Web4men.eu - Rocking, angling, pairing, shallowing aneb 4 metody, které většině žen pomáhají k lepšímu sexu\nNejlevnější autodíly nakoupíte na internetu\nRocking, angling, pairing a shallowing. Tak zní názvy čtyř metod, které v průměru 80 procentům žen spolehlivě pomáhají k lepšímu a intenzivnějšímu sexu. Na základě průzkumu mezi čtyřmi tisícovkami žen je definovala a pojmenovala nedávná studie amerických odborníků.\nRad, jak si mohou ženy užít lepší sex, existuje celá řada. Nejnovější studie provedená výzkumníky z americké Indiana University School of Medicine ve spolupráci s webovým rádcem zaměřeným na sexuální prožitky žen OMGYES však nyní přinesla čtyři metody, které vycházejí přímo z reálných zkušeností žen. „Ačkoliv pro leckoho nemusejí být tyto postupy nové, v dané studii se vůbec poprvé dočkaly vlastních názvů. Díky tomu se mohou snáze dostat do širokého povědomí a pomohou ženám při komunikaci toho, co by v sexu rády a co jim dělá dobře,“ komentuje výsledky studie Adam Durčák z e-shopu Ruzovyslon.cz, který prodává erotické pomůcky a zabývá se zdravou sexualitou. Výzkumu se zúčastnily více než 4 000 žen ve věku od 18 do 93 let.\nPři anglingu – od anglického slova „angle“ („úhel“) – žena při penetraci pravidelně zvedá, pokládá či natáčí svou pánev tak, aby jí penis či například vibrátor v pochvě dráždil přesně tam, kde sama chce. „Tato metoda podle průzkumu výtečně funguje pro více než 87 procent žen,“ upřesnil výsledky průzkumu Adam Durčák.\nNázev shallowing vychází od přídavného jména „shallow“ – „mělký“. Metodu, která zahrnuje nehlubokou penetraci vagíny prstem, sexuální pomůckou, jazykem, rty či špičkou penisu, si podle studie pochvaluje více než 83 procent žen.\nPřezdívka: Ruzovy slon, 13.6.2021 16:56:01


Nulisec: Devadesát procent zákazníků tvoří české firmy | MediaGuru\nsobota, 27. února 2021, 08:00 Marketing, Retail Zuzana Erbenová\nLukáš Pham založil Nulisec se dvěma přáteli v roce 2019, zdroj: Nulisec\nNulisec je internetové velkoobchodní tržiště, tedy B2B platforma, kde dodavatelé prezentují online své velkoobchodní nabídky a firmy nakupují zboží pro své podnikání. Vzhledem k tomu, že zakladatelé jsou vietnamského původu, začínali s digitalizací prodejců v tržnici Sapa. Postupně začali oslovovat i české firmy a nyní se situace obrátila a více než 90 % tvoří čeští prodejci a nakupující. „Na konci loňského roku jsme dosáhli dvou tisíc registrovaných firem, přičemž 165 jich u nás aktivně prodává,“ říká Lukáš Pham, jeden ze zakladatelů.\nMůžete váš projekt více přiblížit? Pro koho je určený?\nNulisec je internetové velkoobchodní tržiště, místo, kde se střetává velkoobchodní nabídka s poptávkou a kde mohou společnosti mezi sebou navazovat spolupráci, komunikovat a hlavně přímo obchodovat. Důležitým faktem je, že v Nulisecu vytváříme důvěryhodné prostředí pro všechny uživatele. Každou společnost, která chce na našem tržišti obchodovat, ověřujeme. Předcházíme tak případným podvodům nebo krokům, které by mohly poškodit jak dodavatele, tak i odběratele.\nDodavatelé mohou u nás prezentovat svou značku, velkoobchodní nabídku novým potenciálním odběratelům. Mohou naše řešení však také využít jako digitalizaci svého velkoobchodu i pro stávající zákazníky. Tím si ulehčí a sjednotí obchodní procesy. To znamená, že všechny objednávky, které jejich zákazníci vytvoří přes Nulisec, se jim automatizovaně propíšou do jejich obchodních systémů (např. ERP).\nKolik jste na konci roku 2020 měli registrovaných obchodníků a jak to vidíte s růstem v letošním roce?\nNa konci roku jsme dosáhli dvou tisíc registrovaných firem, přičemž 165 jich u nás aktivně prodává. S akvizicí nových uživatelů budeme v letošním roce ještě více aktivnější. Na konci letošního roku bychom rádi viděli pětinásobný růst uživatelské báze oproti roku předchozímu.\nVáš rozvoj zřejmě urychlila i pandemie. Můžete nějak zhodnotit vývoj loňského roku?\nPandemie ukázala, že digitalizace a přechod obchodních aktivit firem na internet se výrazně urychlí. Zpočátku se tak dělo hlavně u dodavatelské strany, kdy jsme hned při prvním lockdownu zaznamenali skokový růst registrací. Paradoxně šlo o společnosti, se kterými jsme byli v kontaktu ještě před pandemií a v té době od nich slyšeli, že nepotřebují digitalizovat svůj velkoobchodní prodej.\nNa nákupní straně se nicméně aktivita prvně zastavila, protože se nevědělo, jak se situace s koronavirem bude dále vyvíjet. Poté všichni pochopili, že covid-19 tady bude s námi nějakou dobu, a i přes opatření se bude dále obchodovat. Dnes nám uživatelská báze roste stabilně, a to i organicky. Firmy pochopily, že digitalizace je nevyhnutelná a teď hledají cesty k ní.\nVšichni tři zakladatelé se narodili v Česku, zleva Sonny Nguyen, Lukáš Pham a Leo Do, zdroj: Nulisec\nPůvodně jste ale začínali s vietnamskou komunitou, spolupracujete se Sapa i nyní?\nAno, původní myšlenka celého projektu byla digitalizace velkoobchodních prodejců působících v tržnici Sapa. Poskytli jsme tamním velkoobchodům online prostředí, kde mohli jejich stávající zákazníci nakupovat a objednávat zboží. Tito zákazníci byli především maloobchodníci z řad vietnamské komunity, kteří pravidelně jezdili nakupovat zboží do Sapy. Tímto způsobem jsme získali první dodavatele a zboží na Nulisec.\nPozději jsme začali oslovovat české výrobce a firmy, aby se přidali na naši platformu a začali prodávat do vietnamské komunity. Aktuálně firmy působící v Sapě přes Nulisec spíše nakupují, protože jsou zde pro ně zajímaví dodavatelé, se kterými doposud neobchodovali.\nVaše platforma se prý více rozjela až po vstupu českých partnerů Knorr, Tenesco nebo Partner in Pet Food. Kolik zákazníků nyní tvoří Češi?\nTo je pravda. Více než 90 % našeho tržiště momentálně tvoří čeští prodejci a nakupující. Těší nás, že přes naši platformu chce prodávat stále více známých značek. Momentálně se zaměřujeme na středně velké výrobce, kteří v Česku ještě nemají velkou distribuci a chtějí se dostat více do nezávislého trhu.\nNedávno jste začali spolupracovat s velkými firmami jako Jan Becher nebo Manner. Obchodují přes vás i jiné velké nadnárodní firmy?\nS některými velkými nadnárodními společnostmi spolupracujeme dlouhodobě. Jde například o značky jako Reckitt Benckiser nebo Henkel, které zpočátku nabízely své zboží na Nulisecu přes své výhradní distributory pro nezávislý trh. Později jsme navázali přímou spolupráci s výrobci, jako jsou Partner in Pet Food, což je přední evropský výrobce krmiv pro zvířata nebo již zmíněná rakouská společnost Manner. Z Rakouska to není jediný výrobce. Přes nás obchoduje také například Maresi Foodbroker se širokou nabídkou svých značek.\nDnes na tržišti najdete kromě potravin i desetitisíce produktů z drogerie a kosmetiky. Pet food je u nás nejlépe rostoucí kategorií. Letos se zaměříme na dům a zahradu nebo módu a textil.\nLukáš Pham, jeden ze zakladatelů Nulisec\nVaše tržiště funguje především pro prodej potravin a následně přišla drogerie nebo pet food, plánujete nabídku dále rozšiřovat?\nDnes na tržišti najdete kromě potravin i desetitisíce produktů z drogerie a kosmetiky. Pet food je u nás nejlépe rostoucí kategorií, co se týče prodejů. Ambice ale máme velké. Chceme pokračovat napříč dalšími segmenty. Letos se zaměříme na dům a zahradu nebo módu a textil. Jsou to u nás velmi poptávané kategorie. V každém segmentu je na trhu velké množství značek, o kterých potenciální odběratelé dosud nevěděli nebo neví. Pro tyto značky je Nulisec možností, jak se dostat více do povědomí a získat nové obchodní partnery.\nObchodují přes vás i farmářské a bio potraviny? Zaznamenáváte v tomto směru nárůst zájmu?\nFarmářské a bio potraviny jsou segmentem, který nám dělá opravdu radost a má, co se týče značek, u nás široké zastoupení. Sortiment, který již standardně najdete v obchodech se zdravou výživou nebo farmářskými potravinami, je k dispozici pro obchodníky i u nás. O tyto produkty roste zájem a my jsme rádi, že je můžeme dále nabízet a propagovat. Od rostlinných mlék přes hummus, farmářské výrobky z česneku, džemy, chipsy, zdravé tyčinky až po biokosmetiku.\nBudete Nulisec letos nějakým způsobem marketingově propagovat? Je to asi jiné, když cílíte B2B...\nS marketingovou propagací pracujeme prakticky od začátku, převážně však v online prostředí, které je pro začínající společnosti dostupnější a rychlejší v rámci odbavení kampaní. Funguje nám dobře email marketing pro zvyšování zapojení uživatelů a stejně tak pro akvizici nových uživatelů a klientů. V B2B pro nás však nejlepším marketingovým kanálem zůstává tzv. word-of-mouth. To platí i u nás. Tento způsob nám přináší nejvíce aktivních zákazníků. V letošním roce vyzkoušíme taktéž offline reklamu, například rádiové spoty.\nJaké máte plány do budoucna? Chystáte se expandovat za hranice?\nUž od začátku našeho fungování říkáme, že chceme být silný evropský marketplace, který propojí každý kout v Evropě. Než se vydáme na další trhy, musíme být ale jisti, že náš produkt je na to připraven a dodá jak kupujícím, tak prodejcům přidanou hodnotu. Začínat s expanzí budeme v sousedních státech. První náznaky mezinárodní spolupráce už vidíme na našem tržišti dnes.\nVšichni tři zakladatelé, tedy Lukáš Pham, Sonny Nguyen i Leo Do se narodili v Česku. Lukáš Pham odcestoval za vysokoškolským studiem do Kalifornie, kde vystudoval byznys. V rámci studia vymyslel program, díky němuž si mohli studenti objednat jídlo před skončením výuky a předešli tím čekání v dlouhých řadách. Následně začal pracovat pro firmu, který tento koncept rozšířila na další univerzity. Sonny Nguyen studoval biotechnologie v Londýně, s Lukášem Phamem však byli spolužáky už na základní škole v Praze. Leo Do, hlavní programátor projektu, studoval ČVUT. Následně pracoval jako programátor ve Vodafonu. Po návratu Phama a Nguyena do Česka založili všichni tři Nulisec.


