XXII. ROÈNÍK. Téma: Bezbariérové knihovny Sto let Jedličkova ústavu Sexuální asitence. - PDF\nXXII. ROÈNÍK. Téma: Bezbariérové knihovny Sto let Jedličkova ústavu Sexuální asitence.\nDownload "XXII. ROÈNÍK. Téma: Bezbariérové knihovny Sto let Jedličkova ústavu Sexuální asitence. www.vozickar.com"\n1 XXII. ROÈNÍK Téma: Bezbariérové knihovny Sto let Jedličkova ústavu Sexuální asitence\n3 MILÍ ČTENÁŘI... Čekání na jaro bylo letos dlouhé. Vůbec čekání na něco příjemného je únavné. Hodně lidí ve svém životě více méně čeká. Čeká, až mu někdo pomůže, až se stane něco, co ho probudí z letargie, až bude víc peněz, až se objeví princ na kdovíjakém koni anebo až opadá listí z dubu. Jenže někdy se holt čekat musí, i kdyby sebevětší chuť do života byla. Když březnové bílé hromady zasypaly chodníky a následné valy, které odhrnovače vytvořily u přechodů a na zastávkách autobusů, znemožnily cestovat kamkoliv, myslela jsem na vás, na sněhové vězně. Každý choďák by si řekl: no a co, mají sněhové prázdniny. Zavřou se doma a mají pohodu. Jenomže to čekání je mnohem víc vyčerpávající než brouzdání se bílou břečkou. A člověk s tím nemůže nic dělat, protože dávno neplatí, a vlastně ani neplatilo, poručíme vět ru dešti. Jak to tak vypadá, tak už je ten neblahý březen za námi. I když, neblahý Březen je označován jako měsíc knihy. Možná nám závěje chtěly naznačit, stejně jako téma tohoto Vozíčkáře, jak dobré může čtení být. Co jste přečetli za dlouhých zimních večerů vy? Chodíte do knihoven? A už jste přišli na chuť elektronickým knihám? Pobavme se spolu o tom. Dále chci upozornit nejen ty, kdo prošli Jedličkovým ústavem, na rozhovor s Janem Pičmanem. Že Jedličkárna letos slaví sté výročí svého založení, už víte. Kdo jí ale v minulosti vtiskl tvář? Jak funguje v současnosti a jak bude vypadat v budoucnu? Její ředitel o tom velmi zajímavě vypráví. Příběh Marcela Dufka sice nemá sto let, zato má stejné grády. Jak se žije s těžkým tělesným hendikepem bez institucionální asistence, a přesto samostatně v bytě? Organizovat dobrovolníky není jednoduché, kdo a jak mu pomáhá? A co pro samostatný život potřebuje? Dozvíte se v rubrice My se světem, svět s námi, která už rok a půl ilustruje svými konkrétními příběhy pojem integrace. Pozadu nezůstávají ani další rubriky. Sexuální asistence pro těžce tělesně postižené je téma, které může poškádlit nejednoho z vás. Technologické novinky anebo ku riozity v mozaice, kterou pro vás sestavil Petr Šika, už má taky své tradiční místo. A pro ty, které v minulém čísle zaujala jóga, máme další tip na rozšíření sportovní palety stolní tenis. V celém Vozíčkáři taky najdete řadu tipů, co na jaře podniknout. Festivaly, sportovní události, nabídky k seznámení v inzerci Jaro už je tady, sníh a čekání v bílém vězení už je pryč, takže si užijte týdny plné energie a nových podnětů. Krásné nabité jaro, které si tolik zasloužíme, přeje Aneta Šedá Z obsahu Liga informuje 2 Společně do práce, Směrem k práci... 2 Ebi a Patrik... 2 Nové webové stránky... 2 Pozvánky na akce s Ligou... 2 Legislativa 5 Dobrodružná cesta k skartě... 5 Téma 6 Být či nebýt v knihovnách?... 6 Co dělat, když narazím na bariérový objekt... 6 Knihou ku zdraví... 7 Bezbariérová knihovna našla útočiště v bývalé továrně 7 Fejeton: S knihovnou v kapse a hlavou v oblacích... 8 Aktuálně 10 Systém posuzování u příspěvku na péči je špatný a chceme ho změnit Být doma sám, a přesto pod dohledem V Nosislavi staví nový domov Primátor v jámě lvové aneb Jak na bariéry v pražské veřejné dopravě Osobnost 14 Integrace i specializovaná péče: obě cesty jsou správné My se světem, svět s námi 18 Nemám povahu na chráněné bydlení Psychologie, vztahy, sex 20 Sexuální asistence po francouzsku Chuť na sex zaplatí sociálka Technologie 21 Technologická mozaika Panoptikum vozíčkářské hrůzy Váleční veteráni s hendikepem Slovenský periskop 24 Slovenský monitoring bezbariérovosti Kultura 25 Festivalová sezona začíná O hendikepu píší hendikepovaní a tak to má být Pokřivená těla, pokřivené duše Úplně nemožný Cirkus Kociáno Sport 30 Červnový svátek motoristů v Chrasti u Chrudimi V květnu se můžete vydat na 96. Kladrubské hry Ping pong jako relax i jako vrcholový sport Inzerce 32 je periodikem registrovaným MK ÈR pod èíslem E Adresa redakce a vydavatele: Liga vozíčkářů, Bzenecká 23, Brno, , IÈ: Soukromá inzerce, objednávka časopisu: , Šéfredaktorka: Aneta Šedá (ata), , Poèítaèové zpracování: Vladimír Ludva Tisk: Tiskárna Helbich, a.s. Rozesílka: BM marketing, s. r. o. Jazyková korektura: Marie Fišerová Obsahová korektura: Hana Valová Foto na obálce: Jaroslav Malinský Firemní inzerci zajišťuje BASS, spol. s r. o., Hana Valová, , Vozíèkáø vychází v nákladu 2800 výtiskù 5x roènì, fyzickým osobám je zasílán bezplatnì, v ostatních případech předplatné činí 230 Kč na rok. Uzávěrka příštího čísla je Názory obsažené v èláncích nemusejí být shodné s mínìním redakce, ruèí za nì jejich autoøi. Redakce si vyhrazuje právo finálních úprav všech přijatých textů. Realizaci časopisu podporují: Projekt byl realizován za finanční podpory Úřadu vlády České republiky a Vládního výboru pro zdravotně postižené občany 1 str. 8 str. 18 str. 28 str. 30\n4 2 LIGA INFORMUJE Společně do práce, Směrem k práci, vyzýváme na Vysočině Tento projekt je spolufinancován z prostředků ESF prostřednictvím Operačního programu Lidské zdroje a zaměstnanost a státního rozpočtu České republiky. Aktivity Ligy vozíčkářů, které pomáhají lidem se zdravotním znevýhodněním najít novou či lepší práci, nejsou na Vysočině neznámé. Sociální pracovníci mají v tomto regionu za sebou už řadu úspěchů v podobě nově vytvořených pracovních míst, workshopů, PC kurzů, besed atd. Dveřmi pobočky v Jihlavě, Velkém Meziříčí a Žďáru nad Sázavou můžou zájemci se zdravotním hendikepem procházet dál. V letošním roce se totiž rozjely navazující projekty Společně do práce a Směrem k práci. Nejsme tu jenom pro lidi na vozíku, jak by mohl název naší organizace napovídat. Naopak pomáháme najít práci lidem s tělesným, mentálním, duševním či s kombinovaným postižením, s různými civilizačními či chronickými nemocemi. Se zdravotním hendikepem se na trhu práce člověk pohybuje obtížně. Naše klienty učíme, jak to zvládnout s elegancí, uvedla koordinátorka projektů na Vysočině Lucie Jiříková. 2 / 2013 Liga vozíčkářů nespolupracuje jen s klienty, ale snaží se pomoci i zaměstnavatelům, kteří chtějí zaměstnat lidi se zdravotním postižením. Hledáme vhodné zaměstnavatele, kterým poskytujeme nejen mzdový příspěvek, ale i poradenský servis a pomoc s veškerou legislativou, doplnila L. Jiříková. S klienty se zdravotním hendikepem se pracovní konzultanti setkávají v individuálních konzultacích nebo ve skupinových workshopech a seminářích. Učí se spolu, jak vystupovat během pracovního pohovoru nebo jak správně komunikovat se zaměstnavateli. Velký zájem je i o kurz pracovněprávního minima nebo o PC kurzy, které rozšiřují klientovu kvalifikaci, uvedla koordinátorka. Lidem na Vysočině se rovněž nabízí možnost pracovní asistence a další podpory v nástupu do práce. Veškeré nabízené služby jsou díky podpoře Evropského sociálního fondu v Operačním programu Lidské zdroje a zaměstnanost ZDARMA. V případě, že byste chtěli projektů Ligy využít, kontakty našich pracovníků najdete na stránkách Ligy vozíčkářů cz nebo se obraťte na recepci Ligy vozíčkářů na telefonu (pevná linka) nebo (mobilní telefon). Ebi a Patrik Krátký dokument se silným příběhem. Ebi už nějaký ten pátek bydlí s Patrikem, se svým novým páníčkem. Jejich první dny soužití i práci Ebinky zachytila Česká televize v šestiminutovém dokumentu z cyklu Kde peníze pomáhají. Ze sbírky Pomozte dětem byla totiž na výcvik tohoto asistenčního a terapeutického psa uhrazena částka Kč. Mnohokrát děkujeme a zveme ke zhlédnutí tohoto krátkého snímku. Odkaz na něj najdete na internetu, na nových webových stránkách Ligy vozíčkářů v sekci Aktuality. Pokud i vy potřebujete zdarma získat asistenčního psa, neváhejte nás kontaktovat. Najdete tak pomocníka, kamaráda i věrného průvodce na svých cestách, který pomůže překonat hendikep. Nové webové stránky Liga na sítí se ponořila do nových barev. Po dlouhé přípravě jsme rozjeli nový web, který je přehlednější, barevnější a především nám umožní elegantně upozorňovat na všechny naše aktivity. Dominantními barvami jsou zelená, šedá a modrá. Internetové stránky je ale také možné přepnout do černobílého režimu, usnadní se tak čitelnost lidem se zrakovým postižením. Ligové stránky nabízejí stejné služby jako doposud (internetová poradna, prolinkování s informačním portálem atd.), nadto nás ještě můžete kontaktovat prostřednictvím přehledného formuláře, můžete si pouštět video přímo na stránkách, listovat si pěknou a přehlednou fotogalerií. Budeme vděčni za každou zpětnou vazbu, abychom vytvořili web ideální pro vás návštěvníky a uživatele. Budeme rádi, když zde naleznete nápady, informace i inspiraci, když zde veřejnost najde zásobárnu postřehů ze života s hendikepem. Budeme rádi, když média na nových stránkách získají informační přehled a nabídku témat pro zpracování. Partneři se zase dozvědí, co všechno jim spolupráce s námi může přinést. Neváhejte proto objevit nový svět Ligy vozíčkářů na internetu! Pozvánky na akce s Ligou A už je to tady zase! S jarem se opět nabízí řada akcí a aktivit, na kterých potkáte Ligu vozíčkářů. Vezměme to chronologicky: Rehaprotex v jiném termínu i v jiném kabátě V novém termínu se na brněnském výstavišti uskuteční veletrh kompenzačních a rehabilitačních pomůcek Rehaprotex, který se přesunul z tradičního podzimního času. I když se letos nebude moct z organizačních důvodů uskutečnit rozsáhlý doprovodný program v režii Ligy vozíčkářů, který jsme pro vás léta připravovali a na který jsme se těšili, na našem stánku vás rádi uvítáme. Můžete si u nás koupit výrobky našich klientů, ale také získat radu a informace z několika oblastí. Konzultovat budeme problémy s úřady, s legislativou, s pojišťovnami atd., a to v Poradně pro život s postižením. Projekt S Ligou proti bariérám zase umožní lidem, kteří chtějí upravovat své bydlení\n5 LIGA INFORMUJE 3 a potřebují odstranit architektonické bariéry, domluvit si schůzku nebo vyřešit konkrétní situace se zkušenou architektkou. S pracovnicemi sociální rehabilitace si můžete zahrát hru, která vás lecčemu naučí a ukáže, v čem by vám sociální rehabilitace mohla být prospěšná. Kromě toho se dozvíte veškeré informace o našich službách v Jihomoravském kraji a v Kraji Vysočina. Letos se výstava koná května, bližší informace najdete uvnitř časopisu. Setkání kultur v Mikulčicích Velká výroční oslava s účastí tisíců návštěvníků i slavných osobností se chystá na víkend května v Mikulčicích. Společně s církvemi a s institucemi Jihomoravského kraje si připomeneme 1150 let od příchodu sv. Cyrila a Metoděje na Moravu a zároveň vstup křesťanství i vzdělanosti do našich tehdy divokých končin. V uvedených dnech se v srdci Velkomoravské říše uskuteční celá řada aktivit, pouť i koncerty, setkání i konference. Co přineseme do Mikulčic my? Bezbariérovou dopravu a informační servis pro zdravotně postižené poutníky. Ale také zvěst o tom, že asistenční psi umí pomoct zdravotně postiženým lidem k samostatnosti, že to jsou superhrdinové všedního dne a že podpora jejich výcviku je dobrá věc. Přijdete se nejen za námi na oslavu podívat také? Ohňostrojové šílenství a s ním Světélkování Jako každý rok i tentokrát Liga rozzáří brněnskou přehradu svítícími tyčinkami. V čase od do se v Brně opět uskuteční mezinárodní přehlídka ohňostrojů Ignis Brunensis, opět budeme prodávat světýlka ve prospěch veřejné sbírky Batdog Pes asistent. Pokud chcete zažít ohňostroje jinak, pokud se chcete pobavit a získat nové zkušenosti a zároveň pomoct dobré věci, Světélkování je pro to ideální příležitostí. Hledáme dobrovolníky, kteří by nám pomohli s prodejem. Hendikep pomoci nebrání, naopak! Neváhejte nás kontaktovat, pokud jste z Brna. Těšíme se na spolupráci. Můžete se ozvat Lence Krátké (tel.: , lenka. Aktuální informace, články, nabídky a osobní inzerce pro vás denně přibývají na PSÍ ŽIVOT Nejen že se psi