Shounen - ai povídky - Různé - fantasy - Povinnost strážců - 2.\nÚvod » Různé - fantasy » Povinnost strážců - 2.\nPovinnost strážců - 2.\n„Dnes je nějaký klid. Možná bych…“ Naiyah zaváhá.\n„Ještě nevstali, soke. K tomu prší. Není hezké počasí.“ I když nemusí, drží nad Naiyahem deštník. Ten nastoupí.\n„Možná máš pravdu. Kdyby něco…“\n„Jsi tyranka, Emi.“ Dveře se zavřou a vůz tiše vyjede.\nBariéra zeslábla. Majitel, který ji udržuje, odjel, uvědomí si Shun. Vyšle duchy větru, aby zjistili více. Nic. Zajímavé, ale v tom případě to znamená, že má volno. Zajásá. Opatrně a zbytečně se vyplíží z pokoje s pár věcmi. Přemýšlí, kam by mohl vyrazit. Pak se usměje. Je jediné místo, kde si pročistí hlavu. V klidu, jako by se nechumelilo a nepadal déšť, vyrazí k nejbližším lázním.\n„Konečně den volna,“ zašeptá si Shin ve stejný moment. Přetáhne si přes hlavu polštář, když mu ho někdo stáhne. „Dej pokoj! Emi?“\n„Ne, prosím, dneska ne!“\n„Neříkej, že mám trénink s tím chňupem! Vždyť nic o vodním umění neví!“\n„Za to ty o větrném víš toho hodně,“ řekne ironický. „Právě proto ho musíš o něm něco naučit a pak je lepší než ty,“ čímž se hned Shin naštve, „protože už dávno vstal.“\n„Kde je?“ Rozmázne ho. Tentokrát z něj nezbude nic než mastný flek!\n„Netuším. Zřejmě usoudil, že o víkendu se nemusí pracovat.“\nTeprve teď si uvědomí, jak je Emi oblečená. Prosté kimono se zástěrou a vyhrnutýma rukávy. Jistě, sama všechno neudělá, na to má ostatní, ale dirigovat a dohlédnout na jejich práci někdo musí. „Vypadnu do města. Na oběd mě nečekejte.“\n„Hodný chlapec.“ Čímž dá najevo, že by bylo dobré, kdyby odešel, co nejdřív. Shin to pochopí a odejde z domu, jak nejrychleji svede. Přemýšlí, kam má jít, proto nakonec vyrazí do zábavní čtvrti v Tokiu. V poledne sedí u stolu v Mac Donaldu a přemýšlí, co bude dělat.\n„Nyoko! Paní,“ dodá, jak se zastydí, že ji oslovil křestním jménem. Už chce zvednout tác s jídlem a odsunout se, když ho jemná ruka zadrží.\n„Nerada jím sama. Prosím, zůstaň.“\nShin mimoděk poslechne.\n„Jak se má Naiyahu?“\n„Otec? Nevím. Dneska jsem ho neviděl.“\nNyoko se zadumá. Je tu deset let, ale za tu dobu hodně se toho naučila. Když ji vyhnali, pro nicotnost, podle ní, ale zde si uvědomila, že i Naiyah kvůli stejné chybě musel odejít do vyhnanství. Akorát, že se nad ní jeden přítel slitoval a nechali ji její sílu. Tedy omezenou, ale pomohlo ji to přežit. Ovšem, jak přežil Naiyah, to netuší. K tomu je velmi silný. Skoro tak jako v jejich Světě.\n„Vy se znáte, paní Nyoko?“\n„Stačí Nyoko. Ano. Jsme staří přátelé, ale i nepřátelé. Víš, tady si uvědomují svou bláhovost. No nic. Tohle je jídlo k ničemu.“\n„Je to rychloobčerstvení. Musím jít.“\n„Zůstaň ještě. Vyprávěj.“\nShin mimoděk poslechne, snad i proto, že je skutečně krásná. Dobře si uvědomuje pohledy ostatních. Cizinka a on. K tomu krásná cizinka. Dělá mu to dobře. Vypráví o svém dětství, o skutečném otci, který zemřel při boji s démonem na severu, i to, jak ho soke přijal za svého. Taky o své sestře Aiko, která je policistkou. Nyoko naslouchá. Líbí se jí to. Naiyah si to zařídil skvělé.\n„Co teď budeš dělat?“\n„Dostuduji a převezmu rodinu.“\n„Cože? On Naiyah není hlavou rodiny?“ podiví se.\n„Ne, převzal to po mém otci, jelikož byl nejsilnějším mágem, ale ve skutečnosti to nechce dělat. Je jako stín v pozadí. Nejsilnější, dohlíží na rodinu, ale nevměšuje se hlavě rodiny do rozhodování. No, někdy, ale málokdy.“\n„Chápu. Takže ty jsi příští soke.“\n„Ano. Vlastním Vodní hvězdu,“ řekne pyšně Shin. „To je nejsilnější vodní duch. Má podobu meče.“\n„Budu chránit Tokio jako můj otec, a děd a praděd…“ Zamračí se.\n„A teď, kam půjdeš?“\nShin se na ní zadívá. Cítí k ní něco, co ještě k nikomu necítil. „Asi domu. Moc se mi tam nechce.“\n„Tak víš co? Co kdybys mě navštívil?“\nNyoko se rozesměje. „Bydlím a pracuji jako ředitelka v jedněch horkých lázních zde poblíž. Ovšem pokud ti dovolí…,“ nedořekne.\n„Mohu si dělat, co chci.“ Hm, horké lázně a k tomu Nyoko. Nádhera. „Jen to oznámím doma, kdyby mě potřebovali.“ Nyoko se dívá, jak vytahuje telefon a volá. Ten mladík se jí líbí. Je tak… upřímný, bez falše. Je to něco jiného než v jejich světě, kde faleš a lež jsou základem přežití. Samozřejmě vymlouvá se na kamaráda. Jak milé a červená se u toho. Zřejmě kvůli tomu, že dělá něco, co by neměl. Je to kvůli ní nebo kvůli tomu, že si povyrazí?\n„Hotovo. Nemám věci.“\n„Nic nemusíš mít. O všechno se postarám.“\nShin už v autě se na ní zadívá. Je to zvláštní jet s dospělou ženou. Jako by měli rande. Uhne před jejím pohledem.\n„Ne. Nic,“ řekne příliš rychle.\nNyoko to nechá být. Možná se necítí ve své kůži. Možná byla chyba ho sem zavést, ale má málo přátel a chtěla by někam zapadnout. Lidský svět je nakažlivý svými vyrobenými vztahy.\n„Tak jsme zde.“\n„Já vím. Už jsme tady. Omlouvám se, ale mám své povinnosti. Prosím, postarejte se o pana Shina jako o nejvzácnějšího hosta.“\n„Uvidíme se později.“\n„Ano.“ Je mu líto, že odchází, ale nemůže ji zdržovat od povinnosti. V luxusním pokoji s výhledem na krásnou přírodu, by řekl, že není blízko Tokia. Pak si uvědomí, že tohle všechno by mohlo být kompletně zničeno, pokud nedokážou zadržet tajfuny. V historii rodiny Jamano se to stalo několikrát, ale vždy to bylo vinou větrných mágů. Proto otec chce vždy mít ty nejlepší. Vezme na sebe jukatu a vyjde ven. Zajde si do lázní.