přednáška Sex, AIDS, Láska, Věrnost, ABATOP, Tomáš Řehák, Soucit s trpícími, Partnerství, | Příběhy a články HIV/AIDS\nPŘIBĚHY a články HIV / AIDS - poznámka: některé příběhy jsou kráceny, upraveny\n„Je to asi rok, co se u mě ve dveřích pozdě večer objevila kamarádka Iva. V obličeji měla bolestný výraz a tmavé kruhy pod očima mi prozrazovaly, že toho asi moc nenaspala. Hned jak jsem jí otevřela, mi padla do náruče a rozplakala se. Zatímco jsem ji objímala, sama sebe jsem se ptala, co se jí mohlo stát. Napadlo mě, že má buď nějaké problémy doma, nebo trable s láskou, ale následovalo něco stokrát horšího...\nIva mě nenechala dlouho tápat a za neustálého vzlykání ze sebe dostala šokující informaci. ,Bojím se, že jsem HIV pozitivní,‘ řekla. První, co mi blesklo hlavou, bylo, že tohle snad nemůže být pravda. Hned poté jsem se od ní odtáhla. Za tuhle svou reakci se dodnes stydím, ale byl to pro mě šok. Notnou chvíli jsem vedle ní stála, neschopná říct ani slovo. Kdykoliv předtím, když jsme si spolu povídaly, jsme byly k nezastavení, ale teď, když mě potřebovala, mi slova došla.“\n„Jediné, na co jsem se vzmohla, byla otázka, jak se to vlastně stalo. Mezi vzlyky mi začala všechno popisovat. Její kluk zjistil, že jeho bývalá přítelkyně je HIV pozitivní. Nechal si tedy udělat testy a jeho obavy se bohužel potvrdily, byl také nakažený. Nejhorší pro něj bylo, říct to Ivě. Byl to její první kluk a měli se opravdu rádi. Když jí to oznámil, Iva se sesypala a nevěděla, co si počít, tak se vydala za mnou. Teď tu stála, a ačkoli jsem ji znala roky, najednou jako bych před sebou viděla neznámého člověka. Nedovedu si to vysvětlit, snad jsem se i bála, aby mě nenakazila...\nNikdy na tuhle chvíli nezapomenu - jak sobecky a hlavně bezohledně jsem se chovala. Nebyla jsem schopná ji ani obejmout. Snažila jsem se jí to vynahradit slovy, a alespoň trochu ji utěšit. Nakonec jsem jí slíbila, že s ní hned ráno zajdu do nemocnice a doprovodím ji na testy. Celý večer jsem pak strávila u netu a hledala informace o tomto zákeřném viru. Přiznávám, můj postoj k Ivě se změnil, ale už jsem se jí nebála dotknout, ba naopak - za své jednání jsem se strašně styděla a chtěla jí to vynahradit.\nTen den jsme se, při čekání na výsledky, hodně sblížily. Asi nic nemůže přátelství prověřit a posílit jako tohle. Když jsem jí pak pevně tiskla ruku a s napětím jsme očekávaly verdikt doktora, věděla jsem, že ať se stane cokoliv, nikdy ji v tom nenechám samotnou. Ačkoliv jsem si sebevíc přála, aby se Iviny obavy nevyplnily, podvědomě jsem tušila, že to nedopadne dobře. Když jsem pak pohlédla do očí sestřičce, která přišla oznámit výsledek testu, bylo mi všechno jasné. Věděla jsem, že Iva patří k HIV pozitivním.\nTotálně se zhroutila a já na tenhle emotivní den nikdy nezapomenu. Bylo to strašné, obě jsme plakaly, jako kdyby měl za pět minut nastat konec světa. Iva pak chtěla být sama a nějakou dobu vůbec nekomunikovala. Bála jsem se o ni, ale zároveň jsem doufala, že je natolik statečná, že se přes tu krizi dostane. Ani mně nebylo do smíchu. Nikdy by mě nenapadlo, že budu znát osobně člověka s tímto virem, ale stalo se a já o tom musela stále přemýšlet. Její život se tehdy podstatně změnil: léčí se, musí dodržovat spoustu hygienických pravidel, být na sebe opatrná. Dnes se už se svým osudem srovnala a nese ho na svých bedrech statečně, za což ji neskutečně obdivuji. Ona svůj život neskončí, naopak dokáže to, co plno zdravých lidí neumí - užívat si každý den naplno, radovat se z maličkostí a nic neodkládat. Měli bychom tak žít všichni, protože nikdo nevíme, který den bude poslední.“\nNa druhém konci místnosti uvidí Lenka svého kamaráda Jana. Baví se tam s nějakými lidmi. Když se Jan na Lenku podívá, usměje se. Jde k ní, a dá jí ruku kolem ramen. V druhé ruce drží kolu. ,,Hej dostanu taky napít?", zeptá se Lenka. ,,Jasně, nemáš přece AIDSA," odpoví Jan. Všichni se smějí, jen Lenka ne. Jejím tělem projede známá bodavá bolest. Z hlasité muziky jí najednou rozbolí uši. Její srdce sevře nepříjemný pocit osamělosti. Najednou se chce Lence domů. ,,Je všechno v pořádku?", zeptá se Jan. Kývně a nutí se do úsměvu. ,,Půjdu, jsem unavená", zašeptá a začne se prodírat mezi lidmi k východu. Před dveřmi už nedokáže udržet slzy. Janova poznámka se jí opravdu dotkla. Její kamarád tenkrát ještě nemohl vědět, že Lenka je HIV pozitivní. Dnes už to Jan ví a ti dva jsou nejlepší přátelé. Dnes už by něco tak nevhodného neřekl. Ale tenkrát ještě nic netušil...\nLenka své tajemství dobře tají. Má příliš strach z toho, že by ji ostatní zavrhli a stranili se jí. ,,V 17 jsem několik měsíců chatovala s jedním klukem. Byli jsme si hodně blízcí, a proto jsem mu nakonec o svě nemoci napsala. Pak už se mi nikdy neozval. Bylo mi hrozně", říká 18letá Lenka. Takovéhle reakce jsou přesně tím důvodem, proč Lenka tají, že je HIV pozitivní. Stejně jako ostatní HIV pozitivní lidí v Česku. ,,Nakazil mě můj kluk. Ale myslím, že ani nevěděl, že ten virus má. Aspoň se tak tvářil, když jsem mu to říkala", vypráví Lenka. ,,Zřejmě se nakazil někde na diskotéce. Když jsem mu řekla, že by měl taky zajít n testy a začít se lěčit, jenom se smál a říkal, že jeho smrt nedostane. Nejsem s ním vůbec v kontaktu, takže nevím, jestli se vůbec léčit začal."\n,,Nikdy jsem mu to za vinu nedávala. Byla to prostě nešťastná náhoda. Nejdřív jsem byla úplně na dně a myslela jsem jen na to, proč se to stalo právě mně. Proč zrovna já mám smůlu. Jenže časem jsem přišla na to, že to byla jen a jen moje chyba - to já jsem netrvala na tom, aby použil kondom. Samozřejmě, že jsem předpokládala, že se s ním nemusím bát, jenže dneska už vím, že důvěra se prostě nevyplácí,\n,,Nejhorší je, že strašně špatně navazuju kontakt s klukama, protože někde vzadu v hlavě mi pořád bliká, že jim to jednou budu muset říct. Proto jsem taky dlouho neměla žádného přítele", říká Lenka smutně. Většina lidí o této nemoci moc neví a reaguje odtažitostí. Spousta z nich si myslí, že se nakazí jen tím, že infikovanému podají ruku. Neznalost, která Lence ztěžuje kontakt a otevřenost k druhým. ,,Nesnáším, když si to musím nechávat pro sebe, ale nemám jinou možnost." Dlouhou dobu nic neřekla ani Lukášovi, se kterým chodí už dva roky. ,,Po třech měsících se mě zeptal, proč se s ním nechci milovat. Tak jsem mu řekla pravdu." Ale Lukášova láska byla silnější než strach z AIDS: ,,To na mých citech přece nic nemění", řekl tenkrát Lence. ,,Štěstím jsem se rozbrečela. Samozřejmě, že se milujeme jen s kondomem. Jsem tak šťastná, že Lukáše mám! Do budoucna si přeji, aby mi to vyšlo s prací. Ráda bych byla realitní makléřkou. Z vlastní smrti strach nemám. S tou žiju od té doby, co umím myslet."\nNevíš, jestli jsi HIV pozitivní?\nMěla jsi nechráněný pohlavní styk a teď se bojíš, že bys mohla být HIV pozitivní? Tak nepanikař a co nejdřív se vyprav na test.\nMám HIV, řekl mi to můj doktor. Když jsem zjistila, že mám ten virus, myslela jsem si, že velmi brzy umřu. Hrozně jsem brečela, ale máma a táta mě uklidnili. Tehdy mi bylo 9 let. Bylo to, jako bych ztratila část srdce. Lítost, vztek a smutek bylo to, co jsem cítila. A také otázka "proč já", mezi miliardami lidí, "proč já"!\nAle jsem ráda, že mi to bylo řečeno, protože bych žila dál svůj život a bylo by mi špatně, aniž bych věděla proč. Myslím, že je užitečné vědět, jestli jste nemocní, protože jestli dojde k nejhoršímu, nebude nutné se mnoho ptát. Je důležité to vědět.\nBeru mnoho léků, velké tablety. Denně beru 15 tablet, to je 105 tablet za týden! Je to otrava, ale je to pro moje dobro. Léky jsou součástí mého každodenního života a můj život je spojen s mými léky. Doufám, že objeví jednodušší způsob braní léků. Ale nejvíc doufám, že najdou lék pro všechny jako já.\nKdyž onemocním, jsou to jednoduché případy jako chřipka, ale já musím být přijata do nemocnice, protože by to mohlo vést k něčemu jako hrudní infekce. Když jsem v nemocnici, cítím se tam smutná a opuštěná a mám ráda, když mě lidi přijdou navštívit. Měla jsem dvakrát neštovice a čtyřikrát pásový opar a hrudní infekce a další infekce. Jednou mi bylo hodně špatně. Bylo mi 10 nebo 11 a měla jsem nějakou infekci žaludku. Museli mi udělat biopsii (z těla se odebere tkáň a vyšetří se) a měla jsem hodně velké bolesti. Zhubla jsem a živili mě infůzí. Myslela jsem, že umřu, ale pomohli mi a zůstala jsem v nemocnici dva týdny. Nenávidím, když mi je špatně. Myslím, že to nikdo nemá rád. Když mi nebylo dobře, říkala jsem si, že si přeju, abych mohla prostě umřít ve spánku, aby bolest mohla zmizet navždy.\nNemůžu se účastnit konverzací, když moji kamarádi mluví o AIDS nebo HIV. Někdo by třeba řekl: "Jsem rád, že jsem OK a nemám HIV." Nemám ráda, když lidi říkají hrozné věci jako toto. Cítím se pak špatně. Například říkají věci jako "nesmíš se dotknout nikoho, kdo má AIDS nebo to taky chytneš."\nDocházím do naší nemocnice už pět let, takže mě docela dobře znají. Hodně mi pomáhá můj doktor, a další lidé a kdykoli potřebuji s někým mluvit, vždycky jsou mi k dispozici.\nDoma jsem na tom byl hodně špatně a o Vánocích mi bylo hodně zle. Bylo mi špatně a moc jsem toho nejedl. Pamatuju se, že o Vánocích večer jsem jen seděl zhroucený na křesle. Měl jsem vysokou horečku, byl jsem stočený do klubíčka a jen jsem hořel. Tu noc mě máma musela dát brzy do postele. Pak jsem se v noci budil hrozně zpocený, budil jsem se s úplně promáčeným oblečením a vlasy úplně nasáklými potem.\nPřišel druhý svátek vánoční a doktoři rozhodli, že bych měl jít do nemocnice a být přijat, aby se udělaly další testy. Byl jsem na dětském oddělení a pamatuju se, že jsem se třásl a byla mi hrozná zima. Udělat cokoli byla velká námaha, protože jsem byl tak unavený a opotřebovaný, a vzpomínám si, že jsem trochu divně dýchal a cítil se hrozně zesláblý. Byl to jako bych měl zrovna umřít.\nTeď vím, že jsem měl zápal plic související s HIV a že jsem byl moc, moc, moc nemocný a měl vysoké horečky. Měl jsem takové bolesti, že jsem byl několik dní na Pethidinu (lék proti bolesti), což nebyl ten nejlepší zážitek, ale ztlumilo to bolest. Neměl jsem opravdu vůbec na výběr, musel jsem to brát. Moje máma se mnou strávila hodně času a uklidňovala mě při bolestech. Můj táta byl také moc hodný. Ale bylo to prostě tak děsivé.\nNejsem si úplně jistá, jak jsem ten virus dostala. Když jsem byla na testu, jeden můj bývalý přítel zrovna zemřel při dopravní nehodě. Možná měl ten virus a nevěděl o tom, nevím. Teď se to už možná nikdy nedozvím. Někdy je dost těžké skrývat HIV při tolika lécích, ve škole a všem. Dobré je, že pro dívku je normální jít na záchod s kabelkou. Často beru léky právě tam. V kabelce mám vždycky nápoj a to, čemu teď říkám steroidy. Když je nevezmu, začnu špatně dýchat, jsem unavená a někdy vznětlivá.\nZačalo mi být špatně asi před dvěma lety a časem se to zhoršovalo. Nejdříve jsem se cítila jen slabá a unavená. Jenom dojít po snídani nahoru do mého pokoje vyžadovalo úsilí. To trvalo den nebo dva a pak to zase zmizelo. Později jsem v sobě při takové únavě nemohla udržet jídlo, ať už v žaludku … nebo ve střevech. Jakmile jsem snědla dvě lžíce, ztratila jsem chuť. To trvalo asi šest měsíců a opravdu jsem zhubla. Na tvářích lidí, kteří mě přišli navštívit, bylo vidět, že jsem "ztracený případ". Moje máma se to opravdu snažila skrývat, ale její slzy všechno prozradily. Tak poznáte, kdo vás miluje a kdo je opravdový přítel. Ti lidé a přátelé, kteří za mnou stále chodili do nemocnice, když jsem byla úplně mimo, jsou ti, které nazývám pravými přáteli. Z toho, že mám ten virus, mám smíšené pocity. Jsou období, kdy jsem s tím docela smířená a dny, kdy mám chuť se pomstít. Například když jsem v dobrém rozpoložení, myslím si, že bych to neměla přenášet na jiné lidi, a chodím do společnosti a tak. Ale když jsem špatně naložená, cítím, že je to nespravedlivé. Proč já?\nMůj první přítel byl kluk, který se jmenoval Standa. Když jsme odešli ze školy a já jsem začala střední, začali jsme se odcizovat. Těsně před mými dvacátými narozeninami zjistili mým rodičům rakovinu a od svých kamarádů jsem slyšela, že Standa začal být nemocný. Standovi bylo sotva dvacet a já jsem se ocitla na jeho pohřbu.\nTři měsíce potom, co oba moji rodiče zemřeli, jsem začala chodit s Danielem. Znal Standu i mě ze školy. Jednou večer v nočním klubu zmínil, že jeho sestra říkala, že Standa umřel na AIDS. Odsekla jsem mu: "Nikdo neznal Standu jako já a on by mi to řekl." Daniel mě objednal na HIV test. Večer poté, co jsem byla na tom hrůzu nahánějícím krevním testu, jsem se ho zeptala: "Co budeme dělat, jestli jsem pozitivní?" Měla jsem to pochopit z jeho odpovědi: "Spoléhám na to, že nejsi."\nO tři dny později můj život skončil. Byla jsem si tak jistá, že budu negativní, že jsem vzala malou holčičku, kterou jsem hlídala, s sebou. Zavolala jsem švagrové, aby pro mě přijela. Ta zpráva byla špatná. Byla jsem na dně a cítila se tak bezvýznamná. Řekla jsem to svým předešlým partnerům a jejich reakce byla dost špatná, jakoby to už horší být nemohlo. Vyhrožovali mi a obvinili mě z toho, že jsem jako měla vědět, že Standa měl AIDS. Proboha, mně tehdy bylo jen 17. Byla jsem dítě, to je všechno. Můj přítel Daniel to řekl svým rodičům a bylo to. Byla jsem sama a nic mi nezůstalo.\nTo, že mám HIV jsem zjistil před lety. Věřím, že jsem tu infekci dostal od mé bývalé přítelkyně, která, teď už to vím, během našeho vztahu spala s jinými. V té době mi bylo jen šestnáct. Byl jsem do ní zamilovaný, ale o sex jsem moc zájem neměl. Ona je také HIV pozitivní.\nVěděl jsem, že nejběžnější zdroj přenosu byl mezi muži. V prosinci mi bylo hodně špatně. Můj doktor si nejdříve myslel, že mám mononukleózu a pak mě požádal, abych šel na HIV test. To byl můj pátý test, a protože jsem nikdy nespal s mužem, myslel jsem si, že v žádném případě nemůže být pozitivní.\nŠel jsem na test a čtyři týdny jsem musel čekat na výsledek. Nemůžu ani vyjádřit, jaké to čekání na výsledek bylo. Pak přišel den, kdy jsem měl jít znovu k doktorovi pro výsledek. Šel jsem do střediska a cítil se velmi osamělý a vystrašený. Pak mě zavolali do ordinace doktora a moje srdce bušilo jako o závod. Sedl jsem si a doktor mi jen řekl: "Je mi to moc líto, ale jste HIV pozitivní." Jenom jsem tam tak seděl a myslím, že mi to úplně nedošlo. Bylo velmi těžké to přijmout. Nenabídl mi žádnou podporu nebo radu. Vypadalo to jako: "Je mi líto, nashle." Nezeptal se mě, jestli jsem v pořádku nebo něco takového. V té době jsem odešel z domů a od mé přítelkyně a žil jsem na jiném místě. Ještě stále mám kvůli tomu vztek. Prostě jsem odešel pryč a myslel jsem si, že za dva roky budu mrtvý.\nVěděl jsem, že jsem se několikrát nechoval bezpečně, ale opravdu jsem si myslel, že mi je osud nakloněn. Cítil jsem se dobře, šťastný, velmi živý. Osmnáctého ledna v 10 hodin dopoledne mi diagnostikovali HIV. Můj žaludek a srdce se prudce zahoupaly, ale já jsem seděl, klidný a pozorný, a poslouchal, jak se má můj život nezvratně změnit. Nikdy se mi nestalo něco podobného tomu, co jsem teď prožíval, neměl jsem žádný návod, jak reagovat. Začal jsem u dvou nemocničních poradců a hledal jsem v jejich očích nesouhlas. Žádný jsem nenašel.\nStřídavě jsem brečel po většinu dalšího týdne. Hlavou mi vířily myšlenky a emoce. Změnilo se všechno a nic. Ale cítil jsem se nakažený neviditelnou nemocí. Cítil jsem se vnitřně nečistý, špinavý. Cítil jsem se jako časovaná bomba, cítil jsem se nebezpečný.\nPo měsíci mívám dobré dny a špatné dny. Dnes je dobrý den. Dnes se cítím silný, dnes se cítím nezlomný. I když vím, že moje nálada bude kolísat, jsem a zůstanu velmi živý. O tom jsem přesvědčený. Každý den se učím žít pozitivně.\nŽivot se pro ni doslova zastavil. Lékaři jí při preventivním testu potvrdili přítomnost viru HIV. "Měla jsem za sebou pár kratších známostí, včetně dvou cizinců, jednoho Itala a jednoho Afričana, tak jsem se rozhodla, že si nechám pro jistotu udělat test na HIV. Byla jsem ale přesvědčená, že mně se nic takového nemůže stát. Navíc jsem potkala muže, se kterým si výborně rozumím a myslela jsem si, že po těch všech zkušenostech by mohl být už posledním v mém životě," svěřila se s roztřeseným hlasem Hana.\nNemoc se u Hany začala projevovat podobně jako chřipka. Měla časté horečky doprovázené průjmy a začala výrazně hubnout. Zároveň měla neustále zduřené uzliny v krku. "V době, kdy jsem se dozvěděla, že jsem HIV pozitivní, jsem žádné příznaky nemoci nepociťovala. To přišlo postupně. Ale to už jsem věděla, že to jsou projevy AIDS," pokračovala.\nHanin život byl zcela běžný a nijak výrazně se neodlišoval od života některých vrstevníků. Studovala vysokou školu v Praze, kde přátelské vztahy mezi chlapci a dívkami dosahovaly zcela jiných rozměrů - končívaly sexem. "Bylo normální zajít na diskotéku nebo do kavárny, seznámit se a trochu si užít. Říkala jsem si, že mladí jsme jenom jednou. Mluvili jsme i o AIDS, dokonce jsem absolvovala několik zajímavých přednášek o preventivních programech, ale jak říkám, myslela jsem si, že mně se nic nemůže stát," prozradila žena nakažená virem HIV.\nO tom, kdy a od koho se vlastně Hana nakazila, nemá ani tušení. "Mohl to být někdo ze spolužáků, ale také můj přítel z Afriky nebo ten z Itálie. Nevím, kde jim je teď konec. Toho jsem milovala, než mě ze žárlivosti zmlátil a já se ještě k tomu dozvěděla, že mě přitom podváděl s jinými ženami. Chtěla jsem začít jiný život, a proto jsem si ještě na začátku mého nového vztahu raději zašla na test. Chtěli jsme mít s přítelem jistotu a mým jediným přáním bylo také na celou svoji pohnutou minulost definitivně zapomenout. S přítelem jsme se rozešli, nemoc mi vzala všechno, ideály, naději, přátele, dokonce i sebe samu," zahleděla se do prázdna se slzami v očích.\nHana žije v ústraní ve svém malém bytě na periferii města Liberce. Jezdí pracovat do Prahy a téměř s nikým se nestýká. Jak sama říká, za poslední měsíce zestárla snad o deset let. Z půvabné a veselé Hany se stala žena, které z očí vyzařuje už jen bolest a utrpení.\n"Jsem přesvědčená, že mezi námi žije hodně lidí nakažených virem HIV. Ze zkušenosti vím, jak to mezi mladými lidmi chodí. Bohužel všichni si myslí, že právě jim se nemůže nic stát, stejně jako jsem o tom byla přesvědčená já. Chtěla bych touto formou všechny varovat. Hodnotu života, kterou jsem si bohužel uvědomila příliš pozdě, nelze ničím vyčíslit. Jediná jistota, kterou teď v životě mám, je smrt," uzavřela svůj příběh Hana.\nAIDS může postihnout každého, není to jen nemoc narkomanů, homosexuálů nebo prostitutek. Přesvědčila se o tom na vlastní kůži Erika. Před lety se zamilovala do staršího muže s titulem a provdala se za něj. V těhotenské poradně se pak dozvěděla, že je HIV pozitivní, stejně jako její muž, který o své nemoci nevěděl. Manželství se rozpadlo, holčička, dnes již devítiletá, je zdravá.\n"Chtěla bych zdůraznit, že to je diagnóza, která se může stát úplně každému. Potkáte na ulici tisíce lidí a nikdy nevíte, kdo. Může to být normální člověk, který pracuje, nemusejí to být zrovna narkomani, homosexuálové nebo prostitutky, prostě můžou to být lidé úplně normální z ulice," řekla Erika .\nNyní žije v Rakousku a se svým druhým mužem má další holčičku, naštěstí opět zdravou. Snad i to, co sama prožívá, ji vedlo k tomu, že adoptovala chlapečka HIV pozitivního, jehož se rodiče zřekli. "Život s touto nemocí není jednoduchý, léčba má řadu vedlejších účinků, ale žijeme normálně jako každá jiná rodina," poznamenala.\nZpočátku se prý bála, aby rodinu nenakazila, a tak když se při vaření řízla, jídlo vyhodila. Teď už ví, že virus HIV na vzduchu rychle hyne, a už to nedělá. Při sexu se manžel chrání kondomem, za osm let soužití se nenakazil.\nNa kontroly dojíždí Erika do pražského AIDS centra na Bulovce. V péči tamních odborníků je od počátku a má k nim důvěru. "Léčba je tu stejná jako v zahraničí, máme všechny potřebné léky," potvrdila vedoucí centra docentka Marie Staňková. Erika přiznala, že právě díky její psychické podpoře si troufla na dítě s druhým manželem.\nProblém vidí v tom, že nemůže v Česku jít ke každému lékaři, o nemoci je podle ní mezi zdravotníky zatím malá informovanost. V Rakousku ji například zub ošetří každý zubař, jen si ji objedná jako poslední, aby pak vše dezinfikoval. V Česku to je problém, AIDS centra proto spolupracují s lékaři různých odborností a pacienti chodí k nim.\nOd zavedení kombinované haart terapie se zlepšily naděje pacientů na dlouhodobé přežití. Podle Staňkové je to i tím, že nakažených je dosud poměrně málo a lékaři se věnují každému individuálně.\n"Dokola jim vysvětlujeme, proč je správné užívání léků důležité, a u těch, kteří nedokážou dodržet složité schema, hledáme další možnosti. Když to viděli kolegové z USA, divili se, u nich je běžné, že když někdo léčbu nedodržuje, už nic nedostane," řekla ČTK.\nEliška přišla z rodného Zlína do Prahy kvůli studiu na vysoké škole. Školu sice nedokončila, ale v metropoli zůstala. "Na škole jsem nevydržela kvůli drogám," přiznává hned zkraje.\n"Rodiče mě vždycky drželi zkrátka. Když jsem byla na střední a ještě bydlela u nich, musela jsem chodit pořád brzo spát, měla jsem zakázané diskotéky a s kamarády jsem tak trávila jen málo času. Představa, že bych třeba pila alkohol nebo zkusila cigaretu, rodiče děsila. Měli mě za takovou moc slušnou holčičku. Po odchodu na koleje na vysokou školu jsem se proto rozhodla, že si začnu konečně pořádně užívat." A přesně podle toho začala také na vysoké škole žít.\nTo, že se na kolejích pořádají nejrůznější mejdany, ví snad každý, kdo někdy studoval. Na tom samozřejmě není nic až tak výjimečného. I Eliška vyrážela s několika svými kamarády na diskotéky do různých klubů.\nNebyla jsem feťačka!\n"Bylo to v době, kdy k nám dorazila taneční hudba jako taková. A s tím spojené také některé drogy," začíná mluvit o svých zkušenostech s návykovými látkami. Sama sebe dodnes nepovažuje za feťačku a brání se tomuto výrazu s tím, že sice užívala extázi, kokain a pervitin docela často, ale nikdy se nepovažovala za závislou.\n"Když jsem neměla peníze nebo jsem některý den prostě nechtěla do sebe nic cpát, uměla jsem to odmítnout. Klidně jsem i vydržela v partě, kde si každý na něčem ‘fičel‘ celý večer, a já zůstala čistá. Nebo třeba jen u alkoholu," obhajuje se.\nParta mladých lidí, které Eliška na různých tanečních party poznala, byla už jiná než ta, s níž začínala coby studentka vysoké školy. "Našla jsem si jiné kamarády, kteří většinou nic nestudovali a jejich hlavním zájmem byly nejrůznější party. Ze studentského kolektivu jsem postupně začala vypadávat. Jediné, co mě se studenty spojovalo, bylo to, že jsem stále bydlela na koleji. Ale volný čas jsem s nimi už moc netrávila."\nPřítel na drogách\nVše se ještě změnilo v době, kdy si na jedné party našla přítele, barmana Tomáše. Byl jenom o rok starší než Eliška. Zato s drogami měl bohaté zkušenosti. Zatímco se většina účastníků tanečních akcí a diskoték spokojuje s polykáním pilulek extáze nebo šňupáním pervitinu nebo kokainu, Tomáš měl za sebou nitrožilní dávkování.\n"Řekl mi sice, že to zkusil, ale také hned dodal, že to už je minulost a že ho to nebavilo. Uklidňoval mě tím, že teď už by si nikdy nic nepíchl. Jenže lhal," ještě dnes zuří Eliška.\nJejich vztah skončil po pěti měsících právě proto, že drogy postupně ovládly Tomášův život. Eliška se s ním rozešla, protože i ona sama viděla, že to nemá dál smysl a že vedle sebe má vlastně už jenom lidskou trosku. "Šlo to hodně rychle. Úplně se mi ztrácel před očima," dodává.\nNastal konec letního semestru a Elišku vyhodili ze školy, protože nesplnila ani jednu z povinných zkoušek. Rodiče to těžce nesli, a tak jim Eliška slíbila, že si podá přihlášku znovu a začne pilně studovat. Slib už ale nikdy nedodržela.\nHystericky jsem brečela\n"Na jaře, kdy jsem se měla připravovat na nové přijímačky, jsem byla často nemocná. Doktoři mysleli, že mám alergii, já jsem si myslela, že je to z mého akčního života a těch drogových večírků. Bývalo mi špatně od žaludku, mívala jsem teploty. Takže jsem ani neměla chuť někam moc chodit. Ze strachu o své zdraví jsem hodně omezila užívání všech drog. Šlo to snadno, nebyla jsem nikdy klasický závislý feťák," hájí se znovu Eliška.\nJít se svými zdravotními problémy k doktorovi však odmítala. Právě proto, aby v její krvi nenašel stopy po nelegálních látkách. Nemoc nakonec přechodila a místo na vysokou školu nastoupila v září do práce.\nPo necelém roce se však její zdravotní problémy zopakovaly. Tehdy už k doktorovi zašla. Nechala si udělat několik různých testů, mimo jiné i testy na virus HIV.\n"Brala jsem to jako rutinní záležitost. Čekala jsem, že mi najdou maximálně nějakou alergii," vypráví dál. A opravdu. Potvrdilo se, že je alergická na pyl. "Konečně se mi ulevilo a já věděla, co mě trápilo," vzpomíná dnes. Jenže to ještě neznala výsledky dalších testů.\n"Už když jsem si sedala na křeslo naproti paní doktorce, vytušila jsem z jejích pohledů, že něco není v pořádku. Tvářila se vážně a já si hned vzpomněla na divoké večírky, kterých jsem ještě před rokem zažívala tolik. Ale když mi řekla, že jsem HIV pozitivní, myslela jsem, že se zblázním, a začala jsem hystericky a hlasitě brečet," popisuje první reakci. Ocitla se úplně na dně. Sestřičky jí podávaly jeden kapesník za druhým a utěšovaly.\nMáma pomáhá, táta mě vypustil\nNejhorší bylo sdělit tuto špatnou zprávu rodičům. "Původně jsem si řekla, že to zatajím a budu žít dál, jakoby nic. Měla jsem to tak v plánu, ale nedokázala jsem to. Musela jsem se někomu svěřit. A protože jsem neměla jsem v té době moc přátel ani žádnou opravdovou kamarádku, zavolala jsem mámě," vysvětluje.\nMaminka přijala zprávu s pláčem. Na dceru ale nezanevřela a snažila se ji podporovat dál. Zato otec přestal s Eliškou mluvit a dokonce se s její matkou, byť údajně z jiných důvodů, rozvedl.\n"Ta nemoc se ale dá léčit a v dnešní době poměrně úspěšně," pokračuje Eliška, která se touto větou také sama uklidňuje, protože dobře ví, že léky sice mohou život nemocného člověka prodloužit, ale nevyléčí jej.\nEliška chodí každé tři měsíce na kontroly, bere každý den několik léků, vitaminů a sportuje. Je potřeba, aby její tělo bylo v dobré fyzické kondici, protože samotný virus HIV organismus oslabuje.\nDržím si raději odstup\n"Vím, že umřu dřív, než jsem si představovala. Podstatně dřív. Ale musím se s tím nějak smířit. Kdybych na to pořád myslela, zbláznila bych se." Snad i proto začala letos, téměř deset let po vyloučení z vysoké školy, znovu dálkově studovat ekonomiku.\nPřítele si nehledá, rodinu neplánuje. Zalíbení našla ve své práci, ve studiu a ve sportu, zejména v tenise. O tom, jak je nemocná, z jejího okolí skoro nikdo neví. Neřekla to ani kolegům v práci, ani přátelům či známým. "Chovám se tak, abych nikoho nenakazila. Vzdala jsem se sexu… Od lidí si raději držím jistý nenápadný odstup," pokračuje ve svém příběhu.\n"Podle lékařů budu žít třeba ještě dvacet let, pokud budu užívat léky a vyhýbat se různým rizikům nebo pokud se mi nestane nějaký úraz. Musím na sebe dávat pozor," uzavírá Eliška. A její osudný přítel Tomáš? Ten vloni zemřel na předávkování pervitinem.