nikdy neperou doopravdy Na článek Psi se nikdy neperou doopravdy v prosincovém čísle Vozíčkáře mi přišlo dost ohlasů. Ozývali se neznámí lidé i moji známí, kteří čtou vozíčkáře na webu. Většina z nich se mnou moc nesouhlasila a nejvíc asi ti, kteří mají se psy letité zkušenosti. Hledali různé skuliny a výmluvy, ale nikdo z nich mi nezdůvodnil, proč by přirozené chování psů mělo vypadat jinak. Proto, abych uvedl zmíněný článek na pravou míru, se musím o tématu ještě trochu rozepsat. Tedy, vážení přátelé i nepřátelé, tak jak jsem napsal, tak to i je. Socializovaní psi žijící ve funkční smečce (i té lidsko-psí) se neperou doopravdy, boj nahrazují rituálem, při kterém si významně neublíží. Pokud ano, pak příčinou jsou lidé. Nedají psům dostatek prostoru ke komunikaci, nedají jim možnost být opravdu psy v prostředí, ve kterém by se měli cítit uvolněně. A prostřednictvím stejného mechanismu mohou lidé i za další psí problémy, než je vzájemná agresivita. Mohou za agresivitu vůči lidem, rozličné psí strachy v běžných životních situacích, ničení věcí, neposlušnost, nutkavé projevy v jejich chování, kterým je třeba obyčejné honění ocásku nebo vykusování srsti. Tohle by psi nikdy sami od sebe nedělali. Lidé si v převážné většině dost neuvědomují, že psi jsou naprosto odlišným živočišným druhem, a proto nevidí svět lidskýma očima, ale vnímají ho úplně jinak. Psi jsou smečková zvířata a ke spokojenému životu potřebují cítit bezpečí fungující smečky. My je místo toho ve věku dvou měsíců vytrhneme z jejich fungující smečky, kterou často jako jedinou za svého života poznají. Vsadíme je do lidské společnosti, o které si myslíme, že když je dobrá pro lidi, je dobrá i pro psy, a že hned budou vědět, jak se v nepřirozeném nepřátelském prostředí chovat. Ale oni nemají odkud to vědět, snaží se chovat jen podle svého citu a jejich organizmus se začne tlaku nepřátelského prostředí bánit. A problém je na světě. Pes začne zkoušet na svou obranu způsoby chování, které vypadají z lidského pohledu nevhodně, až nepochopitelně. Pokud se psovi takové chování osvědčí, začne ho používat pravidelně a stane se zlobivým, agresivním, neurotickým nebo jinak nehezky pojmenovaným psem. Když se pes začne takhle chovat, lidé se obvykle snaží, v tom lepším případě, jeho chování zvládnout výcvikem poslušnosti, v horším případě křičením a tresty, kterým pes stejně nerozumí. Obě řešení vedou jen k potlačení problému, ne k jeho vyřešení, a problém se za čas projeví někde jinde. Výsledkem je spirála řešení konfliktu, narůstání vnitřního tlaku, v jeho důsledku znovuobjevení se problému v jiné podobě, nové potlačení a tak to jde dál, tlak průběžně vzrůstá. Je jen otázkou času a schopností psa přizpůsobit se okolnostem. Chování psa se může časem samo srovnat, anebo taky vyústit v hodně závažný problém, například napadení člověka. Přitom správné řešení je na dosah, i když cesta k němu nemusí být vůbec jednoduchá. Člověk musí změnit pohled na své zvíře, musí ho opravdu začít chápat jako psa a dát mu prostor k životu ve fungující smečce. Často člověk musí zásadně změnit svoje chování, sám se zklidnit, nevěnovat takovou pozornost slovům, ale soustředit se na intonaci, na svoje emoce a pohyby. Nesmí promítat do psa vlastní ambice nebo se snažit si prostřednictvím psa posílit svoje ego. Tohle jsou věci, které se nedají obejít, bez toho nikdo opravdu vyrovnaného psa nevychová. Jak postupně víc poznávám psí svět, abych mohl psy lépe vychovávat a cvičit, uklidnění sebe a psa a budování vzájemného stabilního kontaktu mi připadá čím dál tím důležitější. Takže vám držím palce k novému sebepoznání prostřednictvím vašeho čtyřnohého kamaráda a připomínám: pro psa není nejdůležitější lidská láska, ale respekt, důvěra a láska. V tomto pořadí. Ivan Benda vedoucí programu Asistenční psi tel.:\n7 LEGISLATIVA Dobrodružná cesta k skartě Lucie Marková Slovo skarta vyvolává již třetím rokem (kdy byla její existence navržena) velmi rozporuplné reakce mezi jejími potenciálními uživateli. Rozdílné názory má také politická scéna či známé osobnosti. V posledních měsících a týdnech boj o skartu zesílil a rozkol lze sledovat již i v koaliční vládě. O tématu skarta vás informujeme prakticky v každém tištěném čísle časopisu Vozíčkář. Pojďme se jednou zkusit na aktuální dění kolem projektu skaret podívat s nadhledem a humorem, aneb Milý deníčku Leden 2013 Milý deníčku, nikdo mi stále není schopen s určitostí říci, co se stane, když odmítnu převzít skartu, což jsem chtěl čistě ze zdravé zvědavosti udělat. Víš, jak mám rád dobrodružství Rád bych viděl, jak úřednice na ÚP zareaguje. Zda mě bude prosit na kolenou, abych si ji vyzvedl, nebo zda jí budu muset vysvětlit, co ta karta vlastně umí. Úřednice mi včera řekla, že mám povinnost skartu převzít a basta, ale že se o to zatím nemám starat, protože mě ještě nevyzvali, abych si ji vyzvedl. Zatím mi má stačit můj papírový průkaz ZTP/P. Na internetu jsem si našel, že některé organizace a Veřejný ochránce práv říkají, že to povinné není, tak to aby se v tom čert vyznal. Co budu dělat, až mi ten papír vyzývající k převzetí přijde, to opravdu nevím Únor 2013 Milý deníčku, papír nepřichází a svou papírovou průkazku jsem si polil šampaňským! Oslavovali jsme s kamarády, že jsme konečně dostali nějakou jasnější zprávu ohledně převzetí skaret z ministerstva práce a sociálních věcí (i když je nutné vyčíst ji mezi řádky). Ministryně Müllerová ve svém doporučení uvádí, že papírovou dočasnou průkazku TP, ZTP či ZTP/P lze vydat také lidem, kteří odmítnou převzít skartu. Ha! Super, takže už nebudu mít na průkazu rozmazané rysy a můj podpis a datum platnosti nebude čitelný jen znalcům šifrovaných vzkazů. Šampaňské můžu pít dál, novou průkazku dostanu! Březen 2013 Milý deníčku, zase je to jinak, ministryně Müllerová navrhla novelu zákonů okolo skarty, která by měla vyhovět nálezu úřadu pro ochranu osobních údajů (prý by se s našimi údaji nemuselo hospodařit vhodně), a zároveň by chtěla, aby skarta byla jako identifikační průkaz povinná. Platební funkce karty by měla být však pouze dobrovolná. Takže když to celé projde tím legislativním molochem, budu machrovat v MHD s kartou, která bude vypadat jako platební ale platební nebude. No potěš koště! To jsem zvědavý, co na to řeknou revizoři, protože novou papírovou průkazku nemám pamatuješ na tu nehodu s šampaňským? Úřednice je ze mě paf a vůbec neví, jestli mi může nový papír vydat. Příště jí nabídnu tykání, protože tam jsem pečený vařený. Milý deníčku, tak já už fakt nevím Premiér Nečas se dnes v televizi vyjádřil v tom smyslu, že by se celý projekt skaret měl zastavit. To se nedokážou s ministryní Müllerovou dohodnout ani sami mezi sebou? Prý to vláda ministerstvu práce a sociálních věcí důrazně navrhne. To jsem zvědav, co z toho dále bude. Budou hrát kámen nůžky papír? (Ten papír by vyhrát mohl, protože bez platného ZTP se blbě funguje ) Duben 2013 Milý deníčku, dnes jsem koukal na politickou diskusi, a co nevidím, paní ministryně Müllerová má jiný názor na věc než pan premiér Nečas, bojí se sankcí ze strany České spořitelny a říká, že by to stálo nás, daňové poplatníky, další peníze za pokuty. Jak nás, daňové poplatníky? My jsme o tom rozhodli? Ministryně tedy předloží vládě jiný návrh, tedy vlastně ten stejný, o kterém se mluvilo už v březnu. Jsem zvědavý, jestli vůbec budu mít možnost vyzkoušet svůj pokus s nepřevzetím skarty na úřadě Chystám se sepsat absurdní drama s názvem Čekání na skartu (a ona nepřichází ). Milý deníčku, tak ministryně to 10. dubna zkusila předložit vládě v té upravené variantě, kdy bychom měli povinně skartu jako průkazku a platební funkce by byla dobrovolná. Hádej, jak to dopadlo. Neprošlo to! Škoda, mohli jsme mít v historii nejsložitější a nejdražší identifikační kartičku na světě. Nicméně vláda projekt dle svého vyjádření ani nehodlá sama od sebe rušit, ministryně má prý vymyslet jiné řešení 5 situace. Tak se ukaž, Lído. Takže zase nevím, kdy skartu dostanu a jestli já se jí vůbec někdy dočkám... Ale dost mě baví tahle detektivka kdo s koho. Kdo je viník, kdo to nakonec provede a jak. Až to skončí, bouchnu další šampaňský. Uvidíme, jestli budu rozmazaný nebo ochráněný plastem. Upravila Lucie Marková, vedoucí programu Poradenství a informace Ligy vozíčkářů bezplatná linka Zajímavý dotaz Chtěla jsem se zeptat, zda může jedna a tatáž osoba dělat na základní škole osobního asistenta pro žáka a zároveň asistenta pedagoga. Je to nějak legislativně ošetřeno? A jak je to realizovatelné v praxi? Na úvod je potřeba říct, že pozice asistenta pedagoga je vymezena vyhláškou č. 73/ 2005 Sb., o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných, pozice osobního asistenta (resp. osoby pečující) je zakotveno v zákoně č. 108/2006 Sb., o sociálních službách. Z toho vyplývá, že jsou tedy na každou z těchto pozic kladeny jiné kvalifikační požadavky, jiným způsobem probíhá financování a především je rozdílná náplň jejich činnosti. Asistent pedagoga zajišťuje především speciálně-pedagogické služby (pomoc učitelům při výchovné a vzdělávací činnosti, pomoc žákům při výuce, atd.), osobní asistent může žákovi pomoci např. s dopravou do školy, sebeobsluhou, osobní hygienou, stravováním, přípravou pomůcek na vyučování, atd. Není ale legislativně omezeno, že by obě tyto pozice nemohla zastávat jedna osoba. Osoba pečující, pokud je jí osoba blízká, případně asistent sociální péče (který službu neposkytuje jako podnikatel) nemusí splňovat žádné zvláštní kvalifikační požadavky. Naopak asistent pedagoga by měl mít pedagogické vzdělání, které je blíže specifikováno v zákonu č. 563/ 2004 Sb., o pedagogických pracovnících. To znamená, že osoba, která splňuje kvalifikaci na asistenta pedagoga, by zároveň mohla být i osobním asistentem žáka. Co se týká odměňování, práce asistenta pedagoga je financována z prostředků školy, které je asistent zaměst nancem, osobní asistent (resp. pečující osoba) není zaměstnanec školy, asistence je vykonávána na základě smlouvy asistenta se zákonnými zástupci žáka a je hrazena z příspěvku na péči. Osoba vykonávající obě tyto pozice by tedy měla mít dvě smlouvy (se školou a s rodiči žáka) a na základě toho by měla být také odměňována. Zpracovala: Veronika Pawlusová\n8 6 Být či nebýt v knihovnách? Pohyb mezi regály nemusí být obtížný. Začínat slovy klasika se hodí hned ze dvou důvodů. Můžeme si totiž říct: Ano, v knihovnách rozhodně být. A díky projektu Bezbariérová knihovna můžeme jet a Hamleta si v knihovně vypůjčit sami. Posláním knihoven zakotveným v Knihovním zákoně je poskytování rovného přístupu k informacím všem bez rozdílu. To je hlavní cíl projektu Bezbariérová knihovna. Jak už název napovídá, aktivity jsou zaměřené především na odstraňování bariér. Ať už se jedná o ty architektonické, nebo ty vnitřní, v hlavách ostatních. Na počátku stál nápad studentů Kabinetu informačních studií a knihovnictví na Filozofické fakultě Masarykovy univerzity. Ten však přerostl hranice akademického prostředí. Z projektu brzy vznikla Sekce služeb osobám se specifickými potřebami pod Svazem knihovníků. Osobně vnímám jako nejdůležitější, že se pomalu otevírá diskuze nad tématy bezbariérovosti knihoven, a to jak služeb, tak prostoru. Důležité je také setkávání s lidmi, kteří chtějí něco změnit, dovedou se podělit o své zkušenosti a názory a můžeme se jich zeptat, jaká by podle nich měla knihovna být, aby byla bezbariérová. A to jak s odborníky, tak se samotnými lidmi s postižením, řekla předsedkyně sekce Helena Selucká. Aby se knihovna mohla pyšnit statusem bezbariérová, musí splňovat Standard Handicap Friendly, ke kterému v současnosti vzniká metodika. Ta ustanovuje, jaké parametry jsou povinné, doporučené a nadstandardní vzhledem k ve likosti knihovny, a tedy i počtu jejích čtenářů. Je logické, že hendikepovaný čtenář má trochu jiné požadavky na prostor knihovny než běžný návštěvník. Standard se tak zabývá knihovnou v řadě pohledů, z hlediska personálu, fondů a služeb, akcí, propagace a spolupráce, webu a technických i materiálních podmínek, vysvětlila H. Selucká. Knihovny dnes již nejsou místem pouze pro půjčování