem, ale přesto jeden z nich umírá. S druhým nám dopoledne přichází pomoci šerpa s kyslíkem při transportu do C3, kde ho vyzvedne vrtulník. Tady končí mouší výstup, kopec letos opouštíme úplně... Zdraví Moucha, Mirka, Fanda, Pavel a Tráva.\nC3 a zpět BC\nKdyž dobrodružnou Mouchu přestala bolet hlava v C2, byl krásnej, leč větrnej slunečnej den. Tak se rozhodla povyletět do C3 v sedýlku 6850 m. Přes noc foukalo, fičelo spíš víc než míň :-) Hned ráno stáhla křídla a naprala to směr BC. Odpočinout a počkat na další okýnko dobrého počasí, kdy se chce pokusit o vrchol. Zaklimatizovaná je.\nDalší výškový mouchorekord\nOznamujeme další výškový mouchorekord! Když ji začal nudit společenský život v přecpaném bejzu, uchýlila se do klidu v C2 6400m, kde si přes den hřeje křídla na horském sluníčku a večer mastí kostky. V nejbližší době chystá výlet zase o kousek vejškovej...\nOznamujeme, že pod vedením trenéra Mouchy česká téměř repre (kompletní tým naší expedice, skibetonteam a Vašek z konkurenční výpravy :-) ) zvítězila nad teamem Zbytku světa (několik malých, nicméně dobře zaklimatizovaných nepálců, Mexiko, Švédsko) ve volejbalovém utkání na prvním z nejvýše položených kurtů v bc Manáslu ve výšce vrcholu Blanku. Jo a mimochodem na kopec se taky chystáme, jen jak nám dojdou knihy, filmy a rum :-)\nMoucha zdraví z bc!\nVenku je teď hnusně, tak se válí spokojeně ve spacáku a ještě asi několik dní bude. Nicméně v periodě hezkého počasí si vybzučela na vejlet na dvě noci do C1 5700 m. Vzbudila nemalý rozruch ve stanovém městečku čítajícím 55 stanů. Zapózovala mnohým fotografům z Německa, Japonska i Číny Emotikona smile. MaT\nNevíme, jak je v Čechách, ale my se ráno vzbudili v basecampu a všude bílo. Jak o vánocích. Místo koled jsme si dali puju. Moucha zřejmě chytla Trávovy móresy a k Čortenu se dostavila se značným zpožděním. Asi se někde zase ládovala. Ňákou dobrotou od našeho mistra kuchtíka. Dnes letí pózovat na foto na sníh do prvního výškového tábora.\nMoucha zdraví z cesty do BC. Tři dny zpátky si střihla vejškovej rekord při prvopřeletu sedla v 5 tisících. Spokojena s výhledy dobzučela do Samagaunu, kde se během dvou rest dejů potulovala po okolí a nezřízeně se cpala dhal bhatem. Dneska hodla parkovat v BC, zítra si dát puju pro štěstí a pak se uvidí. Za mouch přepisují MaT.\nBimtangu 3700 m pod sedlem\nJsme v Bimtangu 3700 m pod sedlem. Nadherná natůra, výhledy. Obrovská změna však proti roku 2011. Už nemusíme spát ve stanech, nýbrž v nových navoněných lodžiích. Ale pohoda. Jsme tu úplně sami. Jen my, oslíci a místňáci. Zítra přes sedlo Larkebhanjyang 5100 m. Za celou expedici zdraví Tráva.\nCho Oyu 8201 m - podzim 2015\nCelý letošní rok byl ve znamení sportovně organizační přípravy na další expedici - Cho Oyu 8201 m.\nChvilka poesie by Mirča, aneb hurá do Toskánska! Jarní inspirace: Ptáci táhnou nebem honěji se mraky pohrdají chlebem je čas táhnout taky…\nSkialpy - Ecrins (Francie) a Javor\nZastávka ve Francii po cestě ze Španělska.\nPlavání po tmě\nUž jste někdy zkoušeli plavat v bazénu se zavřenýma očima? Pro mě to byla taky premiéra, ale pro dobrou věc! Lucka Výborná, Petr "Miska" Mašek, Mirča a já jsme se do toho vrhli v rámci štafety...\nZdravíme z teplého Španělska a přinášíme fotky s příběhem z první zkušenosti se sněhem ve Španělsku...\nSPECIÁLNÍ TRIO-PROJEKCE v skoro plné K2 sestavě\nDáma má přednost - Lucie Výborná, Petr "Miska" Mašek, Martin Havlena, Honza Říha a ještě já - to je sestava co...:) Speciální projekce v této sestavě, detaily projekce...\nKrátký "lezecký report" pro Singing Rock\nOd roku 2014 jsem hrdým členem SR teamu:). Takže jejich matroš byl i na vrcholu K2. Před nedávnem jsem dostal na testování několik novinek.\nCesta na Měsíc, aneb jak zmizet ze světa, kde není dost sněhu.\nUž mě nebaví furt někam lítat :-) Tak jsme tu vzdálenost, kterou běžně lítávám, odjeli na vánoce autem – 3 tisíce km. Proč pryč?\nDodatečně bych vám všem rád popřál úspěšný a pohodový rok 2015. Honza Tráva\nPremiéra expedičního filmu K2\nTento poslední celý týden před Vánoci proběhne v rámci přednášky v Lampě premiéra expedičního filmu K2.\nPřednášky v Novém městě nad Metují a v Náchodě patřily k přednáškové sérii Mandala tour, která je zaměřena na školy, respektive studenty. O projektu si můžete přečíst v pokračování příspěvku a zároveň i ohlas v náchodském deníku po samotné přednášce...\nPřednášky na pomoc\nV měsíci říjnu mě začal kolotoč přednášek a v rámci i jiných akcí jsem mohl alespoň minimálně pomoci, tam kde je skutečně potřeba.\nToskánsko - přípravy na sezonu 2015\nAsi jste loni postřehli, že jsme byli s Radkem na přípravě před K2 na kolech v Toskánsku.\nLampa – K2 – premiéra – pondělí 13.10.2014 20:00\nPřednášky a výstupy v médiích\nV sekci médií přibyly další příspěvky - rádio, TV, noviny a weby, kdo má zájem, vše může najít a dostat se zpětně k informacím a něco chytrého ode mě zjistit...:)\nKemp - technika jízdy\nTrošku si po expedici K2 zavzpomínám na šumavskou pohodu... V úterý se odebírám již podruhé na kempík techniky jízdy s Ivánkovo Čistým sportem. Nejedu do neznáma, jedu již podruhé... A jak to vypadalo poprvé v květnu?\nLetiště, tiskovka, přivítání\nPrvních pár hektických dní od příletu již máme za sebou, příjemné přivítání jste nám připravili... Díky všem!!!\nPřesun z BC do "civilizace"\nTak jsme včera dokončili náš přesun po KKH. Volejte sláva. Sice to bylo 16h v busu, ale nakonec jsme dorazili do moooc pěkného hotýlku v Islamabadu.\nSUMMIT K2 - hodnoceno z BC\nHola - děkuji všem za gratulace!!! Teď mi teprve dochází, co se stalo:-)... Trávovi se podařilo vyhrabat na druhou nejvyšší horu světa. Ty jo, toho štěstí je nějak moc - 4.pokus = 4.úspěch na osmu. Ale čert to vem:-) Co je důležitější, že to bylo společně s Radkem. S Radkem Jarošem, který zde na K2 dokončil jako asi 15.člověk na světě Korunu Himaláje bez použití kyslíkového přístroje. Super.\nHonza Tráva na vrcholu K2!!!\n1. "ostrý" pokus\n23.7. ráno vyrazili kluci - Radek, Tráva a Miska zpět z basecampu nahoru, kam je K2 pustí?\nPrvní setkání aneb aklimatizace\nVezmu to stručně. Sice ty zážitky byli dosti intenzivní, ale za pár hodin nás čeká opakování - tentokrát již ostrý pokus...\nOdpočinek před výstupem\nPo návratu z 3. výškového tábora máme před sebou pár aklimatizačních dní v BC a pak...\nKrkolomný návrat ze 7400m\nNávrat ze 3. výškového tábora, trošku foukalo...:)\nCesta do 3.výškového tábora\nPostup až do 3. výškového tábora - 7400m...\nBasecamp K2 a cesta k výškovým taborům\nPo dlouhém a krásném treku jsme již v basecampu - 5000m.\nCesta do basecampu\nKonečně. Konečně v základním táboře pod K2. A v pondělí už začíná lezení na kopci. Pokusím se zúročit mnoha měsíční až mnoha roční přípravu.\nSatelitní telefon + trek do basecampu\nKontakt na mne do Pákistánu - satelitní telefon - číslo + 8821675110488...\nBalení ve Skardu\nZdravíme poslední den z civilizace / pokud tedy považujeme za civilizaci místo, kde je elektrika.\nPrvní dny v Pákistánu\nAKTUÁLNÍ INFO: SMS 3:45 našeho času Jsme vsichni komplet v Islamabadu. Je 7h (o 3h vice nez u nas) a po 2h na hotelu (sprach a snidane) vyrazime na proslulou Karakoram highway - sen vetsiny cestovatelu, cerna mura vsech expedicniku:) Ale ve Skardu je hnusne, toz hura za 2 dennim dobrodruzstvim...\nOdlet na K2!\nTak a jsme pryč. Celá banda jsme odletěli na K2!!! Aktuální foto z letiště...\nAklimatizace Jižní Amerika - shrnutí\nPo roce zpět v Jižní Americe Tentokrát byl cíl výpravy odlišný oproti loňskému „meziexpedičnímu“ roadtripu. Důvod návštěvy Jižní Ameriky pro trojici Radek Jaroš, Honza "Tráva" Trávníček a Petr "Miska" Mašek byl jasný – kvalitní aklimatizace před expedicí K2. Pro 100% spokojenost z hlediska aklimatizace jsme chtěli přespat dvě až tři noci na vrcholu Huarascanu.\nMateriál již odletěl\nTak už odletěli...:)\nTiskovka a rozloučení se před K2!\nVe čtvrtek proběhla tiskovka v Českém rozhlasu. Pouštěl jsem zde krátké shrnutí z aklimatizačního pobytu v Peru.\nHlásím, že jsem všichni zpět v pořádku v Huarazu. Zítra večer odlétáme domů.\nOtevřený dopis - výživovým poradcům\nOtevřený dopis z Peru mým výživovým poradcům z ČISTÝ SPORT, koncept Ivana Rybaříka.\nAklimatizace na Huarascan - 2.část\nDalší den dlouhý přesun údolím do kempu ve výšce 4300 m. Posléze cestou necestou, trávou netrávou, sutí a šutrama k ledovci do 5 000m. Nádherné výhledy.\nAklimatizace na Huarascan\nAklimatizace před Huascaranem proběhla na šestitisícovým kopci Chinchay nedaleko Huarazu, na který se však asi již dlouhé roky neleze.:)\nPřílet do Jižní Ameriky\nTak jsem se vrátil zpět do Peru - po půl roce. A je to tu stejně hezky:)\nJdeme do finiše - K2\nTento týden dorazily již všechny hadříky, co budu používat nejen následující 2 měsíce.\nRozhovor v Lidé a Hory\nV aktuálním čísle Lidé a Hory č.3/2014 vychází předexpediční rozhovor s Radkem, Miskou a se mnou. Opět odpovídáme na Danovo všetečné otázky samostatně, aniž bychom věděli odpovědi druhých. Např.:Co si představíme pod pojmem K2?:-)\nLetošek na kole začal parádně, neboť jsme se rozjezdil s Ivanem Rybaříkem (Čistý sport) v Toskánsku. Hlavně už jezdím na nový karbonový silničce Scott CR1 a taky na 27,5 biku Spark 720 - prostě mne to baví zase o kus více.\nŠkoda Bike maraton 05/2014\nChtěl bych vás pozvat na sobotní Škodabike maraton v Plzni.\nPříprava na K2 vrcholí\nZa chvíli odlétáme a tak se snažím trošku, tedy spíše trošku víc :-), fyzicky připravit. Přes zimu je ideální běhání, běžky, skialpy. Vše hlavně vytrvalost. Ale hlavně musí mne to bavit, a i proto vám teď posílám pár fotek a minireport z víkendu, abyste viděli, že asi baví.\nInformace o K2 v tisku\nNový článek o podrobnostech expedice K2, který vyšel v Plzeňské Mladé Frontě naleznete v sekci K2.\nKultura, přednášky, akce...\nPo čase opět přináším trochu kultury a sportu na víkend. Musím udělat trochu promo přednáškám, když už jsem se kvůli nim vracel z prosluněného Toskánska do zdejší zimy:-(\nToskánsko - 2. část\nKlasický denní harmonogram, když se jede standardních 150 km:\nToskánsko - 1. část\nTENTO ODSTAVEC VÁS URČITĚ ZAUJME:) Dle fyziologického vyšetření z Toskánska by měl Tráva ZHUBNOUT do optimální váhy 7 kilo a Radek 14 kilo - asi má Ivan ten přístroj nějakej rozbitej!!!\nVítejte na novém webu! Nová grafická verze, ladíme drobné detaily, proto děkujeme za přimhouřené oči. Honza Tráva\nOblíbená jarní cyklistická příprava v Toskánsku s týmem Ivana Rybaříka.