\nVladimír vyrůstal v Praze, přesněji v pražských ulicích. Důvodem byly neutěšené rodinné poměry. Maminka se s Vladimírovým tatínkem - maďarským romem - rozvedla, když mu byly dva roky, a vzala si alkoholika a rasistu v jedné osobě. Ten doma romské dítě nesnesl, napadal jej kvůli původu a brutálně jej tloukl. Vladimír raději utíkal ven. Ale ulice není dobré prostředí pro malé dítě a tak se stalo, že když bylo Vladimírovi osm let, sexuálně jej zneužila dospělá žena, o rok později je obtěžoval deviantní muž a ve čtrnácti letech prožil hrozivou zkušenost, když jej znásilnili tři Arabové. Řekl o tom doma a začali se ho štítit. Přidělili mu jeden hrnek a jeden talíř, z nichž musel jíst. Vše vyvrcholilo, když se v patnácti přiznal k homosexualitě. Rodiče ho vyhodili z domu. Následujících deset let se Vladimír protloukal různě, často na pražském Hlavním nádraží. Nějakou dobu se živil prostitucí, stal se závislý na pervitinu. Má za sebou i výkon trestu, protože, jak říká, žádný toxikoman nežije poctivě…\nDrogy dostaly Vladimíra do situace, kdy mu začala splývat realita s výplody fantazie. Nevěděl, co je co. Trpěl halucinacemi a stihomamem. Měl pocit, že jej stále někdo pronásleduje, všude viděl policisty, schovával se. Psychické problémy jej přivedly do léčebny v Bohnicích, kde zjistili, že prodělal hepatitidu typu B. Následoval převoz do nemocnice, testy na HIV a zjištění, že Vladimír je pozitivní. Přístup lékařů tehdy nebyl zrovna příkladný. "Sbalili mi věci, šoupli mě na samotku, dali mi tam televizi a zamkli dveře," vzpomíná Vladimír. Následovala protidrogová léčebna, ale způsob léčby Vladimírovi nevyhovoval a tak po dvou měsících podepsal revers a odešel pryč s tím, že si jde šlehnout. To taky udělal a propadl se do takové toxické psychózy, že se vydal na pražský Nuselský most, aby skokem do údolí udělal za vším tečku jednou provždy. Naštěstí mu v tom zabránili hasiči. Další šťastnou okolností bylo setkání s docentkou Staňkovou v AIDS centru, kam Vladimír začal docházet. "Vděčím jí za celý svůj další život," říká. Také jej kontaktovala pracovnice z Domu světla, ale nabídka byla spojena s požadavkem drogové abstinence. Vladimír už byl tou dobou tři měsíce čistý a proto se do Domu světla vydal. To bylo v roce 2001. V roce 2002 už začal dělat besedy na bázi dobrovolné spolupráce a od roku 2003 je Vladimír zdejším zaměstnancem.\nDruhá půlka jablka\nBydlí v rodinném domku za Prahou, kde mu kamarád poskytl byt. Zdravotní problémy většinou nemá a snaží se, aby si svou nemoc nepřipouštěl. "To by mě asi zničilo," přiznává. Když začal objíždět republiku s besedami a začal spolupracovat s médii, neuvědomil si, že víceméně přijde o možnost vybudovat si soukromý život, protože jej lidé budou poznávat….Jenže když přijdu domů, jsou tam jenom čtyři prázdné stěny. Nikdo mě nečeká, neobejme, nedá mi pusu. Říkám si, že ta druhá půlka jablka ke mně někde ve světě musí bejt."\nPoznámka : … Prosinec 2008 …\nMám AIDS a umírám\n„Vladimír se rozhodl, že o své nemoci promluví i v době, kdy s ní bojuje v nemocnici. Je hrozné na něm vidět, jak dokáže AIDS člověka zničit.“\nVladimír má za sebou stovky přednášek pro tisíce žáků, kantorů a studentů po celé republice. Při rozhovoru na nemocničním lůžku se často usmíval. Neskrýval ale, že je unavený a dokázal dát najevo i svou nespokojenost s položenými otázkami.\nNutno podotknout, že Vladimír příliš s lékaři nespolupracuje. Těžko říct, zda na nemoc rezignoval. Každopádně je to jeho způsob boje se zákeřnou nemocí.\nMyslíte si, že umíráte?\nMám takové pocity.\nMůžete je popsat?\nDuše by chtěla, ale tělo to už nezvládá. Je toho na něj moc, nemá energii.\nJak jste na tom nyní zdravotně?\nHodně blbě. Za posledního půl roku, co jsem v nemocnici, jsem zhubl 40 kilo. Prodělal jsem chemoterapie, protože jsem měl rakovinu mízních uzlin. Mám játra v pr…, nízký krevní obraz, nízký tlak a zrychlený tep. Mám zimnice a teploty.\nUž u vás propukl AIDS?\nNe, ne, ne… Teda nevím. Nikdo mi nic neřekne.\nJak to, že vám nikdo nic neřekne?\nTady je to všechno na dlouhý lokte. Moc se toho nedozvíš, protože s tebou pořád dělají nějaké experimenty.\nJak dlouho už jste HIV pozitivní?\nOsm let. Nakazil jsem se v pětadvaceti letech.\nJežíši, to jsou otázky, vždyť to víš. To si můžeš vyjet na internetu. Dávej inteligentnější otázky!\nVím o vás, že jste se nakazil přes jehlu, když jste bral drogy…\nTy to všechno znáš a ptáš se na to. Ptej se na něco konkrétního a ne na to, na co znáš dopředu odpovědi!\nKolik života vám lékaři dávají?\nTo ti nikdo neřekne. Žádný doktor ti neřekne na rovinu – pane Kováči, chcípnete za půl roku.\nVypadáte ale, že máte ještě dost energie?\nProtože mě vytáčíš.\nMyslíte si, že ještě budete přednášet?\nJóó, na to se těším. Mně děti scházej.\nProč vám scházejí?\nProtože si myslím, že práce, kterou jsem dělal, měla význam. Myslím si, že si mladí lidé musejí uvědomit, že tady tahle hrozba nevyléčitelné nemoci je a jen oni mohou ovlivnit, jestli dopadnou jako já, nebo ne. Kdyby si dal alespoň jeden z těch, kterým jsem o svých problémech povídal pozor, tak to mělo význam.\nŘíkáte, že se chcete vrátit a přednášet, ale přitom údajně nedodržujete léčbu a tím stupňujete své zdravotní potíže. Jak to je?\nAle to je můj problém.\nPak nemůžete čekat, že se před ty lidi postavíte…\nJá si myslím, že jo. Že to nebude problém.\nI když vyzvrátíte vše, co sníte?\nTak budu sedět na káře.\nÚdajně jste na svou nemoc rezignoval, a odmítáte léčbu. Je to pravda?\nNa to nebudu odpovídat!\nProtože je to můj problém.\nChtěl jste, abych vám dával chytré otázky, které jdou do hloubky, a nechcete mi odpovědět na tu základní, jestli se chcete léčit, nebo ne…\nJá se léčím podle toho, jak uznám za vhodné, a nebudu odpovídat na otázky, které mi jsou nepříjemné.\nČekal jsem, že budete otevřenější, když jste souhlasil s rozhovorem…\nVíš, že někdy takovými otázkami můžeš ničit člověka?\nProč například jíte jídlo, které byste neměl?\nProtože mi to v daný moment chutná a je mi jedno, co jím, protože to stejně vybleju. Tak si místo nemocničního blivajzu dám aspoň něco, co mi chutná, i když je to nezdravý.\nTomu rozumím. Taky bych nechtěl jíst půl roku to, co mi nechutná. Odpovíte mi na otázku, jestli se chcete léčit, nebo ne?\nJá to nevím. Jednou jsem dole, jednou nahoře. Je těžký na to odpovědět.\nBojíte se umírání?\nPotom, co jsem si prošel chemoterapií, tak už ani ne.\nPitomejch lidí a lidský blbosti.\nSetkal jste s lidskou blbostí?\nJóó, sám u sebe.\nNebudu konkrétní, to je moje věc a každému do toho může být ho…\nNa přednáškách jste většinou býval hodně otevřený…\nMožná mi ty otázky kladli lidštější formou.\nMyslíte si, že k vám nejsem lidský?\nČasto jste byl středem pozornosti médií, protože jste se nebál o nemoci otevřeně mluvit. Chybí vám tahle pozornost?\nTo je mi teď nějak jedno. Mě vždycky hnali nejvíc dopředu lidi, které jsem měl kolem sebe. …. Mediální hon byla daň za to, co jsem dělal, a nelituji toho a nikdy nebudu.\nŽivotních kiksů, které člověk udělal, a který potom nejdou vrátit nazpátek nebo to jde jen velmi těžko.\nDáváte vinu rodičům, kteří se od vás odvrátili, když jste je nejvíc potřeboval?\nO tom se nechci bavit.\nV patnácti letech jste se ocitl na ulici, protože vás rodiče odkopli kvůli tomu, že jste gay. Pak se vás ujala nějaká žena, která vás v Chebu navlékala do ženských šatů a prodávala na sex. Jak vzpomínáte na tohle životní období?\nBylo to hrozné. Nikdo si nedokáže představit, jak jsem se cítil. Vždyť mi tehdy bylo pouhých patnáct! Byl jsem jak dobytek, který jde na porážku s tím rozdílem, že dobytek asi tuší, že to bude mít za chvilku za sebou, ale ty ne.\nNedalo se z toho pekla nějak uniknout?\n(Mluví pomalu a unaveně.) Bili mě ve sklepě a nutili k prostituci. Dávali nám už tehdy drogy, abychom byli povolnější. To trvalo půl roku, než jsem se z toho dostal díky jednomu člověku, ale pak jsem stejně skončil na hlavním nádraží, kde začala moje drogová závislost. Začal jsem brát pervitin a našel jsem si přítele. Byl vařič pervitinu.\nUdělal byste v životě něco jinak?\nAsi nic, nechal bych to tak. (Jeho únava se při rozhovoru stupňuje.)\nZažil jste ale pak i světlejší chvilky v Domě světla…\nDostal jsem se do spárů Míry Hlavatého, který mi ukázal, že jsem ještě pořád člověk a ne jen odpad na ulici a podal mi pomocnou ruku.\nCo vám daly přednášky a proč jste se vůbec rozhodl, že do toho takhle otevřeně půjdete?\nNechtěl jsem sedět se založenýma rukama a jen se litovat. Chtěl jsem lidem ukázat, že jsem sice pozitivní, ale že na čele nemám napsáno, že jsem prašivej, že se mě nemusí bát. Tak proto, a aby na sebe dávali pozor.\nV tomto ohledu to dnešní mládež nemá moc lehké. Nástrahy na ně číhají takřka na každém rohu…\nProto je potřeba větší informovanost. Není to jen o drogách, ale především o rizikovém sexu.\nMáte ještě něco, co byste chtěl dokázat nebo udělat?\nMám, ale to si nechám pro sebe, to se neříká.\nKdy vás nejvíc bolelo, když vám lidé dávali najevo, že jste pro ně vyvrhel společnosti?\n(Než odpověděl, chtěl podat mísu, do které Nejvíc mě Vladimír během rozhovoru několikrát zvracel.) když jsme s to bolelo na Vysočině, Janou Korytovou jezdili po přednáškách. V jedné základní škole mi kantoři řekli, že musím být od dětí minimálně na deset metrů, nesmím jim podat preventivní materiály, protože jsem na ně sahal. To bylo nejvíc bolestivé a potupné.\nJak jste se v tu chvíli cítil?\nHele, byl jsem šíleně nasranej. (Během rozhovoru dostal Vladimír od návštěvy sklenici domácích zavařených okurek. S chutí je pak jednu po druhé jedl)\nMáte rád okurky?\nA můžete je jíst?\nPodle doktorů ne, podle mě pak ano. Podle nich nemůžu nic. (Vladimír po pár slovech a snědených okurkách znovu během rozhovoru zvracel.)\nJak dlouho máte tyhle stavy?\nPřibližně asi tři měsíce. Asi mi to rozhodila ta chemoterapie.\nSnad to brzy přestane…\nAle kdy? Já hrozně miloval jídlo, maso. Nebyl pro mě problém sníst deset knedlíků s hromadou zelí. Teď bych stěží snědl dva knedlíky.\nMyslíte, že se na Vánoce dostanete domů?\nSnad mě aspoň na jeden den pustí z nemocnice.\nPřestože tady ležíte s tak hroznou diagnózou, tak máte většinou úsměv ve tváři.\nUž je to asi ve mně.\nZdání může klamat. Věř mi, že jsou dny, kdy mi není vnitřně dobře a na všechno bych se nejradši vybodl.\nV jednom rozhovoru jste na otázku jestli se bojíte toho, až na vás bude nemoc vidět, řekl, že se nebojíte. Teď ta chvíle přišla. Vidíte to stejně?\nJsem v takovém stadiu, že pokud mám kolem sebe lidi, kteří mě mají rádi, tak je to jedno. Nebojím se.\nJak s nemocí vnitřně bojujete?\nTo si tak nějak nepřipouštíš. Snažím se nasávat příjemnou energii z lidí, kteří mě mají rádi. Pak necítím ani žádný stres.\nCo byste chtěl vzkázat lidem, kteří chodili na vaše přednášky?\nŽe je mám rád. Teď už zase potřebuji mísu. (Vladimír po další snědené okurce musel zvracet. Pak už neměl na další rozhovor sílu.)\nAutor článku rozhovoru: Roman Martínek\nPoznámka: Vladimír za několik týdnů zemřel.\nAsi tři a půl roku poté, co jsem byl diagnostikován jako HIV pozitivní, jsem měl dva týdny onemocnění připomínající chřipku. Na hrudi se mi objevilo něco jako modřina. Během deseti dnů jsem shodil přes dvanáct kilo, byl jsem připoután na lůžko, potil jsem se a ta modřina nemizela. Vylekal jsem se, že by to mohl být Kaposiho sarkom. Navštívil jsem svého lékaře a vyjádřil jsem své obavy. „Ano, vypadá to jako Kaposiho sarkom,“ řekl lékař. A to byla má diagnóza - AIDS. To bylo v době, kdy jsem měl organismus od shora dolů napadený kvasinkami (kandidou) a počet CD4 jsem měl pod 200.\nNa žebrech se mi objevily další léze a rozšířily se i do obličeje a do úst. V tu dobu jsem začal s radioterapií. Byla to hrůza. Celý vnitřek úst se mi sloupal. Nemohl jsem jíst. Bylo mi zle.\nKdyž jsem o šest měsíců později seděl v kině, pocítil jsem tak prudkou bolest, jako by mi někdo rozmáčkl jednu plíci. Nemohl jsem skoro dýchat. Ukázalo se, že se Kaposiho sarkom rozšířil na plíce a způsobil krvácení do plic.\nZačal jsem chodit na chemoterapii, která byla v tu chvíli mou jedinou šancí. V tu dobu neexistovala ani účinná kombinovaná léčba Na chemoterapie jsem docházel všehovšudy dva a půl roku. Také jsem byl kvůli nim několikrát hospitalizován.\nPo třech hospitalizacích jsem se rozhodl přestat pracovat, protože pracovní stres můj zdravotní stav ještě zhoršoval. V květnu 1997 jsem zahájil kombinovanou léčbu. Během měsíce jsem měl neměřitelné hodnoty virové nálože, ale počet CD4 jen deset. Posléze jsem onemocněl zápalem plic.\nKvůli léčbě zápalu plic mi museli přerušit chemoterapii, vrátil se mi Kaposiho sarkom ještě v agresivnější formě a objevily se mi léze na obličeji a po celém těle.\nBylo to jako na kolotoči. Byl jsem alergický na Septrin, lék na zápal plic, museli mi dát jiné léky, které nakonec zabraly. Mezitím jsem ale byl připojený na kyslík, protože jsem nemohl sám dýchat. Lékaři mi nedávali moc nadějí. Nicméně v dubnu 1998 jsem měl Kaposiho sarkom téměř vyléčen a na chemoterapie jsem již nemusel chodit.\nMusím to zaklepat, ale od té doby mi nic nebylo. Léze zmizely. Měl jsem akorát na několika místech po těle zbarvené fleky, které vypadaly jako světlejší mateřská znaménka.\nPřestože mám dnes počet CD4 vyšší než 600, byl jsem jednou diagnostikován jako pacient s AIDS a z této diagnózy již není návratu.\nNejvětším nepřítelem je strach. Nebylo jednoduché žít s HIV, ale v hloubi duše jsem doufal, že infekce nebude postupovat a že budu v pohodě. Soustředil jsem se na to, abych žil zdravě, a byl jsem přesvědčen, že všechno bude fajn.\nPak ale přišla rána. Lékaři mi diagnostikovali Kaposiho sarkom a mé naděje se zhroutily jako domeček z karet. Bylo to mnohem, mnohem horší, než když mi sdělili, že jsem HIV pozitivní. Tak usilovně, jak jsem se snažil si nepřipouštět, že HIV rovná se smrt, tak se stejnou silou na mě udeřil fakt, že mi bylo diagnostikováno onemocnění, které znamenalo AIDS. V tu chvíli jsem si myslel, že je konec.\nBylo to velmi těžké, ale v nemocnici jsem se s pomocí odborníků sebral a začal jsem mít opět chuť žít. Zavolal jsem si do nemocnice svou rodinu a vše jí řekl.\nPoslední dva roky jsem se snažil připravit na návrat do práce. Už jsem toho ale zanechal, protože mám strach,\nže všechen ten pracovní stres by opět zapříčinil, že bych onemocněl. I když se cítím zdráv a fit, mám obavy, že můj imunitní systém ještě není připraven zvládnout pracovní vytížení.\nMůj bratr se dozvěděl, že je HIV pozitivní, o něco dříve než já - na jaře 2002. Do té doby mě nenapadlo, že by mohlo být něco v nepořádku, na drogách jsem se cítil super. Oba jsme si píchali pervitin a půjčovali si jehly a stříkačky. Když bratrovi oznámili, že je HIV pozitivní, byl jsem si celkem jistý, že jsem se musel rovněž nakazit. Výsledek testu mou obavu potvrdil. Myslím si, že jsem byl pozitivní přibližně od roku 1999, tedy od chvíle, kdy jsme si s bratrem začali píchat drogy. Předtím jsem sice vedl promiskuitní život a jeden čas se dokonce spolu s bratrem živil jako prostitut v Německu, ale na testy jsem chodil pravidelně každý rok. Bohužel mi nezjistili jen HIV, ale i žloutenku typu B a C. V době, kdy mě diagnostikovali jako HIV pozitivního, jsem měl virovou nálož 2 000 000 a počet CD4 78. Díky drogám jsem to nijak zvlášť neprožíval. Léky, které mi lékaři okamžitě nasadili, jsem užíval dost nepravidelně. Pak se ale stalo něco, co naprosto změnilo můj život. Bratrovi zjistili rakovinu plic a krátce nato zemřel. To mě donutilo změnit své hodnoty a životní styl. Nastoupil jsem tříměsíční protidrogovou léčbu v Bohnicích a začal pravidelně užívat léky na HIV infekci. Zpočátku užívání léků mi bylo často zle - zvracel jsem, silně jsem se potil, cítil se slabý a trpěl nesnesitelným svěděním pokožky po celém těle. Protidrogovou léčbu jsem však zdárně dokončil a již čtvrtý rok drogy neberu. Vedlejší účinky léků ustaly, v současné době mám virovou nálož na nule a počet CD4 má vzrůstající tendenci.\nStojím nahoře na mostě nad vlakovým nádražím. Stojím tu už po druhé za tenhle rok. Už podruhé nemám pro co žít. Už po druhé si chci vzít život.\nDnes mě ale nikdo nezachrání, dnes tu není ani živáček. Tentokrát mi nikdo nepomůže. Ale já stejně doufám, že se vrátí, že zase přijde a podá mi ruku jako tenkrát. Je to ale jen sen, jako to všecko co mi zbylo, vše se rozplynulo v jediný okamžik. Ještě před pár hodinami jsem byla šťastná.\nChtěla bych se vrátit přesně o třičtvrtě roku zpátky v čase, to jsem tu tenkrát stála poprvé.\nOn šel tenkrát okolo, viděl mě tu a snažil se mi pomoc. Říkal že nemá cenu skákat, že vždy je pro co žít, že mám celý život před sebou, ať neblbnu, prosil mě ať to všechno ještě zvážím. Poslechla jsem ho, jako ovečka jsem poslušně přelezla zpátky na pevnou zem a chytla se jeho nabízené ruky.\nPak jsme spolu dlouho seděli na zaplivaném a špinavém chodníku a povídali si o životě.\nNajednou jsem měla pro co žít, když mi tenkrát podal tu ruku, věděla jsem že se jí už nepustím a taky že ne. Vzal si mě k sobě, ukázal mi že život je krásnej a že každou chviličku si musíme užít, že sebevraždou nic nevyřeším vůbec nic. Byla jsem do něj bezhlavě zamilovaná. Všechno bylo tak strašně dokonalý, až na jeden detail, jen jeden. Nechtěl se mnou spát, ze začátku jsem si myslela že nechce na mě tlačit, ale pak mi to začalo být dost divný. Častokrát jsem se ho na to ptala, pokaždé měl výmluvu. Až jednou mému naléhání podlehl. V pláči se zhroutil na postel a mezi vzlyky mi začal vyprávět.....\nByl HIV pozitivní, nakazila ho jeho bývalá holka. Nevěděla jsem co říct, jen jsem ho objímala a konejšila. Usnuli jsme až k ránu v obětí. Když jsem se probudila nebyl vedle mě, nebyl ani v kuchyni, nebyl nikde. Jen na stole ležel dopis. Měla jsem strach co v něm bude napsáno. Ruce se mi třásly když jsem ho zvedala a četla... Jen pár slov a vět co mi změnilo život...\n,,Když jsem tě tenkrát viděl na tom mostě nemohl jsem tě nechat skočit. Když jsem ti podával ruku neměl jsem v úmyslu se do tebe zamilovat. Stalo se. Promiň. Jsi mladá, krásná, máš život před sebou... já ne... Chci abys začala zase žít, ale beze mě, nechci abys mě viděla umírat, chci aby jsi si mě uchovala v paměti s úsměvem na tváři. A ne jako trosku. Proto mě prosím nehledej. Miluju tě...\nA prosím... nezapomeň na mě... "\nDopis mi z ruky vyklouzl a padal pomalu k zemi... A mé slzy za ním... Ze dne na den se mi zhroutil svět... Ani nevím jak, ale ocitla jsem se zpátky na mostě, tam kde to všechno začalo. Stála jsem tam a tajně doufala, že se mi to jen zdálo, že určitě přijde, že mě nenechá skočit. Ale stejně vím že to jsou jen sny a přání, nepřijde i kdyby chtěl, už ne...\nPřemýšlím jestli skočit a nebo žít. Nevím, váhám, jednou nohou nakročím vpřed. Ale najednou se ve mně něco vzepře a já přelezu zpátky na pevnou zem. I když vím, že dnes mi nikdo pomocnou ruku nepodá. A že tu pomocnou ruku by sem měla podat já. Já jemu, i když si to nepřeje. Stojím zase na tom zaplivaném a špinavém chodníku, tentokrát si ale nesednu, tentokrát ne, jdu za ním, protože to on mě naučil, že každý den by se měl užívat jako by byl ten poslední a já chci aby si ty poslední chvíle užil.\nI když to pak možná bude pro mě bolestivější, ale sem na ten zaplivaný chodník se můžu vrátit kdykoliv. Já bych totiž nemohla žít s vědomím, že poslední jeho chvíle jsem nestrávila s ním... Já ho prostě miluju i přes to všechno...\nZa svou hloupost jsem zaplatila tu nejvyšší daň\nOd šestnácti let jsem se věnovala modelingu. Byl to vždycky můj sen. V té době jsem studovala střední školu a poté následovala vysoká, vše se dalo krásně skloubit.\nDocela se mi dařilo, návrhářům se zalíbil můj obličej natolik, že jsem dostávala zakázky i v zahraničí, především v Itálii.\nV pětadvaceti letech jsem jich měla už tolik, že jsem se po dokončení studia věnovala modelingu naplno,“ vypráví osmadvacetiletá Klára.\n„V té době jsem měla přítele. Náš vztah byl sice na dálku, ale každý měsíc jsem se snažila přijet domů na víkend. Takhle nám to vydrželo zhruba rok. Když jsem byla pracovně v Paříži, přišla mi SMS s textem: ,,Klárko, je mi to líto, ale takhle už dál nemůžu, odstěhoval jsem se, sbohem!“ to mi vyrazilo dech.\nVolala jsem mu několikrát denně, psala SMS a pokaždé bez úspěchu. Sebrala jsem se a letěla domů. Byt byl prázdný, nezůstalo tam po něm vůbec nic. Nevěděla jsem, co mám dělat. Jeho kamarádi mi řekli, že odletěl pracovat do Anglie, kde chce začít nový život beze mě, že už mě nemiluje. Měla jsem co dělat, abych se nezhroutila.\nByl to můj první vážný vztah a já si už v duchu plánovala svatbu. Už mě doma nic nedrželo, tak jsem se do Paříže přestěhovala natrvalo. Dříve jsem nikam nechodila, večírky, na které mě zvaly kamarádky, mě nezajímaly. Ale teď jsem si řekla, že to bude to nejlepší na odreagování. Člověk přece nemá být po rozchodu sám.\nJenže jsem to začala přehánět. Měly jsme VIP pozvánky na různé party a jednou jsme vyrazily i na takovou, která připomínala spíš seznamovací akci bohatých mužů a mladých modelek. Chtělo se mi odejít, neměla jsem na muže tohoto typu náladu. Ale cestou z klubu mě chytil za ruku jeden velmi elegantní postarší pán.\nLíbil se mi, tak jsem zůstala. Povídali jsme si a pili víno. Víc už si z toho večera nepamatuji. Ráno jsem se probudila v krásném apartmá, ale sama. Nikde nikdo. Jen na polštáři ležel vzkaz a vedle rudá růže. Dotyčný v něm děkoval za nádhernou noc. Všude kolem bylo poházené moje oblečení a já si začala matně vzpomínat na detaily předešlé noci. Bohužel to, jestli jsme použili kondom, si nevybavuji. Řekla jsem si, že se to prostě stalo, bavila jsem se a dál užívala svobody.\nZa dva měsíce jsem onemocněla. ,,Zase ta chřipka,“ říkala jsem si. Brala jsem klasické dostupné léky a po týdnu jsem byla opět fit. Jenže jak jsem najela na svůj hektický a náročný život, chřipka se po dvou týdnech vrátila. Bylo mi stále hůř a hůř. Musela jsem odjet zpět do České republiky a zajít za svou doktorkou.\nTa mi předepsala antibiotika, vitaminy a klid, žádné zatížení organismu. Poctivě jsem se léčila, ale léky absolutně nepomáhaly. Musela jsem jít na krevní testy a byly mi doporučeny i testy na HIV. To mi přišlo naprosto zbytečné, měla jsem jen 4 partnery a se třemi jsem používala kondom. A že by zrovna ten jeden byl nakažený, by mě ani ve snu nenapadlo.\nUběhlo 14 dní a já si šla pro výsledky. Paní doktorka mě pozvala do ordinace a sdělila mi, že mám zvýšenou sedimentaci a alergii na prach. Usmála jsem se a zeptala se, jaké léky mi předepíše. Bohužel tohle nebyl konec mé diagnózy. Když mi oznámila, že jsem HIV pozitivní, myslela jsem, že je to vtip.\nNevěřícně jsem koukala, ale když jsem viděla její výraz, propadla jsem v hysterický pláč. Sestřička mi podávala jeden kapesník za druhým a obě mi začaly vysvětlovat, že život s HIV nezamená jistou smrt. Že pokud se dodržují jistá hygienická pravidla a berou se dané léky, můj život se v zásadě nezmění.\nNenáviděla jsem sebe samu\nDomu jsem šla jak opařená, nedokázala jsem tuto skutečnost přijmout, v hlavě se mi opakovala jedna a ta samá otázka, proč já? Jedna hloupá noc a všechno se změnilo, sny, plány a budoucnost, vše jakoby zmizelo. Hned se mi vybavil onen muž, se kterým jsem ten večer byla v baru a následně v hotelovém pokoji. Nic jsem o něm nevěděla, neměla žádný kontakt.\nNapadlo mě, s kolika ženami ten člověk ještě bude spát a kolik jich může nakazit. Několik měsíců jsem se vyhýbala okolí, nikam jsem nechodila, jen seděla doma a brečela. Styděla jsem se to komukoliv říct. Moc kamarádek jsem kvůli cestování neměla a těm, co mi zbyly, jsem se svěřit nedokázala. Bála jsem se, že mě zavrhnou, že se mě budou štítit. Dělalo se mi zle ze sebe samé.\nNejhorší bylo pomyšlení na to, jak to řeknu rodičům. Už mě ubíjelo, jak se sama ničím. Rodiče mě celkem překvapili. Maminka se snažila neplakat a tatínek beze slova odešel. Po chvilce za mnou oba přišli s tím, že mám jejich plnou podporu, že to společně zvládneme.\nNedokážete si představit, jak se mi ulevilo, když jsem věděla, že tu se mnou jsou lidé, kteří mi ve všem budou pomáhat, byla jsem jim za to vděčná. Velice pomalu jsem se začínala učit s touto nemocí žít. Na internetu jsem si našla články, příběhy, informace o viru HIV. Byla jsem až překvapená, kolik lidí je na tom stejně jako já, jen se o této nemoci na veřejnosti stále moc nemluví.\nPřítel mě naučil znovu žít\nK lékaři musím chodit každé tři měsíce na kontrolu. Denně beru několik léků, bez kterých by se můj zdravotní stav dost zhoršil. Sama za sebe můžu říct, že žiju skoro stejně jako dřív. Jen na sebe musím dávat větší pozor. V případě, že mi vyjdou zhoršené krevní testy, nesmím chodit moc mezi lidi, moje imunita je dost oslabená a jakékoliv banální nastydnutí pro mě znamená dlouhou léčbu.\nNa jedné z mých kontrol jsem se v čekárně seznámila se sympatickým klukem. Pozval mě na kávu a já zjistila, že když jsem s ním, dokážu myslet i na jiné věci. A tak jsme se vídali skoro každý den. O sobě jsem mu zatím nic neřekla. Když mělo dojít na sex, vymlouvala jsem se. Po třech měsících už toho měl Petr, tak se můj přítel jmenoval, plné zuby.\nZačali jsme se hádat a já mu nedokázala říct rozumný důvod, proč s ním nechci spát. Musela jsem s pravdou ven. Byla jsem si jistá, že ho svým přiznáním ztratím. Opak byl ale pravdou. Petr řekl, že za ty tři měsíce se do mě zamiloval natolik, že si nedokáže svůj život beze mě představit. A dokonce mi řekl, že v jeho okolí žije stejný pár jako my.\nJeho kamarád je též HIV pozitivní a žije se zdravou slečnou už dva roky. Jde jen o to, domluvit se na pravidlech společného soužití a dodržovat je. Byla jsem hodně překvapená a zároveň šťastná. Už jsem na svou nemoc koukala jinýma, jasnějšíma očima. S Petrem máme pár měsíců po svatbě a plánujeme si postavit náš vlastní vysněný dům. A já si konečně začala užívat života i přes to, že jsem HIV pozitivní.\nSyndrom selhání imunity (AIDS) se šíří po Rusku zlověstně a ničivě jako lavina. Dokonce rychlostí větší než v Africe, kterou tato nemoc již stačila paralyzovat. Počet lidí nakažených virem HIV se totiž v některých regionech Ruska v poslední dekádě navýšil až o 700 %. Vyplývá to z faktů zveřejněných na světové konferenci o AIDS, která se konala ve Vídni.\n„Ještě před několika lety si Rusové mysleli, že tato věc se vyřeší sama,“ nechala se slyšet v rakouské metropoli Oksana Dolgikhová, vedoucí moskevské Charity, která se věnuje dětem nakaženým tímto zákeřným virem. „AIDS se považoval za záležitost okrajových skupin: drogově závislých, prostitutek a homosexuálů. O dětech, které se rodily již s touto nákazou, se myslelo, že zemřou ještě před dosažením školního věku,“ uvedla. Mezitím se ale prý epidemie AIDS rozrostla v „obrovský problém“. Oproti roku 1998, kdy bylo v celém Rusku registrováno 11 tisíc nemocných HIV, je to nyní 340 tisíc a odborníci předpokládají, že ve skutečnosti jich je nejméně pětkrát více. Přitom Rusku pro boj s touto epidemií chybí prakticky všechno: finanční prostředky, osvěta i solidarita společnosti. Zatímco Brazílie vynakládá na tento účel až 300 milionů dolarů ročně, Rusko se svou rozlohou a počtem nakažených jen sotva 4 miliony dolarů. Kromě toho Rusové považují AIDS za sociální stigma, které vyřazuje z většinové společnosti. Výsledkem podle Dolgikhové je, že děti, které tuto nemoc „zdědily“ po svých rodičích a o něž se stará moskevská Charita ve dvou nemocnicích a dvou dětských domovech, postrádají ze všeho nejvíc něžnost. Kromě zdravotníků a pečovatelek za nimi prý nikdo nepřichází – dokonce ani nejbližší příbuzenstvo tuto solidaritu neprojevuje.\nAutor textu: Zikmund, Martin T.\nKatolický týdeník 31/2010


