Vy se ptáte jako blbá! - PDF\nDownload "Vy se ptáte jako blbá!"\nBlanka Stanislava Brožová\n1 Pátek Lidových novin 13. prosince 2013 Magdalena Sodomková Vy se ptáte jako blbá! rozhovor o rozhovoru Už třináct let vycházejí v tomto magazínu její vynikající rozhovory. Za tu dobu Alena Plavcová mluvila se slavnými herci či hudebníky, respektovanými vědci i známými politiky. Teď knižně vychází výběr třiatřiceti těch nejzajímavějších. Sedává vedle mě v redakci. A není jako ti, které když prosíte o kontakt na někoho slavného, s kým dělali rozhovor, omylem pozmění jednu číslici. Naopak, vždy ochotně zalistuje svým růžovým adresářem, do kterého si už druhou dekádu zapisuje telefonní čísla. Při čtení knihy Slasti a neřesti (33 rozhovorů Aleny Plavcové), kterou právě vydalo nakladatelství Paseka, mě blažilo zjištění, že v téhle zemi ještě žijí lidé, kterým stojí za to naslouchat. Pokud vám tedy zrovna nespílají. * Příští rok to bude 20 let, co jsi přišla do Lidovek. Pamatuješ, jak to tam tenkrát vypadalo? Lidé byli jiní. Z těch původních už je tu jen Radka Kvačková. Taky musím přiznat, že já jsem původně nakladatelská redaktorka. A nejnápadnější rozdíl pro mě tenkrát byl v tom, že v novinách všichni chodili rychle. To jsem se musela naučit. Bez legrace. V nakladatelství se na knize dělalo měsíce, někdy i roky, kdežto v novinách muselo být všechno frc frc. A taky se tam v devadesátých letech pracovalo v oblacích kouře, to mi vadilo. Pak to zakázali, protože to počítačům nedělalo dobře. * S kým jsi dělala první rozhovor? Já do Lidovek přišla jako editorka, což je člověk, který pracuje s texty jiných lidí. Neuměla jsem tehdy ani s počítačem, musela jsem to ze dne na den jakžtakž zvládnout. Mě ale ta práce tak bavila, až jsem se někdy divila, že už je večer. A jednou se stalo, že neměl kdo napsat rozhovor s Robertem Vanem. Tak jsem to zkusila. Měla jsem trému, psala jsem to týden, ale překvapivé bylo, že na redakční poradě pak řekli, že to byl nejlepší materiál čísla. To mi vyrazilo dech, protože já vůbec nevěděla, že to umím. * v tvé knížce je rozhovor s Bolkem Polívkou, když byl na vrcholu. Nelákalo by tě s ním udělat rozhovor teď? Samozřejmě. Jemu se tehdy všechno dařilo, měl farmu, koně, hospodu, vlastní divadlo, skvělé děti s různými ženami, dva televizní pořady s vysokým ratingem, dokonce vlastní království. Na co sáhl, to mu šlo. A teď je to dost jinak. Vůbec si myslím, že dialogy s lidmi po sešupu můžou být poučné. Akorát že se jim v takové chvíli moc nechce do novin mluvit. Pro rozhovor je dobré, když jsou v něm emoce. A je zajímavé sledovat, jak se s pádem kdo vyrovnává. Jestli to bere jako nezvratný osud, nebo se s tím rve. * Třeba takový dvojrozhovor se Svěrákovými. Syn otci vyčítá, že jeho scénář k Vratným lahvím není dobrý, protože otec není dost starej na to, aby to napsal autenticky. Zrovna nedávno jsi dělala se Zdeňkem Svěrákem druhý rozhovor, který byl dojemný právě tím, jak Svěrák zestárl. 1\n2 Je to tak. V těch rozhovorech sehrál roli čas. V prvním si Zdeněk Svěrák ze stáří dělá legraci, v druhém mluví o tom, jak mu vynechává paměť, jak mu umírají kamarádi. Jako by najednou teprve teď byl na ty Vratné lahve ten správný čas * Proč tě stáří tak zajímá? Protože jsem ve věku, kdy už to není jen něco vzdáleného na obzoru. Opravdu mě zajímá, jak se s tím vyrovnávají jiní. Ptám se lidí, jak si představujou svou budoucnost. Jestli mají ještě nějaký druhý plán, kromě svého povolání. * Věru Chytilovou to ale vyloženě rozběsnilo To nebyla jediná. Je to nepříjemná otázka, každý přece chce působit mladě. A někteří se naprosto odmítají o stáří bavit. Profesor František Dvořák, historik umění, mi říkal: Já když čtu knihu a je tam slovo smrt nebo stáří, tak já tu stránku co nejrychleji přemítnu. Nechci to vidět. To mu bylo přes devadesát. Málokdo je o tom schopen mluvit otevřeně. Smrt a stáří jsou v naší společnosti tabu. Být starý je skoro jako tělesná, nebo dokonce morální vada. Noviny jsou plné toho, jak se omladit, co jíst, čím se mazat. Pikantní je, že každý se chce dožít co nejvíc, ale nikdo nechce být starý. Zajímá mě, co si lidé myslí o smrti, zda věří v reinkarnaci, život věčný, nebo, jak mi řekl neurochirurg Vladimír Beneš, že to je, jako když vypneš počítač. * Jednou jsi zmínila, že kdybys neměla Lidovky, asi bys nepřežila O tom se špatně mluví. Zemřel mi první manžel, se kterým jsem žila 26 let. Děti jsme neměli, mí rodiče už nežili. Jeho smrt byla nečekaná, šokující. Ocitla jsem se na dně, v hlavě černé myšlenky. Tenkrát jsem chodila v zoufalství do práce i o víkendu psát rozhovory o životě. Šéfredaktor, shodou okolností Veselin Vačkov, který je teď v Lidovkách zpátky, se mě zeptal, jestli mi Lidovky můžou nějak pomoct. A já řekla: Jo. Když budu moct pracovat co nejvíc. Možná je to na těch textech vidět, jak strašně jsem se tenkrát do nich pokládala. * Musela jsi denně vstát a jít poslouchat jiné příběhy. To tě přece v té chvíli nemohlo vůbec zajímat Opak byl pravda. To byl můj záchranný kruh. Tragédie časem odezní. Ale po pravdě, velká bolest asi neodezní nikdy. Je to, jako by tebou projel vlak. Jsi děravá. A jak jde čas, chybí toho člověku víc a víc. Lidi jsou jako ementál, tak to řekl Jiří Kolář. Ale taky věřím, že dělání smutky zahání a že bolest jde transformovat v něco dobrého. * Při čtení tvé knížky se člověk, zhnusený politikou, octne najednou v lepší společnosti Musím se přiznat, že čím jsem starší, tím se víc snažím vyhledávat věci, ve kterých je harmonie. A bavit se s chytrými lidmi, to ti dost vylepší pohled na svět. Když člověk pořád nadává, že každý je tunelář a podvodník, tak prostě žije ve světě tunelářů a podvodníků. A to já nechci. * Jak to snášíš, když zpovídané vytočíš? Třeba když ti Chytilová řekne: No vy se mě ptáte jako blbá! Je to trochu schizofrenický pocit. Občas se musíš zeptat na věci, na které by ses osobně nikdy nezeptala, víš sama, že o jistých věcech se mluví těžko. Ale zároveň pro rozhovor je to téma, které 2\n3 nejde obejít právě třeba smrt, nevěra, nemoc Já jsem navíc introvert, o to to mám těžší. Když položím otázku, která je na hraně, a ten člověk na mě řve, nejraději bych zalezla pod stůl. Ale zároveň se někde vzadu v hlavě raduju, protože vím, že to se bude výborně psát. Budou tam emoce. A kolikrát si při tom řevu v duchu říkám: To bude titulek! Takže zatímco křičí, já si ho už rediguju. * Tipla bych si, že nejtěžší z těch 33 rozhovorů byl ten s Ludvíkem Vaculíkem. Je to tak? Ano. Mám pocit, že mě stál pár let života. Ludvík Vaculík k tomu přistupoval tak, že se mu nechce rozhovor dělat. Jemu se vyloženě nechtělo hrát tu hru, že já se budu ptát a on odpovídat. Sešli jsme se, ale ani jeden jsme s tím nebyli spokojeni. Odpovídal jedním slovem, ironizoval mě, nelíbilo se mu, že jsem v kalhotách, protože ženský v kalhotách nemá rád. A džíňačky, ty už úplně vylučuje ze života! Posmíval se mi. Nutil mě pít slivovici, kterou moc nemusím. Chtěla jsem to odpískat. Jenže on mi pak napsal dopis, ve kterém na některé otázky odpověděl skvěle je zvyklý spíš psát než mluvit. Napsal jsem ty odpovědi tak škaredě, svou gramblavou rukou, jejíž prsty nikdy nestačí mým úmyslům. Vemte to jako takový rukopis a promiňte mi to. S pozdravem Ludvík Vaculík. Ta věta o gramblavé ruce mě úplně dojala. Zkrátka, sešli jsme se znova. Byl trošku příjemnější, odpovídal originálně, já měla šaty... Tak jsem z toho všeho nakonec sešila jakýsi patchwork, takovou tu deku ze záplat, co se trochu tváří jako umění. Kdosi mi pak říkal, že to není rozhovor, ale spíš povídka. * Kdyby mě někdo deptal jako tebe Vaculík slovy: Dejte mi nějakou otázku, která mě zajímá, tak bych asi odešla. Za normální situace bych to udělala taky. Ale při rozhovoru si to nesmím brát osobně. Nejde o mě. Možná jsem vytrvala i proto, že si Ludvíka Vaculíka tak vážím, vždycky jsem ho ráda četla. Nakonec mi Vaculíkovi poslali pohled z lázní. Paní Vaculíková prý řekla, že konečně někdo jejího manžela vystihl takového, jaký ve skutečnosti je. * Trošku to těm lidem můžeš oplatit v úvodu rozhovoru Nejsi někdy moc krutá? Spíš ironická. Můj tatínek mě ironizoval pořád, byl to jeho způsob výchovy a já to zřejmě odkoukala. Úvodní perex je taková moje předzahrádka, kde si to trošku můžu vyřídit, třeba že mě někdo nechal čekat přes hodinu jako zrovna dneska Miss World. * Když jsem navrhla, že s tebou udělám rozhovor, řekla jsi, že to nejde, protože všechny ty fígle znáš. Jaké fígle máš na mysli? No, můj hlavní fígl tkví v tom, že jsem paní v letech. Nevypadám nebezpečně. Jsem nesmělá, žádný ranař. Kdyby místo mě přišel ramenatý mladík, který by vystartoval, tak se ten člověk stáhne, uzavře. A já asi působím neškodně. Taky je vždycky lepší být při interview s tím člověkem sám, i bez fotografa. Protože pak je dialog důvěrnější. I když zase musím říct, že mě někdy fotograf upozornil na něco, čeho jsem si sama nevšimla. Třeba Ondřej Němec, protože byl od Topolánka dál než já, zpozoroval, že má v botě díru. Ta fotka premiéra s dírou v botě dodnes visí v Lidovkách na chodbě. * Koho ráda zpovídáš? 3\n4 Vědce. Úskalí je v tom, že ne všichni umí mluvit tak, aby tomu prostý čtenář rozuměl. Výtvarníky ti mívají úžasně obrazné vyjadřování, a protože nepracují s jazykem, nepoužívají slovní klišé. Z těch 33 rozhovorů moc ráda vzpomínám třeba na Jiřího Načeradského. Byli jsme v jeho ateliéru, všude kolem jeho obrazy s kudlankami. Křičel na mě: Vy provokatérko! Naopak nerada dělám, musím to říct s politováním, rozhovory s herci. A ještě horší to bývá s herečkami. * Sem s tím! Užila jsem si své třeba s Jiřinou Bohdalovou nebo Veronikou Žilkovou. To bychom tam ani nemusely psát, ne? Taky nechci házet všechny herečky do jednoho pytle, to by nebylo spravedlivé. Ale nemám ráda, když někdo při autorizaci nevolá mě, ale rovnou šéfredaktora. A to mi udělaly jen ony. Jednou jsem se o tom bavila s Markem Ebenem a notovali jsme si. On říkal, že má dojem, že ti herci hrají i ten civil. Neumějí být přirození. Smutný zážitek mám s Luďkem Munzarem. Jak víš, když jde do kin nový film, mívají herci ve smlouvě, že se musí podílet na propagaci a dávat rozhovory. A když se jim do toho nechce, nechají tě přijet do Modřan, jako mě pan Munzar, koupí ti kávu a větrník, půldruhé hodiny mluví na diktafon a když se s tím dva dny píšeš a máš pocit, jak to bude pěkné, protože to je skoro celé o létání na větroni a o milované vnučce, pošlou ti SMS ve smyslu: Celou noc jsem nespal, nezlobte se, ale žádný rozhovor vlastně nechci. Takže nevyšel. A dodnes mě to mrzí. * Jaké setkání pro tebe bylo nejvzácnější? Rozhovorů jsem už udělala stovky, ale z těch, co se dostaly do knihy, si asi nejvíc vážím třeba toho s Jiřím Kolářem. Přestože to bylo domluvené, nejdřív nás vyhodil. Křičel: Proč jste nepřijeli do Paříže? Co tu chcete teď, když mám dutou hlavu a dřevěný nohy? Byl dva měsíce po mrtvici, ležel v barevných peřinách a mračil se jako úředník z berňáku. Nemohl chodit, psát, mluvil s obtížemi. Připadala jsem si jak nejtrapnější paparazzi. Ale paní Běla si nechala moje otázky a druhý den mi zavolala, ať přijedu znovu, že to manžel chce zkusit. Nakonec to bylo pěkné. Upíjeli jsme červené víno a pan Kolář to docela zvládl. Brzo nato zemřel. A druhý pozoruhodný rozhovor byl s dcerou Milady Horákové Janou Kánskou. Dlouho jsem ji na dálku přemlouvala, ona žije v USA. Pak jsme se v Praze sešly. A přestože si velmi hlídala, aby mluvila bez emocí, s noblesní rezervovaností, tak je to nakonec zřejmě jeden z mých nejemotivnějších rozhovorů vůbec. Ona na konci mluví o svých vnoučatech, zvlášť o nejstarší Nanynce, která se jmenuje Anna Milada King a Milada Horáková se za svobodna jmenovala Králová. Ta vnučka je prababičce zřejmě povahově velmi podobná. Je ještě dítě, ale už se bere za své spolužáky, když jim někdo ubližuje. Mně to přišlo, jako by se uzavřel nějaký osudový kruh. Jako by přece jen zvítězilo dobro. * Je tam taky silný moment, kdy dcera Milady Horákové vypráví, jak četla poslední dopis své matky Nejemotivnější jsou právě ty obyčejné věci. Třeba jak matka tehdy šestnáctileté dceři radí, aby si myla krk, nesešlapávala botky a nenosila hluboké výstřihy. Slzy do očí člověku ale vžene taky to, že paní Kánská ty dopisy dostala až po revoluci. * Co podle tebe dělá dobrý rozhovor dobrým rozhovorem? Říká se, že je to královská disciplína. Někdo si představuje, že to tkví v tom, že se setkáš se slavnými lidmi, jdeš k nim i domů. A někdy to je opravdu zážitek, třeba když jsem byla na návštěvě u Geraldiny Muchové, kde visely Muchovy originály, kde stálo harmonium, na které hrával Gaugain. 4\n5 Ukazovala mi lože s nebesy, na kterém spávala a v němž prý zavraždili Albrechta z Valdštejna A člověku se může zdát, že když se bude dostatečně dlouho s prominutím přisírat ke slavným lidem, trocha té slávy padne i na něj. V tom ale výsada toho žánru nespočívá. Já si myslím, že královská disciplína je to proto, že máš šanci nahlédnout do myšlení výjimečných lidí. Když sedíme proti sobě, můžu vidět, jak se jim klepou ruce nebo se naopak koupou v tom mediálním zájmu Říká se, že dobrý rozhovor neudělá nikdo, komu není aspoň třicet. Člověk se sice dobře připraví, napíše si otázky, ale musí být schopen je opustit a vydat se neprobádaným směrem, který se ukáže jako zajímavější. A k tomu právě potřebuješ životní zkušenost. * Je někdo, s kým jsi se chtěla setkat, ale nepodařilo se ti to? S Václavem Havlem. On rozhovory dával nerad. A když, udělal to v redakci vždycky zrovna někdo jiný. To už se napravit nedá. * Na co by ses zeptala sama sebe? * A baví? Jestli mě to ještě baví. Baví. Moc. Myslím, že hlavně proto, že to tak jde proti mé povaze. Pro mě je to, jako bych skočila bungee jumping. Mám vždycky trému. A když je po rozhovoru a mám pocit, že to v tom diktafonu je, jsem v euforii. Je to můj adrenalinový sport. *** 33 ROZHOVORŮ Kniha Slasti a neřesti je sborníkem vybraných rozhovorů Aleny Plavcové, které v letech 2000 až 2011 vyšly v magazínu Pátek Lidových novin. Mezi zpovídanými jsou mimo jiné herec Jan Tříska, režisér Jiří Menzel, architektka Eva Jiřičná, designér Maxim Velčovský, operní zpěvačka Soňa Červená či neurochirurg vladimír Beneš. 5