\nV tu dobu se rozhodne i pro stejnou věc Naiyah. Jde zrovna po chodbě, když se zarazí.\n„Tati?!“ zatraceně, co ten tu dělá? Nemá být doma?\n„No, ehm no…“ Neví, jak dál.\n„Pánové, prosím, ne v mém hotelu.“\n„Nyoko! Shine! A hned domu!“ poručí mu rozezlený Naiyah. Copak mu neříkal, aby si dával na ni pozor. Je prolhaná jak…\nV Shinovi se něco vzepře. „Ne! Zůstanu zde. Byl jsem pozvaný a mohu si dělat, co chci!“\n„Tak ty si můžeš dělat, co chceš?“ Mimoděk se rozkročí. Nyoko si povzdechne, když se do sebe pustí. Oba dva tvrdohlaví jak berani. Zahledí se na spadlý obraz, rozbitou vázu, poškozenou podlahu. Zítra pošle Naiyahu vyúčtování.\n„A jej, tak jak koukám, nejen já jsem měl nápad sem přijít,“ ozve se za ní Shun a obratně odrazí sloup vody, který zmáčí vše kolem sebe.\nNaiyah se zataví, rozezleně se zadívá na Nyoko. „Ty se mi do života nebudeš plést a Shina necháš na pokoji.“\n„Byl jsi stejný jako já, jenže já tehdy byla obratnější. To tě štve?“\nShin nevěřícně se dívá, jak Nyoko ho odstrčí a postaví se proti jeho otci. Vždyť nemá šanci! Najednou uvidí, jak se na něj usměje a mrkne. Zrudne.\n„Tak půjdeme, ne? Necháme to na dospělých, no ne?“ vybídne ho Shun.\n„Nesahej na mě!“ zasyčí Shin. Ten pokrčí rameny a odchází. Po cestě se vyhne pár drobnostem, které stačili zdemolovat. Otočí se, aby se podíval ještě jednou na obrázek. Je nádherný. Telefon. Emi? Šťastně se usměje. Hned ji vysvětlí situaci a pak zapne mikrofon na hlasitost. Chce to tu přežít, ne hledat své věci ve zbořeném hotelu.\nNaiyah strne, uhladí si dlouhé vlasy ocelové barvy, upraví si jukatu. „Myslím, že pro dnešek toho bylo dost.“ Zamračeně se zadívá na svého syna i tu… couru. „Jdu si dát koupel.“ Klidně odejde dolů k pramenům, ale uvnitř zuří. Oč Nyoko jde? Co po něm chce? Nestačí jí, že je zde ve vyhnanství a skoro zemřel? S vráskou na čele si lehne do horké páry.\n„Na starého pána máte dost síly!“ ozve se po chvilce.\nNaiyah vyskočí. Už těch spratků má dost! Najednou se usměje. Udělal chybu, protože je v jeho živlu. Shun ihned nepochopí, ale když je ve výšce a pod ním horký sloup, zaječí a pak ještě jednou, když sloup zmizí a on padá. Rychle pod sebou vytvoří větrný štít, takže nedopadne na skalku. Zaútočí, ale voda mu brání se k Naiyahovi jakkoliv dostat.\n„Měl bys sis vážit starších!“\n„No jo, starý pane! Jen si kecej! Prostě jsi zjistil, že na mě nemáš!“\n„Nemám?“ Ten malý namyšlený přistěhovalec! Ukáže mu, kdo zde je pánem!\n„Vodní pane, poskytni mi všechny své duchy, tak jak praví smlouva!“ Shun zkamení, když vidí Naiyahovu proměnu. Je průsvitný a jeho tělo je nepevné, ale i on má své překvapení.\n„Větrný pane, ty jenž máš pod svou vládou duchy větru, poskytni mi je, tak jak bylo praveno ve smlouvě!“ On mu ukáže, co je silnější. Zda vítr nebo voda!\nNaiyah upře nelidské oči na svého protivníka. Začne se smát.\nNyoko, která to sleduje od dveří, si oddechne. Když se Naiyah směje, je nebezpečí zažehnuto Tohle by nemuseli přežít. Ani ona, ani hotel, natož hosté.\n„I ty, starý pane!“ neodpustí si rejpnutí.\nTentokrát je, ale Naiyah v dobré náladě. Rodina Jamano získala toho nejlepšího větrného mága, jaký kdy na světě chodil. Přeruší kontakt s duchy a získá opět pevnou podobu.\n„Přece jenom dám si koupel.“ Starý pane, to mu jen tak neprojde, ovšem ne dneska. Zvedne se, vezme na sebe jukatu a vyjde. Shun se ještě ponoří do lázně. Opře se o skálu a přemýšlí o tom, co viděl. Je unavený. Spojení se všemi duchy, ho vždy dokáže nesmírně vyčerpat. Zato Naiyah vypadal jako by se ho proměna vůbec nedotkla. Starý pán?! Chacha, to spíš on je staroušek. No co, mohlo to dopadnout hůř.\nNaiyah se zastrčenou rukou pod jukatou se jemně usmívá. Tohle bylo opravdu příjemné. Když odmyslí debakly posledních dnu, opravdu překvapivé a příjemné. Je špatné, když je slabý větrný mág. Bude muset hlavě rodiny Čosóbake odpustit. Dojde do pokoje. Potěší ho, že má zde připravenou lehké občerstvení, ale hlavně čaj. Posadí se a velkým oknem se dívá na vzdálené Tokio. Je rozžato jako tisíc světel. Teď už nemá strach, že by Shin se nedokázal o město postarat. S někým, kdo uzavřel smlouvu se samotným Pánem větru, bude to v pořádku.\n„Jsi jako duch, Nyoko. Co chceš?“\nZe zadu se k němu přitiskne teplé tělo. Naiyah zřetelně cítí prsa. Kdysi dávno ho vzrušovala. Teď už si jenom dává pozor.\n„Co by mohla chtít žena po muži?“\n„Kdybych tě vzrušoval možná. Co hraješ za hru, Nyoko?“ optá se ostře.\n„Prokoukl jsi mě.“ Posadí se naproti němu. Studuje ho jako brouka pod lupou. „Chci se vídat s tvým synem.“\n„Už někoho má.“\nNyoko vytřeští oči. To ji neřekl. „Koho? Neřekl mi to.“\nNaiyah se usměje, ale v duchu se zamračí. To už jsou tak daleko? Nechce, aby jeho syn měl cokoliv s Nyoko. Je nebezpečná a bez morálky. Pravda, kdysi byl takový, ale lidé se většinou nemění. I když on… Ale Nyoko se nedokáže změnit.\nNyoko vyprskne, potom se rozesměje. Naiyah ji pozoruje. „Vždyť by nevěděl co s ním dělat!“\n„To je jedno. Je to povinnost rodiny Jamano.