Obsáhlost a pečlivost jejího zpracování zajišťuje široký rozhled pro čtenáře hledající ten pravý festival nebo kulturní akci. Z rozsáhlé nabídky si vybere jistě každý.\nČtenáři se navíc o některých očekávaných festivalech mohou dozvědět i mnoho podrobností. Například o Besedě u bigbítu nebo o festivalu v Boskovicích. Na něj se mohou čtenáři dostat díky magazínu za pár korun. Stačí zodpovědět jednoduchou otázku v soutěži. Stejnou možnost mají také v případě Ibéricy, Hradech.cz a MHF Petra Dvorského.\nPřipomínáme uzávěrku dalšího čísla magazínu festivaly: 1/2015:\nRedakční uzávěrka: 12. února 2015\nUzávěrka komerční inzerce: 20. února 2015


Na lipovou alej pršelo, rekordy v Nymburce vydržely – Tipsport Sportuj s námi!\nREPORTÁŽ: Na lipovou alej pršelo, rekordy v Nymburce vydržely\nPavel Kubričan z Adidas BOOST teamu a Kristýna Dvořáková z Eurofoam sport teamu vyhráli hlavní kategorie 21. ročníku Běhu lipovou alejí, který se běžel současně jako Nymburská desítka. Svými časy však oba zůstali za traťovými rekordy. Na desetikilometrové trati se v devíti kategoriích dospělých objevilo 171 běžců, na dvanácti mládežnických tratích od 100 do 2 720 metrů pak dalších 175 závodníků.\n„Výkony i samotnou účast nepříznivě ovlivnilo počasí – mrholilo a trať byla mokrá. Všem jsme proto v cíli připravili teplý čaj. Závody proběhly bez problémů, chválím spolupráci s Městskou policí,“ řekl Josef Rosůlek, ředitel závodu.\nKubričan vyhrál o půl minuty před Smetanou, ale na rekordy Bláhy a Pokorného 30:34 min. mu chybělo 1:08 min. Mezi ženami byla jasnou suverénkou Dvořáková, která byla v cíli o 2:41 min. dříve než druhá Václavíková – za rekordem Metelkové 35:37 min. zaostala o 2:26 min.\n„S vítězstvím samozřejmě spokojený jsem, s výkonem už méně. Cílil jsem se na čas pod 31:30 minuty. Mezi šestým a sedmým kilometrem jsem však trošku vytuhnul. Kolem Sportovního centra se potřetí běželo proti větru a mně to vzalo síly,“ svěřil se vítězný Pavel Kubričan.\nZa zmínku stojí skutečnost, že se v absolutním pořadí na čtvrtých místech prosadili čtyřicetiletý Jiří Miler a třiačtyřicetiletá Radka Zbíralová, navíc čtrnáctá byla pětapadesátiletá Karla Mališová. „S časem jsem spokojený, ono už to asi o moc lepší nebude. Před čtrnácti dny jsem byl nemocný, takže se do toho dostávám postupně,“ řekl v cíli Jiří Miler.\n„Ten závod mám ráda, jako bývalé maratonkyni mi trať vyhovuje. Je to ´placka´, běží se na tartanu i na silnici. Samotný výkon poznamenaly zdravotní potíže – prodělala jsem virózu a vrátily se mi teploty kolem devětatřiceti stupňů. Organizace byla výborná, panuje zde pěkná sportovní atmosféra a líbilo se mi, že komentátor závodů o každém běžci něco věděl. Pokud zdraví a forma vydrží, přijedu za rok znovu,“ slíbila Karla Mališová.\nVýsledky – 10 km muži: 1. Kubričan (Adidas BOOST team) 31:42 min., 2. Smetana (Eurofoam sport team) -0:35 sek., 3. Sysel (Spartak Praha 4) -1:32 min.. Vítězové dalších kategorií – 40 až 49 let: Miler (AC Mladá Boleslav) 33:37 min. (v absolutním pořadí 4.), 50–59 let: Schovánek (Krčský les) 39:34 min. (28.), 60-69 let: Menšík (Jablonec n. N.) 40:52 min. (35.), nad 70 let: Říha (Sokol Sadská) 40:48 min. (68.).\n10 km ženy: 1. Dvořáková (Eurofoam sport team) 38:03 min., 2. Václavíková (Sklárna AJETO Lindava) -2:41 min., 3. Lenčová (AC TJ Jičín) -3:22. Vítězky dalších kategorií – 35 až 44 let: Zbíralová (Praha 9) 42:18 min. (v absolutním pořadí 4.), 45-54 let: Šťástková (Grand Prix Kolín) 47:24 min. (16.), nad 55 let: Mališová (USK Praha) 46:42 min. (14.).\nVítězové mládežnických kategorií – dorost (2720 metrů): Martínek (ZŠ Kounice) 9:15,1 min. a Čechová (SKP Nymburk) 12:48,9 min, starší žactvo (1500 m): Pazdera (Mlékovice) 5:15,6 min. a Střelečková (Čachovice) 6:39,6 min., mladší žactvo (700 m): Červinka (SKP Nymburk) 2:08,3 min. a Dusová (ZŠ Kounice) 2:20,8 min.\nDětské kategorie (tratě 350, 200 a 100 m) vyhráli: Fryčová (SKP Nymburk), Slavík (ZŠ Kounice), Veselá, Majdloch (oba SKP Nymburk), Kraumanová a Stegbauer (oba Nymburk).\nKompletní výsledkové listiny jsou na http://www.atletika-nymburk.4fan.cz/.