08.07.20 Dnešní výcvik malých plemen se koná!\nV 18:00 má přestat pršet (stejně jako před 14ti dny, kdy předpověď perfektně vyšla), takže pokud jste stateční a nebojíte se mokré trávy, tak se na vás dnes opět těšíme ;-)\n21.06.20 DNES POUZE OBRANY\nV neděli, 21. června 2020, je zrušeno cvičení - Školka pro štěňata a Výcvik základní poslušnosti.\nKonají se pouze Obrany od 14:00 hodin.\nMusíme totiž uklidit cvičák v Oldřichově, kde včera proběhla svatba :-) Tak se na nás nezlobte, máme dnes spoustu práce.\nYaše Lenka ...číst celé\n28.05.20 Nové nástupy v úterý - mimořádně\nV úterý, 2. června 2020, od 17:00 hodin se koná mimořádná úvodní hodina. Prosíme, aby dorazili zejména ti, kteří byli nahlášeni již na původní březnový termín a také ti, kteří mají štěňata odrostlejší. Počet míst bude opět omezen.\n20.05.20 Pro nejmenší plemena nová středeční hodina\nNově pro nejmenší plemena jsme přidali speciální tréninkovou hodinu - každou středu od 18:30 do 19:30 hodin. Začínáme již dnes!\n17.05.20 Nedělní upozornění\nS ohledem na aktuální situaci počtu nakažených v Ústeckém kraji, kdy prokazatelně stoupá počet nemocných jen v okrese Teplice, se bude cvičení konat v rouškách.\n11.05.20 Sportování aktuálně\nOd dnešního dne, tedy od 11. května 2020, se konají kurzy v běžném režimu, tj. dle rozpisu tréninkových hodin, bez přihlašování. Školka pro štěňata v pátek od 17:00 hodin a v neděli od 11:00 hodin, Výcvik základní poslušnosti v neděli od 12:30 hodin a obrany v neděli od 14:00 hodin. Tréninkové hodiny psích sportů (Agility, Hoopers, Dogdancing, Balanční cvičení) mají své přihlašovací stránky.\nStá ...číst celé\n04.05.20 Přihlašování na tento týden!\nŠkolka pro štěňata - přihlašování formou SMS ve tvaru: Příjmení psovoda + jméno psa + den (tj. PÁTEK nebo NEDĚLE) na telefonní číslo 733 598 789. Po zaslání SMS obdržíte odpověď ANO (tedy jste závazně přihlášeni) anebo odpověď PLNO (v tu chvíli můžete zkusit jiný den).\nVýcvik základní poslušnosti - přihlašování formou SMS ve tvaru: Příjmení psovoda + jméno psa + den (tj. SOBOTA nebo NEDĚLE) na ...číst celé\n04.05.20 Rozpis na tento týden\nPÁTEK 8. 5 od 17:00 hodin - PLNO\nNEDĚLE 10. 5 od 11:00 hodin - PLNO\nSOBOTA 9. 5 od 17:00 hodin - 2 volná místa\nNEDĚLE 10. 5 od 12:30 hodin - 2 volná místa\ninformace k datu 8.5 - 11:40 hod ...číst celé\n26.04.20 Provoz ForPes - uvolnění omezení\nV souladu s platným nařízením Vlády ČR se uvolnila spolková činnost. Čtěte prosím pozorně a v případě nejasností volejte na tel.číslo 733 598 789.\nOd 26. dubna - konají se obrany v neděli od 14 hodin (pro začátečníky od 15 hodin) na cvičišti v Teplicích.\nOd 27. dubna - konají se tréninky Hoopers na cvičišti v Oldřichově dle přihlašovacího systému.\nOd 28. dubna - konají se tréninky Dogdancingu a ...číst celé\nvýjimkou venkovních sportovišť, ...číst celé


Nejzábavnější Felicity Huffman a Lori Loughlin vysokoškolské skandální vzpomínky - Internet | Červenec 2021\n19 divokých vzpomínek o skandálu koleje Felicity Huffman a Lori Loughlin\ninternet absolutně přetahuje herečky Huffman a Loughlin přes údajný skandál s přijetím na vysokou školu.\nNic nespojuje internet jako dobrý skandál s celebritami, že? Bylo to včera hlášeno Zoufalé manželky herečka Felicity Huffman a Plný dům herečka Lori Loughlin - spolu s dalšími třiceti lidmi - byla jmenována v údajném schématu podvodného přijímání na vysoké škole.\nV době psaní byl Huffman zatčen a propuštěn na kauci a Loughlin je ve vazbě. Obvinění - získané TVLine - tvrdí, že Huffman a Loughlin (mimo jiné) byli zapojeni do systému úplatkářství, který viděl podvádění na přijímacích zkouškách na vysokou školu (Huffman údajně zaplatil 15 000 dolarů za někoho, kdo vzal SAT její dcery) a úplatky přijaté atletickými trenéry označit uchazeče o studium za atletické rekruty, navzdory studentům, kteří nehrají sport (Loughlin a manžel Giannulli údajně zaplatili 500 000 dolarů za své dvě dcery, aby se zúčastnily USC jako součást veslařského týmu.)\nVzhledem k naprosté absurditě situace Twitter po vyslechnutí zpráv zcela vybuchl. The hashtag #FreeAuntBecky začal obíhat vedle memů, tweetů, závorek March Madness o tom, kdo je bude hrát ve filmu ... v podstatě to bylo zdarma pro všechny.\nZde jsou některé z nejdivočejších reakcí na skandál:\nSituace zní spíš jako spiknutí rychle se rozvíjejícího dramatu HBO než ve skutečném životě, ale kdo bude hrát v nevyhnutelném seriálu Felicity ?!\npochod šílenství: kdo bude hrát felicity huffman ve filmu podvádění vysoké školy? pic.twitter.com/XdnTnKRWZK\n- dilara elbir (@ elbirdilara) 12. března 2019\nVera Farmiga se zdá být přední běžec ...\nvera farmiga bude hrát felicity huffman ve filmu podvádění vysoké školy a vyhraje oscar pic.twitter.com/8NxeXmQ3JA\n- David Mack (@davidmackau) 12. března 2019\nAle ne pokud se tam Laura Dern dostane první.\ndostaneme lauru dern akademickou cenu za vykreslení felicity huffman pic.twitter.com/m98e2bN6kc\n- laura j. hnědá (@laurjbrown) 12. března 2019\nPo Felicityho zatčení lidé rychle poukazovali na to, že její mugshot dokončí perfektní trifectu vedle Jane Fonda a Lindsay Lohanové.\nChystáme se dokončit trifecta ... pic.twitter.com/oO34IwPuUz\n- Daniel D'Addario (@DPD_) 12. března 2019\nLidé dělali Zoufalé manželky vtipy ...\n- Alexis „Přineste zpět Bunheads“ Wilson (@sassyblackdiva) 12. března 2019\n- mimo kontext zoufalé manželky (@DHnocontext), 12. března 2019\nA lidé rychle vytáhli obrázky Plný dům také.\nAch, teto Becky, jak se tabulky otočily. pic.twitter.com/kohi5bpp5w\n- Michael Anthony Adams (@ MichaelAdams317) 12. března 2019\nTeta Becky ... SMH pic.twitter.com/xAhBQzORGW\n- Yashar Ali (@yashar) 12. března 2019\nOdloučená show tety Becky bude tak dobrá pic.twitter.com/TRr7RrWHIm\n- Josh Billinson (@ Jbillinson) 12. března 2019\nKdyž musíte zlomit tetu Becky z vězení. pic.twitter.com/ouwPjstDnV\n- Travon Free (@Travon) 12. března 2019\nKomik Akilah Hughes dokonce přepisoval texty na Plný dům téma melodie.\nUdělal jsem píseň pro tetu Becky. pic.twitter.com/vRWrg3sXq3\n- Akilah Hughes (@AkilahObviously) 12. března 2019\nUpřímně jsi to nedokázal vymyslet.\nUpřímně tento příběh má všechno:\n- bohatí lidé v nesnázích\n- důkaz, že máš pravdu o těch bohatých dětech na své škole\n- stíhání podle zákona RICO\n- balkánský vodní pólový trenér\n- možnost křičet o systémové nerovnosti\n- PLNÉ DOMÁCÍ JOKES\nCO DĚLAT VÁM POTŘEBUJETE.\n- Hayes Brown (@ HayesBrown) 12. března 2019\nZa 500 000 dolarů se moje dítě lépe dostává do Bradavic, zapomeňte na USC. Sakra teta Becky pic.twitter.com/Dqh0I2Y9mg\n- Simone Scott (@ Simone_Scott), 12. března 2019\nJsou snadnější způsoby podvádění, chlapi.\nADMISÍ KANCELÁŘE: ur dítě nebylo přijato na naši vysokou školu\nFELICITY HUFFMAN: pak budu muset udělat zločin\nADMISÍ KANCELÁŘE: u můžete jen věnovat nějaké peníze a my jim pustíme\nFELICITY HUFFMAN: zločin, který udělám\nADMISÍ KANCELÁŘ: jen udělejte dar\nFELICITY HUFFMAN: doba zločinu\n- Bob Vulfov (@ Bobvulfov), 12. března 2019\nkdyž slečna blair waldorf chtěla podvádět SAT, aby se dostala do Yale, všechno, co udělala, bylo zničit vztah její největší konkurence a poté vyjmout baterie z dívčí kalkulačky, aby byla v bezpečí - její mysl!\n- lovecký harris (@hunteryharris) 12. března 2019\n- Tom Zohar (@ Tomzohar) 12. března 2019\nJe to doslova neuvěřitelné.\nProsím, dejte mi alespoň 90 dní na zpracování této zprávy Felicity Huffman / Lori Loughlin o přijetí do školy podvodné zprávy.\n- bobby prst (@ Bobbyfinger) 12. března 2019\nDokonce i Loriina dcera YouTuber Olivia Jadeová se ocitla v celé věci.\nDcera Lori Loughlin se okamžitě začala vracet z investice tho pic.twitter.com/Ypc7CT7MNd\n- Gabrielle Bluestone (@g_bluestone) 12. března 2019\nA na závěr toho všeho dokázala Felicity Huffman opravdu dokázat je tweet pro všechno.\ntoto nestárlo dobře https://t.co/adk55bosVi\n- Rose Dommu (@rosedommu) 12. března 2019\nmoje éra chemické přehlídky romantiky\nkde mohu sledovat špinavého Johna\nhra o trůny rekapitulace legrační


Posudek EIA pro Letiště Vodochody znovu projedná ministerstvo - Deník.cz\nOdolena Voda (u Prahy) - Ministr Richard Brabec (ANO) rozhodl, že ministerstvo životního prostředí opět projedná posudek vlivu na životní prostředí pro rozšíření Letiště Vodochody. Předloni ho zrušilo pro údajné chyby. Vyplývá to z rozhodnutí ministra, ve kterém také ruší předloňské usnesení ministerstva. ČTK má Brabcovo rozhodnutí k dispozici. Přípravy na projekt pokračují. Poté, co ministerstvo posudek projedná, chce vedení letiště zažádat o územní rozhodnutí.\nJako důvody neuznání posudku ministerstvo uvádělo například chyby v části týkající se vodního hospodářství. Ředitel Letiště Vodochody Martin Kačur označil tehdejší neuznání posudku za krok mimo právní řád a následoval soud.\n"Po podrobném posouzení věci a s přihlédnutím k závaznému právnímu názoru městského soudu jsem dospěl k závěru, že napadené usnesení ministerstva bylo vydáno v rozporu s právními předpisy," uvedl ve svém rozhodnutí Brabec.\n"Nyní budeme čekat, zda ministerstvo bude posudek znovu projednávat, nebo ho uzná platným," řekl Kačur. Podle jeho názoru by ministerstvo zároveň mělo původní posudek EIA označit za závazný. Pokud by tak ministerstvo neučinilo, teoreticky by mohlo letišti hrozit, že by muselo dělat zcela nový posudek podle nové legislativy, míní Kačur.\nKladný posudek z roku 2013 obsahoval přes 120 podmínek, které investor musí splnit, šlo například o dostavbu přivaděče na dálnici D8 nebo omezení pro noční lety. Kvůli stížnostem starostů okolních obcí, kteří podali 40 podnětů, ho ministerstvo prověřovalo a v roce 2014 zrušilo.