knih, skýtají také možnost setkávání se při příležitosti různých výstav či přednášek. Z knihoven se tak v jistém smyslu stávají komunitní centra. Pokud se stále musím plahočit do čtvrtého patra, je to peklo nejen pro mne, ale i pro důchodce nebo matky s dětmi. S rozšiřováním služeb knihoven tak paradoxně roste hendikep, míní vozíčkář Daniel Rampáček. Tento problém se týká zejména knihoven v obcích či menších městech, kde jsou často umístěny v bariérových prostorách. Lidé se mění a učí poměrně snadno, budovy hůře, doplnil student. Ve městech, jako je Brno nebo Olomouc, je situace o mnoho lepší. Je to dáno také tím, že tato města jsou univerzitní. Stále více hendikepovaných totiž studuje, a tudíž je potřeba jim přizpůsobovat i knihovny. Standard Handicap Friendly však nemyslí jen na vozíčkáře. Dalšími skupinami jsou lidé se sluchovým, zrakovým nebo mentálním postižením. Jestli se knihovna přidala TÉMA do tohoto projektu, poznáte podle speciálního loga. Ideální je zapojit všechny knihovny, ale to je spíš sen. Důležité je opět, že se o problematice mluví na všech úrovních, tedy jak mezi řediteli, tak mezi Ladislava Blažková knihovníky. Když budeme mít pro začátek sto knihoven, které to dělají dobře a ví, jak na to, budu moc ráda. Ty další stovky se budou přidávat, doufá Helena Selucká. Brno je hendikepovaným čtenářům nakloněno. Téměř všechny knihovny nabízí držitelům průkazů ZTP/P registraci zdarma či s výraznou slevou. I z hlediska bezbariérovosti jsou na tom brněnské knihovny velmi dobře. Například Knihovna Jiřího Mahena má kromě centrální instituce také osmnáct bezbariérových poboček. Díky tomu také získala v březnu Cenu Mosty 2012 v kategorii Veřejné instituce, protože se v loňském roce nejvíc zasadila o bezbariérový přístup pro lidi s různými druhy hendikepu. (lb) Co dělat, když narazím na bariérový objekt například na knihovnu Co k bezbariérovému přístupu veřejných institucí říká legislativa? Bezbariérově zpřístupněné musí být všechny nově budované objekty občanské vybavenosti v částech užívaných veřejností, společné prostory bytových domů obsahujících více jak 3 byty, objekty pro výkon práce celkově 25 a více osob, pozemní komunikace a veřejná prostranství. Přesný výčet objektů občanské vybavenosti řeší 6, vyhlášky č. 398/2009 Sb., o obecných technických požadavcích zabezpečujících bezbariérové užívání staveb (dále bezbariérová vyhláška). Knihovny do tohoto seznamu samozřejmě patří také. Každý investor, projektant, stavitel i uživatel výše uvedených objektů se musí zabývat danou bezbariérovou vyhláškou, a to v případě, kdy se jedná o novostavbu nebo o rekonstrukci. Dále pak v případě, kdy proběhne změna užívání daného objektu, tzn. například pokud se lékař rozhodne, že si zřídí soukromou ordinaci v objektu bytového domu. Přitom lékař nijak prostor nemění, žádné stavební úpravy nevzniknou. I tak se ale jedná o změnu užívání daného prostoru, věc je proto nutné řešit se stavebním úřadem a musí být zohledněna bezbariérová vyhláška. Lékař tedy nesmí ordinaci zřídit, aniž by ji bezbariérově zpřístupnil ( 2, odst. 1, vyhlášky č. 398/2009 Sb.). 2 / 2013\n9 TÉMA 7 V případě novostaveb a rekonstrukcí si bezbariérovost hlídá příslušný stavební úřad, a stavbu by tedy neměl zkolaudovat, pokud je něco v nepořádku. U stávajících objektů, které jsou pouze udržovány (sem patří i zateplování objektu, výměna oken a dveří, opravy podlahových konstrukcí atd.), nemají vlastníci či provozovatelé povinnost své prostory bezbariérově zpřístupňovat. V případě, že objevíte novou provozovnu ve stávajícím objektu, která není bezbariérová, obraťte se na příslušný stavební úřad (nejlépe písemně) a dotazujte se, proč provozovna nebyla zpřístupněna. Stejně tak je dobré stavebnímu úřadu nahlásit, je-li uživatelem objektu znemožněno bezbariérové užití stavby (např. bezbariérové WC je užíváno jako sklad, případně zázemí uklízečky). V těchto případech se opět jedná o porušení bezbariérové vyhlášky, stavební úřad má povinnost na váš podnět daný prostor zkontrolovat a uživateli nařídí nápravu a případně uloží i pokutu. Kde můžu narazit? Pozor na pojem změna užívání. Je-li někde původně prodejna oblečení a nově se stává prodejnou knih, nejedná se o změnu užívání. Něco jiného je ale změna původní prodejny oblečení na službu, tedy např. na kadeřnictví. U staveb, které jsou kulturními památkami, se ustanovení bezbariérové vyhlášky použije s ohledem na zájmy státní památkové péče. Kateřina Poláčková, Lucie Marková Knihou ku zdraví Hledáte cestu, směr, inspiraci, nebo jen potřebujete povzbudit a poučit ve vašem jednání? Přesně v této životní situaci se můžete obrátit na biblioterapii na webu. Biblioterapie neboli léčba knihou je metoda psychoterapie, která využívá léčebné a podpůrné účinky četby. Měla by sloužit i k rozvoji lidské osobnosti. Na stránkách bibliohelp.cz můžete najít databázi knih, která se věnuje fyzickým i psychickým problémům, ale i sociálním obtížím a jiným složitým životním situacím, terapeutické praxi nebo pohádkoterapii. A pokud čtení až tolik neholdujete, některé knížky najdete i v audioverzi. Odvětví věnující se fyzickým problémům se zabývá především výběrem knih pojících se s tělesnými i smyslovými hendikepy. Většina fyzických problémů může mít právě příčiny psychické. Dotýkají se i problematiky civilizačních chorob, nevyléčitelných nemocí nebo dědičnosti. V této sekci má také své nezastupitelné místo tzv. alternativní medicína (masáže, reflexivní terapie a další). Databáze knih zařazená do sekce psychických problémů pokrývá širokou škálu onemocnění, u nichž hraje důležitou roli tzv. edukace (výchova; vyučování správných návyků v závislosti na konkrétním zdravotním problému pacienta). Jedná se v podstatě o poučení pacienta, co se s ním děje a proč. Úlevné pro něj může být už jen to, že i jiní lidé trpěli podobnými obtížemi, které se jim podařilo zvládnout. Inspiruje je to k práci na sobě samém. Vybrané tituly vám mohou pomoci s předsudky, které se s těmito onemocněními úzce pojí. Tyto knihy se mohou stát oporou v těžkých chvílích. Všechny potřebné informace naleznete přímo na stránkách BiblioHelp Kristýna Škaroupková Bezbariérová knihovna našla útočiště v bývalé továrně Pod názvem Centrum celoživotního vzdělávání funguje v Hradci Králové nová hlavní půjčovna knih. Jejímu otevření předcházelo stěhování pěti kilometrů svazků z původních skladů a poboček, ale hlavně proměna bývalé továrny Vertex v moderní chrám zasvěcený myšlenkám a informacím. Centrum ve Wonkově ulici, které slouží veřejnosti od 20. března, není zaměřeno pouze na půjčování knih a časopisů: nabízí i další služby (víceúčelový sál s galerií, výukové sálky a studijní boxy, autorská čtení, recitály, koncerty, divadla, výstavy, jazykové kurzy, workshopy, výtvarné soutěže atd.). Zda mezi nimi mohou být i vozíčkáři, to se dozvíte od Vladimíry Svobodové, tiskové mluvčí Knihovny města Hradce Králové. Nová půjčovna je zcela bezbariérová. U nás se snadno dostanou do všech prostor: půjčovny jsou sice umístěny v prvním patře budovy, k dispozici ale mají pohodlný a prostorný výtah. Vozíčkáři se samozřejmě mohou zúčastnit veškerých akcí pro veřejnost. Jejich dějištěm jsou kromě půjčoven i učební sálky, hlavní sál s galerií, kavárna či otevřená terasa na střeše. Většinu služeb poskytujeme zdarma. Ale Anketa Jaký vztah máte ke čtení a ke knihovnám? Čtu moc rád, baví mě to už od mala, foglarovky, dobrodružné, edice KOD knihy odvahy a dobrodružství, kriminálky Mám rád, když má ta knížka trochu spád. Knihovnu máme naprosto bezbariérovou, na elektrickém vozíku tam zajedu, vyberu si knížku a zase krásně vyjedu. Je v přízemí. Rudolf Fichtner, Adršpach Čtení knih je pro mě nesmírně důležitým zdrojem informací, nezkresleným a prostým obtěžujících reklam (což se nedá říct o médiích, kterým se více méně vyhýbám). Bohužel, knihy jsou docela drahé. Proto vítám možnost půjčovat si knihy z knihovny. V Přelouči, kde bydlím, je knihovna pro vozíčkáře nepřístupná a město Přelouč se k vozíčkářům nestaví zrovna vstřícně. Ale sousední a větší Pardubice mají výborně vybavenou městskou knihovnu, je plně bezbariérová a zásobovaná dobrými knihami. Stejně tak i knihovna univerzitní. Všude jsem se setkala se skvělým přístupem knihovníků a knihovnic, kteří vždy rádi a ochotně pomohou. Tereza Marková, Přelouč Čtu velmi ráda a do městské knihovny jezdím pravidelně. Přestože je k vidění i čtení spousta věcí jak v televizi, tak na PC, kniha je něco jiného. Ve Vyškově máme krásnou knihovnu, která má bezbariérový přístup. Uvnitř do všech pater jezdí výtah (i do společenského sálu, kde probíhají výstavy a různé akce), bezbariérové WC je rovněž k dispozici. Nejen postižení, ale i maminky s dětmi a senioři si nemohou na nic stěžovat. Jarmila Temerová, Vyškov Čtu ráda, jsem pravidelnou návštěvnicí Knihovny Jiřího Mahena v Brně a pro knížky si chodím do pobočky na ulici Mahenova (Mahenův památník). Pobočka bohužel není bezbariérová (do budovy vede asi 20 schodů), ale knihovnice jsou velice vlídné dámy, které mi pomůžou. Výborný je i vyhledávací počítačový systém, volně přístupný návštěvníkům knihovny. Pro občasné uživatele internetu je zde možnost využít bezplatné připojení. RNDr. Bronislava Mlinková, Brno\n10 8 TÉMA pokud si uživatel chce půjčovat knihy domů, pak musí zaplatit registrační poplatek 120 korun na rok. Držitelé průkazů ZTP a ZTP/P i senioři platí polovinu. Zveme návštěvníky nejen na pravidelné aktivity (výtvarné dílny, klub deskových her pro děti nebo cyklus historičky Jany Jebavé Umělci východních Čech), ale i na jarní, plně bezbariérové akce. Připravujeme naprostý bonbónek pro milovníky veteránů: budeme u nás vystavovat jediný v republice dochovaný exemplář automobilu značky KAN 1911, který se vyráběl v Hradci Králové. V rámci cestopisných přednášek diváci navštíví třeba východní Afriku nebo Rumunsko. Dále je připraveno autorské čtení královéhradecké spisovatelky Jiřiny Valachovičové nebo zahájení cyklu přednášek o zdravém životním stylu. Naše Literární kavárna zase připravuje hudební dopoledne pro seniory. Ve velkém sále se mohou návštěvníci těšit na unikátní projekt Poezie dell arte, kde vystoupí populární zpěvačka Vladivojna La Chia a další účinkující. Od dubna nabízíme návštěvníkům testování IQ. Naše knihovna se stala místem, kde bude Mensa ČR pravidelně provádět testování inteligence pro zájemce z Královéhradeckého kraje. (mp) Rozhovor s Vladimírou Svobodovou najdete na com. Interiér je velmi nápaditý, pochází z dílny architekta Davida Vávry. Fejeton: S knihovnou v kapse a hlavou v oblacích Kdy se vás naposledy někdo zeptal, jakou knihu máte na nočním stolku? A jak dlouho jste přemýšleli nad odpovědí? Možná že bavit se o knihách pro některé představuje podobně nudné téma jako třeba počasí. Knihy však stojí za pozornost. Nemusíte totiž opustit obývací pokoj, abyste se najednou ocitli někde na poušti, stačí si najít v knihovně nějaký cestopis. Nemusíte ani zkoušet drogy, abyste se dostali do jiné reality. Stačí vzít knihu a začíst se. Já to dělám často. Otevírám knihu a čekám, co to udělá. Někdy to funguje dobře. Hltám řádky a nechávám se unášet do krajiny knižní fantazie. Čtu o tom, jaké to je zdolat osmitisícovku, a najednou je úplně jedno, že v životě nevylezu ani na ten nejmenší kopeček. Nevadí, že jsem na vozíku. Hendikep není limit pro to, co číst a co ne. V knihách můžete všechno. Přemýšlela jsem o tom, zda přece jen moje postižení ovlivňuje výběr knih. Ano, mám asi trochu jiný vztah třeba k hlavnímu hrdinovi knihy Už zase skáču přes kaluže. Až moc jsem se v něm viděla. Byl malý jako já, měl dětskou mozkovou obrnu, byl na operaci a taky to tak nějak nechápal. Na rozdíl ode mě se však naučil chodit. Dnes už se tomu směju. Vím, že podobnost s hlavním hrdinou je čistě náhodná. Cíleně nevyhledávám knihy, kde se hrdinové potýkají s hendikepem, občas se mi však nějaká dostane do rukou. Naposledy to bylo Na jih od hranic, na západ od slunce. Úspěšný majitel baru je ovlivněn milostným vztahem ke své tajuplné spolužačce, kterou mimo jiné trápí také tělesný hendikep. Zní to jako pohádka, Haruki Murakamimu se však