“ Zastrčí si ruce do rukávu. „Musíme chránit Tokio. I tyhle lázně by mohly být smeteny, kdybychom ho nechránili. K tomu, abychom ho ochránili před bouřemi, tajfuny a démony, potřebujeme dva mágy. Větrného a vodního. Vodní mág je můj syn, Shin, Nyoko a větrný mág, Shun.“\nNyoko se během řeči přestane smát. „To jsem netušila.“\n„Teď to víš. Takže bych byl rád, kdybys nechala Shina na pokoji. Teď vypadni!“ řekne příkře. Už nemá dál chuť se s ní vybavovat. Až přijede domu, řekne Emi, že do těchhle lázní už nikdy nepojede.\n„Jak chceš.“ Ve dveřích se zadívá na svého milence a teď, co vlastně? Nepřítele? Netuší. Zavře dveře. Co má dělat? Vzdát se Shina? Oproti ní je mladý, ale poprvé zažívá něco podobného. Mohla by ho svést a jít proti Naiyahovi, ale něco ji říká, že by nebyl rád, ale hlavně by nebyl rád Shin. Má se ho vzdát? Neví. Vrátí se do své kanceláře, posadí se a dívá na Tokio. Oblíbila si to město.\nShun, který už má dost lázní se zvedne. Zahlédne Shina, ale nechce s ním mluvit, natož bojovat. Chce si opět promluvit se starým pánem. Oblečený s pomocí větru se dostane na úroveň oken. Klidně se dívá do každého, zda tam není.\nSnese se na úroveň a vstoupí dovnitř. V tu samou chvílí vyjde ze zástěny nahý Naiyah. Překvapeně se dívá na hosta.\n„Dveře bývají tam, i když chápu, že pro tebe to neplatí.“\n„Ne, to ne. Rád vstupují…“ jeho řeč zpomaluje, protože teprve teď si všimne Naiyahova těla. Je překrásné díky souměrným údům, ale kvůli několika bílým skvrnám, které se pomalu stěhují po těle. Zamrká, zda vidí dobře.\n„Vidíš dobře.“ Těžko je skryje, když je nahý a nemá nic po ruce.\n„Ty jsi nemocný?“ dostane ze sebe. Jeho mozek odpírá to, co vidí oči.\n„Ne, nejsem,“ řekne suše. Udělá pár kroku a vezme jukatu, kterou přes sebe přehodí. „Neměl bys jít?“\nShun s mrazením ho studuje. Najednou ví, ale je to možné? „Ty nejsi odtud, že?“ řekne klidně, ale všechno se v něm hrůzou třese.\n„Odtud? Pravda, nenarodil jsem se v Tokiu. Mám ještě čaj, i když už musí být studený. Dáš si? A proč jsi vlastně sem přišel?“\n„Nic. Není to důležité.“ Přejde k oknu a vyskočí. Vítr ho zachytí a odnese. Ještě velmi dlouho se vznáší ve vzduchu a pozoruje Naiyahovo okno, ale už ho neuvidí. Jedna jeho část chápe, co viděl, druhá odmítá. Neví, co má dělat.\nNaiyah si lehne. Co teď? Co Shun udělá? Nechá si to pro sebe nebo ne? V jeho rodině to vědí pouze ti nejbližší. Jistě nevědí, že pochází z jiného světa, ale nikde o tom neříkají. Zadívá se na skvrnu, která se pomalu plazí k jeho obličeji. Za chvilku vyčistí ji, vyléčí oděrky a všechno, co by mu mohlo uškodit. Jejich tajemství nesmrtelnosti. Zavře oči, vypne mozek. Teď musí odpočívat. Skvrna se dotkne lící. Setrvává tam, dokud rána od pěsti, kterou schytal při zápase, není vyléčená.\nDruhý den u snídaně přemýšlí, zda nemá vyjet už teď nebo má jet později. Nakonec zůstane a jde do lázní. Přece nenechá toho spratka nad sebou vyhrát. Jde po chodbě, když uvidí stát Nyoko. Překvapí ho v tradičním kimonu. Stojí tak, že musí zastavit, ovšem z příslušné dálky.\n„Nevzdám se ho,“ řekne jasně.\n„Cože?“ Copak včera nic nepochopila?\n„Nevzdám ho. Přeju si, aby se mnou byl.“\n„Zase tak sobecká? Jenom já?“\n„Jsi stejný!“ vypálí. „Nic jiného tě nezajímá. Jenom to Tokio! Ne ne, tentokrát ne! Nevzdám se Shina. Klidně budu bojovat! Jeho muži nezajímají!“\n„A jako myslíš, že ty ano?!“ vypálí ji do tváře. Míní to vážně?\n„To nevím, ale pokud ano, chci být s ním!“\n„Mám tě dost, Nyoko!“ zařve, mávne rukama a vytvoří vodní vlnu. Nyoko zapře se nohama a v poslední chvílí vytvoří průsvitnou bariéru. Naiyah je silný, ale ona má oč bojovat! „Nebudeš se mi opět plést do života!“\n„Ale budu!“ zařve a vypustí spršku šípů, která zasahuje vodní bariéru, ale i okolí. Bojují nějakou dobu, když vykoukne zpoza rohu Shun se Shinem.\n„Už zase jsou v sobě. Mám starost o Nyoko,“ zamumlá Shin.\n„Ne, o otce?“ podiví se Shun.\n„Ne. Otec je silný a Nyoko… Je tak krásná!“ zamumlá skoro nezřetelně, ale Shun to pochopí. Má ji snad rád? Jemu by to nevadilo, ale tady má hlavní slovo soke, teď starej paprika. Bože, začíná být i on divnej.\n„Ne!“ Vletí mezi ně. V tu chvílí ho zasáhne vodní i duchovní koule. Tělo se nadzvedne, chvilku visí ve vzduchu a potom klesne.\n„Shine! Shine! Shine!“ zvolají tři hlasy. Všichni k němu přiběhnou.\n„Ne!“ odmítne důrazně Nyoko, chladná jak zima. Skoro vyrve Shina z Naiyahovy náruče, položí ruce na hlavu a na nohy, kam až dosáhne.\n„Zůstalo ti to?“ zašeptá mimoděk Naiyah. Nyoko přikývne.\n„Někdo chtěl, abych přežila. Bez svých schopností, bych to nezvládla.“\n„Je nás víc?“\n„Nevím o tom, ale podezřívám Nissona.“\n„Nisson? Zapomněl jsem na něj.“ Bylo by možné, že tehdy ty informace, mu do hlavy vložil on? Ale proč, jaký by k tomu měl důvod? Pravda nebylo nepřátele, ale nějací důvěrní přátele taky ne. „Nepočítej s tím, že se o něj budeš ucházet!“\n„Sklapni! Je to kvůli tobě!“\n„Kvůli tobě, Nyoko! Kdybys nebyla sobecká a tvrdohlavá, nevletěl by mezi nás!“\n„Ty máš zrovna co říkat! Kdybys povolil, potom, bychom tu nemuseli být!