Lotosové blues - Kristina Ohlsson: recenze, názory, obsah, koupit knihu | Baila.net\nVenku lije jako z konve a do advokátní kanceláře Martina Bennera přijde zoufalý muž, který tvrdí, že jeho sestra potřebuje pomoc. Má to ale jeden háček. Jeho sestra je totiž mrtvá. Než spáchala…\nPro vydání: Vydání druhé, česky, Fleet, svazek 91\nDo advokátní kanceláře Martina Bennera přijde bratr ženy, která se proslavila jako Sára z Texasu, vražedkyně pěti lidí. Sára je mrtvá. Poté, co se doznala k vraždám spáchaným v USA i ve Švédsku, zabila se. Přesto její bratr nevěří v Sářinu vinu. Navíc…\nDo advokátní kanceláře Martina Bennera přijde bratr ženy, která se proslavila jako Sára z Texasu, vražedkyně pěti lidí. Sára je mrtvá. Poté, co se doznala k vraždám spáchaným v USA i ve Švédsku, zabila se. Přesto její bratr nevěří v Sářinu vinu. Navíc zmizelo i její dítě. Martin má očistit Sářino jméno in memoriam. Netuší však, do jak nebezpečné hry se pouští.\nŠvédský detektivní román o snaze očistit jméno mrtvé vražedkyně. Pátrání po pravdě je však nebezpečnější, než se na první pohled zdá.\nPro vydání: Vydání první, česky, Fleet, svazek 91\nRecenze: Blues pro advokáta\nSeverský detektivní román Lotosové blues přináší pohled na život téměř obyčejného advokáta Martina Bennera a jeho kolegyně Lucy. Oba si žijí poklidným životem, ve kterém míchají dohromady práci i soukromí. Ovšem jen dokud za Martinem nepřijde…\nSabina Huřťáková Hašková, 17. září 2016, VašeLiteratura.cz\nMůj názor na knihu Lotosové blues:\nOriginál: Lotus blues. (švédsky)\nVydání první, česky, / Fleet, svazek 91, 394 stran, ISBN: 9788074733703\nzvolte si jiné vydání (1) Vydání druhé, česky, Fleet, svazek 91, 394 stran, ISBN: 9788074734069