:: OSEL.CZ :: - Dolly následovala Matildu\nDolly se narodila 5 července 1996 a stala se prvním savcem vzniklým klonováním dospělého zvířete. Její příchod na svět oznámili skotští vědci vedení Ianem Wilmutem až se sedmiměsíčním zpožděním počátkem roku 1997. Nyní přichází z Roslinského ústavu u skotského Edinburghu zpráva o jejím skonu. Po australském ovčím klonu Matildě tak předčasně sešel ze světa další ovčí klon. (viz příspěvek „Matilda uhynula“) Ovce plemene Finn Dorset, ke kterému Dolly patřila, se běžně dožívají 12 roků. Slavný klon tedy zemřel v „nejlepších letech“. Dolly trpěla artritidou v levé zadní končetině, ale jako podstatně vážnější se ukázala plicní infekce, z které veterináři nedokázali zvíře vyléčit. Nakonec přistoupili z humánních důvodů k utracení. O příčině těžkého nemocnění můžeme jen spekulovat, ale platí tu zjevně totéž, co o dalších náhlých úhynech zvířecích klonů – organismus klonu má do dokonalosti daleko a zřejmě není stavěn na „dlouhodobý provoz“.\nPředstavitel Roslinského ústavu Harry Griffin přislíbil, že tělo ovčího klonu bude důkladně prozkoumáno. Jeho prohlášení je jistě reakcí na podezření, že Australané se pokusili při pitvě Matildy „zamést stopy po zrůdných následcích klonování“.\nDolly dal její jméno ovčák, který se staral o stádo, v němž se slavný ovčí klon narodil. Tento muž věděl, že ke klonování bylo použito ovčí buňky mléčné žlázy a při porodu prvního ovčího klonu si vzpomněl na countryovou zpěvačku Dolly Partonovou.\nDolly se sama stala dvakrát matkou. Otcem jejích potomků byl pokaždé beran David plemene Welsh mountain. V roce 1998 porodila Dolly jehničku Bonne, o rok později přivedla na svět dokonce trojčata.\nDolly - ovce, jež svou slávou zastínila i mýtického berana se zlatým rounem. Na snímku je i jehničkou Bonne\nSlavná kmotra ještě slavnější ovce – countryová zpěvačka Dolly Partonová.


Control: Ultimate Edition v PS Plus | Hrej.cz\n27. 1. 2021 16:51 Sdílej:\nZatímco Xbox láduje tituly do předplatné služby Xbox Game Pass, PlayStation se mu očividně chce nějak vyrovnat. Pumpuje tak peníze do nabídky her v rámci PlayStation Plus a na měsíc únor tak nabídne hráčům opravdu velmi zajímavé a hodnotné kousky.\nPrvní hrou je Destruction AllStars, závodní hra, kde je vaším úkolem svým vozem rozbombardovat své protivníky. Hra se teprve chystá na vydání, PlayStation tak v tomto případě podniká krok jako Xbox a vkládá do své služby exkluzivitu hned při vydání.\nDruhou hrou bude Concrete Genie, akční adventura, v níž musíte přeměnit svět pomocí malování. Poslední a asi největší peckou je Control: Ultimate Edition, tedy nejnabitější edice akčního Control, ve které na vás kromě DLC čeká i upgrade na next-gen verzi.


Dámské cyklokalhoty CRAFT essence Hot | VšeProKolo.cz\nÚvod Cyklo oblečení Oblečení dámské Dámské kalhoty/sukně dámské cyklokalhoty CRAFT essence Hot\nL 999000 black Skladem (1 ks ) 1 611 Kč\nCRAFT Essence Hot Pants W 1907137-999000\nDáváte přednost jízdě na kole ve velmi teplém počasí ? - CRAFT pak pro vás má perfektní model s velmi krátkými HOT nohavičkami.\nChrání pokožku i při dlouhodobém pobytu na slunci a zabraňuje podráždění pokožky.\nPoužité materiály byly získány z recyklovaných vláken. Tato textilie proto věnuje pozornost důležitému ekologickému aspektu.\n- v zádní části pasu do gumy\n- silikonové logo\nDíky genderově specifickému střihu se podložka dokonale přizpůsobí ženskému tělu, a tak slibuje dostatečnou volnost pohybu\nSkladem (5 ks) 1 341 Kč Detail AKCE


Září – 2016 – Deník malé Rajdy\nJak napsat pořádně romantický román – díl IV. romantika\nV předchozích dílech jsem avizovala, že se zaměřím na psychickou stránku našich hrdinů. Jejich psyché je jistě důležitá, formována postupem času, okolím, jejich zkušenostmi a zážitky. A jaké zážitky formují hrdiny romantických románů nejvíce? Přece ty romantické. Květiny, západy slunce, východy měsíce, zpěvy ptáků, zurčení potůčků, mňoukání koťátek, mečení kůzlátek, to vše je tou pravou romantikou. Nicméně tato romantičnost okolí dříve či pozdě vyústí k vyvrcholení v podobě sexuálního styku. Tedy romantický román by měl být romantických souloží pln. A protože romantické romány čtou především ženy, měla by být popsána nejen předehra, ale i jakási před-předehra. Autorská poznámka pro pány, jež neví co […]\n21.9.2016\t- Rajda\nDnešní malý příspěvek je věnován především těm, kteří rádi luští. Následující křížovka, ač se na první pohled zda jednoduchá, je věnována mistrům svého oboru. Je totiž nutné použít 9 různých označení jednoho epesního orgánu. Pro ty co si nejsou zcela jisti, doporučuji vytáhnout slovník synonym a pustit se do luštění. Odměnou každému je pak korunován získáním skrytého hesla v křížovce. Tedy moji milí čtenáři, pusťte se do toho, přeji úspěšný závěr luštění.\n15.9.2016\t- Rajda\nJak napsat pořádný romantický román – díl III. naši vaši hrdinové\nNechcete svou tvůrčí slinu vyplýtvat na popis krajiny a chcete přejít rovnou k hlavním hrdinům? Ano i tak se dá započít story červených knihoven. V úvodním dílu této edukační ságy, jsme si popsali jaké majetkové poměry a povolání jsou pro hlavní hrdiny důležité avšak úvod celého románu by měl začínat popisem, tedy vizuální stránkou. Fyzično je to, co nás upoutá na první pohled. Je důležité hlavního hrdinu popsat tak, aby si jej čtenář vybavil, téměř zhmotnil a nejlépe se s ním i ztotožnil. Žil jeho příběh. A protože si zakládám na edukaci, vím, že nejlépe se učí příklady, proto použiji pár vzorových popisů […]\n12.9.2016\t- Rajda\nJak napsat pořádný romantický román – díl II. kvalitní úvod\nV dnešním pokračování rad, jak napsat ten nejromantičtější romantický román, se podíváme, jak vlastně takový román začít. Díla, která svým obsahem odpovídají červené knihovně, nejsou vědeckými pojednáními, a proto nemůže být jejich úvod strohý a plytký, hned první věta musí navodit tu správnou atmosféru. Mějme na mysli, že nejde pouze o výčet faktů – níže naleznete příklad, jak vůbec nezačínat: Bylo 8:45 středoevropského času, hrdina se nacházel na místě 49°26‘09‘‘972‘‘‘; 16°26‘05‘‘984‘‘‘. Dalším důležitým faktem, na který zcela jistě nemůžete zapomenout, je popis čichových vjemů, takových, aby čtenáři vytanuly na mysli příjemné věci a navodily správně romantickou atmosféru přicházejících srdcervoucích romantických […]\n8.9.2016\t- Rajda\nCo život přinese, Hry\nCo s nadcházejícím víkendem…?\nTřetí část osud předpovídající hry. Slibuji, že tento příspěvek bude publikován i pro cizojazyčné čtenáře… I swear… Nebyl váš víkend podle představ? Nevíte co naplánovat ve dnech volna? Nemáte nápad jak zaplnit volný čas? Nemůžete se prostě jen rozhodnout? Použijte tuto magickou kostku! Co vás díky kostce bude čekat? Výlet (můžete souložit během aktivity) Sportovní aktivity (můžete souložit během aktivity) Úklid (můžete souložit během aktivity) Relax neboli mrhání času u televize, jak s oblibou nazývám čas pro sebe Shopping (můžete souložit během aktivity) Prostá soulož Pro sestavení dané kostky použiji již publikovaný návod: Co budete potřebovat k sestavení magického artefaktu: Výtisk (Obr. 1), […]\n4.9.2016\t- Rajda


Chlapy jsou prasata | Feministky.com\nChlapy jsou prasata\nJe toto normální? Definitivně ne. Myslím, že více komentáře není třeba. Zde si udělejte obrázek co jsou muži zač. Jsou to největší hovada a hajzlové na světě. Vy všichni chlapi co si to prohlídnete jste do jednoho stejní. Chudák slepička už se nemohla bránit.\nA to se mi divíte, že na ně mám názor jaký mám. A to bývám ještě mírná. Jestlipak, by toto někdy udělala nějaká žena?\nPrevious Post:HRA: Udělej z muže ducha\nNext Post:Uznání otcovství\n[color=silver]Vsadím se že ten nechuťák tu slepÿcy pak uvařil a snědl. [/color]\nZajímalo by mě, jestli to umyl než si to upekl.\nTo je divný viď že se \_“chudák sle***ka\_“ nemohla bránit,když je to voškubaný a bezhlavý kuře 😀\nHu hu hu napsal:\nprosim vás stejně je to chcíplí tak co děláte…. 😀 ale stejně blbec chlap 😀\no kousek vedle… nechcte mě hádat, převlečenej chlap? strká to tam proti svý vůli?!?\njé, tak tohle by holky fakticky neudělaly… asi protože nemůžou… zato si tam můžou strčit cokoliv, od cigára po hasící přítroj…a že už jsem takových případů viděla…\nPříspěvek editován pro porušení pravidla č.3. Editovala Pavlínka Zapletálková\nPodle hnedka prvního (vlastně posledního) komentáře od uživatele Lucinka (\_“no tak to do něj narval no…..vo co de? kdybych měla péro tak to taky zkusim všude xD\_“) bych si dovolil soudit že by to udělala i nějaká žena 😛


Hledáte levné byty k prodeji v lokalitě Bělá nad Radbuzou? Na oblíbeném portálu denně aktualizujeme nabídky realit z Vašeho okolí. Získáte ucelený přehled o všech poptávaných bytech. Zde jste našli to správné místo pro inspiraci k prodeji či koupě bytu Bělá nad Radbuzou . Při výběru Vám poskytneme dostatečné množství informací a parametrů. Velká různorodost na realitním trhu Vám dává možnost si utřídit myšlenky a to zejména v kombinaci s uskutečněnými prohlídkami. S nabitými zkušenostmi se pak lépe utváří představa o novém domově. K tomu Vám může pomoci naše intuitivní a přehledné vyhledávání. Přivedeme Vás rychle ke konkrétnímu bytu k prodeji Bělá nad Radbuzou.\nProhlížíte byty na prodej Bělá nad Radbuzou\nPři vybírání zohledňujte velké množství požadavků a představ o ideálním bydlení. Obrovská nabídka nejrůznějších dispozic, ať počtem pokojů či velikostí podlahové plochy, Vám přináší příjemnou starost s výběrem bytové jednotky. Přenášíte-li odpovědnost s výběrem na realitní makléře, můžete očekávat, že do širšího okruhu zahrnou i materiál, ze kterého je vystavěn bytový dům. Bezesporu cihlový dům má své přednosti, zejména v energetické náročnosti, kterou porovnáváme tzv. Průkazem energetické náročnosti budov (PENB) . Dnes však i panelové domy dosahují díky zateplovacím systémům a plastovým oknům parametry těch cihlových. O takových domech říkáme, že jsou po revitalizaci. A když se k tomu přidá i rekonstrukce bytu, tak můžete říci, že jste s úspěchem zakončili hledání toho pravého bytu na prodej Bělá nad Radbuzou.\nByty na prodej bez realitky Bělá nad Radbuzou ?\nExistuje na to mnoho názorů, pro i proti. Neřešme jak to bylo, či jak je to teď. Soustřeďme se na budoucnost. A ta nám přichystala mnoho změn, hlavně díky připravovanému Realitnímu zákonu. Ten stanoví jasná pravidla pro realitní kanceláře a tím vnese na realitní trh tolik potřebnou důvěru mezi klienty a makléře. RK budou ze zákona povinně pojištěny, což je základ pro bezpečnost a důvěryhodnost obchodního případu. V praxi nastane situace, že bude bezpečnější kupovat a prodávat nemovitosti přes profesionály, neb taková koupě bytu Bělá nad Radbuzou bude definována zákonem. Tato garance není v návrhu zákona zakotvena u přímých majitelů. Tudíž přestane přežívat názor, že bývá daleko bezpečnější realizovat prodej bytů bez realitky Bělá nad Radbuzou.\nProdej bytů Bělá nad Radbuzou a jejich dispozice\nNemáte peníze na koupi bytu? Přejděte do sekce Byty k pronájmu Bělá nad Radbuzou . Rychlé a jednoduché řešení bytové situace. Okamžité nastěhování je hlavní výhodou pronájmu bytu.