“ odsekne, ale dál Shina léčí. Shun přebíhá očima z jednoho na druhého. Znamená snad, že ta krásná žena se zajímá o Shina a Naiyah to nechce povolit? Ach jo, aby nakonec všechno řešil on, protože příště by už to Shin nemusel přežít. Nemá ho v lásce, ale patří teď do rodiny a rodina drží vždy při sobě.\nMohutný nádech je uklidní. Přestanou se hádat a sledují, jak bezkrevné tváře opět růžoví.\n„Nyoko? Otče, Shune, měl jsem pocit, že se vznáším. Proč jste se hádali? Skutečně jsi požádala otce o…“ zčervená ještě víc. Posadí se a střídavě se dívá na oba dva. Jsou dospělí, tak elegantní, tak chladní. Dívají se na něj a mlčí. Hodili by se k sobě. Ne, on a Nyoko. „Děkuji ti.“\n„Půjdu, mám povinnosti. Účet ti později pošlu.“\n„No vida, starý pane, ta ti nandala,“ řekne posměšně Shun. „Jdu do lázní.“ Odejde zvažujíc mnoho možnosti, které ho napadly, když zaslechne ránu. Rozeběhne se nazpět. Nevěřícně se dívá, jak ti dva proti sobě stojí. Teď už nepochybuje, kdo by vyhrál, ale k čertu, jaký mají důvod k boji?\n„Běž k čertu!“ zavře Shin a vyšle vodní kouli proti otci.\n„Ještě musíš zesílit, abys dosáhl toho, co chceš!“\n„Chci být s Nyoko, ne s tím blbcem!“ zařve Shin.\nShunovi poklesne brada. Cože? On a blbec? Krev se mu vrazí do tváře a s klidem udeří na Shina do zad! To má za toho blbce! On mu ukáže, kdo má tu skutečnou sílu a Vodní hvězdu si může vrazit do zadku!\n„Spratku! Bojovat ze zadu? To dokáže jen větrný mág!“ vykřikne Naiyah, který si toho všimne, ale nezabrání útoku.\n„Nejsem pitomec! Co si myslí ten bastard?! Ani neumí říct ne svému otci a stát za svým slovem!“ Shun vztekem málem nevidí a ukazuje na Shina.\n„Umím!“ zařve Shin. „Co myslíš, že se mu pokouším vtlouct do hlavy?!“\n„V tom případě, jdeme na to! Konečně vrazíme tomu starému pánovi rozum do hlavy!“ Shun se postaví po boku Shina a vytvoří větrnou kouli. „Teď!“ zavelí. Vodní a větrná koule se propojí a vyrazí vstříc Naiyahově bariéře.\nKonečně, pomyslí si nadšeně Naiyah. Konečně začali spolu bojovat a učit se. Emi, nakonec tvé snažení přineslo ovoce. Sice náhodou, ale jako rodina, co vládne vodě, splní svou povinnost vůči zemi. Postaví se jim. Ví, že tohle není zrovna bojiště, kde by měli cvičit, ale lepší nějaké než žádné.\n„Tak do toho, nebo nemáte dost síly k mé porážce? Co potom budete dělat s démonem? Lechtat ho?“ popichuje ho. Snaží se všechnu sílu pohltit, ale i tak škody jsou jasně viditelné. Je mu to jedno. Rodina je bohatá. Zaplatí všechny škody.\n„Dost!“ přikáže Nyoko, kterou zavolali, že se v západním křídle něco děje. Horečnatě přemýšlí, co dělat proti třem silným mágům. „Zavolám policii!“ Nic. Všichni tři dál bojují.\n„Naiyahu…“ ozve se tichý hlas.\nNaiyah strne stejně jako Shin. Otočí se za klidným hlasem. Emi! Stojí v chodbě v bílém kimonu s větévky rozkvetlé Sakury. Za ní její manžel. Dokonce i Shun přeruší své kouzlo a nechá ho vytratit do vzduchu.\n„Myslím, že si dáte koupel a potom odjedeme do sídla.“\n„Už je čas?“\nEmi se usměje, otočí se a odchází. Nyoko si povzdechne. Jak to jenom dělá? Ale aspoň ten souboj skončil.\n„Zítra u mě doma,“ řekne Naiyah Nyoko, když kolem ní prochází.\n„Dobře,“ řekne pokorně.\n„Vy dva dneska odjedete,“ přikáže svému synovi a jeho partnerovi. Neřekne, že má radost. Jde do lázní, kam se ponoří, za chvilku uslyší kroky, pootevře oko.\n„Nemusela jsi zasahovat, Emi.“ Za ní do vody vleze její muž. Mlčí.\n„A z hotelu by byly třísky. Netušila jsem, že sem přijedou. Kdyby ano, nikdy bych tě sem neposlala. Stalo se něco?“\nNaiyah se zamyslí. „Nyoko chce Shina.“\n„Ta krásná žena? Proč? Je starší? Peníze?“\n„Ne, to nikdy pro ni nic neznamenaly. Netuším to, Emi. Děkuji ti.“\nEmi se usměje. „Měl by sis najít někoho, kdo ti bude pomáhat místo mě.“\nNaiyah se zamračí. „Vím to, ale paní je stále mezi námi. Mám strach, co bude, až odejde.“\n„Je to jisté? Není možné ji nějak vyléčit?“\nNaiyah zavrtí hlavou. „Ztratila svou moc. Zbývá jí už jen špetka. Myslím, že sama chce odejít.“\n„To je zlé,“ zašeptá Emin manžel. Emi přikývne. Je ji Naiyaha líto. Co se narodila do rodiny Jamano, vždy vypadá stejně. Jako by Vodní pán mu propůjčila s moci nad vodními duchy i nesmrtelnost. Nedokáže si představit, že by žila věčně.\n„Odjedeme. Mám pocit, že zítra se vše vyjasní. Jak jsou na tom zprávy o počasí?“ Vyjde z lázně. Oba dva ho už viděli, proto nezakrývá bílé skvrny. Někteří z rodiny, říkají, že je silný ayakashi, ale démonem není. Jen sem na tento svět nepatří. Zítra musí se zeptat na tolik věci. Hlavně Nyoko. Musí společně probrat nejen jejich vyhnanství, ale i to, proč přežili, důvod toho a její umanuti ve věci Shina. Copak si neuvědomuje, že by mohl být jejím synem a bude vidět ho umírat? Ne, nedovolí Shinovi, aby sloučil svůj život s Nyoko.\nOdpoledne odjíždí dvě auta z lázní. V prvním sedí Naiyah, v druhém Shun s Shinem. Emi s manželem jsou s sokem. Všichni mlčí, jak zvažují, co se stalo a stejně tak i doma. Naiyah ihned pozná, proč ho Emi vyhodila do lázní. Moc na něj zřetel nebrala, ale dům se blýská, jako nový. Tu rekonstrukcí bude mít.\nVečer si v koupelně svlékne kimono. Vlasy sepne dvě jehlicemi. Umyje se, osprchuje. Vodu ani nezkouší a hned se posadí, hlavu si opře o polštářek, když zavane vítr a okno se otevře.