Lenovo A2010 pouzdro, obal - www.pouzdro.eu\nPouzdro nebo obal na mobil Lenovo A2010 naleznete právě u nás. Nabízíme pouzdra několika výrobců a provedení. Sortiment zahrnuje silikonová, zadní pouzdra, otevírací, kožená i na opasek nebo pouzdra pro sport. U nás nakoupíte levná pouzdra ale i pouzdra prémiových značek a výrobců. Nechybí ani ochranné fólie a tvrzená skla, která Lenovu A2010 c...\nPouzdro nebo obal na mobil Lenovo A2010 naleznete právě u nás. Nabízíme pouzdra několika výrobců a provedení. Sortiment zahrnuje silikonová, zadní pouzdra, otevírací, kožená i na opasek nebo pouzdra pro sport. U nás nakoupíte levná pouzdra ale i pouzdra prémiových značek a výrobců. Nechybí ani ochranné fólie a tvrzená skla, která Lenovu A2010 chrání displej před poškozením a prasknutím. Díky neustálé aktualizaci nabídky se můžete setkávat s novými pouzdry každý den.\nA2010 V této kategorii je 6 položek.\nLenovo A2010 pouzdro na krk černé\nČerné pouzdro s uzávěrem na pevný suchý zip. Ideální pro Lenovo A2010. Je vybaveno karabinou a šňůrkou na krk. Vnitřní výstélka chrání mobil od poškození. Uvnitř naleznete kapsu na doklady a v zadní stěně je kapsa na zip do které lze skrýt drobnosti. Pouzdro lze také umístit na opasek, případně jej lze držet jen tak v ruce díky zadnímu úchytu.\nLenovo A2010 pouzdro bílé s táhlem, magnet PU kůže\nBílé pouzdro s magnetickým uzávěrem pro mobil Lenovo A2010. Pouzdro je vyrobené ze syntetické kůže s lakovaným povrchem. Mobil lze z pouzdra vysunout pomocí táhla. Vnitřní prostor pouzdra je ze jemného mikrovlákna. V zadní části pouzdra je přihrádka pro bankovky nebo platební karty a otvory pro reproduktor.\nLenovo A2010 pouzdro černé Yellow Stripes\nČerné pouzdro s táhlem pro vysunutí mobilu. Pouzdro má dekorativní vzor s žlutými linkami. Je vhodné pro Lenovo A2010. Uzavírá se na suchý zip a zabraňuje tak vyklouznutí mobilu z pouzdra. Vnitřní prostor je z jemného mikrovlákna, které leští povrch telefonu a displeje.\nLenovo A2010 pouzdro černé Red Stripes\nČerné pouzdro s červenými linkami, které je vhodné pro Lenovo A2010. Pouzdro je vybavené táhlem pro vysunutí mobilu na jehož konci je suchý zip. Díky tomu nemůže mobil vyklouznout z pouzdra. Vnitřní prostor pouzdra je z jemného mikrovlákna.\nLenovo A2010 pouzdro bílé s táhlem, PU kůže\nBílé pouzdro s táhlem pro Lenovo A2010 je vyrobené ze syntetické kůže značkou Redpoint. Pouzdro je prošívané, uzavírá se na suchý zip a díky táhlu můžete jednoduše mobil vysunout z pouzdra. Vnitřní prostor je z mikrovlákna a v zadní straně pouzdra jsou dva otvory pro reproduktor.\nLenovo A2010 pouzdro černé na opasek, PU kůže\nČerné pouzdro ze syntetické kůže vhodné pro zavěšení na opasek. Pouzdro je vhodné zejména pro Lenovo A2010. Je termoplasticky tvarované a díky tomu drží stabilní tvar. Povrch je lesklý a otěruvzdorný. Vnitřní prostor je pak jemně polstrovaný. Díky spodní pružné části lze mobil jednoduchým pohybem vysunout z pouzdra. Uzávěr je pak zajištěn dvojicí magnetů.