Doynschtova transplantační klinika > Budovy a stanice > Slovník > Databáze Multiversa - Perry Rhodan a Atlan\n« Dóm Xanthar\nEpetranův archiv »\nDoynschtova transplantační klinika\nDoynschtova transplantační klinika nebo také Doynschtova soukromá klinika, je komplex budov s ohromnou rozlohou. Klinika leží na jižním okraji Nopalooru. Vyskytuje se tam několik pramenů, proto v této oblasti platí stavební uzávěra. Ke klinice patří laboratoře, sklepní prostory, propojené tunely, sklady a vlastní transmiterové zařízení. (PR 623)\nČást hlavní budovy jsou hlavní laboratoře, diagnostické místnosti, haly s nulačasovým mostem – přístrojem, který má podobnost s deformátorem nulového času, a bibliotéka. (PR 625)\nV nemocniční stanici se zotavuje mnoho bytostí, které už dlouho čekají na nový mozek. Někteří pacienti přitom ztratí rozum. Podél pokojů, ve kterých ohrožení pacienti leží, vedou úzké chodby. Stěny jsou z jedné strany průhledné, takže Doynschto může pacienty pozorovat, aniž by si toho všimli. Každá místnost na klinice je připojena na plnorobotický obslužný systém, který je tvořen kastlovitými vozidly, které jezdí po energetických kolejnicích pod stropem.\nV centru velké haly se nachází pavilon, kde se setkávají návštěvníci a pacienti. Vedle Yaanztronů a Bordinů se zde nacházejí také potomci ještěrů, obří hmyzáci a monstrózně vypadající bytosti. Plánuje tu velká změť hlasů: syčení, vrčení, mňoukání a jiné zvukové projevy, ale všichni používají jednu základní řeč. Na druhé straně haly je terasa, odkud z mezer v podlaze proudí do haly hřejivá pára. V páře se tam vznášejí motýlovité bytosti. Na druhé straně terasy je východ. Za širokou bránou z transparentního materiálu je vidět park.\nPark je pečlivě veden. Všude pracují roboti. Vzduch je parný, teplý a má nasládlou vůni. V mechovité trávě roste několik groteskních stromů s do sebe zapletenými kmeny, ze kterých vyčnívají spirálovité větve. Mnoho kulatých staveb bez střechy zde slouží jako zážitkové stanice, ve kterých se pacienti mohou rekreovat.\nKlinika je neustále zajištěna energetickým štítem. Doynschto pro něj dostal povolení po několika přepadeních. (PR 623) Klinika se vlastně podobá pevnosti, protože všechny chodby a dveře mohou být zajištěny energetickými štíty. (PR 625)\nNavigace: Databáze Multiversa > Slovník > Budovy a stanice > Doynschtova transplantační klinika\nstránka byla zobrazena 1434×, naposledy editoval: Atlan 2009-02-12 18:48:15


RNDr. Josef Brožík\nScenárista a moderátor pořadu České televize "Televizní klub neslyšících", středoškolský a vysokoškolský pedagog.\nautor L Kratochvíl\nNa všechny možné pořady v České televizi, které se týkají různých postižení (vozíčkáři, nevidomí atd.) vídávám upoutávky. Na TKN jsem ji snad nikdy neviděl, přitom je to jediný pořad zabývající se sluchově postiženými.\nNechystají se v České televizi v tomto směru (že nějaká ta upoutávka občas bude) nějaké změny?\nDobrý den, pro Českou televizi pracuji jako autor scénáře, moderátor pořadu a tlumočník-překladatel znakové řeči. O zařazování Televizního klubu neslyšících do vysílání České televize, o upoutávkách a mnoha dalších věcech rozhoduje programové oddělení. Dotazy na vysílací časy, zařazování upoutávek, hodnocení pořadu (zda se líbil či nelíbil) a podobně byste měl zasílat dramaturgyni České televize paní Mgr. Michaele Fialové michaela.fialova@ceskatelevize.cz.\nTKN sleduji už hodně let a udivuje mě, kde stále berete inspiraci. Na jak dlouho dopředu se plánuje o čem se bude točit? To se po naplánování rozdělí scenaristům úkoly, o čem má pořad být, nebo jak to chodí?\nTKN dělám už pomalu 20 let, nedělám přesnou evidenci, ale myslím si, že pořadů, které jsem připravil, je kolem 200 až 250. Inspiraci sbírám ze života - setkávám se s mnoha lidmi, chodím na akce, čtu různé zprávy. Pokud se dozvím něco, co by mohlo zajímat televizní diváky, začnu o tom jednat s konkrétními lidmi, institucemi atd. o eventuálním natáčení.\nNěkdy přijde návrh či nápad přímo od televizních diváků na mou adresu nebo na adresu České televize. Námět předložím dramaturgyni paní Mgr. Fialové a domluvíme se, že napíši scénář. V scénáři je popsáno, kde, u koho a s kým se bude točit. Každý scénář má levou a pravou část - do levé část se píší obrazové záběry (všechno, co kamera bude snímat, např. prostředí, fotografie, činnost atd.) a pravá část je textová (kdo co bude mluvit, komentáře).\nScénář se odevzdává zhruba 4 týdny před natáčením, aby se mohly připravit produkce a režie. Produkce sestaví natáčecí plán, obvolává všechny zúčastněné na přesných termínech a hodinách natáčení, připraví štáb, techniku a auto, vyjednává povolení k natáčení. Režisér podle dodaného literárního scénáře připraví tzv. technický scénář, kde jsou uvedeny podrobnosti natáčení - například řazení jednotlivých záběrů za sebou, používání triků.\nPořady se připravují s dostatečným - někdy až více než půlročním předstihem.\nV praxi to vypadá tak, že mám náměty dejme tomu do pěti pořadů, zajdu za paní dramaturgyní, prodiskutujeme náměty, nahlížíme do natáčecího plánu a po dohodě dostanu termíny, kdy se scénář odevzdá, dále kdy se to bude točit, stříhat, kompletovat.\nBěhem natáčení jsem v pozici moderátora a po natáčení dostanu hrubý materiál, který si prohlédnu, připravím překlady ze znakové řeči. Domluvím se s režisérem (v naprosté většině je to paní Mgr. Alena Derzsiová) na některých podrobnostech. Po sestříhání se podívám na záznam, zda je všechno v pořádku (zejména, zda jsou znaky čitelné a ucelené). Pak dostanu hotový pořad, připravím definitivní překlad ze znakové řeči, kterou nadabují profesionální herci či dabéři. Po otitulkování jde pořad do schvalovací projekce a po schválení (šéfdramaturgem a šéfproducentem) už nic nebrání tomu, aby byl pořad odvysílán.\npožádám Vás o vyjádření: jak nahlížíte na dosavadní "smíšené" působení organizací SP?\nZastupování všech typů sluchových vad a hájení jejich zájmů v jedné organizací považuji za hrubě necitlivý přístup. Je to také živnou půdou pro věčné spory a hádky a výhodné to bylo vždy pro neslyšící. Praktičtější a spravedlivější by se mi jevilo zřízení center pro neslyšící a center pro nedoslýchavé - která by byla zaměřena na speciální potřeby svých členů v oblasti komunikace, vzdělání, psychoterapie, legislativy a pod. Vzájemný společenský kontakt členů by byl samozřejmostí - dle jejich chuti a vůle. Děkuji.\nDobrý den, paní Ellis,\nmyslím, že Vás znám z Vašich dopisů do České televize. Kdybych měl podrobně zodpovědět na Váš dotaz, asi by to mělo moc stránek. Tak mi dovolte vyjádřit svůj osobní názor. Různé typy sluchových postižení (neslyšící, Neslyšící, nedoslýchaví různých stupňů, ohluchlí, hluchoslepí různých stupňů) mají svoje často odlišná specifika, mají různé potřeby. Tak například pro komunikaci se sluchově postiženými je řada komunikačních prostředků: znakový jazyk, znakovaná čeština, prstová abeceda, artikulace a odezírání, psaný text, lormování, znakování ruku v ruce (abych nezapomněl na hluchoslepé). Každý sluchově postižený jedinec má nepopiratelné právo zvolit si způsob komunikace, který je pro něho nejvhodnější, nejsnazší, nejschůdnější, nejsrozumitelnější. Z toho vyplývá, že všechny komunikační prostředky, které jsem uvedl, popř. další, které jsem opomněl uvést, jsou navzájem rovnocenné. Není možné vyvyšovat jeden prostředek nad ostatními. Stejně tak nemůže jedna skupina sluchově postižených prohlašovat, že zastupuje zájmy všech sluchově postižených.\nNemáte pocit, že se vytvářejí umělé bariéry a vyvolávají se různé spory? Někteří činovníci (nejsou to vždy jen sluchově postižení, ale také někdy i slyšící) určují tvrdá dělící měřítka, která vedou k tomu, že vznikají různá ghetta (nebojím se použít tento výraz). Jedinci z těchto ghett nahlížejí na jiné lidi jako na nepřátele. Rovněž tak berou slyšící lidi jako úhlavní nepřátele a přitom valná většina slyšících jeví zájem o kontakt se sluchově postiženými lidmi. Jinou otázkou je ovšem jazyková bariéra.\nBohužel, dosud neuzrála doba, aby si všichni uvědomili, že žijeme na jedné Zeměkouli, žijeme v jednom světě, žijeme v jedné společnosti a že bychom se měli snažit o vzájemné porozumění a pochopení. Myslím, že právě to je hlavní úkol Televizního klubu neslyšících.\nZdůrazňuji ale, že podmínkou je oproštění od všech názorů o nadřazenosti či o vedoucí úloze. Tu už jsme měli v minulých ústavách před Sametovou revolucí a jak je vidět, historicky se neosvědčila.\nDobrý den, vím, že v ČT probíhával "Den otevřených dveří" (poslední nevím kdy)...Myslíte, že by šlo z Vaší strany uspořádat pro nás s "neposlušnýma ušima" takový extra den? Shlédnutí titulkování a jiné televizní procesy by jistě byly inspirativní. Pokud by se zde na fóru objevil zájem určitě by Vás kdosi zkontaktoval...a domluvil (doemailoval,doesmskoval,dofaxoval)by se Vámi navržený termín.\nČeská televize pravidelně pořádá Dny otevřených dveří, na které jsou vítáni i sluchově postižení diváci. Před několika lety byla v rámci Dne otevřených dveří připravena exkurze speciálně pro sluchově postižené zájemce. Protože nepůsobím ve složkách České televize, které organizují Dny otevřených dveří, doporučuji napsat buď dramaturgyni paní Mgr. Michaele Fialové michaela.fialova@ceskatelevize.cz, nebo diváckému centru info@ceskatelevize.cz, popř. faxovat na číslo 261 014 101.\nProč je název:Televizní klub Neslyšicích? Oni maji na ten název monopol? Proč to neni o všech sluchově postižených?\nNení uveden správný název, rád bych upozornil, že oficiální název je: Televizní klub neslyšících (s malým “n“ ve slově neslyšící!). Pořad není určen pouze Neslyšícím, ale také neslyšícím, všem sluchově postiženým i všem nepostiženým divákům, kteří se o svět či problematiku sluchově postižených zajímají. Jedním z cílů pořadu je právě odbourávat různé (podle mně často nesmyslné a uměle vyvolané) bariéry mezi jednotlivými druhy sluchových postižení i mezi světem sluchově postižených a slyšících. Jako důkaz může posloužit, že pořad je uváděn v několika „jazykových“ verzích: mluvené, titulkované a znakované.\nPořad TKN se vysílá již 27 let a patří mezi nejstarší pořady České televize. Pro zajímavost: Československá televize na počátku 80. let byla druhou v Evropě, která začala vysílat pořady speciálně pro sluchově postižené diváky (prvenství patří britské BBC).\nNázev TKN se natolik vžil, že pokusy přejmenovávat ho neuspěly. (A navíc by se neměly překopírovávat názvy pořadů pro sluchově postižené v zahraničních televizích.) Dovedete si představit například název: “Televizní klub sluchově postižených“? Nezdá se Vám, že je takový těžkopádný? Napadá Vás lepší pojmenování? Tak napište na adresu: michaela.fialova@ceskatelevize.cz.\nZajímá mě, zda TKN zůstává i nadále ve stejném\nvysílacím rozsahu a zda se neplánuje do budoucna přidání dalšího vysílacího času.\nPokud vím, žádné změny v rozsahu (tj. počet minut a vysílání jednou za dva týdny) se nepřipravují. Od Nového roku 2008 je vysílací schéma TKN: premiéra každé liché úterý na ČT 2 od 18 hodin a repríza následující pondělí na ČT 2 od 8,30 hodin. (TKN se střídá s Klíčem.) Dochází však k tomu, že v případě sportovního přenosu je úterní vysílací čas zrušen. Tato situace nastala například 26. února kvůli přenosu basketbalového utkání mezi Nymburkem a Zhořelcem, diváci mohli sledovat pořad jen v pondělí 2. března v 8,30. Další TKN bude uveden na ČT 2: 17. března v 8,30 a 20. března v 5,30; zatímco plánované vysílání 11. března v 18 hodin se ruší kvůli hokejovému přenosu Bully. Autoři pořadu nemohou ovlivňovat vysílací schéma pořadu, je to v pravomoci programového oddělení České televize.\nKdyž jste zmínil britskou BBC jako první, kdo v Evropě začal vysílat pro sluchově postižené, zajímalo by mne, zda jsou si takové pořady v různých státech podobné (moje domněnka) či mají někde nějaké zvláštnosti.\nDobrý večer, Sissy! Od té doby uplynulo 30 let, mezitím se ve veřejnoprávních televizích (i díky doporučení orgánů Evropské unie) zaváděly pořady pro sluchově postižené diváky, zejména zpravodajské a vzdělávací či osvětové magazíny. Nemám přesný přehled, ale nemyslím si, že by se každá evropská země mohla pochlubit, že má ve svém televizním vysílání i tyto speciální pořady. Některé televizní společnosti poukazují, že zavedením skrytých titulků splnily morální povinnost vůči sluchově postiženým divákům a že není třeba pro ně vyrábět speciální pořady. V některých státech soukromé společnosti připravují na VHS nebo DVD různé programy speciálně pro sluchově postižené (zpravodajské nebo vzdělávací magazíny), které pak za úhradu rozesílají jednotlivým zájemcům. Ty pak samozřejmě nejsou uváděny v televizním vysílání.\nDobrý den! V první odpovědi jste uvedl, že jste "tlumočník-překladatel znakové řeči". Nemělo by být spíše uvedeno znakového jazyka?\nDobrý den, Sašo! Při natáčení má každý účastník naprostou volnost, jak bude komunikovat: znakovým jazykem, znakovanou češtinou, popř. používat prstovou abecedu. Pro všechny tyto způsoby je vymezen pojem znaková řeč. Je to terminus technicus. Stačí se podívat do zákona o znakové řeči. Ještě bych dodal, že účastník může samozřejmě také mluvit. Nemohu přece někoho omezovat ve výběru komunikačních prostředků. Vizte mou odpověď na otázku paní Ellis.\nA jak se osvědčilo rozhodnutí II. sjezdu v r. 1994,kdy byl Svaz sluchově postižených po "tajném" hlasování přejmenován na Svaz neslyšících a nedoslýchavých? A proč potom jen TKN, kde zůstali, nedoslýchaví, těžce nedoslýchaví a ohluchlí??A nejen u TKN. Děkuji za stručnou odpověď.\nPo rozpadu Svazu invalidů vznikla v sekci sluchově postižených nástupnická organizace Svaz sluchově postižených v ČR. Název „sluchově postižený“ je zřejmě české a možná i slovenské specifikum a špatně se překládá do cizích jazyků. Doslovný překlad do angličtiny nemusí být správně pochopen a docházelo k situacím, kdy zahraniční organizace se domnívaly, že je to organizace nedoslýchavých. Proto na sjezdu byl navrženo a odhlasováno přejmenování na “Svaz neslyšících a nedoslýchavých v ČR“. Byl jsem osobně na sjezdu a hlasování o změně názvu bylo veřejné. O názvu “Televizní klub neslyšících“ se můžete dočíst v jiné odpovědi a vůbec nemá žádnou souvislost se Svazem neslyšících a nedoslýchavých v ČR ani s dalšími organizacemi. Organizací sluchově postižených je u nás celá řada a každý má právo svobodně vstoupit do jakékoliv organizace podle svého přesvědčení, názoru, zaměření atd.\nmáte pocit , že zákony jsou nastaveny tak , aby pomáhaly a ulehčily život SP?\nJste spokojen s novým sociálním zákonem ?\nDobrý den, když pročítáte noviny, sledujete internet nebo televizi, stále se dozvídáte, jaké špatné zákony jsou v naší legislativě. Osobně se domnívám, že během posledních dvaceti let došlo k velkému posunu v legislativě, týkající se sluchově postižených, ať je to školský zákon nebo zákon o znakové řeči. V novém sociálním zákonu jsou mezi bezplatné sociální služby taxativně uvedeny tlumočnické služby, raná péče, sociálně aktivizační služby pro osoby se zdravotním postižením, sociální rehabilitace, služby sociálně terapeutických dílen aj. Není toho málo. Záleží na prováděcích předpisech a aktivitách organizací, zda dojde k naplnění cílů sociálního zákona. Připravuje se nový antidiskriminační zákon, ten měl být schválen už před časem, bohužel došlo k opoždění, za což byla naše republika kritizována ze strany EU. Na to, aby byly dobré mezilidské vztahy, aby se odbouraly bariéry mezi lidmi slyšícími a sluchově a vlastně všemi zdravotně postiženými, aby společnost chápala potřeby lidí se zdravotním postižením a také aby se sami zdravotně postižení lidé aktivně zapojili do života celé společnosti, nejsou třeba speciální direktivní zákony. Na to se dost často zapomíná.\nNejprve bych chtěla pochválit Vás i Vaši kolegyni\npaní Kurcovou za to, že při moderování kromě znakování mluvíte i správně česky.\nNemyslíte, že by mohlo být v TKN více pořadů na př. o ohluchlých a implantovaných ?\nDobrý den, Anico. Děkuji za ocenění práce uvedených moderátorů v TKN. Při moderování vycházím z toho, aby pořad byl přístupný co nejširšímu okruhu diváků se sluchovým postižením různých typů a stupňů. Proto volím tento způsob vyjadřování. V nejbližší době bude připraven další TKN o problematice ohluchlých lidí, na toto téma byla v minulosti připravena řada TKN. V republice žije řada lidí s kochleárním implantátem, takže tato náhrada přestává být čímsi výjimečným. Pokud jsou zajímavé příběhy lidí s kochleárním implantátem, dramaturgie TKN se rozhodně nebude bránit zařazování těchto reportáží či dokumentů do pořadu. Stačí napsat.\nDobrý den, psal jste o přesunutých časech vysílání TKN. Mně takto uteklo několik TKN. Je vůbec nějaká šance je uvidět? Existuje půjčovna videokazet s nahranými TKN? Určitě by se našlo víc zájemců. Děkuji.\nDěkuji za dobrou otázku. Pokud Vám „utekl“ některý pořad TKN, nezoufejte. Na webové stránce České televize www.ceskatelevize.cz… (v sekci "iVysílání") klikněte na pořad: nejprve na “T“, objeví se Vám seznam pořadů pod písmenem “T“ a pak na Televizní klub neslyšících. Dostanete se na stránku, kde jsou uvedeny všechny pořady TKN s datem vysílání (premiéry) po 20. 3. 2005. V této chvíli máte na výběr 71 pořadů TKN. Videopůjčovna VHS s nahranými pořady TKN není. Myslím, že je pohodlnější doma si stáhnout pořad z internetu a okamžitě sledovat, než se trmácet do vzdálené půjčovny.\nautor Pavel Bandy\nchtěl jsem vědět jestli je spravně učit děti učitele je neslyšici nebo slyšici? Jaky musi použivaz jazyk? Např znakový jazyk nebo znaková čeština ? děkuji\nStejně tak jako všechny děti, potřebují sluchově postižené děti ve škole dobrého a kvalitního učitele. Nezáleží na tom, jestli je slyšící, nedoslýchavý nebo neslyšící. Prubířským kamenem jsou pedagogické schopnosti. Učitel sluchově postižených dětí by měl ovládat všechny způsoby komunikace, které potřebuje pro výuku: český jazyk slovem i písmem, znakový jazyk, znakovanou češtinu (i ta je potřebná pro výuku), prstovou abecedu, dobrou artikulaci apod. Cílem vyučovacího procesu je připravit sluchově postižené dítě pro život ve společnosti. Tam bude muset žít, aby se mohl seberealizovat, tj. společensky se uplatnit, pracovat atd. Škola nesmí vychovávat žádné dítě (sluchově postižené dítě nevyjímajíc) pro život jen v uzavřené komunitě, ba dokonce v ghettu.\nDobrý den, v televizi znakujete i mluvíte. Čemu dáváte přednost - mluvení nebo znakování. Jak jste se naučil znakovat?\nMožná mi nebudete věřit, ale opravdu nedávám přednost jedinému způsobu komunikace. Mluvení a znakování používám i v běžném a také ve svém pracovním životě. Vždy se snažím přizpůsobit druhé straně, a proto využívám všechny způsoby komunikace. Chce-li někdo odezírat, budu artikulovat. Uvidím-li, že se někdo vyjadřuje ve znakovém jazyce, přecházím do znakového jazyka. A tak dále. Znakovat jsem se naučil už v útlém dětství - moji rodiče byli neslyšící a znakový jazyk byl opravdu mým prvním - z lingvistického hlediska mateřským a přirozeným jazykem.\nautor Luboš Šimek\nDobrý den, máte tady uvedeno, že jste pedagog. Na jaké škole a jaký předmět vyučujete?\nJakým způsobem studentům přednášíte? Ve znakové řeči?\nDobrý večer, pane Šimku, omlouvám se za několikadenní zdržení s odpovědí - trávil jsem hodně času v televizním archívu vyhledáváním obrazových záběrů z pantomimy neslyšících. V TKN 6. května bude vzpomínání na historii pantomimy neslyšících. K Vašemu dotazu: Na střední škole v Praze 5 - Holečkově ulici učím angličtinu v maturitních oborech „hotelnictví a turismus“ a „společné stravování“. V těchto třídách používám prakticky všechny způsoby komunikace - český znakový jazyk, znakovanou češtinu, prstovou abecedu, artikulaci, mluvení a písemnou formu, podle potřeby přecházím z jednoho způsobu k druhému. Většinu studentů tvoří neslyšící, malá část jsou těžce či středně nedoslýchaví. Jednou jsem přistoupil k pokusu celou hodinu používat pouze český znakový jazyk, ale vzápětí mě sami neslyšící studenti přerušili a požádali mě, abych se držel svého střídání, že takto lépe rozumí vysvětlování učební látky. Pro informaci: britský znakový jazyk neučím. Na vysoké škole učím slyšící posluchače - na Pedagogické fakultě UK v rámci speciální pedagogiky přednáším znakový jazyk a komunikaci těžce sluchově postižených. Protože posluchači jsou slyšící, mluvím a při praktické výuce znakového jazyka pochopitelně znakuji.\nPane doktore, překvapil jste mě, že jste se jako první naučil znakovou řeč. Jak jste se potom naučil mluvit?\nJako malý kluk jsem zhruba před 45 lety zpozoroval, že neslyšící lidé to nemají v životě snadné. Mnoho těžkostí a problémů nevyplývalo ze samotné ztráty sluchu, jako spíš z jazykové komunikační bariéry. Tou bariérou byla neznalost českého jazyka. Vypozoroval jsem také, jak mnozí neslyšící lidé záviděli těm, kteří český jazyk ovládají - ať to byli slyšící nebo sluchově postižení. Předsevzal jsem si, že se naučím český jazyk. Přiznávám se, že jsem v důsledku komunikace ve znakovém jazyce v rodinném prostředí neměl “automaticky“ vybudované základy českého jazyka. Když jsem si tuto skutečnost uvědomil, začal jsem chodit na logopedii a hodně číst - do knihovny jsem chodil dokonce dvakrát týdně. Nestačilo mi, že jsem něco přečetl, musel jsem to přečíst s plným porozuměním. Pokud jsem něčemu neporozuměl, ptal jsem se ve škole, hledal jsem ve slovnících. Dobrým pramenem mi byl opravdu kvalitní, podrobný a rozsáhlý Slovník jazyka českého Františka Trávníčka vydaný v roce 1952 (obsahuje nejen spisovné, ale také hovorové výrazy). V šedesátých letech minulého století totiž nebyl dostatek slovníků českého jazyka, ty začaly vycházet až v 70. letech. Snažil jsem se naučit stoprocentně česky nejen po teoretické stránce (mluvnice atd.), ale také po stránce praktické, tj. správně používat český jazyk v praxi. Dnes jsem rád, že se mi tento úkol, který jsem si jako malý kluk dal, podařilo nejen splnit, ale také jsem se naučil jazykovému citu. Myslím, že si mohu dovolit napsat, že se po jazykové stránce nepotýkám s žádnými problémy. Byl bych rád, kdyby každý neslyšící člověk pochopil, že bez znalosti češtiny to bude mít v životě opravdu nelehké.