\n„Řekl bych, že se tu neprotáhneš,“ řekne Naiyah, aniž by otevřel oči.\n„Jsem vítr, nevíš to, starý pane? Tak jaké jsou tvé úmysly?“\n„Vykoupat se. Zavři to okno. Táhne sem. Jsi zvědavý?“ Otevře oči. Nad sebou spatří se vznášejícího Shuna. To ho nepřekvapí jako spíš jeho výraz. Jako by sám se sebou bojoval. „Chtěl jsi něco?“ Snad se nebude chtít prát? Nadzvedne se, když najednou svršky létají všemi směry a na druhé straně sedí nahý Shun. Přimhouří oči.\n„Tak jsem si říkal, že bych rád probral pár věcí ještě dřív než zítra.“ Natáhne nohy, hlavu položí na okraj vany. Velmi rychle si uvědomí, kde má svoji nohu a tak prsty jemně pohybuje blízko Naiyahova klína.\nNaiyah si taktéž velmi rychle uvědomí novou situaci. Když si chce hrát, ukáže mu, že to svede taky. Ovšem on nepotřebuje… vytvoří vodní ruku, přiblíží se k Shunovu klínu a jemně prostřednictvím vody ho začne masírovat. Ve tváři má znuděný výraz, ale v hlavě má vír, proč tohle Shun dělá. Chce mít s ním sex nebo je to náhoda?\nShun se napne v moment, kdy ucítí, jak se něco dotkne jeho klínu, ale nic tam není kromě vody! Pohlédne na Naiyaha. Dělá to snad on? Popravdě netuší, co tu vlastně chce, ale nemohl usnout, tak si vyšel proletět, když zahlédl Naiyahův stín. Neví, co ho popadlo a už byl uvnitř. Nahé tělo, horká voda… A najednou byl ve vodě. Neměl by tu být.\n„Starý pane, to se musíte uchylovat k triku?“ zkusí ho vyprovokovat.\nNaiyah zaskřípe zuby. „Kdo si myslíš, že je tu pánem? Ty snad?“\n„Jsem rychlejší!“ Shun v ruce drží Naiyahův úd.\n„Jsi si tak jistý?“ řekne mu předkloněný Naiyah. Sice fyzicky ho nedrží, ale voda svírá vzrušený úd víc než pevně. Na tvářích obou se objeví úšklebek. „Chybí ti zkušenosti, chlapečku.“\n„Nejsem chlapeček,“ cedí mezi zuby Shun. „Starý pane,“ řekne úmyslně urážlivě.\n„Starý pane?“ Najednou Shun je přetočený. Snaží se vymanit z pevných vodních pout, ale ty ho svírají pevně. Najednou ucítí na zadku ruku. Zasténá, když do něj pronikne prst.\n„Ale, líbí se ti to?“\n„No a co?“ zasténá Shun znovu. Jeho tělo začíná se chvět touhou. Chce, aby si ho Naiyah vzal, aby se do něj vyprázdnil. Chce být s ním. „Strčíš ho dovnitř, nebo nemáš odvahu, starej pane? Možná už to nezvládneš,“ popíchne ho. Zalapá po dechu, jak do něj zajede úd. Je obrovský a perfektní. Nikdy by neřekl, že je taky na chlapy, ale co vlastně o něm ví? Rozhodně umí to rozparádit, když ho zalévá vlna za vlnou a jeho zadek úpí pod vpády údu.\n„Mohlo by být lepší!“ zasípe. Chce víc, chce být jim roztrhán na kousky, chce se v jeho semenu utopit. Neví jak, ale leží na podlaze a jeho tělo je přibité k podlaze. Vytřeštěnýma očima skoro nemůže dýchat. Vykřikne, jak se to v něm všechno roztrhne. Poslední myšlenka je, že na starého pána má, sakra, páru. Leží, mohutně oddechuje.\nNaiyah se dívá nečitelně na tělo. Tohle nezažil už dlouho a potřeboval to. Neví, zda mu má poděkovat nebo ne, když je povalen. V šoku se dívá do černých Shunových očí. Jasně vidí tam úmysl, že ho ojede stejně, jak to před chvíli udělal on.\nNež se rozhodne, zda má mu to dovolit nebo ne, k jeho dírce je přiložen vzrušený úd a cpe se dovnitř. Zasténá rozkoší i bolestí, jak tomu není přivyklý.\n„Jsem v tobě! Vystříkám ji,“ šeptá náruživě Shun. „Udělám ti to, jako nikdo jiný.“ Začne se v něm pohybovat. Naiyah jedině na co se vzmůže je, že ho sevře do objetí svých paží a nohou. „Je tak těsná, tak nádherně teplá, rozkošná, jako ty celý,“ lichotí mu.\nNaiyahovi je fuk, co říká, Chce jenom, aby ho doprovodil na vrchol. Ten nastane brzy. Skoro ve stejnou dobu vykřiknou slasti. Shun si lehne na Naiyaha.\n„Na starého pána ti to docela jde,“ řekne a políbí ho. „Co teď?“\nOtázka Naiyaha vzpamatuje. Shodí ho ze sebe. Všude kolem sebe cítí vůní sexu. Mezi nohama cítí vlhko, jak se do něj Naiyah vystříkal. Sebere jukatu a zabalí se do ní. Dlouhé vlasy, které se rozpustily ve vášnivém laskání, opět sepne jehlicemi. Cítí se dobře, ale nemůže dovolit, aby jeho rozkoš zvítězila nad povinnostmi.\n„Co teď, starej pane? Pořád chceš, abych šukal tvého syna?“ řekne na rovinu Shun. Postaví se s tělem, na kterém jsou známky toho, že měl divoký sex.\nV Naiyahovi se sváří všechno. Rád by, kdyby to bylo jinak. „Ano.“ Odvrátí tvář.\nShun k němu přijde se vzteklým obličejem, sevře mu tvář, otočí ho k sobě. Myslel si, že se změní, ale ne. Mýlil se. „Pak po nocích budeš přemýšlet, jak ho tvrdého strkám do Shunovy prdele!“ pustí ho, rozbije okno a vypadne ven. V hrudi se v něm všechno sváří.\n„Zatraceně!“ zavrčí Naiyah unaveně. Proč jenom musí lidé přinášet komplikace? Jak snadno by bylo, kdyby nechali všechno plavat. Sklouzne ke klínu, sevře si ho. Posadí se na okraj vany. Před očima mu vyvstane Shunův zadek i to, jak do něj vrážel. Zasténá a na podlahu dopadne sprška semene. Unaven jak nikdy, zvedne ruku. Udělal se. Stačilo jen si ho vybavit, ale povinnosti, slib daný v dávnověku, ho zavazuje. Nechce ho porušit. I tak porušil daný slib své paní. Jak se jenom jí podívá do očí?\nS úvahami na další den jde do ložnice, ale tentokrát nemůže usnout. Ráno se probudí nevyspalý. Rád by pokračoval, kde včera se Shunem začal. Obleče se do formálního kimona. Jde ven. Zatím ještě je klid, za což je rád. Netouží kohokoliv potkat.