Hlavní stránka > Zvířata > Drobní savci > Inzerát č. 91375566\nChovatelská stanice Of Artur nabízí křečky z vrhu J narozená 19.5., která jsou ihned k odběru. Nekousavá, vymazlená a pěkná miminka jak do chovu, tak na mazlíčka. :)\nBarvy černá a holubí šedá.\nOdběr kdekoliv v jihomoravském kraji, jiné kraje po domluvě, přes přepravu zvířat.\nVíce informací o chovu a o nás na http://zviratka-u-lulu.blog.cz


prodej MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL - prodej, recenze, diskuze\nMIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL\nInternetový poradce Vám poradí nejen v diskuzi s MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL. Dobré recenze a pozitivní zkušenosti s MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL vám pomohou se rozhodnout\n3 důvody proč prodáváme MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL\nRecenze prodeje MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL\nDenis Vondál, Kařízek:\nPo více jak jednom roce testování tohoto MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL chci říci, že splňuje mé očekávání. Je užitečný, praktický a hodně silný. Již při nákupu jsme s přítelkyní ocenili skvělé jednání i montáž. Takové jednání by měla být všude, ale bohužel to tak není.\nSebastian Frynta, Kvášňovice:\nI když internetový obchod nabízel skutečně velkou nabídku MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL, byl jsem nakonec zklamán, když MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL přivezl kurýr. Co se týče dovážky, vše na jedničku. Ovšem e-shop mi neuměl vysvětlit, z jakého důvodu přišlo jiné zboží. Šlamastika byla vyřešena za více než měsíce, což je podle mě jediný nedostatek tohoto e-shopu.\nViktorie Řežábová, Nová Dědina:\nŘekl bych, že MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL naprosto předčí všechny podobné konkurenční výrobky. A nejde jen o jeho efektivitu. Pro mě byla rozhodující i kvalita ve spojitosti na to, co za ni teda získám. Nevybírám pokaždé jen ten nejkrásnější výrobek, snažím se zohlednit provedení i cenu doručení a komunikaci s e-shopem. V tomhle ohledu mě MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL více než udělal radost a mohu ho každému poradit.\nHodnocení MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL\nDiskuze MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL\nMichaela A: já jsem to prostě chtěla\nRoman J: tak jsem to dostala aje to super\nNikolas B: Přišlo to celkem rychle\nNaším cílem je Vám prodávat nejlevnější MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL. Nabízíme vám pohodlí a férové jednání na trhu pro výběr levného a dobrého produktu, přesně podle vašich požadavků a potřeb. Pro porovnání prodejní ceny Vám níže navrhujeme podobné produkty.\nProdej podobného zboží MIKINA VANS CLASSIC CREW II - černá - XL


Lógr – magazín pro moderní kulturu » Neznámá známá: Tygří královna béčkových filmů Cynthia Rothrocková\nTak se přiznejte, kdo si ji pamatujete? A teď se přiznejte vy, kteří jste při sledování jejích filmů snili o tom, jak vám pořádně nakope zadek. Dámy a pánové – královna béčkových akčních filmů přelomu osmdesátých a devadesátých let Cynthia Rothrocková.\nCynthia vám klidně šlápne do obličeje\nRozdávala high-kicky na počkání bez ohledu na to, jak úzké na sobě zrovna měla džíny. Padouchům vždy hrozilo, že jim podpatek jejích lodiček nadělá pěknou neplechu v obličeji. Kromě 360° otoček ovládala bravurně i revolver.\nZ filmů Cynthie Rothrockové dosáhla největší slávy tetralogie Tygří spáry (Tiger claws), kterou vřele doporučuji na dlouhé zimní večery. Scenáristé předvedli poměrně solidní zvrat. První díl byl standardním béčkovým filmem postaveným na bojových uměních, který se odehrával v reálně působícím světě. Druhý díl byl ale zničehonic sci-fi. Ústředním záporákem celé série je Bolo Yeung, všemi obávaný nabušený Číňan, který umí házet prsními svaly. K dokonalosti je pak dotažený čtvrtý díl, který má na ČSFD neskutečných 25 %.\nBolo Yeung s prsama většími než měla Cynthia\nDnes již téměř šedesátiletá Američanka se vyskytla za svůj život ve více než 60 filmech (pauzu si udělala mezi lety 2004 až 2011) a neusíná na vavřínech. Jenom v letošním roce by se měla objevit v sedmi filmech. V jaké kvalitě je téměř jasné.\nJe držitelkou neskutečných 7 černých pásků z různých východoasijských bojových sportů včetně taekwondo a karate. Dříve než se „prosadila“ v Hollywoodu, proslavila se ve filmech hongkongské produkce. V současnosti vede školu bojových umění v Kalifornii.\nNaklepu vám půlky!\nKromě zmíněných Tygřích spárů stojí za zmínku ještě Karate Tiger 2 (ty tygři jsou jí nějaký souzený). Velmi pěkným dílkem by mohla být i Dračí lady.\nA na závěr malá ukázka jejího umění. Ostrá holka, co?\nPozvánka: Dny Severu\n10 aplikací pro všechny milovníky knih


ZOK / OBCHODNÍ KORPORACE [ČÁST PRVNÍ ] / AKCIOVÁ SPOLEČNOST [HLAVA V ] / Obecná ustanovení [Díl 1 ] - OBCZAN.CZ\nDíl 1 [Obecná ustanovení ]\n04/04/2014 / Administrátor\nDůvodová zpráva K § 241 až 247\nK právním jednáním, jejichž účelem je nedůvodné zvýhodnění jakéhokoliv akcionáře na úkor společnosti nebo jiných akcionářů, se nepřihlíží, ledaže tento zákon stanoví jinak nebo by to bylo na újmu třetím osobám, které na takováto právní jednání v dobré víře spoléhaly.\nÚčastnickými cennými papíry jsou cenné papíry vydané společností, se kterými je spojen podíl na základním kapitálu nebo hlasovacích právech v této společnosti, a dále cenné papíry vydané společností, se kterými je spojeno právo takové cenné papíry získat.\nZákladní kapitál se vyjadřuje v českých korunách. V případě, že akciová společnost vede podle zvláštního zákona účetnictví v eurech, může vyjádřit základní kapitál v eurech.\nVýše základního kapitálu akciové společnosti je alespoň 2 000 000 Kč, nebo 80 000 EUR.\n28/05/2014 / Rostislav Šívara\nPovinnost zvýšit základní…\n06/06/2014 / Lenka\nZvýšení základního kapitálu a.s…\n§ 247 [Emisní kurs akcie]\nEmisní kurs akcie nesmí být nižší, než je jmenovitá hodnota akcie.\nEmisní kurs kusové akcie nesmí být nižší, než je její účetní hodnota. Účetní hodnota kusové akcie se určí tak, že se částka základního kapitálu vydělí počtem vydaných kusových akcií.\n§ 15 ZOK (Vklad)\nJe-li emisní kurs akcie vyšší než její jmenovitá nebo účetní hodnota, tvoří tento rozdíl emisní ážio. Je-li částka placená na splacení emisního kursu nebo cena vneseného nepeněžitého vkladu určená stanovami nebo valnou hromadou nižší než emisní kurs akcie, započte se plnění nejprve na emisní ážio.\nPokud částka placená na splácení emisního kursu nebo cena vneseného nepeněžitého vkladu určená stanovami nebo valnou hromadou podle tohoto zákona nepostačuje na splacení splatné části jmenovité nebo účetní hodnoty všech upsaných akcií, započítává se postupně na splacení splatné části jmenovitých nebo účetních hodnot jednotlivých akcií, ledaže stanovy určí jinak nebo je v souladu s nimi dohodnuto jinak.\nDůvodová zpráva K § 248 až 254\nRozdíl mezi cenou nepeněžitého vkladu a jmenovitou nebo účetní hodnotou akcií, které mají být vydány akcionáři jako protiplnění, se považuje za emisní ážio, ledaže stanovy nebo rozhodnutí valné hromady určují, že tento rozdíl nebo jeho část společnost vrátí upisovateli anebo že se použije na tvorbu rezervního fondu.


VIDEO, FOTO: Lubenská koleda měla premiéru - Rakovnický deník\nVIDEO, FOTO: Lubenská koleda měla premiéru\nLubná- Za lubeňáky k nálezu Lubenské koledy vysvětlil Pavel Sklenička: "Našli jsme ji při bourání staré hasičské zbrojnice jako součást pokladu."\nLubeňáci soběFoto: Jana Elznicová\nNAPROSTOU předvánoční pohodu přinesl o víkendu do Lubné pořad nazvaný Vánoční zastavení u kostela aneb Lubeňáci baví Lubnou. Program zahájila legendární kapela Brass Band, která vyhrávala v mrazivém odpoledni před kostelem svatého Jiří.Tyto prostory dále návštěvníkům Lubné nabídly jarmark historických řemesel.\nPoté se většina lidiček přesunula do interiéru kostela, který zaplnili do posledního místa. K potěše očí i ducha tu zazpívali předškoláčci. Starší děti nabídly sváteční recitaci a mladí umělci hru na klávesové nástroje . Příjemným překvapením pak bylo samozřejmě vystoupení pěveckého sboru Lubeňáček. Jak jsme již předem avizovali nechybělo ani slibované překvapení v podobě premiérového provedení nalezené Lubenské koledy. Jeden z nálezců Pavel Sklenička k vydařené recesi říká: „ Našli jsme ji při bourání staré hasičské zbrojnice jako součást pokladu. Autor je neznámý, takže si mohl dovolit pranýřovat v textu některé místní nešvary i jednotlivce. Je zvláštní, že píseň zcela přesně zapadá do dnešní doby. Autor zřejmě musel mít věštební schopnosti.“ I přes třeskutý mráz lze konstatovat, že návštěvnost akce v Lubné byla báječná stejně jako její program.