Sociolog Jan Keller a trh práce – Mises.cz\nV hesle "Trh práce" v knize "Abeceda prosperity" náš oblíbený sociolog Jan Keller uvádí, že: "Přes to všechno připomíná trh práce stále prastarou arénu. Klání v něm je pro obyčejné smrtelníky povinné, nijak jinak se nemohou domoci obživy, sebevědomí, vážnosti v očích druhých. Aréna, jež navenek budí dojem báječné zábavy a povyražení, při bližším pohledu silně připomíná převýchovný tábor. Ten, kdo vstoupí do jejich bran, musí zapomenout na to, že by slušně a se ctí mohl žít i vně jejich ochozů. Od mládí jsou adepti povinně vedeni k tomu, aby uvěřili, že vše, co se dozví a ze světa pochytí, má cenu jedině tehdy, dokáží-li toho využít v mele a vřavě uvnitř arény. Kdo neprojde arénou, nemůže se zodpovědně zamilovat, protože vše, co potřebuje pro založení domácnosti, může najít jedině v prachu arény. Pod heslem emancipace byly do ní posléze nahnány i ženy, což neučinilo zápolení kupodivu o nic něžnějším. Uřícení a zpocení zápasníci bojují mnohdy přesčas jen proto, aby jejich místo nezaujal někdo jiný, šikovnější a bojovnější." \nTato citace nám dovoluje nahlédnout myšlenkový svět mistra Kellera, který se podobá myšlenkovému světu jiných socialistických buditelů. Tento svět se skládá z předpokladu toho, že výrobní faktory a produkty nejsou vzácné, ale jsou dostupné v nekonečném množství. Určitou variantou tohoto předpokladu je tzv. létání pečených holubů do úst. Málokdy je tento předpoklad svými zastánci explicitně formulován, ale profesor Keller ho tak téměř formuloval. Nejprve si však probereme pár detailů. Stěží vše z toho, co se člověk dozví a pochytí, najde uplatnění na trhu práce, přesto se po tom lidé pídí. Jde například o různé formy zábavy a některé hry, filmy či literaturu apod. Existence sociálních dávek, které umožňují lidem setrvale nepracovat, znamená, že někteří z lidí na trh práce nemusí kvůli obživě vstupovat. Jistě sebevědomí a vážnost v očích druhých se tak získat nedá, ale obživa celkem ano. V některých západních státech jde dokonce o obživu dosti slušnou. Lze spekulovat o tom, zda na trh práce byly ženy nahnány. Velmi pravděpodobně byla placená práce pro řadu žen atraktivní a ženy se pro ni rozhodly samy.\nA teď se podíváme na předpoklad zmíněný výše. Mělo by být jasné, že pokud lidé chtějí jíst, pít, bydlet, nějak se dopravovat, chtějí léky, vzdělání či zábavu, tak někdo musí řadu věcí vyrobit a poskytnout řadu služeb. Za lidi toto nikdo neudělá, přičemž to je nutné udělat, protože příroda poskytuje svoje produkty v surovém stavu, tak že jsou bez dalších úprav pro lidstvo většinou nezužitkovatelné. Chtěl-li se Robinson na své ostrově najíst, tak si musel vyrobit člun a síť na chytání ryb a vyjíždět kvůli lovu na moře. Chtěl-li bydlet, musel si nasekat rovné dříví a palmové listy na stavbu chýše a musel si chýši z těchto materiálů postavit. Chýši, člun i síť pak musel pravidelně udržovat a opravovat. Prostě na zemi nelétají pečení holuby do úst. Většina lidí bude muset vždy pracovat, a ti co nepracují buď čerpají finance získané z toho, co jim druzí dali na darech a charitě anebo z toho, že druhým již dříve poskytli cenné produkty a služby. Další skupinou jsou lupiči (a vládci), kteří si podle přivlastnili něčí majetek, aniž by někomu za to poskytli nějakou protislužbu. Pokud by se však takto chovala většina lidí, tak by okradení nebyli ochotni vyrábět produkty a poskytovat služby ve větším rozsahu, protože by věděli, že by o toto bohatství záhy přišli. Produkce by značně klesla a lidstvo by upadlo do stavu velké bídy a část by ho vymřela. Podobná situace by nastala, kdyby se lidé do arény trhu práce přestali vydávat a v poklidu by trávili svůj čas bez práce anebo zahradničením pro svoji potřebu. Opět by to vedlo k bídě a vymření podstatné části lidstva. Takové texty podobné tomu, co napsal výše profesor Keller, se čtou velmi dobře a někteří lidé je čtou velmi rádi, ale bez práce nejsou nikdy koláče, pečení holubi do pusy nelétají. A představa, že bude pracovat zlomek populace a ostatní budou žít na jeho účet povede jen k tomu, že koláčů bude velmi málo. Kellerova textu ani textů jiných socialistů se nenajíme. Tolik k povinnosti pro obyčejné smrtelníky.\nPráce má také významný vliv na spolupráci mezi lidmi, nejde zde jen o dělbu práce a její dalekosáhlé dopady, ale na jistou disciplinaci lidstva. Lidé, kteří spolu pracují či spolu podnikají nebo obchodují, mají díky tomu jeden důvod navíc, proč vycházet s jinými lidmi dobře. Případné spory totiž mohou znamenat konec pracovního kontraktu (jak ze strany zaměstnavatele tak zaměstnance) či obchodu, což znamená ztráty, které člověk pocítí. Lidé jsou tak nepřímo nuceni se k sobě chovat lépe, což má důležitý vliv na mírové soužití. Neb lidé, kteří spolu nepracují, nepodnikají a neobchodují, mohou snadněji vejít s druhými do sporu a případně i do střetu. Byla to právě často snaha o soběstačnost, která přecházela válkám mezi státy. Práce má také nemalý či spíše klíčový význam v procesu integrace přistěhovalců z velmi odlišných kultur, díky čemuž redukuje budoucí spory a střety. Přistěhovalci z velmi odlišných kultur, kteří nepracují a místo toho pobírají sociální dávky, nemají důvod se nějak integrovat do společnosti, která je hostí, což vede časem k vzrůstajícím problémům.\nJeště se chci zastavit u této myšlenky (kterou ovšem profesor Keller nijak blíže nerozebírá): uřícení a zpocení zápasníci bojují mnohdy přesčas jen proto, aby jejich místo nezaujal někdo jiný, šikovnější a bojovnější. To je samozřejmě pravdou. Konkurence je však přesně tím důvodem, proč mají spotřebitelé k dispozici lepší výrobky a služby. Avšak uvedené neznamená, že méně schopní "zápasníci" nemohou zaujmout jiná místa. Na pracovním trhu je schopen se uživit i druhořadý inženýr (jako je autor) či obchodník, programátor, prodavač apod. Tito lidé však většinou budou pobírat nižší mzdu, která bude odrazem jejich nižší diskontované mezní hodnoty produktivity. Stává se také, že někdo svůj boj sám vzdá a přejde na hůře placenou, ale z nějakého ohledu klidnější pozici, byť by mohl svoji původní pozici nadále zastávat. To není až tak velký problém. Problémem se to stane až tehdy, pokud stát určí minimální cenu práce pomocí zákonů o minimální mzdě, zákoníku práce, zákonům a nařízením o bezpečnosti práce apod. Pak již někteří lidé, jejichž diskontovaná mezní hodnota produktivity je nižší než povolené mzdy, zůstanou bohužel bez možnosti legálně pracovat. To už však není chybou trhu práce, ale je to výsledkem činnosti státu.