\n„Pane, kam to bude?“ optá se překvapeně Dai, který čistí už i tak lesklé auto.\n„Ano. Hned to bude. Jen se obleču.“ Rychle zajde do přístěnku. Obleče se, na hlavu si dá čepici jako na západě. Naiyah zatím se usadil v autě a čeká. Cesta je bez problému a tak za chvilku už vchází do nemocnice. Personál už ho zná, tak mu nebrání v návštěvě, přestože návštěvní hodiny ještě nejsou.\n„Přišel jsi, to jsem ráda,“ ozve se tichý hlas z postele. Černé vlasy pečlivě učesané, ale bílá tvář a ruce na pokrývce napovídají, že žena je nemocná.\n„Nespíš? Máš odpočívat.“ Naiyah se strachem v srdci se postaví k oknu.\n„Vím, spím dost.“ Mitsuki se zvědavě zadívá na svého muže. Pak si to uvědomí. Usměje se. Ne nadarmo je větrným mágem, který je nejlepší pátrač na světě. Sice svou moc z větší části pozbyla, ale ještě jí něco zůstalo. Dost na to, aby mohla odejít uklidněna, že Naiyah nezůstane sám. „Něk-někdo se objevil v tvém životě.“\n„Cože? Ne, jsi…“\nJemný smích přerušovaný kašlem. „Jsi lhář. Vždy jsi jim byl. Je to na tobě vidět.“\nNaiyah se posadí k lůžku. Vezme ji za ruku. „Před větrným mágem se nic neutají, že?“\n„Ne, to ne. Ko-konečně mohu o-odejít,“ zasípe. Cítí, že ji síly opouštějí.\n„Budeš tu ještě s námi dlouho. Uzdravíš se.“\n„Lháři. Bála jsem se,“ začne silným hlasem jako před nemocí. „Že zůstaneš sám. Je to úle…“ Nedořekne a ruka ochabne. Oči se dívají na strop trochu překvapeně. Přístroje zešílí a vydávají naříkavý zvuk, jako by věděli, že jsou bezmocné.\n„Sestro! Doktore!“ zařve. „Mitsuki! Mitsu! No tak!“\n„Defibrilátor! Plnou dávku!“ poručí. „Ještě jednou!“\n„Konec,“ vydechne sestra se slzami v očích. Doktor se narovná. Zadívá se na sokého Jamano Naiyaha.\n„Je mi to moc líto.“\nNaiyah přikývne. Žal v něm dusí jakýkoliv slova. Nemůže nic říct, protože netuší co. Dveře se otevřou, dovnitř vpadne vysoká černovlasá žena v kostýmku. Pohlédne na postel, odstrčí sestru a doktora. Přitiskne se k chladnému tělu. Z očí jí proudí slzy a rty se chvějí. Pláč se mění v štkaní, potom v tiché vzlyky.\n„Tati, proč? Já vím! Nemohl jsi…“\nŽena se zvedne, obejme Naiyaha, jako by z něj chtěla čerpat útěchu, ale sílu, aby mohl dál žít. Naiyah ji hladí po zádech, kolébá ve svém náručí, jako když byla miminko. Unavenýma očima se dívá na Mitsuki. Byla s ním tak dlouho. Ještě teď si vybavuje její zvědavý pohled plný důvěry, když ji viděl prvně. Tolikrát ztratil milovanou osobu. Vždy si myslel, že už nikoho dalšího nebude chtít po svém boku a opět se našel někdo, kdo dal mu zapomenout. Kdysi dávno si myslel, že si na smrt zvykne, ale i po těch staletích ho to znovu rozesmutňuje a dusí. Tak rád by vzal jejich smrt na sebe. To jediné nemůže.\nDoktor pokyne sestře a nechá je samotné.\n„Je mi to tak líto, holčičko.“\nAiko popotáhne. „Přišla jsem maminku navštívit ještě, než půjdu k tobě. Jsem ráda, že jsem tu byla včera. Pěkně jsme si popovídali.“ Otře si slzy. „Už nemohla dál. Včera mi to řekla. Nevím, co ji drželo při životě.“\n„Měla velké problémy. Když mág ztratí svou sílu, jako by ztratil chuť žít.“\n„Ne, tím to nebylo. Dělala si velké starosti o Shina, o mě, ale hlavně o tebe. Ptala se mě, zda někoho máš.“\nNaiyah se nadechne. Neřekl ji to, ale ona to i tak poznala. Přestože byla slabá, byla natolik silná, aby mohl ještě zbytek své síly použít. Teď se za ten úlet stydí. Rád by ji… Nebo možná to chtěla… V hlavě zmatek nad svými úvahami, nad úvahami Mitsuki i Shunem.\n„Máš starosti, tati?“\n„Ano. Jsem rád, že ses vrátila do Tokia.“\nAiko se i přes smutek pousměje. „Maminka taky byla ráda. Našla jsem si učitele. Nemohu být mágem, ale pár věcem jsem se naučila.“\n„Jsem rád. Řekneš mi to, až vše zařídíme.“ Pohlédne na svou paní. Aiko pochopí. Dotkne se otcovy ruky. „Zařídím to s Eimi. Ty se musíš soustředit na důležitější věci. Maminka by to tak chtěla.“\n„Telefon, soke. Je mi líto.“\n„V pořádku.“ Chvilku poslouchá, potom přikývne. „Musíme jít. Aiko, děkuji ti.“\n„Jako vždy. V nejbližší době můžeme čekat první z prvních bouří. Dai, pojedeme. Aiko, večer. Je to stále tvůj dům a stále máš tam své místnosti.“ Ztrápeně se zadívá na Mitsuko. Odejde. Rozloučí se s ní těsně před pohřbem. Chápala by ho.\nZa bránou domu, kde žije po staletí, najde Nyoko. Povzdechne si. Zapomněl na ní. Má ji poslat pryč? Ne! Jedná se o jeho syna. To nemůže odkládat.\n„Čekám tu na tebe… Stalo se něco?“\n„Mit… Moje paní zemřela,“ řekne dutě. „Půjdeme. Emi, prosím tě, pomoz Aiko s přípravami.“ Ukloní se před ní.\nEmi úklonu zopakuje. Její hlas zaševelí. „Aiko už mi volala. Je to pro mě samozřejmost. Je mi… Omlouvám se.“ Nayiah ji pokývne. Velmi dobře ví, jak se cítí. Všichni co tu jsou, jsou s nimi svázání a Mitsuko měl každý pro její starostlivou povahu rád.\nZavede Nyoko hlouběji do zahrady.\n„Shin jednou zemře.“\nNyoko se odmlčí. „Každý koho si oblíbíš, zemře, jen ty zůstaneš věčná. Je to naše prokletí. Tolik toho dostaneme a tak moc nám je vzato. Měla bys od toho nápadu upustit. Pro tvou umíněnost zde není místo.“ Pokyne Otsuyo. Ta položí před ně tác s čajem. Ruce se jí chvějí a v očích má bolest.\n„Běž, nechci být rušen. Večer se všichni s naší paní rozloučíme.