Osprey Cottage - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Meigle\nMeigle a zdejší nabídka všech 6 ubytování.\nMeigle, Meigle, Velká Británie - Zobrazit na mapě\nOsprey Cottage – podrobnější informace\nVýhodně umístěný ve městě Meigle,je hotel Osprey Cottage skvělou základnou pro prohlídku tohoto živého města. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nZařízení a služby poskytované Osprey Cottage zajistí hostům příjemný pobyt. Hotel poskytuje zařízení pro tělesně postižené, parkoviště s cílem zajistit našim hostům co největší komfort.\nKromě toho jsou všechny pokoje vybaveny celou řadou vymožeností. Mnoho z nich má k dispozici i topení, televize, satelit / kabelová TV, DVD/CD přehrávač, lednička, které potěší i toho nejnáročnějšího hosta. Po celý den si můžete užívat pohodovou atmosféru zahrada. Ideální polohou a vyhovujícím vybavením, je hotel Osprey Cottage perfektní volbou v mnoha ohledech.\nMeigle Ubytovacích zařízení


Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 od 0 Kč | HLEDEJCENY.cz\nDezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38\nCena produktu Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 není známa.\nPopis produktu Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38: Oblíbený design DEZENT M je nyní k dispozici v nové zářivé verzi lakované s titanovým leskem. Mohutnější dvojče kola DEZENT F, model DEZENT M, je vhodný pro vozy SUV, stejně jako pro všechna těžší... > více informací\nDezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 - popis\nDezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 najdete také na Sleviste.cz a také Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 na Nejrychlejsi.cz\nBylo pro vás vyhledání nejlevnějších cen u produktu Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 užitečné? Najdeme vám nejlevnější ceny jakéhokoliv zboží. Například nejlevnější Kamery do auta nebo Autobaterie, Nabíječky autobaterií, Autokosmetika.\nNejlevnější Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 akční ceny - Levné Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38\nVýsledky porovnání cen v internetových obchodech: Nejlevnější Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 stojí 0 Kč.\nPortál HLEDEJCENY.cz vyhledává a porovnává produkty dle mnoha parametrů. Nejlevnější Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 najdete u nás.\nPříbuzné fráze k Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38\nDezent th dark 8 5x19 5x114 3 et38\nDezent r 7 5x17 roztec 5x114 3 et38\nDezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 na HLEDEJCENY.cz\nPřesvědčte se, že u nás najdete Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 opravdu levně. Nejlevnější Dezent M 8,5x19 rozteč 5x114,3 ET38 na HLEDEJCENY.cz už od 0 Kč.


Kluby | Rotary 2240\nRotary klub je základním článkem společenství ROTARY INTERNATIONAL. Každý Rotary klub je samostatným právním subjektem založeným podle legislativy státu, v němž působí (v ČR zapsané spolky a v SR občanská sdružení) a podle jednotných zásad přijatých společenstvím Rotary (k jejich aktualizaci dochází na základě připomínek klubů každé tři roky).\nRotary kluby nabízejí členům a členkám kultivovaný životní styl podle jejich osobních zájmů, otevřené přátelské vztahy a další rozvoj jejich osobnosti. Jsou nepolitické, národnostně a nábožensky tolerantní, svými veřejně prospěšnými aktivitami a projekty (službami) pozitivně ovlivňují region, v němž působí, a napomáhají utvářet občanskou společnost v duchu trvalého kréda celého společenství Rotary:„Service above self“.\nRotary kluby koordinují svoji místní i mezinárodní činnost v rámci územního celku zvaného distrikt. Náš ROTARY DISTRIKT 2240 má právní subjektivitu podle zákona ČR číslo 116/1985 Sb. ve formě mezinárodní neziskové organizace s působností na území České republiky a Slovenské republiky.\nPodívejte se na přehled klubů >\nRotaract kluby sdružují lidi ve věku od 18 do 30 let, aby sdíleli své nápady s leadry, nejen v místní komunitě, rozšiřovali své organizační a profesní dovednosti a bavili se prostřednictvím služby komunitě. V komunitách po celém světě, Rotariáni a členové Rotaractu spolupracují ruku v ruce, aby prostřednictvím služby pomáhali. Od velkých měst po malé vesnice, Rotaract mění komunity, jako je například ta Vaše. Komunita Rotaractu čítá 250 792 členů v 10 904 klubech v 184 zemích světa.\nPříklady úspěšných osobností, plné kulturní i intelektuální rozmanitosti, které spojuje jeden společný zájem - být součástí Rotary International.


V Krista nevěřím. Zato v jeho ženu… - Katolický týdeník\nDá se ale říci,\n1.5.2014 01:02 vložil humila\nže víra existuje proto, protože o dané věci není vědění. A protože o Ježíšovi víme pouze to, co o něm napsali jeho přínivci a obdivovatelé, musejí věřící věřit, protože nevědí, nemohou nijak dokázat, že je Boží Syn. Podobné to je se samotným Pánem Bohem (jakýmkoliv). Protože o žádném Pánu Bohovi nevíme nic konkrétního, tak jeden věří v Boha Hospodina, jiný v Boha Alláha, další třebas (teď už) v Boha Buddhu, Višnu, Bráhma, Ganéšu, prostě ve stovky a stovky všelijakých Bohů. A někdo na Bohy nevěří a věří na různé nauky. Podstatné pro všechny ty postoje je to, že žádný jejich příznivec je nemůže prokázat a proto (jen) věří.\nA evangelia ani nejsou očitá svědectví. S vysokou pravděpodobností je nepsali očití svědci, a už vůbec ne ti, kterým autorství přisuzuje pozdější tradice. Evangelia jsou teologické příběhy, jejichž deklarovaným cílem je, aby čtenář uvěřil – aby uvěřil teologické “šťastné zprávě”, kterou chtějí sdělit.\nJen zápis, je jen torzem plného života, plné tradice\n2.5.2014 20:12 vložil Michal\nCírkev nestojí na několika svitcích, ty mají cenu snad pro právníky, jako ústava církve. Ale proces života je mnohem bohatší, např. řád bohoslužby je starší, než záznamy evangelií. Protože bohoslužba fungovala již v prvních dnech, kde byla evangelia jen kázáním svědků dějů a autorit. A takových indicií stovky, i v knihách odpůrců, i protivníků, kteří věru církev nešetřili. Kromě reformace, věřící tedy nevěří v knihu, ale v církev a skrze ni i Kristovi. Pro katolíka Božím Slovem je osobní Kristus, zatímco pro muslima je to Korán, jen text...Tradice víry je snad po lidské rodině nejstarší zkušeností, třeba propletená (což lze rozplétat) třeba místně omezená (beduin znal písek a velbloudy)\nKrom evangelií je tedy celý organismus církve, můžete si vymyslet jiná evangelia, a založit sektu, ale ty končí brzy. Podobně si lze těžko vymyslet židovský národ a jeho tradici. Vymyšlen není ani Korán, docela navazuje a svým stylem rozvíjí.\nÚtok na církevní majetek, nebo snad přechod na putinovo pravoslaví (to je velmi starobylé, v mnohém blízké přímo judaismu) není nutný. Když se bádá, je dobré znát i okolnosti, proč media to obchodují, co jim to vynese. Jinak každá universita by jim upřesnila, oč běží. "ženou" nazývá Ježíš i svou matku, aby podpořil rovnost vykoupených, zda z toho nebo jiného koptové rozvinuli? Ptejme se jich, koptů! To nikdo neudělal, jen se prodávají vlastní dojmy.\nA pokud Koptové trochu odbočili, nic nového, křesťanských osobitých skupin byli a budou tisíce, významný je proud, který je sjednocuje.\nPřetížení evangelií je dnešní, ne starý problém\n2.5.2014 20:20 vložil Michal\nJiž zmíněná reformace se odtrhla od úplnějšího proudu s důkazem na "texty". Tak i mediální svět zbavuje ověřitelnosti. Jinak minulost, již v prvních stoletích se poutníci pravidelně vraceli na svatá místa a i u pamětníků ověřovali a doplňovali podrobnosti. Syrská (stará) církev sice zanikla, ale zanechala texty s novým a hlubším pohledem. Od počátku jsou texty komentovány, porovnávány, překládány zpět do zdrojových jazyků (řečtina byla obohacující, praktická, kritická), protože mnohé v řečtině mizí, semitské jazyka jsou příliš odlišné. Je tedy i určitý "hypertext" za slovy a příběhy evangelijní, než jen, že někdo sedl a psal.. Literární tvorba je ovšem také všude kolem, ale snadno odpadá, oproti kanonickým.\nRe: Dá se ale říci,\n7.5.2014 11:31 vložil Servitor\n„Dá se ale říci, že víra existuje proto, protože o dané věci není vědění.“\nPodobné je to se slušností. Nikdo neví, kdy a kde se narodila, ale přesto jí každý zná, respektuje a řídí se jí. Ve společenství slušných lidí nemá neslušný člověk nebo sprosťák místo, působí cizorodě.\nŘíci, že slušnost existuje proto, protože o ní není vědění je vizitkou oné cizorodosti.


Hledat všechny nabídky ubytování v městě Little Hautbois\nEden Cottage...Pokoje za noc již za Více oblastí v: Wroxham\nV oblasti Little Hautbois naleznete perfektní kombinaci klidu a zábavy ve vzrušujícím městě Wroxham. Díky široké řadě atrakcí k objevování vás tato vyhledávaná část města nepřestane ohromovat.. Bezpochyby populární turistická destinace,Little Hautbois nabízí se svými slavnými místy a dobrým jídlem nezapomenutelný únik od starostí všedního dne. Ušetříte čas a peníze, když rezervujete s Agoda.com, slibující nejlepší hotelové nabídky v Little Hautbois a v mnohých dalších oblastech ve městě Wroxham. Podívejte se na úplný seznam ubytování a najděte pro sebe ideální místo. Podívejte se na nejlépe hodnocené hotelové nabídky v Little Hautbois, zadejte svá cestovní data do vyhledávacího pole.\nVybrané hotely ve městě Little Hautbois, Wroxham\nOblast: Little Hautbois\nVýhodně umístěný ve městě Coltishall,je hotel Eden Cottage skvělou základnou pro prohlídku tohoto...\nHotely v lokaci Little Hautbois: Eden Cottage


3.11.2015 – Nový portál, který zdarma zpřístupňuje všem uživatelům statistická data, 2. 11. 2015 spustila Česká správa sociálního zabezpečení (ČSSZ).\n24.2.2015 – Praha byla v minulosti oprávněně kritizovaná, že drží informace pod pokličkou, že například o jejím hospodaření se veřejnost dozvídá pozdě nebo vůbec. To se má brzy radikálně změnit. Nyní svá data otevře. Budou to primární data z mnoha aspektů života v metropoli - od statistik okolo škol, přes kriminalitu, až po faktury.\n2.9.2014 – Společnost Karsa Technologies představila nové analytické nástroje, které dávají e-shopům a distributorům možnost sledovat a vyhodnocovat detailně i souhrnně ceny produktů v konkurenčních e-shopech. Nová webová aplikace zpřístupňuje všechna data formou přehledných grafů v reálném čase. Porovnává přitom ceny více než 2 milionů produktů ve stovkách českých i zahraničních e-shopů.\n5.10.2015 – V tomto příspěvku vymezím obecnější zásady finančního hospodaření územní samosprávy.


Cyklista Černý únik neudržel, přesto se vyšvihl na třetí příčku | ŽivéPřenosy.cz\nCyklista Josef Černý se po druhé etapě posunul na třetí místo průběžného pořadí závodu Binck Bank Tour. Loňský mistr republiky byl členem šestičlenného úniku, jenž byl sice v závěru pohlcen pelotonem, ale díky spurtérským prémiím získal jezdec týmu CCC bonusové sekundy a posunul se vpřed pořadím.\nDušan Uhrin mladší se vrací do Rumunska. Jaký klub povede?\tPatnáctiletá Gauffová si navzdory pravidlům zahraje na US Open


Dior Addict - Balzám na rty Lip Glow z DIOR BACKSTAGE ≡ SEPHORA\nDior Addict Balzám na rty Lip Glow DIOR BACKSTAGE\nUniverzální balzám pro všechny rty. _x000D_ Tento balzám na rty zkrášlí a trvale podporuje p ... Více informací\n113 Dior Addict - Balzám na rty Lip Glow is rated 4.1 out of 5 by 13.\nloc_cs_CZ, sid_P86107, prod, sort_[SortEntry(order=SUBMISSION_TIME, direction=DESCENDING)]\nUniverzální balzám pro všechny rty.\n_x000D_ Tento balzám na rty zkrášlí a trvale podporuje přirozenou barvu rtů. Jeho barevný výsledek je šitý na míru zákaznici: díky své technologie Color Reviver reaguje balzám na rty Dior Addict Lip Glow na stupeň vlhkosti rtů každé ženy a přitom uvolňuje svou barevnou aktivní složku. Rty jsou tedy jak probuzené zevnitř, jsou svěží, nadýchané a zářivé. Jeho složení SPF10 je ještě navíc obohacené o divoké mango a lufu válcovitou, a tak během dne rty chrání a hydratuje.\nHedvábná textura přirozeně zbarvuje rty.\nRated 5 out of 5 by Emička from Neco mezi leskem a rtenkou Opravdu skveli produkt pro ty kteri hledaji prirozeny efekt. Mam uz druhe baleni a patri mezi moje stalice. Chodim jeste do skoly, takze se moc nelicim a prave proto mi tento produkt vyhovuje. Rano si ho dam na pusu a na tvare, vypada prirozne a fresh. Nesouhlasim uplne s tim, ze je to balzam. Ano na nakou chvili to rty zvlhci, ale nebude to mit stejny efekt jako klasicky balzam. Je to opravdu spis produkt ktery prida trochu barvy na rty, ci na tvare a hned vas ozivi.\nRated 5 out of 5 by DitaR from Nenápadný, přesto elegantní Balzám používám téměř denně. Má lehkou mentolovou příchuť a příjemně zvlhčuje rty.\nRated 5 out of 5 by dani from Super Moc příjemný balzám, krásně voní, lehce barví a hezky se leskne. Má moc krásný design.\nRated 5 out of 5 by Marryanne from Favorite lip product Používám denně v práci - mám suché rty a použítí i hydratační rtěnky je vysušuje - s tímto barevným balzámem nikdy nemám problém - mám již druhý odstín a uvažuji o dalším. Není nijak parfemovaný, nedráždí mě a balení je překrásné.\nRated 5 out of 5 by Marryanne from spokojenost Barva, hydratace i balení perfektní! Negativní recenze nechápu - asi jsou na matnou verzi...\nRated 1 out of 5 by Arttephis from Velké zklamání Balzám na rty, který rty vysušuje, na kterých se vytvářejí mapky a cucky. Za mě rozhodně nedoporučuji.\nRated 2 out of 5 by Malushe from Žádná pecka ve zvláčnění Za tu cenu, bych čekala mnohem větší hydratační efekt. Rozhodně si myslím, že jsou na trhu lepší a levnější produkty. Barva také není moc výrazná, a je decentní. Pocit hydratace se moc nedostavuje, ale nelepí.\nRated 1 out of 5 by Pavla 83 from Velké zklamání Tento produkt jsem si objednala na základě recenzí, těšila jsem se na hydrataci a zvláčnění. Balzám mi vysušuje rty, jsem hodně zklamaná. Je to na vyhození\nDior Addict - Balzám na rty Lip Glow Reviews - page 2