Vlastimil Tichý: Soukromí na cestách Austrálií mizí, vyhledávám odlehlejší přírodu - CESTOMILA - cestování, tipy na výlety, turistika\nVlastimil Tichý: „Austrálie láká turisty z celého světa, protože je zaměřená na setkávání lidí a krásnou přírodu. A ojedinělá, tolik odlišná australská příroda, mne uchvátila, to lze vnímat i z mých knih.“\n| 04.06.2014\t|\nJak se za posledních 15 let změnilo cestování Austrálií? Mám na mysli různé množící se zákazy a omezení, množství turistů apod.\nRostoucí množství turistů zasahuje i Austrálii, nejviditelnější je to na jihovýchodě země, kam směřuje turistů asi nejvíce. Před 15–20 lety bylo možné téměř kdekoli zaparkovat, přespat v autě, v podstatě si člověka nikdo nijak nevšímal, bylo to svobodnější. Dnes je turista zahnán do kempu, na mnoha zajímavých místech jsou cedule „no overnight staying“, nesmí se tedy ani přespat v autě, což je logické, pokud tam není žádné vybavení, turisté znečišťují okolní přírodu. Restrikce se objevují a je jich čím dál více. Navíc, pozor na území, která patří Austrálcům, tedy Aboridžincům, původním obyvatelům, kam se buď vůbec nesmí, což je Arnhemská země nebo kudy je povolené pouze projíždět a nikoli nocovat, to je mj. v okolí Uluru a Kings Canyon. Musíte si vyžádat povolení, což není nic komplikovaného, dostanete ho na benzínce, ale už vědí, že projíždíte, leckde nesmíte zastavovat, kempovat vůbec. Vzpomínám, jak jsem se při své první návštěvě toulal a fotil v Mungo National Park v Novém Jižním Walesu, při druhé návštěvě jsem již narazil na chodníčky a zábradlí. Tak, jak jsem v roce 1998 projel severozápadní a západní Austrálii, tak se dnes téměř nedá vidět, změnilo se nejen to, že v národních parcích pustí turisty jen do několika míst a ostatní před nájezdy turistů chrání, změnilo se i složení návštěvníků, zatímco velkých terénních aut bylo v roce 1998 málo, dnes má takové auto každý a karavan za ním táhne každý druhý. Soukromí na cestách tedy mizí, já už vyhledávám odlehlejší přírodu, méně známá či neznámá místa, jako je například Duhové údolí (Rainbow Valley) nedaleko Uluru.\nJedním ze symbolů Austrálie je Uluru, ale… posvátná skála australských domorodců se více a více vzdaluje turistice. Cenově dostupné motely a kempy zmizely již dávno, stále přísnější restrikce platí pro fotografování a doba, kdy bude definitivně zakázán výstup, se zdá být blízko. Jak vnímáte Vy rozpor: Jít nahoru a fotografovat – ano, či ne?\nDostat se k Uluru není snadné, autem to trvá i několik dní, přesto je to turistické a stále turističtější místo a pořád to stojí za tu námahu. Ten balvan je velkolepý a působivý, navíc v okolí je mnohé k vidění, nejen samotné Uluru. Celá oblast patří původním obyvatelům, nesmí se nikde kempovat, potřeba ubytování zažene turisty do městečka Yulara, kde je velký kemp, hostely, hotely, většinu ubytovacích kapacit vlastní jedna společnost, alespoň to tak bývalo, čemuž odpovídají ceny. Vyrazit kempovat za město nepovažuji za rozumné, mimo město je příroda hodně střežená. Místní rangeři jsou více a více vstřícní přání Austrálců, kteří si výšlapy turistů na Uluru nepřejí. Přibližně třetinu roku se nahoru nesmí, ne vždy je to z náboženských důvodů, roli hrají také povětrností podmínky, někdy fouká silný vítr, prší a je kluzko, nebo je zničující vedro. Nahoru se smí jen po jediné cestě, z bezpečnostních důvodů je tam řetěz a já jsem na jedné ze svých tří návštěv na Uluru vystoupal. Především kvůli fotografování, nahoře se fotografovat smí. Jde se pomalu, co chvíli se člověk zastaví, při vyměňování objektivu jsem se vždy obával, aby mi nic neupadlo, protože co vám upadne na Uluru, to letí přes 300 metrů do hloubky. K tomu fotografování – když jdete turistickou stezkou kolem Uluru, je to asi devět kilometrů, a vidíte nejen nad sebe těch 348 metrů vysoký balvan, ale mnohé jeskyně, pukliny, odvalené balvany, na mnohých místech – a není to žádná novinka – jsou zákazy fotografování, protože ta místa uctívali původní obyvatelé jako posvátná. Mohl bych uvést jako příklad nápis „tato jeskyně byla uctívaným místem našich žen, kam chodily vzpomenout své zemřelé, zde nefotografujte“. A skutečně jsem nejen neviděl někoho porušovat tato přání, ale ani nikde publikované fotografie těch míst, zákaz lidé dodržují.\nOdkud jsou nejlepší vyhlídky na Uluru?\nJedna vyhlídka je na západ slunce, ta je populárnější, a druhá na východ slunce. Každá je z jiné strany a není žádný problém je najít. Většina lidí má fotografie právě z toho sunset parkoviště asi deset kilometrů od Uluru, to je vůbec nejznámější pohled. Když pak objíždíte Uluru autem, je to přes dvacet kilometrů, vidíte úplně jiné a téměř neznámé tvary, na mnohých snímcích je Uluru k nepoznání. Na sunset parkoviště přijíždíte z Yulary, nejprve vjedete do národního parku, projedete bránou, zaplatíte, je to asi 600 metrů dlouhé parkoviště, první auta přijíždějí i dvě hodiny před západem slunce, po nich další, další a další, naplní se první řada, druhá řada, třetí, ti první už by neodjeli, vždy mne překvapilo, jak se parkoviště zaplní, nejdříve totiž vidíte prázdné parkoviště, které se zdánlivě ani zaplnit nedá a vždy se zaplní. Kus za parkovištěm je návštěvnické centrum, kde se turisté seznámí s kulturou a životem původních obyvatel, poslechnou si ukázky hry na didgeridoo. Pozorovat západ slunce nad Uluru je úchvatné, jak je jiné za slunce, jak postupuje stín, který nakonec celou horu pohltí, Uluru vystřídá nekonečně barev. Prohlížel jsem si knihu fotografií Uluru a všechny ze stejného úhlu, desítky fotografií a na každé mělo Uluru jinou barvu. K Uluru přijíždějí různí lidé, cestovatelé, baťůžkáři, to je v Austrálii frekventované slovo (backpackers). Další návštěvníci se nekodrcají hodiny a dny v autě, ale přiletí letadlem, protože Yulara má menší letiště. Veškerá tato škála lidí očekává na parkovišti západ slunce, vychutnávají si západ slunce nad Uluru, někdo se jen dívá, další fotografují, někteří postaví stoleček a popíjejí šampaňské.\nV kolik hodin bývá západ slunce?\nPodle roční doby, ovšem mnohé cestovatele překvapí, že se v Austrálii i v létě brzy stmívá. V subtropech není světlo déle než do sedmi až osmi.\nAussie, jak si Australané říkají, jsou bez stresu, přátelští, usměvaví, easy-going, v koutcích úst jim to vždy hrává něčím veselým, nepostrádají lidskost, jakoby si vychutnávali každou minutu života. Jsou opravdu takoví?\nMusel bych se pustit na tenký led a porovnávat národy a víme, že porovnávat národy se v současnosti takzvaně nenosí. Každopádně Australané jako by přebírali od ostatních národů to dobré z jejich povahy. Australané jsou otevření, nabízejí pomoc, a když pomoc nabídnou, není to fráze, nezapomenou.\nKlokan je pro Australany běžné zvíře a nepředstavujte si, že potkáte jednoho klokana, tím myslím množství druhů, jsou jich desítky. Největší klokan rudý, když se postaví, má výšku dospělého člověka. Klokan je unikátní symbol Austrálie, neuvidíte ho sice běhat po Sydney, ale jakmile uděláte první výlet za město, narazíte na klokany. Mně dokonce v jednom národním parku vlezl klokan do auta. Žena byla v tu chvíli v informačním centru, já jsem seděl za volantem, jednu nohu venku z otevřených dveří a psal jsem si nějaké poznámky. V parcích a v blízkosti vstupů jsou klokani na přítomnost lidí zvyklí, v přírodě si naopak zachovávají odstup a nepustí člověka blíže než na desítky metrů. A na tom parkovišti k autu jeden dohopkal a žadonil o něco k jídlu, ovšem krmit se klokani nesmí a tak jsem mu nic nenabídl, spíše jsem kolem něj chvilku poskakoval s fotoaparátem a fotil jak očuchává blatník. Jenže on z otevřených dveří ucítil vůni jablek a najednou mne překvapil, jak se vrhl dovnitř, prodral se pod volantem, vytrhal jablka z igelitu a začal žrát. Já jsem nelenil a fotil, fotku mám i v knize. Klokan zdlábnul jedno jablko, další ho už nezajímaly, protože ucítil vzadu v autě další jídlo, které jsme měli sebou v krabicích, tak se začal drát dozadu. To už jsem zakročil, otevřel druhé přední dveře a začal ho vytlačovat ven. Představte si tu scénu, máte klokana na předním sedadle, tlačíte ho do zadku a on se příčí nohama. Bohužel tam tehdy nebyl nikdo, kdo by to filmoval, dnes by lidé popadli mobily s fotoaparáty, které tehdy ještě neexistovaly, a na youtube by to mělo nepochybně vysokou sledovanost.\na žadonil o něco k jídlu\nJakým zážitkem je krmení delfínů?\nV Austrálii je více míst, kde se turisté účastní krmení delfínů, nejznámější je Monkey Mia v Západní Austrálii a je to jeden z příkladů, o nichž jsme mluvili, jak se vše časem a rozšiřujícím se turismem mění. Když jsem tam byl poprvé, šli jsme po kolena do vody, rangeři nás hlídali, abychom se delfínů nedotýkali a nestresovali je. Delfíni vždy připlavou k pobřeží, jsou navyklí, že jim lidé nabízejí ryby. V zálivu je delfínů několik stovek, rangeři je mají zmapované podle vrchní ploutve, která čouhá z vody, ta je jako otisky prstů, podle ní je rangeři poznají a mají je pojmenované, takže se dozvíte, zda připlaval Pepík nebo Honza. Krmení probíhá několikrát denně, ranger vždy přinese kyblík ryb, ukáže na někoho z turistů, šťastný vybraný jde hlouběji do vody, kolem něj plavou dva tři delfíni a s úsměvem si vezmou nabízenou rybu. Oni vypadají, jako když se smějí. Ve stejnou dobu se na opačné straně pláže krmí i pelikáni, ti jsou totiž během krmení troufalejší a agresivnější a pletli by se k delfínům. Během mé poslední návštěvy už krmení sledovalo mnohem více lidí a ranger nemluvil k turistům přímo z vody, už hovořil do mikrofonu a na budovách za pláží byly reproduktory. Jasně, že to už se mi tolik nelíbilo, ale příroda se v době masové turistiky hlídat musí.\nVaše nejoblíbenější místo či místa v Austrálii?\nStudoval jsem v Sydney a zůstalo mi v srdci, přestože se spousta míst od mé první studijní návštěvy změnila. Mám rád Darling Harbour, Opera House, Harbour Bridge, úžasné jsou procházky parkem i výlety lodí v zálivu. Později jsem poznával australskou přírodu, která mne uchvátila. Vzpomenu na Pinnacles, asi 250 km severně od Perthu, úžasné místo, chce to trefit se do počasí a menšího počtu turistů. Pro mne snad nejkouzelnější místo Austrálie jsou Devils Marbles severně od Uluru, žádné restrikce, málo lidí, zatím nezasažené masovou turistikou, za kemp se neplatí rangerům, nejsou tam, ale vhodí se požadovaný obnos do obálky a do schránky. Jediné, co se změnilo, je název. V minulosti tam byl pouze anglický, dnes Karlu Karlu, což je domorodé pojmenování, to je v současnosti po celé Austrálii.\nFraser Island, koupat v moři se tam nedá, ale ta jezera a písek…\nFraser je největší písečný ostrov na světě, 120 kilometrů na délku, několik desítek kilometrů na šířku. Z Brisbane je to pouze pár set kilometrů na sever, lze se tam trajektem přeplavit i s autem, ovšem musíte mít čtyřkolku. Další variantou je zaplacení jedno či vícedenního výletu terénním autobusem. Na Fraseru není žádná asfaltová silnice, možná pár desítek metrů asfaltu v nějakém resortu, jinak jsou tam písečné cesty, ta nejtypičtější je „dálnice“ po pláži, desítky kilometrů po písku, přesto musíte dodržovat veškeré dopravní předpisy včetně rychlosti a správného pruhu. Musíte počítat i s časem přílivu, několik míst se pak nedá vůbec projet. Na ostrově se nikdo v moři nekoupe, je plné žraloků, ale ve vnitrozemí jsou sladkovodní jezera s úchvatnou průzračnou vodou. Fraser je vhodným místem na pozorování velryb, jak je podlouhlý, vytváří s pevninou takový trychtýř. Velryby keporkak připlouvají z tropů s mláďaty, která mají tři až pět metrů a v tom trychtýři mají přirozenou odpočívárnu, kde se zdržují celé dny. Všude v Austrálii můžete pozorovat velryby odněkud z vrchu od majáku na kilometry daleko dalekohledem, ale na Fraseru sednete na loď a dojedete až k velrybám. Já je viděl na pět metrů. Patnáct metrů dlouhá loď, sto metrů od nás velryba a vydala se naším směrem. Dívali jsme se, jak se na nás řítí velryba stejně velká jako naše loď, podplula nás, a všichni hned na druhou stranu lodi, ta se zhoupla, velryba se vynořila a vedle ní vyskočilo mládě. Velryby jsou společenská zvířata.\nVolba odpovídajícího dopravního prostředku pro cestování po Austrálii je důležitá. Jaké máte rady pro ty, kteří si půjčují v Austrálii auto pro měsíční cestování?\nNejsvobodnějším cestovatelským prostředkem po Austrálii je bezesporu auto, ale Austrálie má dopravní prostředky i pro lidi, kteří cestují sami a nechtějí utrácet prostředky za půjčení auta. Austrálie má síť autobusů, jmenují se Greyhound (http://www.greyhound.com.au/), takto lze bezpečně cestovat nejen mezi městy, ale dostat se i k přírodním zajímavostem apod. Je samozřejmě možné kupovat si různé druhy jízdenek včetně časových. Vlaky jsou luxusní a dražší než autobusy. Mám zkušenosti z cestování Austrálií dlouhých 17 let a mohu tvrdit, že v minulosti jsem málokdy zahlédl stopaře, ovšem v posledních letech se tento způsob přesunu a cestování rozšiřuje i v Austrálii. Studenti, kteří jsou v Austrálii na delší dobu, si auto většinou nepůjčují, ale kupují, samozřejmě ojeté, za co nejvýhodnějších podmínek a musí mít základní pojištění. Jmenuje se „rego“ a v každém státě je jinak drahé, v Sydney nejdražší. V takovém případě je důležité ponechat si časovou rezervu na prodání auta po například dvouměsíčním cestování. Já si vybíral auto přes cestovní agenturu dopředu u nás, nabídka zahrnuje celou škálu vozidel, je nutné mít na paměti, že na mnohá místa v Austrálii je vhodný terénní vůz s pohonem na všechna čtyři kola. Cena se pohybuje s pojištěním až ke 150 dolarům za den, u nejobyčejnějších aut můžete startovat od 30 dolarů.\nPíšete, že nikde na světě nemají backpackers takové zázemí jako v Austrálii…\nKultura svobodného cestování je v Austrálii asi nejrozšířenější na světě, přidal bych ještě Nový Zéland, tam se dá stopovat snad i na letiště. Těžko hledám slova, co jsou backpackers pro Austrálii. Láká turisty z celého světa, protože je zaměřená na setkávání lidí a krásnou přírodu, mladí lidé dokáží cestovat Austrálií za pakatel, ovšem je těžké se tam dostat, letenka od nás stojí 30 tisíc, někdy o nějakou tisícovku méně. Austrálie má síť hostelů, kempů, ruku v ruce s backpackers využívají tuto síť i starší lidé. V Evropě příliš nezažijete, že by starší manželský pár čerstvě v důchodu rok dva cestoval, v Austrálii je to běžné. Pronajmou byt, dostávají k tomu důchod, pořídí si nějaké auto vhodné na cesty, pohybují se dle počasí, když je na severu v tropech období dešťů, jezdí na jihu, naopak, když je na jihu již chladno, cestují po severu. Říká se jim „šedí nomádi“ podle barvy vlasů, jsou to lidé od padesátky výše a v posledních 10 letech se na nich vybudoval úplně nový byznys. Už to není trampování s baťůžkem na zádech, mají své čtyřkolky, táhnou karavany, rádi se setkávají, potřebují své vybavení.\nV restauraci mi nedají pivo, v pubu zase nevaří, není to příliš komplikací pro příjemný večerní relax?\nRestaurace ve městech se též mění, do Austrálie doráží běžný standard západní civilizace. V Sydney jsem kdysi pracoval v pubu, v něm se u piva stojí a když se lidé chtějí najíst, odkráčí do zadní části do restaurace a po jídle se vrací k další diskusi ve stoje u piva. Touto zkušeností naznačuji, že ve velkých městech už mnohdy restaurace a pub spojují. Přesto nadále narazíte na puby, kde se nevaří. A naopak, když narazíte na dveřích na značku BYO, tedy „bring your own“, znamená to, že si můžete do restaurace přinést svůj vlastní alkohol. Mnoho restaurací totiž nevlastní drahou licenci na prodej alkoholu. Přinesete si svou láhev vína, oni vám ji odšpuntují a servírují.\nZ Vašeho vyprávění vyplývá, že jste nebyl Austrálií nadšen od dětského věku. Nečetl jste tedy knihy o objevitelích, o prvních putováních napříč kontinentem… Burke pro Vás nebyl dětským hrdinou…\nJá jsem v mladém věku v totalitním Československu spíše tíhnul k Americe, také jsem ji procestoval dříve než Austrálii. Jednoho dne ale přišel nápad vydat se do Austrálie a ten světadíl mne vtáhnul do sebe. Nebylo to tedy od dětství, byť jsem četl knihy i o Austrálii.\nJak Vás změnila Austrálie? Co z Austrálie máte v sobě uvnitř v každodenním životě?\nPoznávání Austrálie kráčí ruku v ruce s poznáváním jazyka, přírody a fotografování. V Austrálii jsem studoval angličtinu, ovládám ji alespoň do té míry, že se mohu kamkoli vydat a o čemkoli si povídat. V Austrálii jsem se začal díky krásné přírodě zajímat profesionálněji o fotografování, do té doby jsem byl turista tradiční cvakal. A ojedinělá – tolik odlišná australská příroda – mne uchvátila, to lze vnímat i z mých knih.\nVlastimil Tichý – www.kukabara.cz\nText: Petr Nejedlý\tfoto: Vlastimil Tichý