Řízení kvůli nadměrnému schodku? Letos se žádné ze zemí EU netýká - eDOTACE\nŘízení kvůli nadměrnému schodku? Letos se žádné ze zemí EU netýká\nEvropská komise varovala osm států eurozóny včetně Slovenska, že jim příští rok hrozí porušení rozpočtových pravidel Evropské unie. Zásadnější námitky má Komise k návrhům rozpočtů Itálie, Francie, Španělska a Belgie, z nichž je podle komisařů patrná nedostatečná snaha omezit vysoký veřejný dluh.\nCelková dluhová situace eurozóny se ale navzdory očekávanému zpomalení růstu zlepší, uvedla komise v hodnocení rozpočtových plánů. Dluh eurozóny v poměru k hrubému domácímu produktu by měl klesnout z letošních 86 na 85 %.\nNávrhy rozpočtů ostatních zemí jsou v souladu s paktem stability a růstu, v němž se unijní země zavázaly udržovat dluh pod hranicí 60 procent HDP či jej snižovat. Rozpočtové deficity zároveň nesmí překročit tři procenta.


Veřejnost se v Národním divadle loučila s Pavlem Dostálem | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Zprávy z domova | Související témata: ministr pohřeb\nVeřejnost se v Národním divadle loučila s Pavlem Dostálem\nStovky přátel a kolegů se v zaplněném Národním divadle v Praze rozloučily s ministrem kultury Pavlem Dostálem, který v neděli podlehl rakovině. Bylo mu 62 let. Dopoledního pietního shromáždění se zúčastnil také prezident Václav Klaus, premiér Jiří Paroubek a řada osobností z kultury a politiky. Lidé měli možnost přijít se s oblíbeným politikem do Národního divadla rozloučit až do odpoledních hodin.\n16:16 28. července 2005 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nrozloučení s Pavlem Dostálem | Zdroj: ČTK\nSmuteční shromáždění k uctění památky jednoho z nejpopulárnějších politiků polistopadové éry začalo v půl jedenácté v historické budově Národního divadla. Ve Zlaté kapličce byste v té chvíli nenašli jediné volné místečko, tolik lidí se přišlo rozloučit.\nPřišla rodina, ústavní činitelé, přátelé, umělci. Právě umělci se s Pavlem Dostálem loučili jako první. Herec Tomáš Töpfer dojal všechny. "S Pavlem jsme byli docela blízcí kamarádi, a tak z mnoha společně strávených večerů, kdy jsme pili dobré vínko a seděli v sauně, vím, že Pavel nebyl právě věřící, dá se říct, že byl ateista."\n"Přesto ale pokud existuje nějaké divadelní nebe, tak se tam určitě už teď setkal se svými kamarády, kteří měli tu svou ´derniéru´ chvíli před ním. Bude to jistě skvělá společnost, a bude jim tam dobře. A my, klauni, co tu ještě nějaký čas na tom jevišti světa budeme dělat tyjátr, si musíme jen tiše přát, abychom se tam za Pavlem dostali," uzavřel Töpfer.\nZa politiky se s ministrem kultury rozloučili premiér Jiří Paroubek, předseda Poslanecké sněmovny Lubomír Zaorálek a prezident Václav Klaus. Předseda vlády Dostála přirovnal k francouzským prokletým básníkům z 19. století: "Nebyl beránek, ale buřič a rebel". Dostál podle něj nepatřil mezi levicové salónní intelektuály, jeho krédem byl čin.\nPodle prezidenta je Dostálova smrt v prvé řadě pro všechny obrovskou ztrátou. Připomněl, že ministr patřil mezi nejoblíbenější politiky. Zároveň však také uvedl, že jeho názory se od Dostálových lišily. "Ukázalo se, že naše názory nejsou stejné, že se v pohledu na mnohé otázky politického směřování naší země lišíme. Zamířili jsme proto na opačné póly formující se politické scény," vzpomínal prezident na období těsně po listopadu 1989.\nMezi proslovy zazněla z reproduktorů píseň Jaromíra Nohavici Kometa, od skupiny Hradišťan skladby O naději a Mrtví, písně Hany Hegerové i Edith Piaf. Smuteční shromáždění zakončila minuta ticha a státní hymna. Ti, kteří se na poslední rozloučení dopoledne nedostali, se mohli přijít s ministrem rozloučit do 16 hodin, do kdy byla na jevišti Národního divadla vystavena rakev.\nRodina se s Pavlem Dostálem rozloučí ještě v pátek, kdy se v Olomouci koná pohřeb. Do pátečního odpoledne jsou v Praze a Olomouci vystaveny kondolenční archy. V pražském sídle Ministerstva kultury se do nich od pondělka podepisuje denně asi stovka lidí. Zápisy v knize vyjadřují soustrast rodině, obsahují slova poděkování a ocenění.


Kdo je Klára Kolouchová? Životopis, informace, biografie, sport\nKdo je Klára Kolouchová? Životopis Klára Kolouchová, osobnosti, slavná žena z kategorie sport\nKlára Kolouchová, rozená Poláčková, je česká horolezkyně, manažerka, v pořadí druhá Češka, která zdolala Mount Everest a první Češka, která zdolala hory Kančendženga (třetí nejvyšší hora světa) a K2 (druhá nejvyšší hora světa). Kolouchová se narodila v Praze, kde po základní škole začala studovat na místním gymnáziu. Po maturitě na gymnáziu začala studovat obchodní management na Anglo-American University (titul bakalář). V průběhu studia pracovala jako PR manažerka (1997-2000). Po absolvování vysoké školy 3 roky působila jako regionální komunikační manažerka ve společnosti Euro RSCG. Následně se přestěhovala do Londýna, aby mohla pracovat v londýnské centrále společnosti Euro RSCG Worldwide (2003-04). Během let 2004-06 pracovala na Ministerstvu pro ústavní záležitosti a na Ministerstvu zdravotnictví. Roku 2008 se stala matkou (dcera Emma) a vrátila se zpět do ČR, kde získala místo v konzultantské firmě McKinsey & Company. Roku 2014 se stala dvojnásobnou matkou (syn Cyril).\nOd svých 27 let začala plánovat výstupy na nejvyšší hory světa. Roku 2005 zdolala nejvyšší horu Jižní Ameriky Aconcagua (6 959 m). O rok později (2006) zdolala šestou nejvyšší horu světa s názvem Čo Oju (8 201 m). Nejvyšší horu světa Mount Everest (8 848 m) Kolouchová zdolala v roce 2007. Poté si dala s lezením pauzu z důvodu mateřské. Dalším pokořeným vrcholem byla roku 2013 nejvyšší hora Severní Ameriky Denali (6 194 m) a nejvyšší hora Kavkazu a Ruska Elbrus (5 642 m). Poté následovala pauza opět kvůli mateřské.\nV roce 2019 se Kolouchové podařilo zdolat třetí nejvyšší horu světa Kančendženga (8 586 m). Ve stejném roce zdolala i druhou nejvyšší horu světa K2 (8 611 m), kterou horolezci považují za nejnáročnější horu na světě. Stala se první Češkou, která zdolala K2 a v pořadí celkově šestým Čechem.\nKdyž se vrátila z Himalájí, publikovala knihu Himalájský deník, kde popisuje výstup na nejvyšší horu světa Mount Everest.\nZákladní údaje o osobě Klára Kolouchová\nZaujala vás biografie osobnosti Klára Kolouchová? Potom se podělte s vašimi kamarády, známými a přáteli na sociálních sítích Twitter, Redditu nebo Facebook.\nRozumíte pojmu Surrealismus? Znáte definici termínu Chinin? Znáte definici termínu Kanadské bodování? Pamatujete si definici pojmu Catering?\nKlíčová slova: Klára Kolouchová, kdy se narodila Klára Kolouchová?, wikipedie, sport, život, biografie, životopis, osobnosti, osobnost, kde se narodila Klára Kolouchová?, popis, lexikon, informace, kdo je Klára Kolouchová?, Klára Kolouchová, wiki\nHledejte pojem Klára Kolouchová v následujících vyhledávačích\nHledejte bez špehování slovo Klára Kolouchová ve vyhledávači DuckDuckGo\nNajít heslo Klára Kolouchová ve vyhledávači Yahoo\nZkusit najít výraz Klára Kolouchová ve Wikislovníku\nNajít pojem Klára Kolouchová v ekologickém vyhledávači Ecosia.org\nNajít heslo Klára Kolouchová ve vyhledávači Qwant\nDál můžete zkusit hledat slovo Klára Kolouchová například v Microsoft Bing, v projektu slovnik.cz, ve vyhledávači Seznam.cz, ve ruském vyhledávači Yandex nebo v Google překladači.\nMichal KováčCara DelevingneAlexander HemalaYankeeUčitel národůCarles PuigdemontPesimistaRodinný příslušníkLesbaBulíkSluhaAsistent pedagoga\nStručná biografie, resp. životopis osoby Klára Kolouchová\nPrávě jste se dozvěděli odpověď na otázku Kdo je to Klára Kolouchová? Kdy se narodila Klára Kolouchová? Kde se narodila Klára Kolouchová? Klára Kolouchová se nachází v kategorii Sport\nNapsáno redaktory Superia.cz. Neručíme za pravdivost, aktuálnost a přesnost informací uvedených na těchto internetových stránkách. Není v našich silách pravidelně aktualizovat texty na tomto webu. Zkuste též najít osobnost, osobu, člověka Klára Kolouchová dejme tomu např. na stránkách Wikipedie, kde můžete najít komplexní popis, resp. životopis. Jména některých osobností se shodují s jinými žijícími i nežijícími a to napříč obory. Hledejte proto osobnost Klára Kolouchová i v jiné kategorii než je sport.\nPozadí Anděl na plochu počítače


Vedoucí projektant - pozemní stavby - Pracovní místa - TZB-info\nTZB-info / Pracovní místa / Vedoucí projektant - pozemní stavby\nVedoucí projektant - pozemní stavby\nDo našeho profesionálního a kreativního týmu hledáme kolegyni/kolegu na pozici projektant pozemních staveb. Kromě standardního Autocadu uvítáme ochotu učit se nové věci. Případná znalost tvorby projektů budov založených na informačním modelu (BIM), pomocí software REVIT je ocenitelnou výhodou. Orientujeme se na pozemní stavitelství, kde převažují energeticky šetrné rekonstrukce budov s využitím nejmodernějších materiálů a dostupných technologií vytápění využívající obnovitelné zdroje. Technologie jako absorpční plynová tepelná čerpadla, nucené větrání s rekuperací, fotovoltaika nebo fototermika jsou na denním pořádku. Novostavby cílíme nízkoenergetickým, nulových, pasivním až aktivním směrem.\nOrganizační i odborné vedení malého týmu stavební projekce\nProjekční činnost – zateplování objektů, stavební úpravy, přestavby, novostavby\nAutorizaci pro pozemní stavby


Voraři a strážci příkopů – plavební a vodní kanály Krušných hor « Krušné hory Krušnohorsky myslet, žít a snít\n10. listopadu 2014 Charakteristika Krušných hor\nOblasti: Erzgebirge Sasko | Komentáře: zatím žádný | 735 x přečteno\nTopaz ze Schneckensteinu a klenoty z vogtlandských perlonosných potoků, umělecky zapracované v krušnohorském stříbru, demonstrují v drážďanské klenotnici Grünes Gewölbe historickou slávu Saska. Málokterý návštěvník si však uvědomí, že bez bohatství horských lesů a síly vody by těchto pokladů nebylo.\n»Bůh požehnal zemi rudou a minerály, ale tyto dary je nemožné využit bez značného množství dřeva,“ napsal zakladatel udržitelného lesního hospodářství a vrchní hejtman Hannß Carl von Carlowitz roku 1713 ve svém díle Sylvicultura oeconomica. Potřeba důlního a stavebního dříví byla vysoká, stejně jako potřeba dřevěného uhli pro hutě. V „období dřevěného uhlí“ v letech 1168 až 1835 bylo v hutích ve Freibergu pro získáni 3 712 983 kg ryzího stříbra zapotřebí stejné množství tun dřevěného uhlí (na jeden kilogram ryzího stříbra jedna tuna dřevěného uhlí), což odpovídá 55 694 745 kubíkům dříví. Když již v okolí důlních nebo hutních zařízení nebylo možné pokrýt poptávku po dřevu, postupovalo kácení lesů dál a dál, což vyžadovalo efektivní transport dříví.\nPlavení dříví po vodě bylo známé již v dobách starého zákona (Kniha králů, 5). Mayerův velký konverzační lexikon z roku 1900 popisuje plaveni dřeva jako „způsob přepravy plovoucího dříví po vodních tocích bez použiti lodě. Plaví se neopracované kmeny (kulatina), opracovaný materiál (trámy, hranoly, pražce apod.) a palivové dříví. Kusy se plaví volné nebo spojené. Při volném plavení se dříví spustí do vody, přenechá proudu a po cestě se odstrkáváním udržuje dále od břehů“.\nProtože plaveni dříví bylo výhradním právem panovníků, bylo povolováno pouze za poplatek. To platilo především pro vory a pro plaveni spojených dřev (jus ratium), která byla plavena po veřejných tocích. Plaveni nesvázaných kmenů (jus grutiae) se provádělo i na tocích soukromých vlastníků. V Sasku se s plavením dřeva na četných řekách, potocích a plavebních kanálech začalo již dávno. V Čechách je plavení dlouhého dříví doloženo na Labi už v roce 1177. Pro plavení dlouhého dříví se delší dobu využívaly i vhodné úseky řek Zschopau a Zwickauer Mulde mezi městy Aue a Zwickau. Na menších tocích s nižším průtokem a klikatými koryty se v 16. století vyvinulo plaveni nesvázaného krátkého dříví, tzv. divoké plaveni, které se stalo důležitým hospodářským prvkem.\nPlavené dřevo mívalo průměr 4 couly (9,5 cm) a délku 1,27 m (dříví do milířů) nebo 57 až 99 cm (palivové dříví). Pro spouštění dříví k plaveni se využívalo tání sněhu nebo umělé povodňové vlny z přehrad. Voraři museli tyčemi s háky zabránit vzpříčení dříví a případně nahromaděné dříví zase uspořádat.\nÚzkou provázanost plavení dříví s hornictvím dokumentují také přímí účastníci. Kromě Christopha Kuntzmanna a Hanse a Georga Oedera, kteří pracovali jako geograf, měřič, resp. pomezný, je nutné zmínit i vrchního perkmistra Freibergu Martina Planera (1510-1582) Rozsáhlá vodohospodářská zařízení, skládající se z přírodních i umělých vodních toků, rybníků, jezů, zdymadel a česel, byla se značnými náklady provozována přísné organizovanou státní plavební správou. Během plavební sezóny bylo z okolních osad vysíláno mnoho obyvatel na námezdní práce nebo museli dokonce vykonávat robotu. Příčinou tří- až šestiprocentních ztrát dřeva při plaveni přitom nebyly pouze krádeže, které byly trestány nucenou prací, vypovězením ze země a v dobách nouze dokonce trestem smrti. Schopnost plaveni je totiž ovlivňována různou strukturou dřeva: například bukové dříví se po 12 saských mílích (téměř 90 km) potopilo, a pokud plavba trvala déle než 24 hodin, bylo třeba kmeny zbavit kůry. Po dlouhých plavebních cestách se dřevo muselo vytáhnout z vody a poté usušit na k tomu určených místech. K dopravení dříví do cíle často nestačila celá jedna sezóna. Pro eliminaci výkyvů dodávek dříví v důsledku kolísajícího stavu vody nebo nepřízně počasí byla udržována trojnásobná rezerva: poražené dříví v lese a dříví uložené na počátku i konci plavební cesty muselo v každém okamžiku pokrývat potřebu příštího plavení.\nTúry podél příkopů\nPřivaděče pohonné vody a plavební příkopy jsou právem považovány za chloubu stavitelského a zeměměřičského umění. Příkopy byly stavěny pouze s nezbytným spádem, aby voda dopadala na vodní kola a turbíny z největší možné výšky nebo „neutíkala“ plavenému dříví. Téměř po rovině vedly také stezky vorařů a strážců příkopů na hrázích. Tam, kde stezky zůstaly zachovány, zvou dnes k pohodlné procházce bez většího stoupání. Hornickou památkou mimořádného významu je plavební kanál mezi krušnohorskými obcemi Bockau a Schlema. Po tomto kanálu, postaveném v letech 1556 až 1559, se plavilo důlní dříví do schneeberského revíru. V místě odklonění říčky Mulda měl své sídlo vrchní vorař, které dnes, coby hostinec Rechenhaus, zve k návštěvě. Tato 15 km dlouhá trasa je vhodná i pro cyklisty.\nTaké údolí řeky Schwarze Pockau (údolí Schwarzwasser v části obce Pobershau Hinterer Grund) nabízí krásnou trasu podél vodního přikopu. Příkop, který bylo v roce 1680 po 57 týdnech stavby vysvěcen jako Grüner Graben (Zelený příkop) , sloužil rovněž pro potřeby dolů. Turistické parkoviště na Katzensteinu (Amtsseite) je výchozím místem pro 8, 10 nebo 14 km dlouhé túry na Ringmauer, Nonnefelsen a Teufelsmauer s mohutnými skalními masivy. Trasy vedoucí podél vodních příkopů zvou na mnoha místech krušnohorského Montanregionu k cestám za poznáním, na kterých se můžete seznámit s hospodářskými a historicko-technickými zvláštnostmi horních mést a obcí a jejich významným kulturním dědictvím.