povedla dost zajímavá sonda do pocitů lidí, kteří přes vzájemnou náklonnost musí řešit také postižení jednoho z nich. A rozhodně stojí za přečtení. Pokud hendikep nemusí nutně ovlivňovat to, co čteme, pak do jisté míry rozhoduje o tom, jak čteme. Je-li kniha těžká, můj čtenářský zážitek se zmenšuje. Víc než na to, co čtu, se pak soustředím, aby mi kniha nespadla. O tom, když vám hendikep nedovolí otočit si stránku, ani nemluvím. Cestou z této čtenářsky slepé uličky jsou e-čtečky. Přístroje, do kterých se vejde celá knihovna, a přitom ony sami se vejdou do kapsy. Nevím, jak je to možné, prostě je to tak. Za všechno může technický pokrok. Elektronický inkoust zase může za to, že ačkoliv se díváte na displej, máte pocit, jako byste četli knihu. Zázrak? Ne, to jen stojíme na prahu knižní evoluce. E-čtečky na rozdíl od monitorů počítače navíc šetří oči, protože nejsou podsvíceny. Problémem není ani zvětšit si písmo nebo si nechat přeložit cizojazyčný text. Jestliže se vaše oči přece jen unaví, zavřete je a jen poslouchejte. I předčítat čtečka umí. A hlavn ě nemusíte nikam chodit, abyste měli pořád co číst. E-knihy lze jednoduše stáhnout z internetu. Dostupnost je tak jedna z hlavních výhod těchto přenosných knihovniček. E-čtečky minimalizují čtenářovy hendikepy a zvyšují komfort při čtení. Co víc chtít? A ještě když víme, že nejlevnější stojí kolem tisícovky. Že přesto patříte spíš mezi zastánce klasického papíru? To já taky. Možnost mít všechny své oblíbené knihy v kapse a přitom šetřit naše lesy je však k nezaplacení. A na druhou stranu už asi není daleko doba, kdy místo otázky, co za knihu máš na nočním stolku, se budeme ptát, co jsme si naposledy stáhli. Pokrok prostě nezastavíš. Jen ty výlety, nás čtenářů, do světa fantazie zůstanou pořád stejné. Ladislava Blažková 2 / 2013\n12 10 AKTUÁLNĚ Systém posuzování u příspěvku na péči je špatný a chceme ho změnit, říká Perchta Kazi Pátá, matka dítěte s autismem Nový způsob posuzování míry závislosti pomoci na druhé osobě musí do konce roku 2015 absolvovat každý, kdo pobírá příspěvek na péči. Změny, které nastaly od loňského 1. ledna, však zatím mezi lidmi se zdravotním postižením vyvolávají převážně nesouhlas a ostrou kritiku. Sociální reforma totiž mnohým z nich a též jejich rodinám přináší výrazné zhoršení životní úrovně. V následujícím rozhovoru to potvrzuje i Perchta Kazi Pátá, zakladatelka Koalice za lepší péči pro lidi s postižením. Současná vládní reforma a změny v zákoně o poskytování dávek osobám se zdravotním postižením sice tvrdě dopadají na většinu těchto občanů, ale v Česku existují neziskové organizace, které hájí jejich zájmy: třeba Liga lidských práv nebo Národní rada osob se zdravotním postižením. Proč jste se tedy rozhodla založit nový subjekt? Chceme odstranit nefunkční a diskriminační způsob posuzování míry závislosti na druhé osobě a jeho negativní dopad na lidi s postižením. První impulsem byl můj postižený syn Matyáš, který je autista. Původně mu byl přidělen příspěvek na péči ve III. stupni, následně ve II. a se sociální reformou a novým přehodnocením mu posudková komise chtěla dát nejnižší stupeň (lehkou závislost) s odůvodněním, že nyní už do II. stupně nespadá, přestože se jeho zdravotní stav nezměnil. Na rozdíl od obětavých maminek posudkáři hendikepovaným dětem radost nedělají. Pracuji s rodiči dětí s autismem, a tak jsem začala zjišťovat, jak jsou na tom ostatní. Množství lidí, kteří se potýkají se stejným či podobným problémem, mě nemile překvapilo. Následně jsem rozeslala výzvu rodičům přes Asociaci pomáhající lidem s autismem (APLA). Ozvalo se jich opravdu hodně. Začala jsem přemýšlet, jak nám všem pomoci. A protože jsem si uvědomila, že se tento problém netýká pouze autistů, ale i lidí s jiným zdravotním postižením, oslovila jsem různé organizace, které se jim věnují. Na mou představu o společném úsilí reagovaly vstřícně, a tak se zrodila Koalice za lepší péči lidí s postižením. V jaké situaci se nyní se synem nacházíte? Čekám na nové rozhodnutí. Doufám, že Matyáš bude znovu zařazen do II. stupně, protože je opravdu postižený a potřebuje výraznou pomoc druhé osoby. Jaké konkrétní cíle a požadavky Koalice prosazuje? Kvalitní metodiku posudkových lékařů a sociálních pracovnic a změnu přílohy č. 1 v prováděcí vyhlášce zákona o sociálních službách, která je účinná od 1. ledna Právě v této příloze jsou totiž velmi problematicky stanoveny základní životní potřeby. Vzhledem k tomu, že se posudky na míru soběstačnosti člověka s postižením tvoří s důrazem na medicínské hledisko, je chybný i platný zákon o sociálních službách. Místo původních 36 úkonů, které se u žadatele o příspěvek na péči posuzovaly, zavedl nový systém posuzování od 1. ledna 2012 jejich redukci na 10 základních životních potřeb. Místo zlepšení ale došlo ke zhoršení situace: původní chyby a nedostatky se v novém posudkovém procesu jen prohloubily. Zkuste je konkretizovat. V Praze je dnes 7 posudkových lékařů na obyvatel, v celé republice jich působí asi 170. K příspěvku na péči je přitom zapotřebí udělat posudek u žádostí ročně! Česká správa sociálního zabezpečení proto angažuje smluvní lékaře, kteří pracují jako externisté. Za jeden posudek mají 5000 korun, přičemž jejich kvalifikace k posuzování míry soběstačnosti člověka s postižením je diskutabilní: jsou mezi nimi dokonce stomatologové nebo pediatři. Právě to je jednou z příčin, proč je kvalita mnohých posudků tak špatná: jsou známy případy, kdy dítěti s amputovanýma nohama nebyla uznána potřeba mobility, těžkým schizofrenikům se výrazně snížil příspěvek na péči atd. Nejvíc se asi zhoršila životní úroveň rodin s postiženým dítětem, zejména matek samoživitelek. Některým dokonce zbývá na živobytí jen několik set korun měsíčně. Stávající lékařská posudková služba je přetížena. Časová i odborná náročnost zpracování posudku pro účely řízení o příspěvek na péči (asi 2 hodiny na posudek) má i přes dosud učiněná personální a organizačně ad- Miloš Pelikán ministrativní opatření za následek 8000 až nevyřízených případů po zákonné lhůtě. Zajistit efektivní činnost lékařské posudkové služby je složité. Podle našich informací se České správě sociálního zabezpečení dlouhodobě nedaří naplnit zhruba sto volných míst. Přitom průměrný věk posudkového lékaře je 59,6 let a více než třetina těchto lékařů je ve věku nároku na starobní důchod. Kdo je v současnosti členem Koalice? Převažují v ní jednotlivci s postižením a ti, kdo jim pomáhají, nebo jsou členy hlavně jiné organizace? Převažují organizace. Koalice se stále rozrůstá, k jejím členům patří Národní rada osob se zdravotním postižením, UNICEF, Liga lidských práv, Fokus, Život 90, APLA, Asociace poskytovatelů sociálních služeb, sdružení Celia život bez lepku, sdružení Kaňka, Diakonie, Autistik, Klub nemocných cystickou fibrózou či Asociace rodičů a přátel zdravotně postižených dětí v ČR. Členy jsou taky matky zdravotně postižených děti i někteří lékaři: například psychiatrička Jana Schmidtová, která se účastní našich jednání s ministerstvem práce a sociálních věcí. Co se vám už podařilo? Důkladně mapujeme situaci spojenou s problémem, který se týká nás všech. Vždyť se říká, že vyspělost společnosti a státu se pozná podle toho, jak se stará o postižené či jinak znevýhodněné děti a dospělé Podařilo se uskutečnit několik jednání na zmíněném ministerstvu s tím, že bylo přislíbeno přezkoumání konkrétních posudků, které již prošly odvolacím řízením, a přesto byl rodině neopodstatněně výrazně snížen či odebrán příspěvek na péči. Ministerstvo také projevilo snahu zlepšit komunikaci a napravit křivdy. V Senátu jsme získali podporu Výboru pro vzdělávání, vědu, kulturu, lidská práva a petice. Výbor již projednal petici účastníků semináře o plnění Úmluvy o právech dítěte v Česku. Má Koalice webové stránky? Zatím je možné nás najít na facebooku. Jaké kroky podniknete v nejbližších týdnech? Připravujeme další jednání v Senátu a na zmiňovaném ministerstvu. Zajišťujeme statistiky a průkazné dokumenty ohledně chybného posuzování. (mp) 2 / 2013\n13 AKTUÁLNĚ 11 Být doma sám, a přesto pod dohledem Technika pomáhá překonávat hendikep a mnohdy představuje i možnost, jak ho co nejvíce upozadit. Na to sází i lidé z BigHelp. Jejich hlavní aktivitou je Asistenční dohledová služba. Hendikepovaný člověk může být díky ní stále pod dohledem bez nutnosti přítomnosti dalšího člověka. Za vším stojí efektivní využití internetu a dalších informačních technologií. Základem je bezdrátová síť senzorů. Pomocí nich je možné sledovat zdravotní stav klientů či jejich pohyb v prostředí. Existuje několik typů snímačů, například senzor na měření tepové frekvence či senzor, který kontroluje pravidelnost dýchání. Ve všech případech se využívají bezdrátové technologie, kdy je signál ze senzoru přenášen do počítače na dispečinku. Tam jsou informace vyhodnoceny a v případě, že je výsledkem nestandardní situace, je odeslána informace příslušnému zdravotnickému zařízení nebo rodinnému příslušníkovi. Tísňová péče funguje 24 hodin denně. Nikdo se tak nemusí bát, že by bylo něco zanedbáno. Na místech dispečerů sedí vyškolení lidé z řad hendikepovaných osob. Služba je tak oboustranně prospěšná. Nejen že hendikepovaným a jejich rodinám pomáhá, ale také zdravotně znevýhodněným dává práci. Monitorování nemusí být zaměřeno jen na zdravotní problémy. Dispečeři mohou kontrolovat, zda klient nespadl či mu není nevolno. To vše je zajištěno pomocí zmiňovaných senzorů, takže klient s sebou nemusí tahat rozměrné a těžké přístroje. Další možností je mít speciální náramkové hodinky, které kromě automatického spojení s dispečinkem obsahují také GPS. Asistenční dohledová služba umí přizpůsobit i domácnost tak, aby klient zvládl být nějakou dobu sám. Asistivní domy a prostředí jsou kategorie inteligentních domů, které reprezentují přístup k řešení otázky nezávislého bydlení. Všechny důležité přístroje a zařízení jsou navzájem propojené a prostřednictvím dostupného uživatelského rozhraní lze použít integrované ovládání. Tato prostředí umožňují kompenzovat některá postižení obyvatele bytu, a tudíž posílit jeho nezávislost. V praxi to vypadá tak, že dálkově lze ovládat třeba zhasínání světel či přepnutí televizního programu. Asistenční dohledová služba má sídlo v Boskovicích, její služby však mohou využívat lidé po celé republice. Vše je totiž závislé pouze na technice, nikoliv na nutnosti fyzické přítomnosti asistenta. BigHelp tak zjednoduší každodenní činnosti a sníží závislost na jiných osobách. Cena samostatnosti s asistenční dohledovou službou je 70 korun za hodinu. Ladislava Blažková V Nosislavi staví nový domov Jednou z největších neziskových organizací, které poskytují sociální služby, je Diakonie Českobratrské církve evangelické. Své středisko, které vzniklo v roce 1993, má i v Brně. Jeho součástí je Centrum denních služeb pečující o lidi, kteří kvůli snížené soběstačnosti nemohou zůstat sami doma a potřebují dohled druhé osoby. Poskytuje také pečovatelské služby a možnost chráněného bydlení. V současné době přichází brněnská Diakonie s novým projektem Stavíme domov. A právě o tomto projektu jsem hovořila s ředitelem střediska Mgr. Janem Soběslavským. Pro nový objekt chráněného bydlení jste vybrali Nosislav. Proč právě toto malé jihomoravské městečko? Rozhodující roli hrál zájem evangelického sboru v Nosislavi o diakonickou sociální práci. Tento sbor navíc věnoval k výstavbě domu s chráněným bydlením vlastní pozemek. Společné přesvědčení, že také lidé z menších obcí mají právo na dostupné sociální služby, pak bylo motorem k vypracování zmíněného projektu. Naším cílem je vybudovat sociální službu rodinného charakteru. Chceme vytvořit místo, kde bude klientům nabídnuta taková míra podpory a asistence, kterou potřebují či o kterou budou stát. Místo, které by mohli vnímat jako svůj domov, kde by se cítili dobře. Základní kámen ke stavbě byl položen 21. dubna letošního roku, výstavba má začít v červnu. Na propagačním letáku, který jste k této příležitosti vydali, vypadá navržená podoba stavby velice pěkně. Má to být dvoupodlažní dům, obklopený zahradou. Kolik lidí se