“\n„Ano, soke. Omlouvám se za nemístná slova.“ Ukloní se a pozpátku vycouvá. Nyoko s Naiyahem opět osamí.\n„Chci se tě optat na něco jiného. Když jsme spolu mluvili předtím, zmínila ses o Nissonu. Proč by měl důvod nás zachraňovat?“\nNyoko se na Naiyaha zahledí. „Myslím, že jsme jeho experiment.“\n„Myslím si to. Nevím to jistě. Povídalo se, že začíná být až moc vlezlý a experimentuje se světy. Víš, že náš a tenhle není jediný.“\n„Nechci tu mít ostatní. Nebylo by lepší zemřít?“\n„Já… Asi ano. Je to pěkný svět, přestože pro nás bez magie smrtelný.“\n„Nechci odejít. Mám ho rád. Sice nadávám, ale rád pozoruju sovu rodinu, jak se rozrůstá, jak přibývají nové děti, i svým způsobem jak odcházejí. Méně mám rád starosti, které mi způsobují… Byl bych rád, kdyby sis to se Shinem rozmyslela. Je mladý, ale ty jsi věčně mladá. Teď je mladík, bude ti stačit v třiceti, čtyřiceti, ale v osmdesáti bude stařec, který ti možná nabídne svého přítele, aby ho zastoupil.“ Vybaví si některé své manželky.\n„Zažil jsi to…“\n„Nespočetněkrát. Jak oni se k tobě přivážou, ty zároveň k nim. Prosím, nech ho být.“\nNyoko mlčí. „Prosíš. Dřív bys to neudělal. Možná jsi to slovo ani neznal.“\n„Poznal jsem ho.“ Odmlčí se.\nNyoko se k němu natočí. „Naiyahu, právě jsi řek, že máš svou rodinu rád, že se rád díváš, jak rozrůstá, ale Shin nebude mít děti, jestliže tomu dobře rozumím. Nemá rád ani muže. Chceš ho zničit?“ Vstane. „Ty by sis měl rozmyslit, co vlastně chceš. Zda štěstí své rodiny nebo povinnost. Já jsem rozhodnuta. Chci být se Shinem. Když bude potřeba, budu o něj bojovat. A když mu bude osmdesát, budu ho držet za ruku. Nebojím se toho.“\n„Měla by ses bát. Není nic horšího než, když ti odjede milovaný člověk. Zažiješ to.“\n„Možná. Nech ho jít.“\n„S tebou…“ zašeptá pochmurně. S tou, díky které se sem dostal. Měl by ji přijmout do rodiny? Co má dělat? Sedí ještě dlouho v zahradě. Vnímá svůj svět schovaný za bariérou. Je krásný, je bezpečný před světem lidí a nebezpečný před démony toho světa. Jak se má zachovat? Ale i kdyby opustil domov, potom nemůže porušit slib, který kdysi dal. Ne, šógunovi, ale rodině, která ho vzala mezi sebe a dala mu vše, co mohla. Té je zavázán, té je zavázán každý člen rodiny tak jako od dávnověku. Shin musí splnit svou povinnost přesně tak, jako by ji splnil každý člen rodiny.\n„Zítra budeme bojovat.“\n„Ano.“ Nehodí se, to protože by Mitsuki měla mít pohřeb, ale démoni si nevybírají čas a rozhodně své úmysly neodloží kvůli pár nicotným lidem.\n„Jsem připravený. Budu bojovat, jak nejlépe dovedu.“ Vstane, ukloní se. Naiyahu je velmi rád, ale popravdě v nitru necítí radost. Spíš únavu. Ví, že většina toho pramení ze smrti, že to přejde. Tak rád by teď zde nebyl.\n„Tak jo, starej pane. Prý to zítra začne.“\n„Shune, mohl bys chodit jako normální člověk?“\n„Proč? Jsem větrný mág. Nemám rád pohřby. Mizím…“\nNaiyah za tím malým drzounem zavolá. „Jsi teď Jamano!“\nShun se ve v duchu před vodní bariérou zastaví. V tom případě by nebylo radno, kdyby odešel. Jamano, Jamano. Tolik s tím nadělají. V nitru ví, proč tu nechce být. Svázal se, ale jeho mysl i tělo touží po něčem jiném. Sám to neumí pojmenovat, ale dobře ví, že až se toho dotkne, pozná to. Odvrátí se, ale pak projde bariérou. Naiyah mu v tom nebrání. Je to Shunovo rozhodnutí, ale až skončí pohřeb a završí se období tajfunů, potom si budou muset promluvit o významu rodiny.\nVečer stojí při pohřbu vedle rakve s Mitsuko. Přijímá slovy útěch. Ještě přes noc hlídá její spánek. Právě zapaluje další vonné tyčinky, když zpozorní. Je to tu. Vyrazí ven. Zastaví se na břehu moře na malé skalce. Očima pátrá po oceánu. Tam v hloubi temna se probouzí démon. Zvedne hlavu, nasaje do sebe vzduch. Cítí to.\n„Je tam. Silný?“ ozve se u něj.\n„Shune, jak silný?“ opáčí.\n„Dost, poradím si s ním.“\nNaiyah přikývne, když si uvědomí, že zde není Shin. Zadívá se vedle sebe. Stojí klidný v džínech, s vytaženou bílou napůl rozepnutou košili. Boty někde cestou zapomněl. Vzrušuje ho to. Ruce zastrčené do kapes. Hlas je klidný, ale vsadí se, že je to maska.\n„Tati, Soke!“ Shin se chce postavit vedle otce.\n„Udělejte za mnou kruh,“ rozhodne se v mžiku. Pohlédne ke hvězdám, ke svému světu, která tam kde si je. Není odtud vidět, ale on už tam nepatří. Jeho rodina je za ním, jeho partner vedle něj. Není nad čím váhat.\nMitsuki to vycítila, proto odešla. Koutkem oka zpozoruje polooblečenou Aiko. V ruce drží lístky se zakletím. Takže takhle to je. Je rád, že našla svou moc. Možná právě proto se vrátila. Že se cítila být užitečná.\n„Shine, ustup k ostatním. Shune, vedle mě!“\n„Ty se mi postarej o vnoučata!“ Přikáže se smíchem, ale pak ho zalije ledový klid. Tam je, tam v nitru nepobádaných hlubin, tam je zlo i dobro, tam vznikají démoni. A on je tu, aby chránil svou rodinu. Nadechne se, v rukou se mu vytvoří luk s šípem.\nNaiyahu na nic nečeká a šíp vypustí směrem k Tokiu. Shun nechybně se dívá, jak celé Tokio je schováno pod vodní bariérou. S úctou se zadívá na Naiyaha. Spletl se. Je sice mocný, ale starý pán je silnější.\n„Teď ty. Nejtěžší je vyčkat okamžiku, kdy použiješ svou plnou sílu mága. Poradíš si?