Bloomeři, zoomeři a doomeři. Memy vám vysvětlí, do které internetové subkultury patříte | Radio Wave\nFenomem si všímá klasifikace internetových uživatelů podle jejich náhledu na svět\nDělit mladé lidi do subkultur patří k zábavě sociologů i novinářů. Poznávají je podle účesu, stylu oblečení nebo hudby, kterou poslouchají. Jak ale odhalovat mládežnické „kmeny“ na internetu, kde jsou všichni schovaní za klávesnicí? Aktuální vlna memů se snaží rozdělit internetové uživatele na několik skupin podle věku i názorů, kterými se projevují v diskuzních fórech. Jste bloomeři, zooměři, nebo doomeři?\nCo začalo jako vtip v sérii naivně nakreslených portrétů s charakteristikami, je vlastně docela pěkná klasifikace různých způsobů, jak vnímáme dnešní svět, od těch pozitivních po ty nejvíce negativní. Možná do některé z nich patříte, aniž to vůbec tušíte. Nutné je ale ještě dodat, že rozdělení se týká skoro výhradně kluků a můžu, ženy jsou této klasifikace ušetřeny, protože uživatelé diskuzních fór jako 4chan nebo Reddit jsou obvykle mužského pohlaví.\nZačněme u osamělých, nihilistických a depresivních mladíků, kteří tvoří subkulturu doomerů. To je od anglického „doom“ – zkáza. Jsou uvěznění v existenciálni krizi, která nikdy nekončí. Izolovaní ve svém smutku s temně pesimistickou vizí budoucnosti. Patří mezi ně dnešní dvacátníci, kteří nemají příliš důvodů k optimismu. Memy je nicméně obvykle zobrazují s jistým soucitem, což není náhoda, doomeři jsou totiž obvykle ti, s nimiž se identifikují uživatelé diskuzních fór, které memy vytváří.\nVideo of Who Is The Doomer? - Dealing With An Age Of Hopelessness\nÚhlavním nepřítelem doomerů jsou boomeři, jejichž jméno odkazuje na generaci padesátých let, které se říkalo baby boomers. Jsou starší, třeba už kolem čtyřicítky, padesátky a do dnešní doby si zachovali pozitivní přístup epochy, která věřila na úspěch. Dalo by se říct, že život je pro ně nekonečný slunečný den. Memy se jim ale někdy i vysmívají – jsou to staří lidé, kteří vůbec netuší, co je to memová kultura. A když se objeví na internetu, je to znát.\nExistuje ale i speciální skupina třicetiletých boomerů, tam patří někdo, kdo popíjí energy drinky, jezdí na sekačce a poslouchá metalové kapely z osmdesátek. Správně cítíte jisté pohrdání, svět se jim směje, že žijí v minulosti, oni si ale svůj život maximálně užívají. Internet je pro ně cizí území, kam se raději příliš neodvažují.\nPozitivní variantou doomerů jsou zoomeři, jejichž označení pochází od generace Z. Jsou to šťastní mileniálové, kteří získali svoji společenskou výhodu díky tomu, že to umí s internetem. Hrají Fortnite, nosí brýle a trapný účes na krátko a milují memy. A pak je tu ještě bloomer – spirituálně založený optimista, který se problémy lidstva snaží ignorovat a podle staré klasifikace by spadal do kmenu neohippies.\nV memech, které rozdělují internetové uživatele do subkulturních skupin, se ozývají některé zakořeněné společenské i generační stereotypy. Ale také touha udělat si trochu pořádek v chaotické změti internetu. Stejně jako virály s VSCO girls, o nichž jsme mluvili před měsícem, ani memy s doomery a bloomery nevstoupí do učebnic subkultur, pořád zůstávají na hraně vtipu. Ale vlastně o nich platí staré dobré: na každém šprochu – pravdy trochu.\nÚhlavním nepřítelem doomerů jsou boomeři, jejichž jméno odkazuje na generaci padesátých let, které se říkalo baby boomers|foto: internetový humor/autor neznámý\nPoslechněte si dnešní Fenomem a zjistíte, jaké subkulturní skupiny žijí podle tvůrců memů na internetu. Patříte mezi nihilistické doomery, naivní zoomery, nebo šťastné bloomery? Nebo někam mezi? A kdo z nich má podle memů, které tyto skupiny popisují, nejlepší život?\nŽijeme ve společnosti. Memy spojené s filmem Joker si pohrávají s nejednoznačností filmu


Malé dortíčky - recepty a vaření Poslirecept.cz\ndle chuti česneková pomazánka\ndle chuti sýrová pomazánka\n300 g plátkový uzený sýr\n200 g paprikový salám\n2 kolečka šunkový salám\nNejprve rozložíme na tácek po jednom toastovém chlebu a potřeme je pomazánkou. Přiložíme další toastový chléb a pokračujeme tak dlouho‚ dokud nebudeme spokojeni s velikostí dortu.\nCelý dort potřeme pomazánkou a obalíme jej ze všech stran uzeným sýrem. Z paprikového salámu vytvoříme růžičky a pomocí párátek je naaranžujeme na dort.\nPak pracujeme podle vlastní fantazie. Já jsem si vytvarovala z paprik srdíčka a kytičky‚ výborné na zdobení jsou i pórek a cherry rajčátka. Ze sýra a ze šunkového salámu se dají dělat různé ruličky, které pak připevníme párátky, a dort je hotový.\nSmažené kuřecí špízy v anglické slanině\nSnadné a chutné jídlo, které se dobře hodí i jako pohoštění pro návštěvu. ...\nVaříme express /13.04.12\nZnáš z menu restaurací\nPodle receptu Tomáše Kulhánka z Nového ...\nVaříme express /23.03.20\nVaříme express /12.02.15


Dětský neoprén Neilpryde Serene Back Zip 5/4/3 - Windsurfing Karlín\nDomů / Neoprenové oblečení / NEOPRÉNY / Dětské / Dlouhý / Dětský neoprén Neilpryde Serene Back Zip 5/4/3\nDětský neoprén Neilpryde Serene Back Zip 5/4/3\n4 900 Kč –19 % 3 990 Kč\nNeoprén pro začínající windsurfařky, které mají rádi pohodlí a svobodu. Zadní zip a tloušťka neoprenu je 5/4/3 Serene je neoprén určen pro sportovkyně, kteří vyžaduji jen to nejlepší. Skvěle vypadají a perfektně padnou na tělo.\nNEJVYŠŠÍ TŘÍDA NA DOSAH !Budete v něm DOBŘE VYPADAT a budete se v něm VÝBORNĚ CÍTIT Kolekce nejvyšší třídy dámských neoprénů je tady: NP SERENE. Je určen pro ženy, které požadují to nejlepší.\nVynikající neoprén Neilpryde Serene rozhodně stojí za vaši pozornost !\nFIRE-LINE je nová exkluzivní ultra teplá izolační vrstva, lehká jako peří. Je tvořena prošitým kartáčovaným rychleschnoucím polypropylenovým vlascem, měkkým a teplým na dotek. Kartáčovaný povrch absorbuje vlhkost, která je pak zahřáta vaším tělem, čímž se vytvoří oteplující "skleníkový efekt" uvnitř neoprénu.\nBAMBO CHARCOAL jsou vetkaná do podšívky a absorbuj tělesný pach a působí jako antibakteriálně a výhřevná vrstva uvnitř neoprénu.


Záhada stále nevyřešena: Nad Oregonem se prý vznášelo UFO! – EnigmaPlus.cz\nV říjnu tohoto roku vyšetřovaly americké letecké orgány děsivou záhadu. Nad Západním Pobřežím byl spatřen neidentifikovatelný letoun.\nZáznamy říkají, že pilota dopravního letadla kontaktoval mezi Portlandem a Seattlem dispečer s prosbou, zda může popsat záhadný objekt nedaleko od něj, který neodpovídá na radiovou komunikaci a co je záhadnější, vůbec se neukazuje na radaru!\nNeznámý letoun byl bílý a letěl ve výšce kolem 40 tisíc stop. Další piloti jej také viděli, byli ale příliš daleko na to, aby byli schopni říct, o co přesně šlo. Oregonská letecká armáda se snažila objekt zachytit, navzdory mnoha vyšetřováním však nenašli ani náznak jeho další existence.\nPůvod letounu je dalším obrovským tajemstvím. Šlo tedy opravdu o návštěvu mimozemšťanů?