6. První gumové žabky s podpatkem navrhly v roce 2003 designérky Kari Sigerson a Miranda Morrison: „Do našeho butiku v New Yorku jsme dovezly 300 párů – za dvě a půl hodiny byly všechny pryč. Kolem prodejny se tvořila fronta a ženy propukaly v pláč, když jsme jim řekly, že zásoby došly,“ smály se mazané obchodnice.\n7. Žabky v 60. letech zpopularizovala francouzská sexbomba Brigitte Bardot. A hvězdy je nosí i dnes: „Stává se, že potkám nějakou ženu, která na mě už zdálky volá: ‚Jaké máte boty?‘ Přiběhne a já jí ukážu – žabky,“ tvrdí designérka a milovnice luxusních bot Sarah Jessica Parker. Žabky zbožňuje i Rihanna nebo supermodelka Gisele Bündchen.\n8. Nejdražší žabky v historii? Vyrobil je David Palmer pro značku Chipkos. Pár ručně malovaných pantoflí v indiánském stylu vyšel na 18 000 dolarů – a výtěžek z prodeje putoval na záchranu deštného pralesa v Kostarice.\n9. V USA se každý třetí pátek v červnu slaví Mezinárodní den žabek. Vyhlásil ho v roce 2007 řetězec bister Tropical Smoothie Cafe. Pokud k nim v daný termín v žabkách dorazíte, dostanete drink zdarma.\n10. Jasně, v létě je fajn skočit do lehkých žabek, ve kterých noha volně dýchá, ale… „Dlouhodobé nošení žabek může způsobovat takzvané kladívkové prsty a další deformace nohy i kloubů. Proto je neberte na dlouhé túry a přes den do nich vklouzněte jen na chvíli,“ doporučují ortopedové.


Interkom: Československý fandom aneb první nezávislý stát ve Střední Evropě\nFandom (další) (82)\nprvní nezávislý stát ve Střední Evropě\nV létě 1989 si československá veřejnost přečetla v Technickém magazínu dnes už historickou stať Miloše Zemana (ke které se krátce vrátíme) a zůstala paf. Neméně opařeni byli i komunističtí pohlaváři a jejich estebácké gorily. Přišla sametová revoluce, která revolucí nebyla a samet posloužil jenom rudým nomenklaturám. Po ukradené revoluci se konečně ozvali za komunistů poslušně mlčící tisovci v čele s fašistou Moricem, ovšem byli předběhnuti moravsko-slezkými bojovníky v čele s milovníkem Lidových milici s. Bártou. Češi si mezitím užili trapné aféry s podivně organizovanými, přestárlými skinhedy s plackami Stb, celý národ několikrát vykoupil obchody, vexláci se těžce rodícímu tržnímu hospodářství ani nemuseli přizpůsobit, protože ho sami zavedli už dávno, jezédáčtí milionáři hodlají vyhladovět Prahu a pravičáci v čele s cenzorem Sládkem odpuzují všechny, normální občany od pravice, kterou jinak potřebujeme jako sůl, práskač Bartončík pobírá poslanecký plat, stejně jako slavný bijce chartistů a lhář Vasil řečený Mnogorita.\nA tak zatímco se naše národy takhle prima baví, bylo by vhodné právě teď se zamyslet nad jednou, ne nepočetnou enklávou, která si v tomhle česko- moravsko-slovensko-cikánském státě buduje pomalu ale jistě stále silnější - a morálnější - pozice.\nJe kupodivu, že ještě nikoho ze skalních fanů (mezi něž se sice nepočítám, ale hluboce si jich vážím) nenapadla ta jedinečná alternativa: fandom jako vzor budoucího uspořádání státu. Mnohotvárný celek se zavedeným tržním hospodářstvím s neoficiálním, ale o to více uznávaným tzv. koordinačním centrem, s nyní už existujícími velkými „podniky“ typu Ikarie, SF Rodokaps, Mlok nebo s desítkami „živnostníků“ v podobě klubových fanzinů, v to počítaje i rozhozené sítě do nonscifi oblastí jako Zápisník a přílohy nejrůznějších deníků.\nPochopitelně má fandom už dávno vybudovanou organizační strukturu, založenou na tak široce pojaté demokracii, že musí závidět i Velký Dramatik. A desítky akcí - od těch nejmenších (jako např.\nPlkon nebo poslední Libercon) až po gigantická parconská setkání - věkově, pohlavně, nábožensky ani názorově neomezených. Miloš Zeman psal o malých občanských ostrůvcích v době, kdy Charta i fandom už deset let vydávaly svá periodika, obojí ilegálně, chartisté využívali pomoc ze zahraničí, fanové „zneužívali tuposti gigantů jako je např. Svazarm, nebo byli ve spojeni s takovými podnikavými společnostmi (opravdu díky jim!) jako je „Noskova“ Speleologická. Nemluvě o stovkách publikací, které se ta léta šířila po celé republice a kde se už dnešní oficiální vydavatelé druhu nezdolného Vaška Soukupa nebo Toma Jirkovského vyučili podmínkám trhu ještě v dobách hlubokého boilerismu. To nemluvím o třech velikánech, jejichž triumvirát hodlám příští volby navrhnout jako jednu z variant místo prezidentského křesla: Z. Rampas, O. Neff a V. Srpoň - toť majáky naši budoucnosti! K tomu všemu ještě připočtěme ostrý - a vhodný - feminismus, jaký má snad obdoby jen v nejvyspělejších státech světa a jehož propagátorky Evu Hauserovou a Carolu Biedermannovou tímto navrhuji na Nobelovku. (I když by nás zase tolik ke zdi tlačit nemusely!)\nStát scifistů nemá (alespoň zatím) žádné větší problémy se separatismem a šovinismem jakéhokoli ražení. Nikdo nebojuje za pomlčku, věda že jest to hovadina pouhá. Moravští spisovatelé (i brněnský Franta Novotný) si nepřipadají jako provinění mindráci - na rozdíl od některých oficiálních tzv. moravských osobností. Slováci klidně pořádají Parcon v Bratislavě a nevyžadují na náměstí SNP změnu tradičního názvu Parcon na Bracon. Vůbec atmosféry všech conů mají zřejmě velice blízko Helsinkám. Debaty bouřlivé, hlasivky napnuté, ale nikdo nikoho neobsazuje, neinzultuje ani nevyhazuje. A že to jsou někdy diskuse opravdu na ostří nože! (pomyslného samozřejmě)\nTakže shrnuto a sečteno:\n- fandom měl obdivuhodně pevnou organizační strukturu už v době, kdy dnešních padesát nových stran ještě poctivě budovalo leninskou cestu ke světlým zítřkům komunismu.\n- fandom měl svá pravidelná (!) setkání v době, kdy se mohli scházet akorát tak svazáci, a to ještě za dohledu rodné strany\n(a že ty naše sleziny byly spíše schůzky politické - jako např. podpisové akce typu Petice za Havla Několik vět, proti čínskému masakru, aj. - není třeba dodávat).\n- fandom vydával svá periodika (!) a celé literární sborníky v době, kdy např. dnes agilní pseudorepublikán Sládek ještě vesele cenzuroval na ČÚTI.\n- fandom měl i fungující tržní hospodářství, založené na hospodaření jednotlivých klubů, zejména akce typu Parcon nepotřeboval nikým subvencovat, vydavatelé Laseru či Poutníka nikdy nebyli ztrátoví.\n- fandom má už dnes legendy a osobnosti, ať už žijící, či bohužel dnes už pouze legendy - kromě výše jmenovaných se ještě zmiňme o M. Nesvadbovi, I. Železném, J. Veisovi, S. Švachoučkovi, I. Kmínkovi, J. Maxonovi - včetně nejmladšího encyklopedisty a prvního českého kyberpunkera Ivana Adamoviče. (A ještě J. Olšu, M. Klímu... - prostě další lidi, ze kterých bych s klidným svědomím sestavil vládu) A pochopitelně Ludvíka Součka. A symbol celého fandomu - Karla Čapka.\n- fandom má i svou vnitřní, a nutno říci že velice inteligentní opozici, ať už vzpomeneme E. Čierneho nebo J. Karbusického.\n- a konečně fandom má i mě, abych mu připomněl, jaká velikost v něm tříme. Howgh.


Za publikaci videa o CADu dostanete stovku - CAD Fórum\nprávě nás čte: 3406\nTéma: Za publikaci videa o CADu dostanete stovku\nZasláno: 19.úno.2015 v 23:01\nNatočili jste zajímavé video s CAD tématikou? Chcete ukázat ostatním tipy a triky, které usnadňují práci? Chcete se zviditelnit? Jestli jste odpověděli alespoň na jednu otázku kladně, můžete po registraci do CADfóra obdržet až 300 korun. Především studenti mohou získat 100 korun, pokud natočí a publikují vlastní video s tématikou aktuálních produktů Autodesku. Pokud bude zaslané video […]\nTip 3153: Jak zabránit příjemci DWF souboru přepínat hladiny?\nTip 7317: Aktivace licence AutoCADu "za pochodu".