zdravotním hendikepem zde najde nový domov? Chráněné bydlení je určeno pro deset klientů nad 40 let. Budou mít k dispozici jednolůžkové pokoje s vlastní koupelnou a malou kuchyňkou. V přízemí bude navíc obývací pokoj se společnou kuchyní a jídelna. Navržený bezbariérový objekt se svou velikostí a měřítkem neliší od ostatních rodinných domů, bude stát v jejich těsném sousedství. Výstavba Chráněného bydlení Nosislav by měla být ukončena na podzim roku Uděláme všechno pro to, abychom zmíněný termín dodrželi. Celkové náklady na výstavbu činí téměř korun. To je značná částka jak se ji brněnské Diakonii podařilo zajistit? Osmdesát pět procent nákladů je hrazeno z prostředků Re gio nální ho operačního programu Jihovýchod. Dotace nám byla přidělena v loňském roce. Částku přes tři miliony korun však musí Diakonie uhradit jako spoluúčastník projektu. Snažíme se ji shromáždit pomocí darů, benefičních akcí a sbírek. V loňském roce jsme tak získali jeden milion korun. S chráněným bydlením v Brně jste začínali v roce 2003 pod symbolickým názvem Ovečka. Letos už provozujete tři byty, v nichž žije 11 klientů s duševním onemocněním. Jedná se však spíše o skupinové bydlení. Klienti mají vlastní pokoj, ale byt sdílejí s dalšími lidmi. V roce 2010 jste nabídli i klientům s mentálním a kombinovaným postižením chráněné bydlení v Letovicích, kde máte pobočku. Jaké jsou zatím vaše zkušenosti? Velice dobré. V Letovicích jsme chráněné bydlení přebírali po občanském sdružení Agape. V současné době zde bydlí devět klientů. Tato pobytová sociální služba je podle mého názoru pro lidi se zdravotním postižením velice vhodná. Žijí v běžné zástavbě, uprostřed města, nejsou od ostatních obyvatel izolováni. Protože chráněné bydlení je určeno menšímu počtu klientů, navzájem se dobře znají. Navíc je chráněné bydlení založeno na principu společné péče o domácnost. V této péči klientům samozřejmě pomáhají sociální pracovnice. Jste církevní organizací dáváte při rozhodování o přijetí do svých sociálních služeb přednost věřícím klientům? Neděláme žádný rozdíl. Vždyť křesťanství je také o službě druhému, bez toho je neúplné. Chtěli bychom usnadnit život lidem, kteří se ocitli v nepříznivé situaci a potřebují celkovou nebo alespoň částečnou pomoc. Úspěšné dokončení projektu Stavíme domov přeje brněnské Diakonii Věra Rudolfová Číslo sbírkového účtu na projekt Chráněné bydlení Nosislav: /0800\n14 12 AKTUÁLNĚ Primátor v jámě lvové aneb Jak na bariéry v pražské veřejné dopravě Bohuslav Svoboda dostal od Asistence stylový dárek: recesistické tričko. Průlomové setkání. Právě tak se dá charakterizovat debata pražského primátora se zástupci občanských iniciativ a veřejnosti, jejímž dějištěm bylo v úterý 9. dubna holešovické Bio Oko. Pořádající sdružení Asistence sice zvalo na diskusi, ovšem starosta a diváci z publika si hlavně vysvětlovali své výchozí postoje. A nad konkrétními fakty měly občas navrch emoce. Není divu: Bohuslav Svoboda jako vůbec prvý primátor našel odvahu setkat se s veřejností, s lidmi, které trápí bariéry v městské hromadné dopravě. A je taky první, kdo chce, aby magistrát přijal ucelenou koncepci, jak překážky systematicky odstraňovat. Nechtěl dávat plané sliby. Hned na úvod prohlásil, že doprava bude zcela bez bariér nejdříve v roce 2025, v horším případě v roce Zmínil nutnost hledat další způsoby, jak zajistit potřebné finance, neboť rozpočet radnice ani peníze z fondu Evropské unie nemůžou být jedinými zdroji. Zajímavý nápad měla poslankyně Lenka Kohoutová, jedna z pozvaných hostů. Navrhla zřídit nadační fond, z něhož by se mohly financovat hlavně úpravy chodníků a nástupních ostrůvků u tramvajových zastávek. Erik Čipera ze sdružení Asistence zase upozornil na dosud nevyužívanou možnost přinutit do financování stavebních úprav developery a firmy, které chtějí působit nebo už působí v blízkosti stanic metra. Zapomenut by neměl být rozverný nápad, aby lidé dobrovolně přispívali na odstranění bariéry, kterou si v ulicích a na chodnících města sami vyberou. A na příslušném místě by pak byla umístěna děkovná tabulka s jejich jmény. Podobnost se zoologickou zahradou, kde mívají zvířata své patrony, není čistě náhodná. Ale vozíčkářům by tenhle způsob likvidace bariér zřejmě nevadil. Navzdory chybějícím financím, nevyhovující legislativě a dalším vnějším potížím se zdá, že největším problémem veřejné dopravy jsou překážky v hlavách odpovědných úředníků. Nasvědčovaly tomu argumenty, které publiku sdělil vozíčkář Michal Prager, další z pozvaných hostů. Uvedl, že jakkoli se skupina Pro Prahu bezbariérovou a otevřenou, kterou několik let vedl, snažila, zástupci dopravního podniku či Regionálního organizátora Pražské integrované dopravy obvykle její argumenty a návrhy házeli pod stůl. Diskusního večera se zúčastnila i Susanne Lettner, zástupkyně vídeňské radnice. Ocenila, že naše hlavní město udělalo důležitý prvý krok: uznalo nutnost mít dlouhodobou koncepci. Právě Vídeň a její téměř naprostou bezbariérovost ukazuje v kontrastu s Prahou krátký film, který byl v Biu Oko uveden před samotnou debatou. Natočil ho Erik Čipera, který rakouskou metropoli považuje za dobrý příklad vstřícnosti k lidem s omezenou pohyblivostí. A jak dopadl primátor v pomyslné jámě lvové? Docela dobře. Nepříjemným otázkám i občasnému anonymnímu posměchu čelil s nadhledem a důrazem na fakta. Jak podotknul, i Vídni trvalo deset let, než se zbavila naprosté většiny bariér ve veřejné dopravě. A Praha je teprve na samém počátku takové snahy: až letos v březnu projednávala městská rada souhrnné podklady od dopravního podniku. Současného primátora nelze kritizovat za to, že jeho předchůdci neměli o trampoty cestujících vozíčkářů či matek s kočárky valný zájem... Miloš Pelikán Na najdete rozhovor s Erikem Čiperou k tématu. Podmínky pro cestování vozíčkáře veřejnou dopravou Bariérové stanice metra Praha: 23 % Vídeň: 0 Bariérové zastávky tramvají Praha: 45 % Vídeň: 0 Nízkopodlažní autobusy Praha: 65 % Vídeň: 100 % Nízkopodlažní tramvaje Praha: 20 % Vídeň: 50 % Erik Čipera (na snímku třetí zleva) se zájmem naslouchá gestikulujícímu primátorovi. 2 / 2013\n15 Široká nabídka produktů: mechanické vozíky elektrické vozíky a skútry chodítka polohovací lůžka, matrace koupelnové pomůcky zdravotnická technika, aj. Dále zajišťujeme: poradenský servis půjčovnu pomůcek záruční i pozáruční servis, KÓD ZP: /sk.07 KÓD ZP: /sk.07 Zveme Vás na: veletrh MEDICALFAIR, REHAPROTEX 2013, který se koná na jaře od května. Čekají na Vás zde novinky pro rok 2013, nový katalog a zajímavé veletržní slevy! Těšíme se na vás v pavilonu A1. Kontakt: SIVAK medical technology s.r.o. Jana Masaryka 1713, Hradec Králové Tel.: , Fax:\n16 14 OSOBNOST Integrace i specializovaná péče: obě cesty jsou správné Jan Pičman šéfuje Jedličkovu ústavu bezmála dvacet let. Podle něj to je už dlouhá doba. Po příjemném ranním setkání na Vyšehradě je mi však jasné, že mu dlouhé funkční období na elánu neubírá. Při bilanci stoleté existence Jedličkárny se dívá dopředu. Lidé s hendikepem by měli mít možnost volby: integrace nebo speciální instituce. Každý potřebuje něco jiného, prostupnost by však měla být samozřejmá, uvedl mimo jiné v našem rozhovoru. Aneta Šedá Jak se mění studenti v Jedličkově ústavu? Jací byli před dvaceti lety, jací jsou teď? Pokud bychom to vzali statisticky, dříve zde bylo víc dětí na základních školách, menší byl počet studentů středních škol. Lišilo se i rozvrstvení středoškoláků větší zájem byl o nabízené obory s maturitou, například o naše gymnázium. Větší poptávka, než jakou lze zaznamenat v současnosti, byla zapříčiněna tím, že do devadesátých let v Praze žádné jiné gymnázium pro tělesně postižené neexistovalo. Kdo chtěl studovat, musel jezdit do Bratislavy na Mokrohajskou. Když jsme otevřeli my, tak se hlásila spousta lidí, kteří na podobnou příležitost dlouho čekali. Tenhle rezervoár čekajících se pochopitelně časem vyčerpal. V dnešní době jsou ale také mladí lidé s hendikepem více i v běžných školách. Určitě. Ze začátku některé z nich v přijetí hendikepovaných studentů viděly heroický skutek a skoro se tím chlubily. Školy byly rády, že můžou přijmout studenta na vozíku, i když podmínky nebyly zrovna ideální. Nadšení jim nechybělo, ostatní prý budou vozíčkáře do schodů nosit. Postupně se ale víc a víc škol upravovalo. Je to jistě dobře. Na naše gymnázium tedy chodí míň studentů, ale zase můžeme přijmout lidi s výraznějším a těžším druhem postižení, kteří si netroufnou jít do běžné školy, protože potřebují například dohled zdravotníků či lékaře. 2 / 2013 Integrace věc studenta i rodičů Často však někteří studenti studují několik oborů za sebou, jen aby nemuseli do života, který je pro ně nepohodlný. Nemají to jednoduché, musí řešit rodinné vztahy nebo bydlení. Reflektujete tento problém? Můžu tuto zkušenost potvrdit, přidal bych však informaci, že to není jen problém samotných studentů, ale i rodičů. Mnohdy je rodina ráda, když je jejich dítě, i když to je už mladý dospělý, žákem nějakého speciálního zařízení, protože v tu chvíli nemusí nic řešit. Vědí, že jakmile ve škole skončí, budou mu muset najít nějaké další uplatnění a s tím přicházejí i starosti. Jak říkáte, rodiče hrají v životě hendikepovaných adolescentů jistě stěžejní roli. Pracujete nějak i s nimi? Naši pracovníci se věnují celé rodině, nejen klientovi. Přiznávám však, že ne vždy tolik, jak by situace zasluhovala. V tomto máme rezervy. Fakt, že rodina má postižené dítě, ji ovlivňuje velmi silně. Přijmout situaci, smířit se s tím a naopak hledat silné stránky, o které se dá opírat, není jednoduché ani pro rodinu, ani pro dítě. Pro intenzivnější intervenci však nemáme kapacity. A možná to není někdy ani úplně možné. Proč myslíte? Není to tak samozřejmě vždy. Přibývá mladých lidí, které se snažíme v sofistikovaných programech připravit na to, aby se po studiu zapojili do společnosti. Když se podaří zajistit podmínky, jsou mnozí rodiče rádi a často i překvapení, že to jde. Znám však i ten moment, kdy rodině přinášíme svědectví o tom, že jejich dítě toho zvládá mnohem víc než předtím a v lecčems je samostatnější. A ne vždycky je reakce pozitivní. Někteří rodiče se trošku leknou, protože jsme tím vlastně narušili jejich vnímání sebe sama, vlastního dítěte i jejich stylu života. Jakým konkrétním způsobem usilujete ukázat studentům i celé rodině, že samostatný život po absolvování středních škol je možný? Mluvil jsem o programech, které připravují děti na samostatnost. Jedná se například o středisko Asistence a jeho tranzitní program. Hledáme pro naše absolventy ideální pracovní uplatnění i aktivity, ale také třeba bydlení či asistovanou službu. Dokážete v tomto přechodu podpořit i lidi s opravdu těžkým tělesným hendi kepem, kteří potřebují permanentní asistenci? Jedličkův ústav přímo ne, ale organizace, které jsou na nás úzce napojené a se kterými už v době studia absolventů spolupracujeme. Jedná se o již zmíněnou Asistenci a o další sdružení např. Borůvka, které zajišťuje individuální dopravu. Najít možnosti uplatnění pro pouze tělesně postižené lidi je podle mě lehčí než zapojit do společnosti lidi s kombinovaným postižením. Abych to ilustroval: jeden náš absolvent našel práci byť je velmi těžce tělesně postižený. Školí osobní asistenty pro ostatní. Další velmi těžce tělesně postižený člověk od nás si našel práci jako konzultant pro bezbariérovou veřejnou dopravu. Oba zúročili svou situaci, své postižení a žijí díky tomu samostatně. Jedle je spíš kulturním centrem Jak byste charakterizoval Jedličkův ústav neboli Jedli či Jedličkárnu současnosti? K letošnímu roku, tedy po těch sto letech, bych si troufl říct, že Jedličkův ústav funguje spíše jako centrum, kde jsou poskytovány služby. Dokonce bych se nebál mluvit i o kulturním centru. Někteří lidé zde bydlí nebo sem dochází dennodenně na základě smlouvy, ale pak je tu spousta lidí, kteří zde bydlet nemusí a kterým zdejší prostředí něco dává. Nacházejí tu kamarády, nacházejí tu různé dodatkové služby, zájmové aktivity, sdružují se kolem několika spolků. Mají tu kavárnu, zkoušky kapel, sportovní tréninky Není to na škodu? Neměli