Největší trapas druhé světové: Němci chtěli před světem vypadat lépe, vymysleli si auta | Globe24.cz\nNejvětší trapas druhé světové: Němci chtěli před světem vypadat lépe, vymysleli si auta\n16:59, 09. února 2019\nNěmecká válečná propaganda ukazovala, že Třetí říše měla vysoce mechanizovanou a moderní armádu, ale ve skutečnosti v roce 1939 bylo Německo jednou z nejméně automobilových společností v západním světě.\nBitva o Normandii, Operace Overlord - muzeum | foto: Mariusz Stankowski, EuroZprávy.cz\nPo vypuknutí války v zemi jezdilo jedno motorové vozidlo na 47 lidí. V Británii toto číslo bylo 14, ve Francii to bylo osm, a ve Spojených státech čtyři. To znamená, že německá armáda byla do značné míry závislá na železnici, koních a vozech a nohách svých vojáků.\nTakový poměrně nízký počet motorových vozidel také znamenal, že existovalo méně továren, méně dílen, méně benzinových čerpacích stanic a méně lidí, kteří věděli, jak řídit. Jinými slovy to byl nedostatek, který nebylo možné tak snadno odstranit.\nOstatně vždy se předpokládalo, že v průběhu druhé světové války si Němci probíjeli svou cestu k vítězství díky vysoce moderní a mechanizované armádě, která bylo lepší než cokoli, co měli v květnu 1940 k dispozici spojenci. Ve skutečnosti to ale bylo úplně jinak.\nDne 10. května 1940, kdy Němci zaútočili na Francii, bylo pouze 16 z jejich 135 divizí mechanizováno - to znamená vybaveno motorizovanou dopravou. Zbytek se spoléhal na koně a vozy nebo nohy vojáků. Jen samotná Francie měla 117 mechanizovaných divizí.\nFrancie také měla více zbraní. Německo mělo 7,378 děl a Francie 10,700. A to není všechno - Němci mohli shromáždit 2,439 tanků, zatímco Francouzi jich měli k dispozici 3,254, z nichž většina byla oproti německým tankům větší, lépe vyzbrojená a obrněná.\nNěmecko bude hledat pohřešované z války až do roku 2025. Osud 1,3 milionu osob neznámý\nNěmecký červený kříž (DRK) bude pokračovat v pátrání po pohřešovaných z druhé světové války až do roku 2025, tedy o dva roky déle, než bylo původně stanoveno. Dnes to na tiskové konferenci v Berlíně…\nČesko eviduje 4048 nových případů covidu, PES zůstává na hodnotě 57


Bolí vás záda? Máte splín? Cvičte - Zenavaute\nTělo a hlava potřebují více, než sedět na sedačce nebo před obrazovkou počítače. Stačí třikrát týdně hodina. Pokud se budete pravidelně věnovat nějaké fyzické aktivitě, budete se cítit lépe a budete krásnější! Navíc sport pomáhá k lepšímu fungování hormonů. To radí profesionálové ze sítě fitnesscenter Form Factory.\nKortisol – hormon stresu\nKortisol je hormon produkovaný kůrou nadledvin. Je nejúčinnějším stresovým hormonem, dopomáhají mu kortizon a kortikosteron. Společně zvyšují celkovou pohotovost tvého těla při zátěžových situacích – pracovní stres, infekční onemocnění, ale také při zvýšené tělesné námaze.\nAno, náročnější fyzická aktivita pro tvé tělo znamená akutní stres. Nicméně studie jasně ukazují, že krátkodobý stres z cílené fyzické aktivity značně snižuje ten dlouhodobý. Dlouhodobý stres se dnes považuje za civilizační chorobu, která je předchůdcem řady dalších onemocnění.\nDeprese, úzkosti a jiné nemoci\nMožná to ze zmíněného výše vyplývá, možná ne. Vědci se rovněž shodují, že pravidelná fyzická aktivita výrazně napomáhá v boji proti depresím, úzkostem a dalším nemocem. Snižuje se také riziko vzniku demence o 28 % při průměrně 3,6 tréninkových jednotkách týdně trvajících 45 minut. O 33 % snížíte riziko vzniku Parkinsonovy choroby.\nCvičení ovlivňuje rovněž hladiny dalších důležitých hormonů – serotoninu, endorfinu a dopaminu. Silného koktejlu zvaného pocity štěstí. Cvičení zrychluje metabolismus a s nárůstem aktivní svalové hmoty budete spalovat i v klidovém režimu více. Takže už na nic nečekejte a jděte do toho!\nTip pro krásné nehty\nPohyb jako prevence i náprava problémů\nV Goodie s dobrým pocitem za sebe i planetu\nPerly k ženám patří\nTěhotenství a aktivní pohyb


Lesní poklad pro krásnou pokožku a chvíle pohody | Pro ženy | Blesk.cz\nPro ženy > Trendy > Lesní poklad pro krásnou pokožku a chvíle pohody\nBohatství z lesa, to je brusinka\nBrusinka se pyšní vynikajícími hydratačními, zjemňujícími, rozjasňujícími a omlazujícími účinky\nS brusinkou do koupelny\nPozvěte brusinku do své koupelny díky nové limitované edici Brusinka od české poctivé značky Manufaktura. Dopřejte si sprchový očistný rituál nebo blahodárnou vonnou relaxační koupel ve společnosti jiskřivého sprchového a koupelového gelu s výtažky z brusinky. Pokožku celého těla hýčkejte sametově jemným tělovým mlékem, které ji dokonale hydratuje a báječně provoní. Rtům dopřejte jemnou péči prostřednictvím zvláčňujícího balzámu s bambuckým máslem. Tváři propůjčte ochranný štít v podobě hydratačního pleťového balzámu, který ji ochrání před studeným a sychravým počasím a intenzivně pokožku vyživí. Limitovaná edice Brusinka obsahuje i vonnou svíčku vyrobenou z 100% sójového vosku v krásné krabičce, díky které se stane i skvělým dárkem pro vaše blízké.\nTip na domácí brusinkovou limonádu\nVe vaší domácnosti nesmí chybět ani poctivý brusinkový sirup. Vykouzlíte s ním dokonalé nápoje v alko i nealko verzi. Skvěle vás osvěží brusinková limonáda, zahřeje vás brusinkový svařák nebo teplý punč. Pro slavnostní chvíle se dokonale hodí Brusinkový Kir Royale a pro chvíle pohody Brusinkový Hugo s proseccem.\nSkvěle vás osvěží brusinková limonáda, zahřeje vás brusinkový svařák nebo teplý punč\nRECEPT na osvěžující brusinkovou limonádu: Brusinkový sirup zalijte vychlazenou perlivou vodou (ideálně 1:10), přidejte šťávu z citrónu a snítku rozmarýnu. Podávejte s ledem a dozdobte plátkem citrónu. Dokonalá limonáda je na světě!\nKosmetika inspirována českou historií, tradicí a přírodou\nManufaktura je unikátní 100% český koncept značkových prodejen s vlastní originální kosmetikou. Inspiruje se českou historií, tradicí a přírodou. Zakládá si na poctivé kvalitě, lokálním původu produktů, nápaditém designu a vysokém obsahu přírodních ingrediencí (většina kosmetických produktů jich obsahuje 97–99,5 %). Manufaktura ctí tradice, krásy přírody a životní prostředí a je velmi aktivní v oblasti ekologie a udržitelného rozvoje. Používá lahvičky, které jsou vyrobeny z PETU, který je nejkvalitnějším plastem a lze jej až 50x recyklovat. 80 % z nich je navíc vyrobeno s 25% příměsí recyklovaného plastu. Manufaktura se také pyšní výjimečným prvenstvím. Jako první společnost v Čechách získala jediný mezinárodně uznávaný certifikát o netestování na zvířatech Human Cosmetics Standard.\nKlíčová slova: brusinka, manufaktura, kosmetika


Čeština - RailSimulator - RailWorks - Train Simulator - Train Sim World Fórum\nRegistrován: stř 31. pro 2008 8:00:00\nPříspěvek od ferda123 » stř 31. pro 2008 8:09:40\nnemáte někdo prosím češtinu nebo překlad úkolů do Rail simulator. Nemohu to nikde najít kromě překladu úkolů do trati z Official exp. packu.\nPříspěvek od Vlastik » ned 30. kvě 2010 12:57:52\nBeta verze češtiny 1:0 z 30.05.2010 pro verzi RailWorks 106.7a,\npřeloženo je :\nb) kompletní editor světa ( pro stavitelé tratí ),\nc) vytvoření nové tratě,\nd) editor scénářů tak na 90%.\nSoubor .zip,rozbalit a zkopírovat zde:\nc:\_Program Files (x86)\_Steam\_steamapps\_common\_railworks\_Languages\nv balíčku je i záložní (původní en soubor) pro vrácení zpět na en verzi.\nVíce v přiloženém .txt\npouze nová verze o příspěvek níže !\nNaposledy upravil(a) Vlastik dne sob 06. lis 2010 14:10:19, celkem upraveno 1 x.\nPříspěvek od Vlastik » pát 05. lis 2010 19:47:44\nVerze češtiny 2:0b z 04.11.2010 pro verzi RailWorks2 114.1b\npřeloženo je vše :\nPříloha LanguagesCZ_04112010.zip je dlouhodobě nedostupná.\nPříloha RW2a.jpg je dlouhodobě nedostupná.\nNaposledy upravil(a) Vlastik dne ned 14. lis 2010 13:39:50, celkem upraveno 1 x.\nPříspěvek od Jack.Grave » sob 06. lis 2010 1:47:32\nVlastik vypadá to celkem dobře, ale mohl bys mi nekam pověsit cs.xls nebo jiný soubor se zdrojem překladu. Podle první náhledu to vypadá na strojový překlad. Ujmul bych se korekce, Díky J.\nPříspěvek od Jack.Grave » pon 08. lis 2010 1:29:47\nDo cca 14 dnů lze očekávat novou versi češtiny. Vlastik mi poskytl vlasní zdrojové soubory. první kolo korekce mám hotové. Tenhle týden se asi moc k tomu nedostanu, ale udělám co budu moct. Jack\nPříspěvek od Vlastik » ned 14. lis 2010 13:36:18\nVerze češtiny 2:0d z 14.11.2010 pro verzi RailWorks2 114.1b\n2:0d-upraveno něco jsem bylo podchyceno,\ndále sjednocené nákladní=vlečkové koleje,\nseřadovací (nádvoří)=posunové koleje,\nhlavní linka=hlavní trat pro přehlednost.\nNaposledy upravil(a) Vlastik dne stř 02. úno 2011 16:02:13, celkem upraveno 2 x.\nRegistrován: pát 05. lis 2010 11:45:45\nPříspěvek od stasek » pon 27. pro 2010 13:56:20\npoprosím o radu - při nahrání češtiny dle návodu do RW2 se mi stále popis jednotlivých misí a šedé tabulky pro pokyny při jednotlivých misích zobrazují v ang. jazyce.Má to tak být, nebo mám něco špatně nainstalováno?\nPříspěvek od Vlastik » pon 27. pro 2010 14:27:34\nprosím o radu - při nahrání češtiny dle návodu do RW2 se mi stále popis jednotlivých misí a šedé tabulky pro pokyny při jednotlivých misích zobrazují v ang. jazyce.Má to tak být, nebo mám něco špatně nainstalováno?\nAno je to správně,překlad se týká pouze jádra hry(vstupních obrazovek,editoru tratí a aktivit),samotné aktivity co jsou defaultní přímo od tvůrců RW přeloženy nebyly nebot nejsou součástí RW co se jazyka týče.\nPříspěvek od stasek » úte 28. pro 2010 10:39:39\nDíky za odpověď a přeji všem na tomto fóru vše nejlepší do nového roku 2011\nPříspěvek od Vlastik » pát 04. bře 2011 21:28:34\nVerze češtiny 2:5 z 04.03.2011 pro verzi RailWorks2 116.5a\nSjednocené názvy pro vlastnosti návěstidel s manuálem,\nv základní nabídce se už zobrazuje délka scénáře,\npřepracován tratový monitor a další náležitosti včetně zobrazení km vzdálenosti návěstidel,\nv možnostech přeloženo a upraveno tak aby to pochopil i laik,\njakožto i některé názvy v editoru pro lepší pochopení,\na upraveno něco co bylo podchyceno.\nUvedený link pro stažení obnoven !\n(78.97 KiB) Staženo 2557 x\nNaposledy upravil(a) Vlastik dne pon 14. bře 2011 21:25:52, celkem upraveno 2 x.\nRegistrován: pon 14. bře 2011 9:24:05\nPříspěvek od QEDS » pon 14. bře 2011 12:05:41\nMůžete mi prosím někdo poslat tu češtinu na můj email QEDS@seznam.cz nejde mi stáhnout píše to že ten soubor na stránkách není. Nebo to tady hoďte odkaz. Předem moc děkuji.\nRegistrován: stř 07. srp 2013 23:34:30\nPříspěvek od Mc_Green » sob 10. srp 2013 19:16:03\nVšechny vás zdravím jsem tu nový tak se chci se zeptat. Pořídil jsem si\nA chci se zeptat jestli je ke stažení čeština.\nPříspěvek od KaMat » sob 10. srp 2013 20:04:05\nhttp://www.trainsim.cz/?mod=article&sho ... y=#discuss\nPříspěvek od Hekl338 » sob 10. srp 2013 21:12:56\nJa len dufam, ze v dalsich vlaknach sa nebudes pytat, preco ti tam nefunguju x5x\nPříspěvek od KaMat » sob 10. srp 2013 22:07:05\nHekl338 píše: Ja len dufam, ze v dalsich vlaknach sa nebudes pytat, preco ti tam nefunguju x5x\na nebo testovaci trat\nPříspěvek od Mc_Green » ned 11. srp 2013 22:34:09\nKaMat píše: http://www.trainsim.cz/?mod=article&sho ... y=#discuss\nRegistrován: úte 03. zář 2013 19:03:50\nPříspěvek od ondrej » stř 12. úno 2014 8:59:19\nBude Čestina aj v 2014 dekuju\nPříspěvek od Josef72 » stř 12. úno 2014 17:36:03\nTo se ptáš nebo nám to oznamuješ ?\nPříspěvek od kuboss » stř 12. úno 2014 21:54:46\nMyslim ze sa to pyta. Takze odpoved: ak ju nevyrabas potajme ty sam, tak asi tazko. koniec koncov mi prijde takmer zbytocna. (navody su v manualoch a tie sa daju hodit do prekladaca)\nPříspěvek od Buffin » čtv 13. úno 2014 9:25:55\ntak tak a navíc by to bylo zbytečné jak bude k dispozici TS 2015 (a roku uteče jako voda) tak to bude zase v angličtině


Mísu, ve které budete bílky šlehat, si nezapomeňte vytřít octem. Já si vždycky dám několik kapek na papírovou utěrku a mísu důkladně odmastím.\nBílky spolu se špětkou soli dejte do mísy a začněte na střední stupeň šlehat (já u KitchenAid šlehám na stupeň 4).\nKdyž začnou bílky světlat, po lžících začněte přidávat cukr. Vždy ho nechte zašlehat a teprve poté přidejte další lžíci.\nBílky šlehejte, dokud nebudou krásně tuhé a lesklé (test, že jsou bílky hotové je, že mísu obrátíte a bílky nevypadnou).\nBílky naplňte do cukrářského sáčku. Já použila i nástavec, který vám udělá požadovaný tvar pusinky.\nPečení záleží na velikosti. Já tyto pekla na 120 stupňů 10 minut, pak na 110 stupňů 10 minut, na 100 stupňů 10 minut, na 90 stupňů 10 minut, na 80 stupňů 10 minut a na 70 stupňů jsem je dosušila 30 minut.\nmeringuepusinkypusinky na dortsněhové pusinky\n2 comments on “Sněhové pusinky”\n31.10.2017 at 23:02 #\nPusinky doma deti miluji. Nejradsi jim delam jeste tyto barevne – http://blog.decodoma.cz/duhove-pusinky/\n1.11.2017 at 21:28 #\nTak z těch barevných musí být děti nadšené 🙂