Únor 2020 | Music NOW\nDomů 2020 Únor\nMěsíční archiv:Únor 2020\nod Patrik Müller - 28.2.2020\nV dalším přehledu písní máme hned tři australské skupiny. Je tu Kevin Parker a jeho Tame Impala, moderní grunge v podání Violent Soho a indie rockoví Rolling Blackouts Coastal Fever. Mezi novými písněmi ale najdete i obvyklá velká festivalová jména Green Day a The Strokes. Pop zde zastupuje kanadská zpěvačka Carly Rae Jepsen, rap brit J HUS a uprostřed stojí společná píseň Travise Scotta a Eda Sheerana “Antisocial”.\nAustralská altarnativní/indie kapela Kevina Parkera, která patří mezi nejvýraznější zástupce alternativní scény poslední dekády vydala nové album The Slow Rush a po trochu rozpačitém minulém albu Currents se zdá být Kevin Parker znovu v perfektní formě. 5 let čekání mezi vydáním posledního alba se vyplatilo. “Breathe Deeper” je jednou z nejvýraznějších písní alba. Tahle píseň obsahuje snad vše, pro co byli Tame Impala opěvováni. Opakující se disko motiv, inovativní postupy, retro atmosféra a Parkerův hlas připomínající ztraceného syna Johna Lennona.\nZpátky jsou také dnes už legendární Green Day. Pop-punkoví velikáni vydali album Father of All Motherfuckers a “Meet Me On The Roof” je jedna z nejpovedenějších písní na albu. Green Day jsou známi jako ti, co dostali prvky punku do obchoďáků a na velké stadiony, pohodová píseň produkovaná Butchem Walkerem je ale spíše než pop-punková pop-rocková píseň ve stylu 70. let.\nJestliže jsou tady jedni z nejvýraznějších zástupců indie roku minulé dekády, pak by neměli chybět ani jedni z nejvýraznějších zástupci indie rocku dekády předminulé — newyorští The Strokes. “At the Door” obsahuje minimum kytar a hlavně syntezátory a elektronické bicí.\nKdyž už jsme v New Yorku, tak instrumentální píseň Sufjana Stevense je ukázkou z jeho nového alba Aporia, které vydá 27. března a je to opět znamení, že nevíme, co od Sufjana Stevense čekat příště. Klidná a přemýšlivá atmosférická píseň “The Unlimited” ale naznačuje, že to rozhodně nebude nuda.\nTIP: Nada Surf – Just Wait\nAmerická alternativní kapela Nada Surf se vrátila s novým albem Never Not Together po albu You Know Who You Are. Klidný rock Nada Surf si obvykle drží vysokou kvalitu a nyní to Nada Surf dokazují.\nCarly Rae Jepsen – Let’s Be Friend\n“Carly Rae Jepsen” zná svět díky megahitu “Call Me Maybe”, ale poslední dobou si jí hlavně díky hitu “Run Away With Me” zamilovali také fanoušci nezávislé hudby. “Let’s Be Friends” je, jak pro její písně bývá zvyklé, romantickou písní s velice melodickým refrénem.\nEd Sheeran poslední dobou se svými spoluprácemi příjemně překvapuje a po nepříliš povedených minulých písních, kdy se Ed Sheeran objevil například na “The River” Eminema, zní jeho nynější spolupráce s rappery daleko lépe. Nejenže byla výrazně lepší “Those Kinda Nights” z nynějšího Eminemova alba Music to Be Murdered By, ale píseň s mladší puškou dnešního rapu Travise Scotta zní velice slušně.\nLondýnská experimentálně rocková kapela black midi vydala 11 minut dlouhou, trpělivou a tajemnou skladbu “Sweater”, která vznikla při nahrávání jejich minulého povedeného alba Schlagenheim. black midi (jak se často s malými písmeny píšou) mají díky tomuto albu plný diář a představí se na výrazných amerických festivalech jako Governors Ball nebo Coachella.\nTIP: Violent Soho – Lying On The Floor\nAustralská kapela Violent Soho jde proti proudu především tím, jak neposlouchá hlášky typu “grunge je mrtvý”. Kapela, jejíž zvuk je hodně inspirovaný Pixies rozhodně není jenom záležitostí pro čtyřicátníky a padesátníky vzpomínající na skvělé časy grunge, ale v Austrálii zažívali před pár lety něco jako novou vlnu grunge a mezi fanoušky Violent Soho najdeme spoustu dvacátníků i teenagerů, kteří si zpívají jejich v Austrálii velké hity jako předměstskou hymnu “Covered In Chrome”, filmem Potomci lidí (Children of Men) inspirovaná “Saramonda Said” nebo píseň proti náboženskému fanatismu “Jesus Stole My Girlfriend”.\nTIP: Rolling Blackouts Coastal Fever – Cars In Space\nAustralské scéně se dneska věnujeme hodně. Rolling Blackouts Coastal Fever a jejich minulé album Hope Downs přitáhlo pozornost hudebního tisku včetně nás a tohle album jsme zařadili do nutných zmínek v seznamu nejlepších alb roku 2018. Pokud bude nové album tak skvělé jako tahle melodická pecka “Cars In Space”, pak se tihle australští indie rockeři dost možná dostanou do letošního seznamu a nejen v sekci “stojí za zmínku”.\nTIP: Jack Garratt – Time\nA máme tady další velkou pecku Jacka Garratta z jeho nového EP Love Deatch & Dancing, která jakoby spojovala Philla Colinse s dnešní indie rockovou scénou. V této instrumentálně a nápadově bohaté písni ale pak přijde i taneční závěr. Tahle emocionálně nabitá píseň jakoby byla pro Jacka Garratta něčím podobným, co bylo pro Queen “Bohemian Rhapsody” — písní, kde můžete na sto procent projevit svůj velký talent.\nTIP: Wasted Shirt – All is Lost\nSuperduo Briana Chippendaleho a Tye Segalla je pořádný rámus a správná hudební špína v tom dobrém slova smyslu.\nJ Hus – Play Play\nNa páté skladbě svého druhého alba se britský rapper J Hus spojil s nigerijskou senzací, Burnou Boyem o zbraních.\nKapela mládí mnoha z nás (hlavně Rybiček 48), která hrála vždycky podobný styl jako Green Day, ale na rozdíl od nich si ze všeho okolo nikdy nepřestali dělat legraci. Teď je zpátky a v písni o populární americké wrestlerce Alexe Bliss můžeme slyšet, že se vůbec za těch 18 let od jejich úspěšného alba Drunk Enough to Dance vůbec, ale vůbec nezměnili (jen ještě více ztloustli).\nRucka Rucka Ali – Boomerz\nKdyž už jsme u komediální hudby, na internetu velice populární raper Rucka Rucka Ali má nyní plné ruce práce s kontroverzními písněmi o koronaviru, ale udělal si také čas na píseň o fenoménu memu “ok boomer”. Píseň je parodií na píseň Billie Eilish “Good Girls Go to Hell”.\nKaždý týden jsme po novém roce mohli poslouchat nové, dříve oficiálně nezveřejněné skladby z archivů Davida Bowieho. Dosud jsme dostali alternativní verzi „Man Who Sold the World“ a „ I Cant Read ’97“ a dnes dostáváme nevydanou verzi „Stay ’97“ která se poprvé objevila na Bowieho albu z roku 1976 Station To Station.\nTato nová nahrávka byla nahrána během zkoušky na turné Dublinu a později byla dokončena pro použití jako potenciální b-strana pro Bowieho singly. Ten ale chtěl aktualizovat některé ze svých starších skladeb, aby mohli pohodlněji žít vedle materiálu od Venku a ze Země.\nKesha – Raising Hell (Steve James Remix)\nJeden z největších hitů Keshy z nového alba High Road je “Raising Hell”. Tahle píseň si přímo volá o zremixování a vedle remixu Steva Jamese vznikl také remix Justina Carusa a The Wild. Ten Steva Jamese se ale zdá být nejpovedenější v tom, jak přesně a citlivě pasuje do písně.\nNáš kompletní výběr nových písní z února 2020 ve Spotify playlistu výše.\nRecenze | Novinky: Caroline Polachek otevírá na Pang dveře popové hudby a ukazuje, že v ní může být víc než je zvykem\nPod vrstvou popu mainstreamového a masově oblíbeného leží vrstva popu alternativního. Je to více kreativní a více umělecky založený bratr komerčně založeného mainstreamového/masového popu. Jednou z jeho zástupkyní je i Caroline Polachek, která se po letech psaní písní pro druhé propracovala k vlastnímu albu Pang, které je pro ní vlastně debutové, i když to ale není úplně přesné označení.\nKaždým rokem se objeví několik zástupců převážně ženského pohlaví, které umí přinést tuto kreativnější obdobu popu, u které nemusíte mít obavy, že byste při poslechu naslepo měli problém poznat, která že to z popových megastar tuhle píseň zpívá, protože jim je skládá stejná parta producentů.\nCaroline Polachek (Foto: Facebook)\nTahle zpěvačka, která se narodila v New Yorku, ale byla vychovávána v Connecticutu a u které lze z příjmení odhadovat, že má nějaké české předky čekala na svou chvíli slávy poměrně dlouho. Pomyslný reflektor na ní namířil až v jejich 34 letech. Příznačně poprvé, kdy začala vydávat písně pod svým vlastním jménem. Dříve to totiž zkoušela pod jménem Ramona Lisa (album z roku 2014 Arcadia) a zkratkou CEP (Drawing the Target Around the Arrow z roku 2017). mezi tím psala nebo pomáhala psát písně například Beyoncé nebo Charlie XCX\nKdo si v kariéře počká… Ten dostane smlouvu od Sony\nNyní si jí ale poslechli lidé ze Sony Music (pokud jste právě spadli z Marsu, tak to jedno z největších hudebních vydavatelství) a rozhodli se jí dát šanci tím, že využijí své mocné nástroje a ukážou jí celému světu.\n“Pang” je výraz, který se v angličtině používá pro bodavou bolest. Album je ale o pravém opaku. O pocitu úlevy, kdy bolest ustupuje. Album Pang jakoby rozvinulo v něco celistvějšího a většího píseň, která se nikdy nestala velkým globálním hitem, ale paradoxně zněla jenom v undergroundu – “Runaway With Me” od Carly Rae Jepsen, která se saxofonem tak dobře vyjadřovala pocity začínající lásky.\nCaroline Polachek je přesně něco mezi těsně post-pubertální “Runaway With Me” a dospělým a důstojným barokním popem Kate Bush.\nNejlepší písní alba je pozitivní “New Normal” s kvákavou basou v ozvěnou. “Now, what is this?” ptá se Polachek na začátku každé ze sedmi slok této písně bez refrénu a je to jakoby jsme s ní přeskakovali v čase do útržků z jejího života. “Look at Me Now” je naopak smutný folk o apatii a odevzdaném stylu života. “And you can’t look at me now haven’t changed / I’m still the same,” zpívá Polachek.\n„Padáku, teď ti musím důvěřovat“\nJe škoda, že přirozeně moc hezký hlas Caroline ona s producentem Geoffem Swanem tolik upravovali a toho elektronického auto-tune je tam někdy naprosto zbytečně mnoho. Na “Insomnia” přímo trhá uši a kazí i další písně. Bezchybná intonace neznamená vždycky stoprocentní úspěch.\n“I Give Up” postupuje v přerušovaném tempu a narušují je vynalézavé elektronické zvuky, “So Hot You’re Hurting My Feelings” je oproti tomu lehčí písní s pohodovou melodií a to i přesto, že je tak trochu o další z neuróz, ze kterých se Polachek na albu tak často vyzpívává. Tady je to konkrétně z obavy, aby se nestala příliš posedlou druhou osobou.\nChápu, že silné používání elektroniky a elektronické experimenty je to, co Caroline Polachek odlišuje od ostatních, někdy by se ale ve vokálních částech přeci jen hodilo použít více přirozeného hlasu. Jinak je ale album Pang zajímavé hlavně v tom, jak – stejně jako o tom zpívá Polachek v písni “Door” — otevírá jedny dveře za druhými v místech popové hudby, kde by se mohlo zdát, že už není co nového objevovat.\n“Padáku, teď ti musím důvěřovat,” povzdechne si pozitivně na poslední písni alba. Skáče z letadla a vydává se do stavu beztíže. Teď už jí nezbývá nic jiného než důvěřovat svému padáku. A je to pro ni velká úleva.\nNa druhou stranu je to součást její umělecké identity a musí se to tak přijmout. Caroline Polachek a její Pang je svěží vítr. Neustále udivuje v tom, jak dokáže být někde přesně uprostřed toho, co od následujících tónů a slov očekáváte a jak vás dokáže překvapit.\nKdyž se ale konečně vrátíme k ústřednímu tématu alba, které jakoby bylo o začínající lásce, nutná na samotném konci alba Pang — písni “Parachute”, že se jí povedlo toto téma prozkoumat velice dobře a i sdělení, které jakoby říkalo: Tohle by sice mohlo ublížit, ale zároveň by se to mělo zkusit, protože to otevírá plno nových příležitostí (dveří) je povedené. “Padáku, teď ti musím důvěřovat,” povzdechne si pozitivně na poslední písni alba. Skáče z letadla a vydává se do stavu beztíže. Teď už jí nezbývá nic jiného než důvěřovat svému padáku. A je to pro ni velká úleva.\nVydáno: 18. 10. 