by mladí lidé s hendikepem hledat podobné aktivity v nabídce, se kterou přichází většinová společnost? Myslím si, že mladí se také potřebují porovnávat a žít se skupinou lidí, kteří jsou v podobné situaci. Můžou řadu věcí sdílet, rozumějí si navzájem. Když tuto možnost nemají a jsou takzvaně natvrdo integrováni, může to pro ně svým způsobem být výhoda, ale zároveň můžou pociťovat i jakousi osamocenost. Ve třídě jsou jediní. Ne všichni jim rozumějí. Samozřejmě se řada z nich pokouší najít si své místo v běžném světě hledají si práci, vykonávají různé aktivity, obklopují se spoustou kamarádů. Ale přesto, pokud mají možnost sem přicházet, tak ji rádi využívají. To je určitě velký posun v horizontu dvaceti let, natož v horizontu sta let. Jaké máte zkušenosti s procesem degethoizace? Jak se otevíráte společnosti? Z otvírání se veřejnosti děláme fenomén. V současnosti fungují dva nosné programy, o které se opíráme to ale zase můžu říct až dnes, zpětně. Jsem rád, že to funguje. Před deseti lety se nám podařilo postavit bazén. Využíváme ho naplno odpoledne je pro naše studenty, v jinou dobu pro veřejnost. Našli jsme zhruba čtvrtinu provozní doby, kdy jej pronají-\n17 OSOBNOST 15 máme rodičům s malými dětmi. A to je skvělé, protože sem přichází spousta lidí, která by sem vůbec jinak nepřišla, a chodí sem s batolaty a s předškoláky, kteří vidí kolem sebe děti na vozíku. Poté se zastaví v naší kavárně, která výborně prosperuje už sedm let. Scházejí se tu s přáteli, pronajmou si i kavárnu Takže úplně přirozeně, nenásilně sem veřejnost přichází, žádné závory tu nenajdete. Nenarazí na ně ani vaši studenti? Studenti, kteří u nás bydlí, po škole hodí tašku na postel a jdou, čert ví kam. Nikdo je nehlídá a nikdo jim v tom nebrání. Snažíme se je však směřovat ve smysluplném trávení času, v jejich rozvoji, ale rozhodně tu nejsou žádná omezení, která by určovala, že vycházky jsou od tehdy do tehdy. Odkaz minulosti Letos slaví Jedle stoleté narozeniny. Za tu dobu ji ovlivnila celá řada osobností. Které z nich si nejvíce vážíte? Pana Augustina Bartoše, ředitele Jedličkova ústavu, který tomu tady za první republiky dal tvář. Působil tu od začátku první světové války až do roku 1945, kdy se musel v tichosti vytratit. Osobnost profesora Jedličky je jistě velmi známá mediálně, ale Jedlička byl především lékař. Pak se často zmiňuje učitel Bakule, který se tu na krátkou dobu mihl. Zase velmi zajímavý člověk, ale pracantem, který vytvářel systém a pracoval s dětmi, byl ředitel Bartoš. Proč právě on? Jeho filozofii a podobu, kterou Jedličkovu ústavu vtiskl, ilustruje konkrétní projekt Automobil, který vyučuje. Věděl, že aby děti poznaly svět, musí do toho světa jezdit. Není možné je zavírat mezi čtyři zdi a vyprávět jim, jak vypadá. Je to myšlenka i dnešního projektového vyučování. Snažil se je vést k samostatnosti. Samy si tu vytvářely spolky a sdružení, ve kterých si organizovaly svůj čas a své aktivity. Učily se vydělávat peníze v různých dílnách. Hendikepovaní lidé tehdy vyráběli krásné, dokonalé věci nejvyšší kvality, které byly prodejné. Dnes už je situace jiná než ve třicátých letech. Kdo v republice ještě pracuje rukama? Posunuli jsme se. Dnes se lidé do společnosti zapojují v oblasti služeb, v tom, že se dokážou na něčem podílet, dokážou být členy týmů. Často se uvádí jako prostředek integrace i sport. Sportování s tím velice souvisí. Já osobně se domnívám, že pravidelný sport je jistou kvazi pracovní aktivitou. Studenti někam pravidelně chodí, jsou tam potřeba nějaké výkony. Ten, kdo nemůže chodit dennodenně do práce, se může do společnosti zapojit a žít jako druzí právě přes sportovní klub a jeho aktivity. To mi přijde úžasné a tohle právě zmiňuje i v jedné své stati už ředitel Bartoš. Na co jste za téměř dvacet let svého působení nejvíc hrdý? Asi na zvládnutí úkolu, který na mě čekal hned na začátku. V polovině devadesátých let tu děti žily víceméně na jedné chodbě. Na jednom konci měly pokoj, na druhém třídu. Tento systém tu přetrvával ze 70. a 80. let. Některé děti se zmiňovaly, že za špatného počasí nebo za špatné nálady paní vychovatelky chodbu takřka neopustí a pohybují se jen v jedné budově odnikud nikam. Rozhodli jsme se, že jednu budovu v přestavbě vyčleníme k bydlení, druhou k výuce. Zavrhli jsme jakýkoliv koridor nebo chodbu, které by je spojovaly. Děti chodí jako všichni ostatní venku za každého počasí, když si něco zapomenou, musí se bez toho obejít. Je to zdánlivě maličkost, ale překonat myšlení mnoha kolegů a vytvořit něco, co je přirozenější, byť to působí komplikace těm, co se starají, i dětem, nebylo tak jednoduché. Tento moment považuji za začátek cesty k tomu, aby se Jedličkův ústav proměnil z opatrovacího ústavu v otevřené centrum a středisko, kde se lidé připravují na běžný život. Když jsem sledovala vaše aktivity, překvapilo mě, jak moc jste v kontaktu se studenty i mimo svou pracovní dobu. Je to pro vaši práci důležité? Je to pro mě přirozené, mezi dětmi se pohybuji neustále pracoval jsem s nimi celý život. Momentálně se ze své původní profese psychologa víc zapojuji do pomoci problémovým studentům či absolventům. Mými klienty jsou však zaměstnanci a já se mám starat o to, aby vše fungovalo a všichni měli dobré podmínky pro práci. Jsem ale vždy rád, když se můžu zúčastnit nějakých aktivit s dětmi jezdíme třeba na jachtu s vozíčkáři, účastním se akcí se sportovním klubem. Jezdíme na soustředění do jižních Čech do Bukové, kde máme zázemí, nebo jsme například letos byli týden společně lyžovat. Užívám si chvíle, kdy učím děti stát na lyžích nebo na monoski. Dvě školy vedle sebe Jak vidíte budoucnost spe ciální ústavní péče v 21. století? Jakým směrem se může posunout? Budoucnost je výrazně ovlivňována demografickým složením obyvatel. Lidí, kteří budou potřebovat pomoc, bude přibývat. Shodli jsme se na tom s naším stávajícím pražským primátorem, který je svou profesí porodníkem. Na jednu stranu je společnost schopná zachraňovat spoustu dětí, které by se před sto lety nenarodily. Na druhou stranu se dnes sice narodí, ale pak potřebují pomoc. Jakou formou ji budou dostávat? Ze zkušeností posledních let mi přijde nejvhodnější kombinace obojího zapojovat se do běžné společnosti a zároveň mít možnost rozvoje ve speciálním prostředí, ve speciálních aktivitách. Doufám, že brzo pomine přetahování, které jsme zažívali před deseti lety velmi silně a které proti sobě stavělo názory, zda je lepší speciální zařízení, nebo tvrdá integrace. Doufám, že si lidé, kteří o tom rozhodují, uvědomí, že je lepší, když jsou vzdělávací zařízení buď přímo vedle sebe, nebo když existuje možnost volby a prostupnosti. Tuto vizi potvrdila nedávno při návštěvě Jedličkova ústavu i anglická princezna hraběnka Sofie. Je velmi dobře orientovaná v otázkách speciálního školství, v Anglii se stala patronkou školy, která je podobná jako ta naše. I ona si ale uvědomovala, že anglická vláda to takto nevnímá. Že stejně kopíruje tendenci a ideologii, která jde Evropou a která chce všechno spojovat, integrovat a všechny začleňovat do mainstreamu za každou cenu. To je extrém. Rozumná cesta je v hledání kompromisů a v nabídce více možností. Ne jen té, která je módní. Máte nějaký vzkaz stovkám absolventů? Nechci, aby to vyznělo pateticky, ale současná Jedle je závislá i na nich. Když budou přicházet s nápady, když budou upozorňovat na to, čemu je třeba věnovat cílené úsilí, bude se naše zařízení vyvíjet stále dál. Jistě je tu mnoho lidí, kteří už nejsou studenty a stále jsou do života Jedle zapojení, ale obecně není odezva klientů a rodičů tak velká, jak bych si přál. Příležitosti k setkání i ke zpětné vazbě se nabízejí právě letos při oslavách jubilea. Nač je možné se ještě těšit? Oslavy stého výročí jsme koncipovali tak, že chceme během roku co nejvíc připomínat Jedličkův ústav, ale i situaci lidí s postižením, pro které tu jsme. Máme za sebou premiéru filmu Století Jedle, 3. května je v Jedličkově ústavu den otevřených dveří, Centrum současného umění DOX v Holešovicích chystá velkou výstavu nazvanou Postiženi normalitou. Jedná se o téma soužití většinové společnosti a lidí s postižením, o téma hranic a možností. A v říjnu chceme uspořádat konferenci s pražskou Pedagogickou fakultou o aspektech vzdělávání lidí s postižením. Akcí je však mnohem víc a všichni jsou určitě srdečně zváni. PhDr. Jan Pičman narodil se v roce 1951 v Praze studoval psychologii na Filozofické fakultě UK v Praze pracoval jako klinický psycholog na onkologii, v dětské psychiatrické léčebně i jako ředitel pedagogicko-psychologické poradny ředitelem JÚŠ je od má čtyři děti, rád sportuje\n18 16 INZERCE Cestou necestou vozík za kolo je ideální řešení i pro hendikepované děti Novou sezónu se vyplatí otevřít i novými možnostmi, jak si jaro i léto užít aktivně. Pro rodiny s hendikepovanými dětmi je tu firma Benecykl a její vozíky za kolo a sportovní kočárky. Projížďka přírodou, kondiční běh anebo jen procházka v terénu už nemusí být problém, můžete si ji vychutnat všichni pohromadě, bez ohledu na hendikep. Vozík za kolo, který je možno použít i samostatně, má poetické jméno Kozlík. Využít jej mohou i větší děti s postižením. Dokud jsou děti malé, vystačí si rodiče s běžně dostupným zbožím. Když ale děti povyrostou, je to prakticky jediné řešení, jak postiženému dítěti umožnit pohyb v přírodě spolu s rodiči, okomentovala nabídku české firmy Zuzana Süssová. Kozlík využívá vlastnosti sportovních vozíků, tuhá konstrukce navíc zajišťuje dobré jízdní vlastnosti a lehkou ovladatelnost. Hmotnost přitom není nijak vysoká, pohybuje se dle varianty od 10 do 14 kilogramů. Vyrábíme i větší verze tohoto vozíku, takže i těžce tělesně postiženým dospělým lidem je umožněno se svou rodinou či přáteli vyrazit do terénu, dodala Z. Süssová. Připomněla, že se samozřejmě vozík vyrábí ve složitelné variantě, takže je možné se pohodlně za přírodou přiblížit autem. Dokoupit lze i nástavce do sněhu, turistické brašny, které se dají na vozík dobře přichytit, nebo i tažný závěs například pro lyžování. Turisté pak mají více možností. Pokud nevadí zima, vozík Kozlík je připravený. Cena základního vozíku se pohybuje kolem třiceti tisíc. Existují však způsoby, jak získat na tuto kompenzační pomůcku příspěvky. Příspěvek na zakoupení až do výše 50 procent může poskytnout odbor sociálních věcí místního zastupitelstva. Další prověřené zdroje jsou nadace, které si význam této pomůcky pro aktivní rodinný život uvědomují. Pomáhají například Nadace Charty 77 Konto Bariéry, Výbor dobré vůle Olgy Havlové, Nadace Dobrý skutek, Nadační fond J&T, AWD Nadace Pomoc dětem, naznačila zástupkyně firmy cesty, jakými získat finanční pomoc. Naopak se podle ní nevyplatí obrátit se na zdravotní pojišťovny, které na toto sportovní vybavení nepřispívají. Více informací můžete najít na internetových stránkách firmy Benecykl nebo můžete volat na číslo či napsat na Nástup do auta? Klidně i za 5 sekund O možnosti jednoduchého, rychlého a pohodlného nastupování do auta pro spolujezdce na vozíku jsem vás informoval už v některém z předchozích čísel Vozíčkáře. Od té doby se na mě obrátila řada čtenářů, kterým pomáhám získat spolehlivý a prostorný vůz se sníženou podlahou. Mám díky tomu zajímavé zkušenosti, o které bych se rád s vámi podělil. Zejména je dobré o nákupu vozu přemýšlet dlouho předem, než začnete vyřizovat příspěvek na zakoupení vozidla. Jsem schopný najít v zahraničních autobazarech upravený vůz pro vozíčkáře, věnovat mu péči a čas a dodat spolehlivý automobil, který vydrží co nejdéle. Nicméně hledání ideálního auta si vyžádá svůj čas. Proto pokud chcete nastupovat do auta elegantně a nechcete platit za nový automobil a nadto Výhody vozidla snížená podlaha nízká nájezdová rampa schváleno pro přepravu osoby na ortopedickém vozíku vejde se do běžné garáže pohodlná a rychlá manipulace s osobou na vozíku osobní konzultace s možností vyzkoušení upraveného vozidla přímo u zájemce bezpečná a rychlá přeprava možnost automatické převodovky 2 / 2013 ještě stejně tolik za úpravu, kontaktujte mě s předstihem, ideálně rok před uplatněním nároku na příspěvek. Začal