2019*\nŽánry: Electropop, Alternativní Pop, Pop\nRozhodně musíte slyšet: 2. Pang, 3. New Normal, 6. Look at Me Now, 7. Insomnia,\n12. So Hot You’re Hurting My Feelings, 14. Parachute\n* Pozn.: Omlouváme se za to, že jsme tohle album objevili tak pozdě, když použijeme trochu “whataboutismu“, na Musicserveru je vydávání recenzí půl roku po vydání běžnou praktikou, tady je to jenom výjimka 🙂 Nechtěli jsme tohle album vynechat.\nod Patrik Müller - 25.2.2020\nRecenze | Novinky: Američtí Drive-By Trucker na The Unraveling nejsou spokojeni, ale nikdy nepohrdají druhými a dívají se na lepší budoucnost\nUpřímnost a empatie. To vždycky definovalo skládání písně alabamského rodáka Pattersona Hooda, zakladatele kapely Drive-By Truckers. Člověk s očividně velice vyvinutým smyslem pro soucit se v minulosti dokázal převtělit v několik fiktivních, dost možná ale reálnými lidmi inspirovaných postav. Na novém albu The Unraveling přináší Drive-By Truckers další porce příběhů o skutečných i fiktivních lidech, kteří připomínají ty, kteří žijí mezi námi.\nJeden ze srdcervoucích příběhů, které Hood vyprávěl v minulosti, byl například ten o nezaměstnaném muži uprostřed své existenční krize, který musí pro uživení se začít prodávat drogy (píseň “Putting People on the Moon” z alba The Dirty South ) nebo příběh vojáka, který se vrátil z Iráku s post-traumatickou stresovou poruchou na “The Man I Shot” Brighter Than Creation’s Dark.\nDrive-By Truckers (Foto: Big Hassle)\nPatterson Hood s Drive-By Truckers vždycky hodně připomínal Neila Younga a to snad úplně ve všech aspektech. Zpěvem, stylem skládání písní, špinavým a vesnickým kytarovým zvukem, empatickými texty zaměřujícími se na tragické příběhy jednotlivců, i politickým aspektem, který s těmito příběhy vlastně souvisí.\nPro svou zemi pláčou, ona jim ubližuje, ale pořád jí milují\nMinulé album American Band bylo dle očekávání hodně proti trumpovské a The Unraveling v tom pokračuje. Zatímco na American Band však měl Hood problém povznést se nad svou vlastní naštvaností (byť z toho i tak vznikly skvělé písně jako středně rychlá a srdnatě hrdinská rocková píseň “Surrender Under Protests”), The Unraveling je po produkční stránce více barevnější a po textové stránce je více vrstvené a více zaujme.\nS tím, jak si měl Hood více času rozkoukat a zvyknout si na současnou, pro mnoho liberálně politicky smýšlejících lidí, tragickou politickou situaci, není již natolik zaměřený na to pomluvit současnou politickou situaci a formu dát až na druhé místo. Ta daleko větší uvolněnost je znát ze srovnání úvodních písní obou alb. Obě poslední alba Drive By-Truckers totiž začínaly konkrétním příběhem o lidech s konkrétními jmény.\nObě písně měly tento text velice propracovaný. “Ramon Casiano” byl pravdivý příběh o mexickém imigrantovi, který byl zastřelen 17letým Američanem, jenže s tvrzením, že se jednalo o sebeobranu byl potrestán pouze 3 lety a nakonec byl vyvázl pouze s podmínkou. Největším gólem do vlastní brány poté bylo, že se Carter stal později předsedou americké Národní střelecké asociace. I přes potřebu připomínat tento příběh se mohlo jevit jako trochu levné vytáhnout jej zrovna pro tuto příležitost a použít jí k protlačování vlastních politických názorů.\nThe Unraveling oproti tomu začíná romantickou písní “Rosemary with a Bible and a Gun”. Lovesongy nejsou zrovna častým zaměřením Drive-By Truckers, ale když do nich Patterson Hood zapojí svůj neuvěřitelný dar pro popis věcí a přenesení posluchače do děje písně, je z toho velice pěkná píseň a na rozdíl od silně anti-americké “Ramon Casiano”, “Rosemary with a Bible and a Gun” dokonce působí – velice překvapivě — jako opěvování nějaké dívky s velice konzervativní a tradičně založené rodiny (proto ta zbraň a bible). Jakoby Hood vzpomínal na nějakou svou lásku z (někdy až moc) tradičně založené Alabamy.\nČest smířlivosti i producentům\nTohle je něco nesmírně důležitého, protože ačkoliv jasným směrem orientovaná politika na The Unraveling také přijde, například na “Babies in Cages” (tradiční Rythm & Blues s lyrickými obrazy a úzkostnou nedůvěrou v to, co se stalo s jeho zemí), Patterson ukazuje, že nevnímá věci jen jednorozměrně a dokáže se také na věci podívat alespoň z části z druhé stránky a mít rád lidi, kteří paradoxně díky tomu, koho volí, můžou za to, že se dle Pattersona mají někteří špatně a morální hodnoty jsou nízké.\nSvět ale není jednoduchý, nedělí se obyčejně na dobré a zlé a je dobře, že Patterson není zaslepený a vlastně to nepřímo přiznává. V “Thoughts and Prayers” se zase zamýšlí nad masovými střelbami a neochotou po slovech útěchy se situací něco udělat.\nJe nutné zmínit, že Hood není jediným skladatelem. Dvě písně – “Slow Ride Argument” a “Grievance Merchants” jsou dílem jeho pravé ruky a spolu zakladatele kapely Mika Cooleyho. Druhá zmíněná píseň patří, pravda, spíše ke slabším písním Drive By-Truckers, se třetí písní “Slow Ride Argument” se ale Pattersonovi nejméně vyrovnává.\nNaposledy je potřeba také řádné vychválit otce a syna Barbeovy (David a Henry). David Barbe je už tradičním producentem alb Drive-By Truckers a albu dokázal vštípit zase trošku něčeho jiného. Je zde více světlých a jasných zvuků, kytary zní velice detailně a je obrovská lahoda pro uši je posluchač (samozřejmě i díky poctivým výkonům hudebníků). Sem tam se objeví nějaký ten zvuk navíc, jako malý syntezátor nebo housle na “Armageddon’s Back in Town”, který ale nezasahuje výrazně do tradičního zvuku kapely a vše do sebe tak nějak zapadá. Tak, jak na výborně zprodukovaném a nahraném albu také má.\nDrive-By Truckers – Ur Fun\nŽánry: Alternative Country, Southern Rock, Alternative/Indie Rock, Pop/Rock\nRozhodně musíte slyšet: 1. Rosemary with a Bible and a Gun, 2. Armageddon’s Back in Town, 3. Slow Ride Argument, 4. Thoughts and Prayers, 6. Heroin Again, 7. Babies in Cages\nod Patrik Müller - 24.2.2020\nRecenze | Novinky: Kevin Barnes s jeho projektem Of Montreal na Ur Fun rozjíždí velkou retro párty pro všechny podivíny\nTrend návratu k 80. létům je obrovský a na vlně této módní nostalgie se vezou i Of Montreal s výborným lehkým a zábavným albem Ur Fun. Hlava a duše tohoto projektu Kevin Barnes a jeho poslední album Of Montreal White Is Relic/Irrealis Mood znělo jako silně inspirované uznávanou alternativní kapelou s barevnou a rozmanitou hudbou Animal Collective.\nMinulé album snad jakoby bylo opíjení se na vlně všeobecné lásky a míru a toto album jakoby bylo pokračování této domácí párty s uvolněnou atmosférou v tanečním klubu, kdy se všechno rozhýbe a definitivně se rozplynou obavy a úzkosti z toho, co bude potom, až tahle párty skončí. Prostě vrchol noci.\nKevin Barnes z Of Montreal (Foto: Polyvinyl Records)\nBarnes má hlas místy velice podobný Davidu Bowiemu a ta podoba není jen hlasová, ale někdy i v podobných skladatelských postupech. Skoro jakoby Bowie přidal do svého Let’s Dance více uvolněného diska, ubral krautrocku a skutečně udělal album dance-popové namísto spíše elektro-experimentálního.\nMír pro všechny podivíny\nÚvodní “Peace to All Freaks” začíná v retro tónech syntezátoru jako ze vzpomínek na léto 88 a Barnes zpívá v této hymně pro všechny podivíny, jak se musí namísto dovolené, raději lépe vzdělávat.\nKdyž Barnes z Of Montreal zpívá: “Hush, hush / Don’t let’s be negative / Hush, hush / Don’t let’s be cruel,” (“Potichoučku / Nebuď tak negativní / Potichoučku / Nebuď tak krutá”) není to žádná kdovíjak výživná intelektuální kaše, ale co Byrnes nedá to textů, to nahradí velice bohatou a rozmanitou hudbou, kdy dokáže předkládat propracované a nečekané hudební postupy, které rozhodně nenudí. Pěkně šťavnatá a barevná hudba, ve které se střídá spousta druhů syntezátorů s elektrickými kytarami a fungují spolu skvěle, stejně jako s Barnesovou zastřenou hudbou.\n“Polyaneurism” je velká taneční pecka s nejjednodušším možným refrénem, kde se neustále opakuje: “Ay yay yay! Ay yay yay!” Bezmyšlenkově vyznívající text ale následně zajímavě prozkoumává fenomén nemonogamních vztahů. Není přitom myšlen vztah, kdy mají dva milostný poměr bez svolení druhého, nýbrž dlouhodobější vztah více osob, kdy s tím všechny osoby (alespoň na čas) souhlasí. Barnes čerpá z toho, co mu prozradil jeden z jeho přátel, který takovýto vztah zažil na vlastní kůži a velice trefně pokládá otázku:\n“Are we just a quarry in her sex safari?”\nNa “Gypsy That Remains”, kde zpívá z amerických Atén pocházející hudebnice Locale S,1, slyšíme syntezátorovou melodii, která velice silně připomíná staré hity 80. let z rádií. Píseň připomíná staré hity Madonny, což může to být výhoda i nevýhoda. Nevím, jestli je to jen tou celkovou podobností, ale dal bych ruku do ohně, že skoro syntezátorovou melodii má některý z hitů osmdesátek, jen si nemůžu vzpomenout, který konkrétně. Kdo to uhodne, má u mě pivo!\nKýč osmdesátek i politika\nTak či onak, po textové stránce je píseň přeci jen trochu slabší, protože se Barnes nechává až moc unášet na těch vlnách nesmrtelných osmdesátek a povalí na nás řádky plné klišé: “And suddenly we’re dolphins in the sea of love / And I’m kissing you in caps lock.” To byl přesný textový opak “Polyaneurism”.\nAni na tomto albu, které je spíše přeci jen založeno na zábavě, se najdou momenty, kdy si Barnes zanadává na současnou politickou situaci v USA – v písni s vtipným názvem “Don’t Let Me Die in America”. Kytary na písni jakoby znázorňovaly hádání a boj mezi dvěma základními názorovými proudy v současné Americe.\nNěkdy je tempo alba skoro až únavné a skoro připomíná takové ty chvíle, kdy si na tahu uvědomíte, že už je dávno po půlnoci, nějak moc vás bolí nohy, začíná vám být zima a toužíte po posteli. To je takový vedlejší příznak Barnesovy radikální terapie taneční hudbou. Stálo to ale za to utahání? Řekli bychom, že ano!\nŽánry: Indie Pop, Indie Rock, Alternative/Indie Rock, Indie Electronic, Pop/Rock, Dance-Rock\nRozhodně musíte slyšet: 1. Peace to All Freaks, 2. Polyaneusism, 5. You’ve Had Me Anywhere, 7. Don’t Let Me Die In America\nod Patrik Müller - 23.2.2020\nRecenze | Novinky: Stormzy chce být po Glastonbury ještě větší a na Heavy Is the Head začíná jeho grime mixovat s popem\nBritský webový magazín Quartz prohlásil, že je rapový podžánr grime prý nejvíce inovativní žánr, který vzešel z Velké Británie od dob punku. Jestli je to pravda, to se ukáže asi až časem, že má však žánr velice slušný úspěch, je jasné a mluví o tom samotná čísla přehrání, zhlédnutí a prodejů. Stačí se podívat, kolik lidí poslouchá a sleduje videoklipy nejdůležitějšího zástupce tohoto žánru Stormzyho.\nTenhle zpočátku vyloženě pouliční podžánr se začal šířit po britských městech jako virus a grime přerostl v tak velký fenomén, že jej nemohlo ignorovat ani BBC Radio 1, které začalo interprety tohoto žánru hrát (všimněte si, že na rozdíl od naší země v Británii veřejnoprávní rádiová stanice aktivně rozvíjí hudební scénu tak, že hrají nové interprety a dokonce i nové podžánry).\nStormzy byl minulý rok jedním z headlinerů Glastonbury, což je samozřejmě vysoce prestižní záležitost a pro mnoho interpretů tohle může být vystoupení jako hlavní hvězda snad nejznámějšího a nejlépe obsazeného hudebního festivalu vrcholem kariéry. Stormzy se několikrát na albu k této události vrací.\nEd Sheeran po dlouhé době zafungoval\n“Can’t tell where I’m heading (no, no, no)\nCould be Glasto, could be Reading (yes, yes, yes),”\nrapuje Stormzy na “Big Michael”. Na “Audacity” vzpomíná na to, jak si na Glastonbury navlekl neprůstřelnou vestu v barvě britské vlajky, se kterou se vyfotil i na obalu alba.\nDalo se také očekávat, že to bude jedna z událostí, která ho hodně nabudí a Stormzy působí na Heavy is the Head skutečně plně připraven, odhodlán a motivován na to jít za dalšími úspěchy. Gang Signs & Prayer bylo album více temné a přemýšlivé, Heavy is the Head je jako nabušený Stormzy běžící po zvedání činek domů z posilovny.\nStormzy je také připraven ještě o něco více rozšířit své publikum a v Heavy is the Head slyšíme popové crossovery. Je tu ostatně i Ed Sheeran, což byl od Stormzyho vcelku nečekaný tah. Ačkoliv se Sheeranovy poslední alba a spolupráce s jinými nedají moc poslouchat, tady zapadl překvapivě slušně a afrobeatová píseň “Own It” dokonce patří k nejlepším písním alba.\n“Woke“ kultura probuzených jako součást zábavy\nHeavy is the Head bohužel postrádá hlubší sociální přesah, který měl Stormzyho debut Gang Signs & Prayers a je to v lecčems album povrchní. Ačkoliv i tady rapuje často o hodně vážných tématech, mezi kterými je o deprese a duševním zdraví, násilí a o tom, jak ho poznamenalo, že je dítětem přistěhovalců, působí to spíše jako součást zábavy než skutečné drama.\nStejně je tomu, když vzpomíná na významné černošské ženy od tenisových sester Wiliamsových přes Little Simz až po spisovatelku knížek pro děti Malorii Blackman. Užitečné úmysly a sdělení ve slabém způsobu sdělení míjí účinek a stávají se součástí jakési zábavy kultury všech probuzených lidí.\nPolitiky se Stormzy, fanoušek Borise Johnsona, dotýká neúplně sofistikovaně a spíše to jsou takové neúplně chytré výkřiky do tmy, jako když na poslední “Vossi Bop” rapuje:\n“I could never die, I’m Chuck Norris (Chuck Norris)\n(Nemůžu nikdy umřít, jsem jako Chuck Norris / Nas**t na vládu a ať jde do pr**le Boris)\nNamísto dospělého zhodnocení situace Stormzy zaujme spíše jen 11leté fracky, kteří chodí po městě s mini-repráky a mají nutkavou potřebu každého kolemjdoucího otravovat se svou hudbou.\nÚplně jinak je tomu naopak, když se Stormzy dokáže povznést více nad věc a přesune se k humoru jako na tracku “Rachael’s Little Brother”.\n“I coulda been a doctor, coulda been a lawyer\nCoulda been a boxer like I’m Oscar De La Hoya\nIf I stayed at work I’d probably piss off my employer.”\n(“Mohl jsem být doktor, mohl bych být právník / Mohl jsem být boxer jako Oscar De La Hoya / Nejspíš bych ale jenom na***l svého šéfa”).\nŽánry: Grime, Rap, Pop-Rap\nRozhodně musíte slyšet: 2. Audacity (feat. Headie One), 3. Crown, 5. Rachael’s Little Brother, 7. Do Better, 9. Don’t Forget to Breathe” (feat. Yebba) [interlude],11. Own It (feat. Ed Sheeran and Burna Boy)\nod Patrik Müller - 21.2.2020\nRecenze | Novinky: Fine Line Harryho Stylese je jenom nudnější a sladší verzí minulého debutového alba\nMýdlový princ populární hudby Harry Styles, jak jsme jej nazvali v recenzi jeho debutového eponymního alb, pokračuje dalším albem nazvaným Fine Line. Z toho prvního jsme v roce 2017 byli vyloženě nadšeni. Vytvořil z velké části spíše album pro taťky od náctiletých holek, které byly jeho původní cílovou skupinou z One Direction a přitom si udržel i přízeň mladších. Znělo to nečekaně, propracovaně a bylo to jedno z největších hudebních překvapení roku.\nNyní bohužel, Fine Line zní jen jako slabý odvar z alba Harry Styles. Vše z minulého alba bylo zopakováno, jen to bylo změkčeno, nebylo to uděláno tak dobře a ještě se prohloubila problémová místa. Nemá smysl opakovat stejný koncept alba, pokud to nemůžete udělat lépe. V podstatě jediné, co Harry Styles se svými producenty Jeffem Bhaskerem, Kidem Harpoonem, Tylerem Johnsonem, změnil bylo to, že zatímco tito producenti zůstali stejní, přidali se k nim ještě Greg Kurstin a Sammy Witte, jenž měli patrně za úkol změnili album učinit opatrnějším, vymydlenějším.\nHarry Styles (Foto: Facebook)\nJakoby byla nahrávací společnost značně nervózní z toho, že Harry Styles udělal minule ne popové, ale pop-rockové album a za trest mu poslali dva producenta alternativních, elektronických Years & Years a hlavně jednoho z nejcennějších mužů současného popu Grega Kurstina, který je sice skvělý producent, ale v té obrovské záplavě práce a počtu písní roce prostě přijdou slabší chvilky a pro Stylese je smůla, že si je vybral zrovna na jeho albu.\nMálo “Kiwi” a moc cukru\nHarry Styles je navíc na Fine Line úlisný ještě více než na prvním albu a se svou slizkostí bohužel začíná připomínat jednoho českého zrzavého populárního zpěváka. A to není vůbec dobré. Jakmile byly jeho narážky a ódy na holky zahaleny do rockového hávu, bylo to z nějakého důvodu daleko snesitelnější. Nejspíše, protože se ta přeslazenost textů rozředila trošku tvrdším obalem. Jakmile je ale do už tak přeslazeného koktejlu přidáno ještě více sladké chutí, nemůže z toho vyjít nic dobrého. Žádné kyselé “Kiwi” z minulého alba.\nPřitom jsou na albu minimálně 4 výborné písně, které pokračují v tom, co se podařilo na albu minulém úspěšně – zasněná indie rocková “Golden” znovu boří představy o dokonalosti dnešního mainstreamu a připomíná, že Harry Styles má ze sestavy One Direction rozhodně nejlepší hudební vkus a rozhled. “Watermelon Sugar” je sice po textové stránce strašné klišé a dokonalá ukázka oné přeslazenosti (heh, dokonce ten název), ale hudebně zní tahle pozitivní, prosluněná a letní pop-rocková píseň výborně. Stejně tak velmi potěší i roztomilá folková píseň “Canyon Moon”, která silně připomíná revoluční album Beatles Rubber Soul.\nHolky a teď všechny plačte na povel nad mými prázdnými verši\nJe to jako, když se necháte na kopírce s docházejícím inkoustem udělat kopii a dostanete na papíře to stejné, akorát více vybledlé.\nVíce jak 6 minut dlouhé zakončení alba titulní písní je pak rovněž skvělé. Jenže co naplat. Zbytek zní bez šťávy, je opatrný, bezzubý a ještě k tomu přeslazený. Je to jako, když se necháte na kopírce s docházejícím inkoustem udělat kopii a dostanete na papíře to stejné, akorát více vybledlé. Vždyť dokonce i názvy písní kopírují stejné schéma, viz ony dvě ovocné písně “Kiwi” z alba minulého a “Watermelon Sugar” z nynějšího. Soul-pop “Adore You” má v sobě asi tolik umění, jako architektura obchodů drahých značek oblečení – vypadá to skvěle a člověk oceňuje ten propracovaný vzhled, než si vzpomene, že byl vytvořen jen a pouze za tím účelem, aby vás přesvědčil k tomu, ať si koupíte jejich drahé oblečení.\nCelé album jakoby se upínalo k písni “Falling”, která měla být tím, co pro album Harry Styles “Sign of the Times”, jenže hádejte co… “Falling” je jenom chabý pokus o zopakování úspěchu “Sign of the Times”. Zatímco to totiž mělo v sobě trpělivost, skladatelskou prozíravost (ať už za ní mohl Styles nebo producent Jeff Bhasker). Kdyby se ve “Falling” zpívalo: “Haló. To jsem já. / Já! Ten srdcervoucí hit, na který všichni chcete přijít / Jsem to já, kdo jde vaše city vzbudit / Tak holky, můžete už všechny začít bulit,” vyšlo by to prakticky úplně nastejno jako skutečné a podobně prázdné verše:\nI’m falling again, I’m falling again, I’m fallin’,”\n(“Co jsem teď já? Co jsem teď já? / Co když jsem někdo s kým už nechci být? / Já padám, já padám, já padám.”)\nOd kluka, který vzešel z uměle vyrobené chlapecké skupiny se tohle dalo čekat, ale přece je bych se strašně rád mýlil, když řeknu, že Fine Line jen potvrdilo, že Harry Styles už své skvělé debutové album nikdy nezopakuje.\nŽánry: Pop, Pop/Rock\nRozhodně musíte slyšet: 1. Golden. 2. Watermelon Sugar, 10. Canyon Moon, 12. Fine Line\nod Patrik Müller - 19.2.2020\nRecenze | Novinky: Poppy je na třetím albu I Disagree jako radikálnější verze Billie Eilish. Její žadonění po reakci je ale někdy neúnosné\nMoriah Rose Pereira, spíše však známá jako Poppy je americká zpěvačka, ale také youtuberka, modelka, hvězda sociálních sítí a prý dokonce i vůdkyně své vlastní sekty. Hlavně, ze všeho nejvíce, je to ale jeden z nejpodivnějších trendů současného internetu i hudby.\nExistují dvě vysvětlení, proč se Poppy pomalu ale jistě stává slavnou. Buď nám všem začíná kolektivně kapat na maják a nebo je to všechno prostě jenom výborně promyšlená, místy až mrazivá kritika na popovou hudby, kterou vnímáme ať už vědomě, či nevědomě.\nPoppy (Foto: Wikimedia.org)\nPokud by se někomu zdála prezentace Billie Eilish trochu výstřední a možná dokonce i za hranou, Poppy je poslední rok ještě na úplně jiné úrovni. Jakoby úspěch Billie Eilish pro ní byl tím povelem ke stisknutí spouště, na které měla celou dobu ruku a řekli si, že pokud někdo dělá tohle a je to úspěšné, je potřeba začít dělat ještě něco daleko šílenějšího.\nBillie Eilish má svého Finnease, Poppy Titanica\nPoppy je radikální verzí Billie Eilish se vším všudy a dokonce i Poppy má svého Finnease — geniálního kluka, který všechno vymýšlí. Geniální kluk Poppy se jmenuje Titanic Sinclair. Když pomineme ten rozdíl, že Finneas je bratr Billie Eilish a Sinclair je, alespoň se tak zdá, přítel Poppy, mozek Billie Eilish Finneas je spíše ten, kdo se stará o hudební stránku, kdežto mozek Poppy Sinclair, se stará i o vizuální stránku a nejen skládá a produkuje, ale i režíruje.\nVe srovnání s Billie EIlish se musí uznat, že se Poppy minimálně jedna věc vydařila lépe. Zatímco Billie Eilish ráda opustí svou horrorovou roli, kdykoliv, když vyjde z pódia (a někdy dokonce ani to ne) a je vidět, že si prostě užívá svou slávu a i přes tu hru na znuděného puberťáka, je vlastně šťastná, Poppy je skutečnou herečkou 24 hodin denně a její celé alter-ego lidské horrorové loutky, která se nechá ovládat a je totálně zdegenerovaná digitálním světem, je vlastně jednou velkou uměleckou rolí, kterou hraje někdy tak dobře, že někdy člověk přemýšlí, jestli by se jí nemělo zhostit raději oddělení doktora Chocholouška. Existuje vlastně jen jeden rozhovor, ve kterém mluví naprosto normálně, jinak se chová a odpovídá na všelijaké dotazy ve své roli.\nZačala Billie Eilish novou vlnu anti-popu?\nŽe přijde někdo takový jako Poppy se ale dalo čekat a lze vidět jisté paralely s vlnou grunge, který na začátku 90. let sloužil jako opak kýčovitého popu a hair metalu. Dnešní vlna něčeho, co si volá o podobné zařazení a nejlepší by to bylo nazvat asi jako anti-pop odpovídá na vyleštěný dance pop, který vévodí mainstreamu už někdy od druhé poloviny první dekády tohoto století. Bylo by hodně překvapivé, kdyby v tom po velkém úspěchu nepokračoval kromě Billie Eilish a Poppy ještě někdo další.\nDalší podobnost lze najít v tom, jak se začalo objevovat mnoho kapel, které chtěly navázat na úspěšnost Nirvany. Ať už to byli Creed, Seether, Bush nebo Silverchair, všechny tyhle kapely trpěly komplexem srovnávání s kapelou, kterou snad ani nebylo v lidských silách již překonat.\nNěkteré z těchto kapel přitom nebyly vůbec špatné, ale tím, jak byli neustále tlačeni do toho, aby se stali druhou Nirvanou nahrávací společností, zatímco čelili za stejnou věc palbě kritiků, tyhle kapely často nevěděly, jak se mají zachovat, a tak často přicházely s polovičatými výsledky své tvůrčí práce a uchylovali se k nedomyšleným a ukvapeným experimentálním pokusům.\nBylo jasné, že po masivním úspěchu Billie Eilish přijdou její následovnice a ta první přišla velice brzy. I Disagree samozřejmě není album, které by bylo natolik podobné When We Do Fall Asleep Where Do We Go? od Billie Eilish, že by se dalo mluvit o celistvém kopírování.\nČást alba ostatně vznikla ještě před vydáním debutu Billie Eilish. V některých místech na druhou stranu Poppy připomíná Billie Eilish až příliš na to, aby to byla náhoda. Hluboké beaty i vokální melodie na písni “Anything Like Me” a jejich podoba s “Bury a Friend” je do očí bijících. To si nechal poslat Chris Greatt (Titanic) od Finnease presety na jeho elektronické bicí?\nPrudší změny stylů snad ani nešly udělat. Je to ale k něčemu?