jsem se specializovat na konkrétní značku vozidel na VW Caddy v prodloužené a zkrácené verzi. Do prodloužené se vejde 5 lidí a vozíčkář, do zkrácené o 2 místa menší posádka. Mám s tímto autem dobré zkušenosti, vím, že jej lze koupit za rozumnou cenu a že vydrží dlouhou dobu. Další zkušeností jsou setkání s klienty. I když není jednoduché vyhovět všem požadavkům, vždy je spolupráce s lidmi motivující, je pro mě výzvou a baví mě. Největší odměnou je pak sama spokojená rodina, která už nemusí před výjezdem složitě přesazovat cestujícího na vozíku, nemusí dělat kompromisy a může pohodlně používat auto tak, jak chce, což by měl automobil lidem s hendikepem umožnit v každém případě. Neváhejte se na mě obrátit s dotazem. Rád pomůžu k ideálnímu autu i vám. Miloš Lacman, Pražská 6/F, Znojmo, tel.: ,\n19 INZERCE 17 Novinky zdravotní a rehabilitační techniky a péče Od 14. do 17. května se na brněnském výstavišti uskuteční veletrhy MEDICAL FAIR BRNO a REHAPROTEX. K návštěvě je zvána jak odborná veřejnost, tak koncoví uživatelé vystaveného zboží, kteří mohou tyto výrobky na místě zakoupit. Mezi stovkou již přihlášených firem, které chtějí představit nové výrobky a služby pro zkvalitnění zdravotní a sociální péče, nechybějí tradiční a významní vystavovatelé jako ALTECH, PATRON Bohemia, SIVAK, ERILENS, MEYRA ČR, VE- COM, BTL zdravotnická technika, Madisson, RESI Třeboň a další. Poprvé se k účasti přihlásila například italská společnost Medinet nebo firma Ophardt Hygienetechnik z Německa. S přesunem termínu se částečně mění náplň veletrhů, která se rozšířila o aktuální témata související především s nárůstem klientely staršího věku. Novinkou jsou projekty Senior, Péče o pacienty ve stáří, Sociální péče a Léčebné lázeňství. REHAPROTEX 2013 nové výrobky, kontakty a informace Veletrh REHAPROTEX poskytuje příležitost seznámit se na jediném místě se zajímavými výrobky z tuzemska i zahraničí a porovnat jejich nabídku. Zejména pro uživatele kompenzačních, protetických, ortopedických a rehabilitačních pomůcek je to tradiční místo výběru potřebného sortimentu a setkání mezi sebou stejně jako s pracovníky humanitárních organizací. Novinkou bude Centrum mobility, které nabídne pomoc poradenského centra a představí byt ideálně vybavený přístroji a pomůckami, jež usnadňují život lidem s handicapem. Poprvé bude k dispozici dětský koutek. Své služby zde představí Poradna rané péče Dorea. Poradkyně předvedou dětem a jejich rodičům speciální hračky pro rozvoj myšlení i motoriky a také vhodné výukové aplikace pro tablety. Součástí bude také prezentace celonárodního on-line projektu Spokojené děti, který je určen rodinám starajícím se o zdravotně znevýhodněné děti. Nejen děti s handicapem si mohou vyzkoušet Terapii golfem pod názvem Když golf pomáhá Dětský koutek bude v provozu zdarma po celou dobu konání veletrhu REHAPROTEX. Nabídku opět rozšíří prodejní centrum prezentace nestátních neziskových humanitárních organizací, kde si návštěvníci mohou vybrat některý z originálních výrobků chráněných dílen. Jde o tradiční a vyhledávanou součást veletrhu, která slouží k podpoře neziskových organizací. Praktické informace pro návštěvníky Brány výstaviště budou pro návštěvníky otevřeny od úterý 14. května do čtvrtka 16. května vždy od 10 do 17 hodin, v pátek 17. května pouze do 15 hodin. Ke vstupu do veletržního areálu slouží hlavní brána. Pro vjezd je určena brána č. 4, kde je umístěna pokladna; vozidla označená symbolem Zdravotně postižená osoba mají vjezd zdarma. Pro návštěvníky je připraven systém elektronické předregistrace, která je přístupná na webových stránkách veletrhů. Na jejím základě si budou moci zakoupit zlevněnou vstupenku. V pavilonu A se otevře Fórum pro zdraví V rámci veletrhů se chystá rozsáhlá propagace zdravého životního stylu. Doprovodný program Fórum pro zdraví zdraví životní styl připravuje Státní zdravotní ústav a návštěvníci se zde dozvědí vše potřebné o správné výživě a pohybové aktivitě, prevenci závislostí na alkoholu, tabáku a drogách, prevenci úrazů a sexuálně rizikového chování, očkování a prevenci infekčních nemocí doma i na cestách. Pracovníci oddělení podpory zdraví návštěvníkům nabídnou možnost orientačního zhodnocení stravovacích zvyklostí, zhodnocení nutričního stavu, posouzení kuřáckých návyků, test závislosti na nikotinu, analýzu tělesného složení včetně konzultace s nutriční terapeutkou, informace z oblasti prevence nádorových onemocnění a ukázku samovyšetření prsu. Řadu dalších informací o veletrzích MEDICAL FAIR BRNO a REHA- PROTEX a aktuální verzi jejich doprovodného programu najdete na nebo\n20 18 MY SE SVĚTEM, SVĚT S NÁMI Nemám povahu na chráněné bydlení Když se v patnácti rozhodoval, co dál, svoboda pro něj byla jasná volba Když člověk dospěje, chce vyletět zpod ochranných křídel starostlivých rodičů. Co ale dělat, když sám má křídla přistřihnutá hendikepem? Marcel Dufek je energickým, charismatickým i rebelským důkazem toho, že i zde je cesta. Třebaže trochu netypická a hrbolatá. Příběh Marcela Dufka neboli Máci, jak mu všichni říkají, má stejné epizody jako život jiných mladých lidí s těžkým tělesným hendikepem. Dětství s rodinou, pak domácí škola, následně střední škola a Jedličkův ústav. Mnozí na jeho místě by se smířili s tím, že následuje už zas jen život u rodiny se všemi klady i zápory. Marcel se taky vrátil, ale poté, co musel trávit většinu svého času u mámy v práci v mateřské škole, mu ruply nervy. Takhle to nešlo dál, okomentoval rozhodnutí k samostatnému životu. Jeho rodina je sice skvělá, máma obětavá, ale mladý rebel potřebuje dobrodružství i za cenu nepohodlí. Chráněné bydlení, které si vyzkoušel, se ukázalo jako ne zrovna ideální způsob života. Omezení návštěv, vycházek, nesvoboda. Sám o tom říká: Nemohl jsem si do bytu vodit slečny, tak jsem sbalil tamější asistentku. A tak mě vyhodili. Nejsem typ do chráněného bydlení, chtěl jsem to zkusit sám. Dnes jsem z toho tak nadšený, že bych dal za podobnou volnost i život. Zmíněnou volnost a svobodu získal díky několika kamarádům. Ti v určitou chvíli pochopili, že Marcel je obyčejný kluk, který chce žít tak jako všichni ostatní. Nepomáhám mu kvůli pocitu dobročinnosti. Přijde mi jako přirozená věc, když občas strávím své volné chvíle s Marcelem, když on kvůli postižení sám být nemůže. Mám-li tu možnost, pak můžu a vlastně skoro musím takovou věc dělat, říká jeden z asistentů, Honza Čejka. Tato jeho úvaha stála na začátku systému střídavé dobrovolné asistence, což byla v podstatě jediná možnost, jak by mohl Marcel i se svými skromnými příjmy samostatně existovat. Marcel pak začal přes den docházet do stacionáře Akord. Zbytek dne a noc byly v režii jeho přátel. Cesta do dnešního prostorného bytu v pražských Strašnicích, kde Marcel bydlí ještě s jedním podnájemníkem, ale nebyla přímočará. Máca se několikrát stěhoval, na čas se musel vrátit k mámě. Nakonec ale přišla záchranná nabídka od dalšího kamaráda. Díky vstřícnému kroku majitele bytu mám snížený nájem. Bez této úlevy by to určitě nešlo. Internetový kalendář V této době se také podruhé rozjel systém rozpisu dobrovolné asistence na webových stránkách a asistenti a přátelé získali novou chuť umožnit Mácovi žít svobodně. Webový kalendář fungoval tak, že se dobrovolníci sami zapisovali do volných políček. Ze začátku to vypadalo, že vše bude běžet dokonale. Když nás bude třeba šedesát, tak služba u Marcela vyjde na každého jednou za dva měsíce. A to se dá, uvažovali jsme. Jenže taková úvaha je zatím utopií. Reálně má Máca v současnosti asi čtyři pravidelné asistenty-dobrovolníky, zbytek je doplněn Ve volných chvílích skáču z mostu Máca ve volném čase jezdí na tábory, na festivaly (je to fanda tvrdších hudebních žánrů, jak je možné z jeho punkového účesu i ze stále hrající muziky u něj doma vyčíst), na návštěvy přátel. Zajímá se o aktuální dění, každodenním společníkem mu je rádio i televize, ze kterých čerpá řadu informací. Miluje slunce, léto. Nejradši se opaluju někde v přírodě, zimu fakt nemusím. No a ve volných chvílích maluju hlavou anebo skáču z mostu. Bungee jumping je Mácova vášeň, skákal už několikrát. Podobných extrémních zážitků se nebojí, protože podle něj už to horší být nemůže. To vše zažívá díky přátelům, kteří jsou rozesetí po celé České republice. Pak už pro něj není problém nechat se v Praze posadit třeba do autobusu, cestovat sám do Brna a tam se jiným kamarádem zase nechat posadit na vozík a vydat se vstříc dalším zážitkům. placenými asistencemi nebo pobytem Máci u mámy. Stále bojujeme o udržení systému. Asistenti přicházejí a odcházejí, je to nekonečný boj, ale s tím se musí počítat, vysvětluje Honza. Ze skupiny přátel kolem Marcela Dufka se stalo občanské sdružení. Jeho cílem je získávat Marcelovi potřebnou podporu pomocí všech dostupných prostředků. Nejedná se jen o shánění financí na asistenci a další aktivity, ale i o popularizaci a šíření tohoto projektu a kontaktování dalších přátel, bez kterých by Máca zůstal mimo dění ve společnosti. Jak bude Marcel žít dál, ukáže chuť a ochota společnosti přijmout touhu po nezávislém způsobu života lidí s těžkým tělesným postižením. Jsou dvě cesty dobrovolná pomoc anebo peněžní příspěvek. Zajímá vás, jak to dopadne? Máte chuť se zapojit? Zjistěte víc na nebo na facebookovém profilu 365 kroků pro Mácu. Aneta Šedá 2 / 2013


ŽENA-IN - Bydlet s ním? A nebo raději sama? Poraďte Kamile…\nBydlet s ním? A nebo raději sama? Poraďte Kamile…\nřed dvěma lety jsem si koupila garsonku. Naši mi na ni něco dali a něco půjčili, teď jim to splácím. Garsonka je malá, ale je moje a já jsem se dost vyřádila při jejím zařizování. Je to můj hrad. Poprvé jsem vlastně zažila pocit vlastního bydlení i se vším, co k tomu patří. Kromě toho, že si můžu dát všechno, kam chci já, taky jsou na mně všechny povinnosti od oprav až po placení poplatků. Ale nestěžuju si a svoje bydleníčko si užívám.\nJe to rok, co jsem se seznámila s Martinem. Studoval vysokou a bydlel u rodičů na sídlišti. Před několika měsíci školu skončil a sehnal si hodně dobrou práci. S tím, že má vlastní příjem, se začal zabývat tím, že si sežene nějaké bydlení nezávislé na rodičích. Stále častěji mluví o tom, že bychom měli spolu začít i žít, když spolu chodíme, že by si mě chtěl v budoucnu vzít a založit rodinu. Mám ho moc ráda a myslím si, že je to ten správný pro život, ale zatím si nedovedu představit, že bychom bydleli spolu. Mně moje soukromí vyhovuje a i když tu někdy přespí, nechci, aby to bylo jako že bydlíme společně. Máme oba své známé a své zájmy a vidíme se tak často, jak to jde.\nNaposledy Martin vyrukoval s nápadem, abychom moji garsonku vyměnili za něco většího s doplatkem, že má našetřeno od rodičů a může si i půjčit. Že budeme pak víc spolu a budeme se moct pozvolna zařizovat. Ta garsonka je ale moje jediná jistota a i když nechci malovat čerta na zeď, kdo mi zaručí, že s Martinem budeme spolu pořád? A jak se budeme dělit o byt v případě, že se rozejdeme? Je to dost hloupá situace, protože nechci, aby si Martin myslel, že s ním nechodím na vážno nebo že ho nemiluju. Ale zatím nemám potřebu se takhle vázat. Jak mu to říct a neublížit? Nebo mu snad mám vyhovět a přestěhovat se?\nIlustrační foto: IKEA\nPotřebovala jsem najít stěhovací firmu z Plzně na přestěhování se z bytu do domu. Kamarádka mi doporučila firmu, která jim také stěhovala celou domácnost https://vyklizeniplzencz.cz/ a byla jsem velmi spokojená, domluvila jsem se potom i na vymalování bytu, ze kterého jsem se stěhovala.\nTak v dnešní době se společné bydlení vyplatí i po ekonomické stránce, já jsem si s přítelkyní před nedvnem vzal na hypotéku od https://www.burinka.cz/hypouver/ nový byt a náklady jsou díky tomu o půlku menší, než nájmy dva menších bytů a navíc jsme ve vlastním.\nJá jsem při nabídce společného bydlení nezaváhala. Jestli nevíš, tak to asi nebude něco v pořádku.\nAhojky Kamilo, pokud nebudeš na 100% přesvědčená, že opravdu chceš s někým žít (nejde pouze jen o společné bydlení), tak to určitě nedělej. Promluv si o tom s Martinem na rovinu, pokud Tě i on miluje, pochopí a dá Ti čas. Ve vztahu dvou je nutné respektovat se.