\nI díky industriálně metalovému přístupu zní však Poppy často jako více radikální verze Billie Eilish a někdy má skoro až blíže k Marilynu Mansonovi. Poppy střídá styly skutečně jeden za druhým a jako bychom slyšeli z písní hned několik alb interpretů naskrz hudebními žánry. Je to jako takové best of posledních dvou dekád. V kytarovém sólu jakoby přišli Muse s “Hysteria”, poté jakoby přišla v klidné části St. Vincent a její “Slow Disco”.\nZměny žánrů jsou vůbec něco, co album definuje. Přicházejí bez varování, radikálně a pokrývají široké žánrové spektrum od acid-housu na“Sit/Stay” až po death metal. Někdy dávají smysl a písni pomůžou, někdy jsou naopak jakoby náhodné a smysl nedávají vůbec žádný. Je to prostě falešná hra na hudební progresivitu. Jednou je Poppy ženskou verzí Marilyna Mansona, po druhé dvojnicí Billie Eilish, potřetí Arianou Grande.\nNa druhou stranu tohle její hudební chameleonství má za úkol zaujmout a to se jí vlastně i daří. Chce ocenit i její odvahu riskovat. Ostatně lze tuhle riskantní operaci potvrdit jako úspěšnou, protože se Poppy dostala do povědomí mnoha lidí, začalo se o ní psát více a vydělá si zajisté více než díky minulým a podstatně klidnějším elektronickým a konvenčnějším albům Am I Girl? a Poppy-Computer.\nJak ostatně sama Poppy zpívá v písni “Anything Like Me”:\n“Die for the attention\nI’ll stop when it’s no more fun”\n(“Umřít pro pozornost / Modlíš se za nějakou reakci / Zastavím se až už nebude žádná zábava”).\nVydáno: 10. 1. 2020\nŽánry: Crossover, Pop-Metal, Electro-Industrial, Alternative Metal , Electropop, Nu-Metal\nRozhodně musíte slyšet: 2. I Disagree, 3. BLOODMONEY, 4. Anything Like Me, 7. Sit / Stay\nod Patrik Müller - 10.2.2020\nRecenze | Novinky: Manic vyjadřuje podivnou rozpolcenost Halsey, která je spíše nepovedeným marketingem, než uměleckým vyjádřením\nAmerická zpěvačka Halsey se postupně propracovala k velkému jménu a není se co divit. Halsey měla vždycky mnoho předpokladů proto, aby byla velkou hvězdou. Její vysoký hlas je na jednu stranu jemný a dostatečně konformní pro komerční úspěch, na druhou stranu v sobě má i drzost, je dostatečně „sexy“ a tahle kombinace vždycky táhne. Halsey je i po vizuální stránce velice atraktivní a to je pro úspěch v dnešní popové hudbě pochopitelně také potřeba. Její problém byl ale slabší management, který v popu často souvisí s určením uměleckého směru, jakým se vydá. Otázkou tedy bylo, jak tomu bude na novém albu Manic.\nHalsey jednou zkouší alternativní elektronickou hudbu, jindy nějakou kombinaci dance popu a rocku (“Nightmare”) a její největší hit nového alba je zase kombinací dance popu a country (“You Should Be Sad”). Mnoho žánrů samozřejmě problém není. Problém je, že nic z toho nezní dostatečně jistě a u málo čeho si řeknete: „Jo, tohle je přesně Halsey. Tohle jí přesně sedí.“ Buď to jsou generické popové hity, které by mohla zpívat kterákoliv jiná populární zpěvačka a nebo až křečovitá snaha o to se odlišit od ostatních.\nHalsey (foto: Capitol Records)\nPřitom minulé album, byť třeba někteří nebudou souhlasit, znělo právě jako něco, kde by se mohla zabydlet. Album kombinovalo alternativní elektronickou hudbu s mainstreamovým dance popem, album mělo slušnou atmosféru a (tady budou asi někteří nesouhlasit) dle mého názoru ani neznělo nijak nuceně.\nOproti hopeless fountain kingdom pěkná nuda\nNa novém albu se bohužel potvrdilo, že Halsey chce být všechno, ale není naplno nic. Bohužel se také potvrdila odpověď na to, proč se stala známou hlavně díky tomu, že zpívala písně s druhými. Do širšího povědomí prorazila přeci jen díky duetu s americkými EDM podnikateli Chainsmokers, nikoliv své písni a posledně o ní bylo hodně slyšet díky duetu s korejským boybandem BTS .Ten byl ale umístěn na albu jejich, ne Halsey.\nDuet s BTS je ostatně i zde, jenže můžete hádat, jak to dopadlo. Takového úspěchu ani zdaleka nedosáhl a je to oproti povedenému hitu z alba BTS jen taková slabá chudinka, která se krčí na albu snad jen ze splnění přání nahrávací společnosti, která si po úspěchu minulého duetu s BTS chtěla zkusit na tomto hitu ještě něco vydělat.\nÚstřední písní alba je samozřejmě „You Should be Sad“, o které tu už trochu byla řeč. Zdá se, že po „Old Town Road“ je tady obnovení trendu, který okolo roku 2013 nastolil Avicii – kombinování moderní elektronické taneční hudby s country. V případě Halsey je v tom i trochu rocku vzhledem k mohutné kytaře, která tvoří krátkou mezihru. Jsem si jistý, že si píseň najde mnoho příznivců a pokud patříte mezi ně, pak vám to nebudeme rozmlouvat.\nPro nás to ale jenom píseň s nudnou akustickou kytarovou vyhrávkou, která před takovými pěti lety měla sloka každá druhá popové taneční píseň, co se hrála na Evropě 2 a na těch poboček rádií Kiss, co v té době ještě hrály moderní hudbu, než se všechny začaly definitivně orientovat na „devadesátky“ pro starší posluchače. Oproti minulému albu Halsey každopádně velká nuda. Textu se nedá upřít jisté drama a obsahuje i hodně působivé řádky.\nNo a pak přijde videoklip a bum! Halsey tancuje polonahá a úplně nahá pak sedí na koni a zpívá o tom, jak potratila na turné dítě: “I’m so glas I never had a baby with you. (Jsem ráda, že jsem s tebou neměla dítě).“ Videoklipy tady nikdy nehodnotíme, ale hodnotíme kontext celého alba. A když se podíváme na kontext, je to naprosto odporné a ukazuje to snad na všechno, co je na byznysu mainstreamové hudby špatného. Na to se dá reagovat snad pouze touto hláškou Zdeňka Pohlreicha.\nHalsey jako smutný odraz Instagramové a „post-MeToo“ doby\nVšechno je neurčité převalování od všeho k ničemu, stejně jako její hudba, která chce být vším, ale není zároveň ničím.\nNa „Forever … (is a long time)“ zkouší Halsey na začátku snad nějaké inspirace Beach Boys a poté slyšíme ze sloky melotron podobný památnému melotronu ze „Strawberry Fied Forever“ od Beatles. Frázování v této písně je tak přeslazené, že vás z toho začnou bolet zuby, i když zrovna žádné sladké nejíte a jak jsme říkali v úvodu, že hlas Halsey je zajímavý, tady v tomto rozkouskovaném a polo recitovaném frázování přímo leze na nervy tak, že máte Halsey plné zuby a to ještě ani není 20 minuta alba a o nepříjemné nakažlivosti refrénu:\n„I hate everybody“\nje lepší se nezmiňovat. Textově je to samé “Everybody”, “somebody”, stejně tak v druhé písni “clementine”, kde Halsey zpivá:\nI just need everyone and then some”\nVšechno je neurčité převalování od všeho k ničemu, stejně jako její hudba, která chce být vším, ale není zároveň ničím. Halsey přitom neustále prozkoumává sebe samou, skoro jakoby byla sebou samá posedlá. je to bohužel smutný trend narcisismu, který přináší doba sociálních sítí. Proč se vůbec na novém albu Halsey obrácí k sobě a potom tak moc k neurčité mase lidí? Je to přesně o tom, o čem jsou sociální sítě, pokud do nich spadnete po hlavě. Jste posedlí sami sebou a obracíte se k neurčité mase lidí vašich followerů.\nHudebníci nikdy nebyli dokonalými vzory pro mládež a společenských jevů a nikdy nebudou, faktem ale je, že Halsey ztělesňuje hodně negativních jevů dnešní společnosti a nápravě nepomáhá. Člověk by si řekl, že když už ta hudba za moc nestojí, alespoň by mohla být užitečná.\nNa jednu stranu je dobré, že se Halsey místy pokouší o nějaké psychologické prozkoumávání sebe samotné, jako třeba v části “clementine”:\n“I’d like to tell you that my sky’s not blue, it’s violent rain\nAnd in my world, the people on the street don’t know my name”\na vlastně tak pokračuje v trendu moderního popu, který jakoby zažíval ošklivou kocovinu po létech plných hédonismu, kdy se to v písních hemžilo sexuálními narážkami a v klipech se stříkalo šampaňským a házely po sobe zmrzliny. Je to z části o této post-MeToo době, kdy každý raději zvolí to, co nikoho neurazí. Na druhou stranu pak člověk nechápe, proč klipy Halsey vypadají tak, jak vypadají, kdy má v poslední době snad nejodvážnější klipy ze všech. A jsme zase u toho. Nemá to žádný význam. Ten se počítá jen příjmy, které tečou Capitol Records.\nA teď konečně ta dobrá část alba!\nStejně jako druhá píseň, také „I Hate Everybody“ melodicky vzbuzuje tik v pravém oku, kdy Halsey zpívá v melodii, jakoby nahrávala album pro děti o velikonočním zajíčkovi, přitom v klipu na “You Should be Sad” vedle je oblečená jako z toho nejundergroundovějšího queer klubu 80. let. Bylo by dobré, kdyby si zvolila jedno nebo druhé a člověk tomu alespoň věřil.\nNaštěstí a ještě jednou naštěstí se album rapidně zlepší v písni „3am“: “Think I took it way too far / And I’m stumblin’ drunk, getting in a car / My insecurities are hurtin’ me / Someone please come and flirt with me“ zpívá Halsey a najednou konečně nasedáte do vlaku Halsey, protože tomu, co zpívá věříte a hudba konečně přestane být infantilní a zní trochu rebelsky. “I really need a mirror that’ll come along and tell me that I’m fine / I do it every time,” zní zase instagramová hesla z písně, ale Halsey si jakoby konečně naplno přiznává, že má problém a že to není ok.\nHalsey ostatně i z veřejného vystupování působí někdy trochu jako slon v porcelánu. Stačí si vzpomenout na to, když se jí zeptali na to, jestli jí nevadí spolupracovat s raperem Quavem, který měl v tisku nějaké trable s homofóbickými komentáři a Halsey se vyhnula odpovědi krásným whataboutismem a začala bůhvíproč útočit na Iggy Azaleu za to, že prý nesnáší černé lidi. Její věčné řeči o tom, že je bisexuální a přitom byla na veřejnosti vždy spatřena vždy pouze s muži, byly v minulosti také poněkud zvláštní a skoro to vypadalo, jako by se jednalo hlavně o PR tah.\nJejí kontroverzní osobnost by se však mohla využít lépe a mohla by být tím hnacím motorem pro tvorbu, jakým byla na minulém albu, kde inovativně znějící hudba fungovala s texty, které byly hlavně o vztazích – od toho nejintimnějšího, až po vztahové problém. Na “3am” je to alespoň částečný návrat zpět. Dobrá moderní rocková píseň.\nO dvě z písní, které na albu za něco stojí – “3am” a poté o desátou píseň, příjemné pop-rockové country “Finally // Beautiful Stranger” se postaral hvězdný producent Greg Kurstin. O další výbornou píseň z alba – milostné R&B “Without Me” s výbornou večerní atmosférou se postarala sedmičlenná skupina producentů a skladatelů, mezi kterými byly třeba Louis Bell (Post Malone, Lana Del Rey, Taylor Swift, Camilla Cabello).\nPovedenou trojici písní bohužel přeruší příšerný duet s Alanis Morisette, jejíž refrén zní: “Your pussy is a wonderland.” Co na to říct… Necháme snad raději promluvit prezidenta.\nDalší povedenou písní je pak čtrnáctá píseň “More”. Hluboký syntezátor zní naprosto parádně a škoda, že Ammar Malik (“I’m Just Being Honest” od Weezeru, “Trust” od Jonas Brothers, Maroon 5, “Symphony” Clean Bandit, Ed Sheeran, Zara Larsson) který má na písni hlavní podíl a je to jeho jediné autorství na albu, nedostal na albu více prostoru, protože přesně takovýhle zvuk by byl pro albu něčím parádním.\nŽánry: Pop, Elektropop, Pop/Rock\nRozhodně musíte slyšet: 8. 3AM, 9. Without Me, 10. Finally // Beautiful Stranger, 14. More\nod Patrik Müller - 8.2.2020\nŠedivé počasí, chřipková epidemie, k tomu nás pořád straší ještě s daleko horší epidemií, kvůli které se ani nedá pořádně cestovat po světě… No alespoň že je tu plno skvělé nové hudby. Na přelomu ledna a února 2020 pokračuje ve svém kosmickém popu Noel Gallagher, došlo k unikátnímu spojení Gorillaz, rappera slowthaie a punkerů Slaves a nové písně vydaly také dvě velké americké popové hvězdy Kesha a Demi Lovato. A hádejte, kdo se nyní také pouští do hudby? Elon Musk! Je toho ale daleko, daleko více…\nSledujte nás na Spotify, kde umisťujeme playlisty nových písní.\nBývalý mozek, kytarista a druhý zpěvák Oasis Noel Gallagher je zpátky se singlem “Blue Moon Rising”, kterým se zatím snad nejvíce vzdálil od toho, co dělalo Oasis slavnými. Pryč je jeho tradiční struktura písní sloka-předrefrén-refrén a namísto refrénu je zde mezihra s hlasovými efekty, které bychom očekávali spíše z taneční hudby. Píseň je titulním singlem z připravovaného EP, které vyjde 6. března.\nGuided by Voices – Man Called Blunder\nDalší ochutnávka od z Ohia pocházející americká alternativní/indie rockové kapely Guided by Voices z jejich chystaného alba Surrender Your Poppy Field, které vyjde 20. února.\nTIP: Gorillaz – Momentary Bliss ft. slowthai & Slaves\nAno, je to skutečně tak! Gorillaz se dali dohromady s londýnským rapperem slowthaiem a z Kentu pocházející punkovou dvojicí Slaves a výsledek zní velice svěže a zajímavě.\nIncubus, funk-rocková kapela, která za sebou nechala svá nejlepší léta někde v 90. letech, se vrátila překvapivě se zajímavou písní, která zní moderně a s jejich novým zvukem byste skoro nepoznali, že se nejedná o The 1975. Rozhodně je zajímavé, jak i kapela tak pevně vázaná na devadesátky, může znít moderně.\nSkladatel Stephen Wrabel, který s Keshou spolupracuje od roku 2017 (kromě toho byl také autorem některých písní třeba na posledním albu Backstreet Boys a Pink, dříve psal třeb pro Kyga) a producent Ajay Bhattacharya přezdívaný Stint (MØ, Zara Larsson, Portugal. The Man) se spojili s Keshou a stvořili píseň, která kombinuje popovou melodičnost s agresivním rapem. Pestrá píseň pochází z nového alba Keshi High Road.\nMinulé album Obara Ejimiweho, lépe však známého jako Ghostpoeta Dark Days + Canapés, bylo výborné a po prvním singlu z nového alba I Grow Tired But Dare Not Fall Asleep, které vyjde 1. května, je potřeba se na něj těšit ještě o něco více.\nAmerická popová hvězda Demi Lovato si vzhledem k jejím trablím s drogami neprožila úplně šťastné časy, ale teď je zpět, minimálně co se týče hlasové stránky, v plné síle. V písni “Anyone” je slyšet ta velká tíha, ze které se doslova z plných plic vyzpívává. Emočně silná píseň je až překvapivě dobrá a nejedná se určitě jen o tuctovou popovou piánovou baladu. I když zrovna ten zvuk piána mohl být trochu méně umělý, nicméně to, jak Demi Lovato podala tu píseň hlasově… Všechna čest! Stávají z toho chlupy na zádech.\nVzpomínáte ještě na minulé album kanadské indie rockové kapely Destryoer ken, o kterém jsme psali v roce 2017? Teď je Destroyer zpátky a podle všeho je charakteristický hluboký hlas Dana Bejara ještě lepší než posledně!\nTIP: Yumi Zouma – Cool For a Seconds\nKdyž už tu máme bratry Gallagherovy, tahle novozélandská kapela je jejich velkými fanouškami. Dokonce takovými, že před dvěma roky předělala celé album (What’s the Story?) Morning Glory do jejich verze Nyní jsou tady zpátky se svým materiálem a zní velice, velice nadějně. Pokud vás zaujali, jejich třetí album Truth or Consequences vyjde 13. března.\nIvo Cicvárek – Autopilot\nNové album českého folkového písničkáře, který pracuje jako dramaturg ČT Brno, se dá snadno přehlédnout, ale album s názvem Padá je plné perfektních písní, které patří k tomu nejlepšímu z oblasti folku, co zde v současné době vzniká.\nCEO a zakladatel automobilky Tesla, zakladatel a vedoucí vesmírného programu SpaceX, chlap, který to pak tak nějak spojil a vypustil Teslu do vesmíru, vynálezce, filantrop, člen britské královské společnosti, žijící legenda a bůhvícovšechnoještě Elon Musk nyní očividně dělá i do hudby a nezní to vůbec špatně. Není známé, jestli mu pomáhala i jeho přítelkyně Grimes, ale spíše to zní, jakoby byla většina písně skutečně z jeho hlavy a při skládání a produkování této futuristické elektronické písně si přestavoval, jak jezdí s Cybertruckem po Marsu.\nLiam Gallagher – Sad Song (Acoustic)\nKdyž se bratři Gallagherové spolu nebaví, je nutné je dát dohromady alespoň takto. Liam Gallagher před pár dny vydal EP písní v decentním, akustickém podání. Byť se zrovna před pár dny při koncertě v Hamburku poroučel z pódia kvůli hlasovým problémům, jeho hlas je pořád v daleko lepší kondici, než ve které byl na konci Oasis. Jeho podání “Sad Song” je speciální i v tom, že tuto píseň nejenže napsal Noel, ale za Oasis jí Noel i zpíval a Liamovou verzi bylo možné slyšet do nynějšího okamžiku pouze ze starého raritního dema z dob před vydáním alba Definitely Maybe (1994).\nDavid Bowie – Baby Universal ’97\nLegendy vydávají skvělé písně i po své smrti. Nyní vyšla nová Bowieho dříve nevydaná verze písně “Baby Universal”, která vznikla pro Bowieho projekt/superskupinu Tin Machine, ve které s Bowie byli kytarista The Cure Reeves Gabrels a bratři Salesovi ze skupiny Iggyho Popa — basák Tony Fox a bubeník Sales.\nCage the Elephant vydali zajímavou alternativní verzi svého singlu “Broken Boy” ze svého posledního alba Social Cues, které se dostalo do našeho seznamu 40 nejelpších písní roku 2019.\nSyn Paula Hewsona… Kdo že to kurňa je? No dobře, tak Bona, Elijah Hewsona má kapelu a ta začíná znít lépe a lépe. Tohle je už jejich několikátý singl a na jejich debutové album je důvod se těšit zase o pořádný kus více. Že by záchrana pro dnešní kytarový rock?\nFleetwood Mac – Got To Move (Live: The Cue Club, Gothenburg, Sweden 2 Nov ’69)\nA na závěr něco pro opravdové hudební fajnšmekry…


Pátek 6 srpna 2021 (14:00 -21:00)\nSobota 14 srpna 2021 (09:00 -11:00)\nTEACHER_MALE : Acharya Mathias Pongracz\nCOORDINATORS : Dana Žemličková & Dita Kemp\nUčitel: Acharya Mathias Pongracz\nBěhem dopoledního 3 hodinového programu pro dospělé se o děti bude starat tým zkušených instruktorů. Součástí programu pro děti je dvoudenní kempování na blízkém tábořišti. Tradicí je též celodenní výlet a závěrečná oslava. Těšit se můžete na domácí dobroty od našich babiček.\nTéma programu: Cesta Bódhisattvy v rodině\nTato vznešená cesta začíná rozvinutím náklonnosti vůči sobě a pokračujejejím rošířením vůči druhým - rozpuštěním bariér, které nás oddělují. Jak můžeme tuto starodávnou moudost vnést do vlastního (rodinného) života a proměnit ho v cestu bódhisattvy?\nJádrem programu je Mahayanová báseň "37 praxí bódhisattvů," studovanámnohými držiteli linií, která obsahuje esenciální a srozumitelné instrukce, jak kráčet touto cestou od úplného začátku až k dosažení osvícení.\nAcharya Mathias Pongracz se narodil maďarským rodičům v Kongu, kde strávil dětství spolu s 6 sourozenci. Po několika letech v Belgii se usadil v Rakousku, kde studoval politické vědy. Dvacet let pracoval jako jako reportér v rakouské televizi, kde působil i jako konrespondent pro Východní Evropu.\nK Shambhale se připojil v roce 1983 a v letech 1984 a 1985 absolvoval semináře s Chögyamem Trungpou Rinpoche. V roce 1992 ho poté Sakyong Mipham Rinpoche (tehdy Sawang) požádal, aby s výukou seminářů pomohl.\nMathias byla také blízkým studentem Kobuna Chino Roshi, s nímž seděl mnoho sesshinů od roku 1992 až do jeho paranirvány v roce 2002. V bodobí 2006-2012 byl rezidentním učitelem v Dechen Chöling, evropském Shambhala retreatovém centru ve Francii.\nMathias je otcem jedné dcery, nyní sídlí ve Vídni a učí programy v řadě evropských center - v angličtině, francouzštině, němčině a maďarštině. Předtím mimojiné založil Shambhala skupinu v Budapešti a ve Francii představil program MBSR (mindfulness) v době, kdy tam ještě nebyl znám. Také učí programy MBSR a Qi Gong (čikung).\nVčasná platba (zaplacení nevratné zálohy 50 % do 30.6. na účet 1465743001/5500):\n- Dospělý 6200 Kč\n- Dítě 4+ 4000 Kč\n- Dítě do 3 let 3500 Kč\nPři pozdější platbě:\n- Dospělý 7000 Kč\n- Dítě 4500 Kč\nPatronská cena: 8000 Kč (umožní podporu účastníka se slevou)\nCena by neměla být překážkou. Pokud by i ta snížená pro vás byla, napište koordinátorkám a budeme hledat řešení.\nStorno podmínky: Při zrušení programu z naší strany (covid opatření, aj.) se Vám vrací celá záloha. Při zrušení z Vaší strany: do 10. 7. vrácení celé zálohy, do 31. 7. vrácení zálohy kromě 2000 Kč, později záloha nevratná.\nPátek 6 srpna 2021 AT 14:00 (Prague)\nCesta bódhisattvy - letní program - 14.-21. srpen\nSobota 14 srpna 2021 AT 12:00 (Prague)\nSobota 14 srpna 2021 AT 15:00 (Prague)


Toy Story 3: Příběh hraček - Toy Story 3 (2010) | SHOWBIZ.CZ\nToy Story 3: Příběh hraček (film)\n84% (281 803 hlasů) více méně Jednotlivé servery: CSFD.cz: 84% (15 619 hlasů) IMDB.com: 85% (266 184 hlasů)\nVe filmu TOY STORY 3: PŘÍBĚH HRAČEK se tvůrci milované série příběhů o hračkách „Toy Story“ vrací do kouzelného světa nám dobře známých hraček. Chlapec Andy...\nVe filmu TOY STORY 3: PŘÍBĚH HRAČEK se tvůrci milované série příběhů o hračkách „Toy Story“ vrací do kouzelného světa nám dobře známých hraček. Chlapec Andy už vyrostl a chystá se na vysokou školu. Buzze, Woodyho a zbytek hraček tak čeká nejistá budoucnost. TOY STORY 3: PŘÍBĚH HRAČEK je zbrusu nová dobrodružná komedie, ve které se naši staří známí hrdinové dostanou do školky plné rozjívených dětí a batolat. Obzvláště nezkrotná batolata se už nemohou dočkat, až dostanou tyhle „nové“ hračky do svých malých, upatlaných ručiček. Přestože naše hrdiny čeká nejedna horká chvilka, dobře ví, že nesmí jeden druhého zradit a že se musí pohromadě. A k tomu všemu čeká panenku Barbie první osudové setkání s Kenem. (oficiální text distributora)\nToy Story 3  NEW Official Trailer [HQ Audio/Video]\nToy Story 3: Příběh hraček fotky(44)\nČlánky o Toy Story 3: Příběh hraček


Krátký kabát 380371 z e-shopu Tchibo.cz\nJednořadý, s knoflíkovou légou\n2 možnosti nošení díky odepínatelnému vnitřnímu límci se zipem\nObj. číslo 108189\nTento jednořadý kabát s knoflíkovou légou je ideální na období, kdy podzim přechází v zimu. Protože v krátkém kabátě není člověku ani zima, ani příliš horko – podíl vlny a prošívaná vnitřní podšívka zajišťují příjemnou atmosféru, zatímco rozparek zaručuje optimální volnost pohybu. Prošívaný vnitřní límec se zipem dodává bundě příjemný módní akcent. Bunda navíc nabízí dvě patentní kapsy, ve kterých si lze ohřát ruce, a jednu náprsní kapsu. Na vše důležité, co muž potřebuje mít u sebe, je ideální kapsa na vnitřní straně.\nVnější materiál: 65 % polyester, 30 % vlna, 3 % polyamid (PA), 2 % polyakryl (PAN)\nPodšívka, vatování a vnitřní límec: 100 % polyester\nCelková délka cca 92 cm (vel. L 52/54)\nHodnotil(a) Eva P. dne 5.2.2020\nVzor kohoutí stopy není můj oblíbený, na fotce to nebylo vidět, vracím.\nHodnotil(a) David T. dne 6.3.2020\nPěkné provedení, za ty peníze super. Odnimatelna vložka je praktická.\nHodnotil(a) Jana K. dne 3.3.2020\npěkný střih, praktická vsadka


Kdo byl nejohroženější koronavirem? – Epochaplus.cz\nZ povahy činnosti, např. ORL, plicní, jsou ambulantní specialisté jedni z nejvíce ohrožených odborníků.\nAž 40 % ambulancí bylo po určitý čas zároveň nuceno fungovat bez zdravotních sester, neboť jich v tomto období onemocnělo na covid-19 přes 2 000.\n„Jako celek bude mít Sdružení ambulantních specialistů jednoznačně zájem být mezi prvními, kteří budou mít přístup k vakcíně proti koronaviru. Naším cílem je proočkovat ambulantní specialisty v rámci první vlny a neopakovat tak riziko poškození vlastního zdraví, či nemožnosti pomoci pacientům z důvodu nemoci lékaře,“ zdůrazňuje MUDr. Zoran Jojko a dodává: „Ještě ke konci října 2020 bylo patrné, že kompenzační vyhláška plnila z velké části dobře svou úlohu a zabránila finančnímu ohrožení našeho segmentu, přesto jsou již ambulance (zejména ORL a psychiatrie), které již dnes hlásí až stotisícové propady tržeb.\nAmbulantní specialisté, i ve srovnání s praktickými a nemocničními lékaři, drží smutné prvenství.\nFoto: draeger.com, ipvz.net, state.gov