Znáte někdo CRM a ERP systém UniQ a máte s tím někdo zkušenost? | Odpovědi.cz\nZnáte někdo CRM a ERP systém UniQ a máte s tím někdo zkušenost?\nahoj všichni, chceme konečně rozjet náš byznysm takže hledáme různé nástroje. chápu, že je potřba systém, narazil jsem na CRM a ERP systém UniQ máte s tím někdo zkušenost? viz http://www.systemcrm.cz/ nebo znáte něco podobného? díky za odpovědi a rady\nDiskuze: 1 příspěvek, nejnovější před 1229 dny\nDobrý den. Hodně záleží na tom, jaké máte požadavky, finanční možnosti apod. Pro malé/začínající firmy je vhodný např. Anabix CRM (http://www.anabix.cz/) - veškeré informace o klientovi na jedné stránce, synchronizace s emailem, automatizace procesů pro odstranění nutnosti ruční administrace dat atd.\nDobrý den, skočte prosím sem - http://www.crm-practice.cz. Je tam dokonce i katalog českých CRM systémů s možnostmi porovnání. Jinak souhlasím s kolegou, že otázka hodně záleží na tom, jaké máte požadavky, finanční možnosti apod.\ndíky za tipy, jsem z toho fakt zmatený, nevím co chtít a čeho si u takového systému všímat


Hru Archives - Předškoláci - omalovánky, pracovní listy » Předškoláci - omalovánky, pracovní listy\nHru Archives - Předškoláci - omalovánky, pracovní listy\nŠumpersko: Obr Drásal\nOlomoucký kraj 1 Komentář »\nO obrech se vypráví hodně pohádek. Obr Josef Drásal však skutečně žil. Narodil se v Chromči. Už ve dvanácti letech byl mohutné postavy. Sloužil na jednom chromečském dvoře jako čeledín. Byl velkým jedlíkem. Protože byl velmi pracovitý, hrabě Žerotín Drásalovi jako zvláštní deputát přidělil tři bochníky chleba denně. Ovšem kromě toho dokázal sníst i brambory připravené pro prasata nebo uvařenou rež na pálení kořalky.\nPohybová hra: Piráti\n3+ roky, Běhání, Chůze, Házení a chytání, Rychlost Vložit komentář »\npapírové koule (alespoň dle počtu dětí)\nkošíky dle družstev\nDěti rozdělíme do družstev (u nás vždy chtějí soupeřit kluci proti holkám), každé družstvo má na svém konci třídy svůj košík. Koule rozhodíme po třídě. Děti po jedné kouli sbírají do svých košíků. Jakmile už není žádná volná koule, tak je děti berou ze soupeřova košíku a sbírají je k sobě do košíku – po jedné kouli vždy! Hru končí učitel a vyhrává tu družstvo, které má ve svém košíku nejvíce koulí.\nInspirace MŠ, mateřské školky, mateřské školy, ZŠ HP | 03:29h


Dětské lyže - Hradec Králové - Bazoš.cz\nHlavní stránka > Děti > Sportovní potřeby > Inzerát č. 104487167\nDětské lyže na boty, délka 67 cm.\nDětské lyže s vázáním, 90cm - [24.6. 2019]\nDětské lyže s vázáním, délka 90cm - detail v komentáři, cena 290,- Osobní předání Strakonice popř. Horažďovice (úterý odpol. a čtvrtek ráno) Dalsí věci v mém albu.\nDětské lyže KLUZKY 80cm - [11.6. 2019]\nProdám dětské lyže na první seznámení se sněhem


Bus Simulator 18 vychází. Podívejte se na startovní video projížďky městem – Gamebro.cz\nBus Simulator 18 vychází. Podívejte se na startovní video projížďky městem\nMilovníci autobusových simulátorů se konečně dočkali letošní nadílky. Dnes totiž vychází Bus Simulator 18, který bude k mání v kamenných obchodech i na digitálních platformách.\nŘidiči autobusů, kteří chtějí zkusit své štěstí s vytvářením vlastních modelů vozidel, nových map, měst a dalšího vybavení, potěší i současné vydání sady nástrojů Bus Simulator 18: Modding Kit, kterou si majitelé hlavní hry budou moci stáhnout zcela zdarma z rozhraní Steam Workshop!\nV Bus Simulatoru 18 budou mít hráči jedinečnou příležitost založit si vlastní autobusovou společnost, a to buď o samotě v singleplayerovém módu, nebo až se třemi přáteli v multiplayerovém režimu. Jejich hlavním cílem pak bude zajistit její prosperitu ve fiktivním evropském městě Seaside Valley. Během hry si budou moci pořídit osm různých oficiálně licencovaných autobusů světově proslulých značek Mercedes-Benz, MAN, IVECO BUS a Setra, jejichž modely byly zpracovány s nesmírnou péčí a smyslem pro detail.\nŘízení autobusů ovšem nebude jedinou herní náplní, které se budou milovníci velkých vozidel věnovat. Dále je čeká také vedení čerstvě založené dopravní společnosti, vytváření nových autobusových linek, najímání nových řidičů a plnění zábavných misí, jejichž prostřednictvím si zpřístupní další městské čtvrti a vozidla.\nDíky novému systému postupného vylepšování a bohaté škále speciálních událostí a funkcí dokáže hra nabídnout uživatelům dlouhé hodiny zábavy i poté, co si zpřístupní všechny autobusy a části města, jelikož se budou moci i nadále soustředit na další rozvoj své přepravní firmy.\nKreativní řidiče autobusů také určitě potěší informace, že s hrou vyjde i sada nástrojů Bus Simulator 18: Modding Kit. S pomocí tohoto modifikačního kitu založeného na jádru Unreal® Engine 4 budou moci vytvářet nejen vlastní autobusy, polepy, reklamy a vzhledy, nýbrž i zbrusu nové mapy a města. Hotové modifikace pak budou odeslány na Steam Workshop, odkud si je budou moci stáhnout i ostatní uživatelé a vložit je do vlastní hry.\nBus Simulator 18 – trailer\nPředchozí článek Cyberpunk 2077 na krásných artwortcích. Temný a špinavý svět nikdy nebyl tak lákavý\nDalší článek GreedFall bude temným RPG v alternativním 17. století. Podívejte se na povedený trailer


Pošta pro Holuba (1. až 6. část) - Diecéze plzeňská\nPošta pro Holuba (1. až 6. část)\nPošta pro Holuba - 1. část\nBude se církev muset změnit? Ano, pokud nechce, aby vymřela.\nOdpovědi biskupa Tomáše na téma žena a žena v církvi.\nPohled církve na sexualitu.\nPlzeňský biskup odpovídá na otázky k témetu ekologie.\nKněžství. Na otázky k tématu odpoídá biskup Tomáš Holub.\nBiskup Tomáš odpovídá na otázky související s různorodostí křesťanství.\nV Tajanově u Klatov si lidé připomenou 90. výročí úmrtí Jana Nepomuka Sedláka, světícího biskupa pražského\nVe středu 30. září uplyne 90 let od smrti světícího biskupa pražského a významné postavy českých duchovních dějin Jana Nepomuka Sedláka. Toto výročí připomene zádušní mše a také vzpomínkové setkání v Sedlákově rodné obci - v Tajanově u Klatov.\nÚspěch v rámci soutěže Stavba roku Plzeňského kraje\nBytový dům v Radyňské ulici v Plzni jehož investorem je Biskupství plzeňské uspěl v rámci soutěže Stavba roku Plzeňského kraje 2019. Získal cenu Krajské hospodářské komory v Plzeňském kraji.\n27. září proběhne svatováclavská kostelní sbírka na Charitu\nV neděli 27. září budou moci věřící přispět do svatováclavské kostelní sbírky na Charitu. Z výtěžku bude v plzeňské diecézi podpořen Domov pro matky s dětmi v tísni a Azylový dům v Domažlicích a dále charitní Domov pro seniory Bor.


OBRAZEM: Terasy na hradeckých hradbách oživí fontány a nové schody - iDNES.cz\nOBRAZEM: Terasy na hradeckých hradbách oživí fontány a nové schody\n4. června 2011 16:16, aktualizováno 16:16\nUž na podzim se otevře pro veřejnost další část někdejších hradeb okolo historického centra Hradce Králové. Na jižní terasy, donedávna chátrající a zpustlé, přibude park s lavičkami, nové cesty, schodiště i fontány.\nVizualizace opravených jižních teras v Hradci Králové | foto: Repro MF DNES\nUž od 90. let se rekonstrukcí teras zabývá architekt Jiří Krejčík. Jeho projekt dokonce posvětil při návštěvě Hradce tehdejší papež Jan Pavel II. To bylo koncem milénia, když ještě celé terasy patřily pod církevní správu.\n"Pak se ale biskupství rozhodlo, že terasy převede na město a ponechá si jen horní úroveň bezprostředně navazující na Nové Adalbertinum. Na projektu jsem ale mohl pracovat dál a byl jsem rád, že si město nenašlo nového architekta," řekl Krejčík.\nRekonstrukce jižních teras v Hradci Králové\nTéměř opravené severní terasy v Hradci Králové\nVizualizace opravených jižních teras v Hradci Králové\nČasem si ovšem magistrát vybral na realizaci stavby jiné dodavatele. Takže Krejčík dnes jen zpovzdálí přihlíží a předpokládá, že vše bude podle jeho plánů. V licenci stále figuruje jako autor, žádné změny s ním nikdo nekonzultoval.\nVelkou inspirací byly terasy Pražského hradu\nPřiznává, že se při hledání nejlepšího řešení inspiroval třeba terasami pod Pražským hradem.\n"Nic jsem nekopíroval, ale zahrady kolem Pražského hradu mně stále nabíjely inspirací. Mají krásné prostorové řešení," podotkl autor. Musí ale ctít historické souvislosti.\n"Navrhovat architekturu v historickém prostředí je zvlášť specifické tím, že prostředí už existuje a my se napojujeme na to, co vybudovaly generace před námi. S konkrétním místem pak hledám společný jazyk."\nJe rád, že rekonstrukce nakonec započala. "Důležité je, že prstenec kolem historického centra se postupně obnovuje a zpřístupňuje lidem. Dlouhodobě to byla uzavřená zóna plná zdevastovaných míst. Některé části byly dokonce zralé k demolici," konstatoval architekt. Nedávno se například otevřely terasy severní.\nTémata: architekt, Hradec Králové (město), Královéhradecký kraj, Pražský hrad, Hradec Králové, Jan Pavel II., Jiří Krejčík\nLegendární terasy na Barrandově se po letech snad konečně dočkají dlouho plánovaných oprav. Už na konci 80. let se...


V létě Češi nejvíc volali do Chorvatska, významný pokles zaznamenalo Řecko - iDNES.cz\nV létě Češi nejvíc volali do Chorvatska, významný pokles zaznamenalo Řecko\nPočet hovorů, který si v létě dopřávali Češi na Jadran, konkrétně do Chrovatska, byl proti zbytku roku zhruba trojnásobný. Zároveň zhruba o desetinu vzrostl roaming, tedy volání tuzemských uživatelů z této destinace. Vyplývá to z informací mobilních operátorů.\nU Telefóniky O2 patřily mezi nejpopulárnější cíle volání do zahraničí během prázdnin Chorvatsko, Malta, Černá Hora, ale i Ázerbájdžán nebo Saudská Arábie. Naopak čtvrtinový pokles zaznamenalo Řecko. "Nárůst počtu hovorů oproti běžnému mobilnímu provozu v průběhu roku je v Chorvatsku v letních měsících až trojnásobný. Dvaapůlkrát se zvýšil počet hovorů na Maltu a dvojnásobně pak do Černé Hory a Ázerbájdžánu," uvedl mluvčí Martin Žabka.\nPodle mluvčí Vodafonu Alžběty Weinfurtové se zároveň o desetinu zvýšil celkový počet lidí, kteří svůj mobil využili i v cizině.\n"Nejnavštěvovanějšími letními destinacemi Čechů jsou letos Chorvatsko, Německo, Itálie a Řecko, které dohromady se Slovenskem tvoří celkem 50 procent roamingového provozu v síti Vodafone," dodala.\nTradičně v létě rostl zájem o posílání multimediálních zpráv. V síti Telefóniky jich zákazníci poslali 2,65 milionu, což představuje meziroční nárůst o pětinu. U Vodafonu se zvýšil zájem o datové služby ze zahraničí o polovinu.\nObecně nejpopulárnější zahraniční destinací pro volání v síti Telefóniky je Německo. Druhou nejoblíbenější zemí je pak Slovensko, po němž následují Rakousko, Velká Británie a Polsko.\nTémata: O2, roaming, Vodafone


Popis Carine Normal 16ks - NajduZboží.cz\nNajduZboží.cz » Carine Normal 16ks\nCarine Normal 16ks\nVložky jsou určeny pro normální menstruaci. Vložky moderní konstrukce anatomicky tvarované s vysokou absorpční schopností. Široké nalepovací pruhy dokonale fixují vložku. Vhodné pro všechny spotřebitelky. Absorpce: 3 kapky\nPopis, fotografie a parametry produktu Carine Normal 16ks jsou získány z jednotlivých nabídek internetových obchodů. Před zakoupením produktu doporučujeme tyto informace (v konkrétním internetovém obchodě) překontrolovat.


Poskytujeme ubytování ve 2 až 5 ti lůžkových prostorných chatách s kapacitou až 22 lůžek. Apartman 2 + 0 s kuchyňkou, 2 + 2 s kuchyní a 3 + 2 vše v nad standardním vybavením včetně LCD televize.\nChaty typu hostel - jedná se o jednu 3 lůžkovou a 7 chat 4 lůžkových celkem 31 lůžek, dobře vybavené, ale společné soc. zařízení\nChaty jsou umístěné v krajinné chráněné oblasti pod dobronickým hradem u jezu řeky Lužnice. Vybavení: vnitřní posezení, samotné lůžka, lednice, elektrický sporák s pečící troubou, rychlovarná konvice, mikrovlnná trouba, základní vybavení nádobím, elektrické vytápění s bio stropními panely.\nMožné připojení wi-fi internetu. Každá chata má své vlastní soc. zařízení s teplou vodou, vlastní posezení na verandě, otevřené ohniště, vše na oploceném pozemku. Parkování u chaty. Koupání a možné stravování 50 m od chaty.\nV blízkosti plocha pro karavany a stany 100 m od řeky.\nPůjčujeme: kanoe, kajak, gumový člun pro 4 osoby, sportovní hry. Lesy bohaté na sběr lesních plodů a hub. Vlastní kemp, ohniště, gril s lávovým kamenem, udírna, dětské hřiště. V blízkosti lázně , muzea, vše sportovní stadion a množství památek.\nNutné vlastní povlečení lůžkovin\nod 1. dubna do 31.října\nKemp kromě prostoru pro stanování nabízí rovněž možnost ubytování ve 4-lůžkových chatách a ve 2 a 4-lůžkových apartmánech.\nKemp je svou polohou výhodný pro vodáky, cyklisty i rybáře, pro odpočinek nebo podnikání výletů do okolí.\nDobronice u Bechyně, 391 65 Bechyně\n+420 776 593 527