“\nShun se usměje. „Jen abys ty to zvládl, starý pane!“ Nejbližší členové rodiny Jamano zalapají po dechu nad tou drzostí.\n„Neboj se, zvládnu to. Teď! Spoutání!“ vykřikne a spoutá masy vody, aby nedaly šanci získat démonovi větší moc. Za ním členové rodiny se modlí a posilují jejich sílu, zatímco jiní chrání ostrov od jakéhokoliv vyrušení.\nTeď to nastane, pomyslí si Emi, když vycítí, jak ti dva sbírají veškerou moc, kterou získali sepsáním úmluvy s duchovními pány živlů.\nOstrov se ponoří do ticha, kdy dvě bytostí svou veškerou moc použijí, aby spoutali oba démony. Když je po všem, Naiyah zachytí Shuna do náruče. Pohlédne k Tokiu. Bariéra povolila a na lidi se snáší drobný slaný deštník, vytvářející pohádkově krásnou duhu. Odvrátí zrak od duhy a zadívá se do tváře, která mu zůstane po boku na dalších několik let.\nJemným pohybem odstraní z obličeje vlasy. Vezme ho do náruče. Nese ho k domu.\nEmi všechny zadrží.\n„Nechte ho s tím vyrovnat,“ pronese tiše. Všichni jí mlčky vzdají úctu. Shin se zadívá na Nyoko. Ta se teple usměje, pak se zadívá na tečku na obloze, která může být jejich Světem nebo taky ne. Konečně se od něj odpoutala. Patří sem, do rodiny Jamano a zůstane v ní tak dlouho, dokud to bude potřeba. Tak jako Naiyah.\n„Bojovala bych za tebe,“ pronese k Shinovi.\nEmi osamí a zadívá se na lesklou hladinu moře, kterou pozlacuje slunce. Je šťastná, že vše dobře dopadlo, přestože jejich paní odešla, ale věří, že odešla přesně, tak jak ji to řekla.\n„Nechci, nepřeju si, aby byl sám… Musí mít někoho. Je tak sám, Emi… Sám… Odejdu, až to bude potřeba, až nebude sám… Bojím se o něj. Tolik se bojím, že zapomene… Prosím…“\n„Není sám, Mitsuki.“\n„To je dobře,“ odpověděla by, ale zřejmě to zjistila, proto spočinula v pokoji. Její tvář byla klidná, tichá, šťastná. Otočí se směrem k domu. Má tolik práce. Nechá pobřeží s oceánem a jeho tajemnem na pospas osudu. Oni jsou tu, aby chránili svět lidi, ne svět démonů, přestože jsou starší než oni.\n(Lachim, 27. 6. 2014 12:05)\nKrásné. Jako vždy. Díky\n(Widlicka, 13. 5. 2014 23:37)\nPřekrásná povídka ^^\nStále si říkám, kam na všechny nápady na povídky chodíš ;-) ale nepřestávej psát, jsou překrásné ^^\n(Elen, 7. 5. 2014 10:10)\nMoc pěkná povídka :), díky\n(Mononoke, 3. 5. 2014 21:39)\nChytľavý príbeh s veľkým potenciálom: experimentuje sa so svetmi, na jednom to dopadlo dobre...\n(Natali, 1. 5. 2014 20:52)\nidem si to prečítať ešte raz :)\n(Pavla, 30. 4. 2014 23:05)\nmoc pěkné řešení,krásná povídka,díky\n(Nirei, 30. 4. 2014 20:04)\nBola to úžasná poviedka, zhltla som ju jedným dychom :)\n(katka , 30. 4. 2014 20:04)\nděkuji vymyslela jsi to skvěle


Trajekt z Lipsi do Patmos- Rezervujte si trajektovou přepravu do trajekt Patmos on-line na AFerry\nTrajekt z Lipsi do Patmos\nTrajekt z Lipsi do Patmos s AFerry.\nLipsi do Patmos je vnitřní cestou v Dodekany, provozovány společností Dodekanisos Seaways.\nRezervujte si trajekt z Lipsi do Patmos s předními provozovateli trajektů snadno a rychle on-line na AFerry. Tato stránka obsahuje užitečné informace o rezervování trajekt z Lipsi do Patmos, aktuálních akčních nabídkách, plavebních řádech a přístupu k nejlevnějším lodním lístkům na trajekt z Lipsi do Patmos.\nPorovnejte ceny všech provozovatelů trajekt z Lipsi do Patmos pomocí nástroje pro porovnání cen výše, který poskytuje přehled aktuálních cen a dostupnosti. Trajekt z Lipsi do Patmos si můžete zarezervovat také pomocí vyhledávače tras. Jednoduše zvolte trasu a přepravní požadavky, klikněte na “Hledat” nebo “Ukázat cenu” a ještě dnes si rezervujte trajekt z Lipsi do Patmos.


Discover: Země neznámé – JOUOB\n1. 12. 2018 23. 7. 2020\nDíl stodvaapadesát sestává je takovým adventním kalendářem vyplněným malými drobnými věcmi. Představení několika menších novinek ze světa deskovek je protkáno mikrotémátky, postřehy a zážitky, které na nás zaútočili v průběhu …\nJOUOBcast@132 / GAMEPLAY : Discover – Země neznámé\n25. 10. 2018 22. 7. 2020\nK čemu by nám bylo hru otevřít a pak ji zas zapakovat? K ničemu! A tak jsme se po dekrabizaci rovnou vrhli na gameplay čerstvé novinky FFG v české verzi …\nJOUOBcast@131 / DEKRABIZACE : Discover – Země neznámé\nVypravili jsme se prozkoumat útroby hry Discover: Lands Uknown. Novinka firmy FFG byla celosvětově vydána v jeden den, konkrétně 25. října. K různým jazykovým mutacím se přidala i česká verze …


Martina Holubářová: 5 způsobů, jak najít svou porodní asistentku\nKde hledat svou porodní asistentku?\nZkuste oslovit porodnici, kterou jste si vybrala, zda čirou náhodou nemá smlouvu s externí porodní asistentkou (je jich jen hrstka). Taková porodní asistentka zpravidla působí jak soukromě, tak v porodnici. Funguje to tak, že si porodní asistentka jakoby "pronajme" porodní sál v porodnici a vy si najmete tu porodní asistentku s porodním sálem a se vším, co má k dispozici, včetně spolupráce s porodnickým personálem. V těhotenství a po porodu se setkáváte v ambulanci porodních asistentek nebo u vás doma.\nVideorozhovor s externí porodní asistentkou Janou Riedlovou\nPotřebujete porodní asistentka "na jedno použití"\nNa druhou stranu ty, co komplexní péči poskytují, mohou být snadno přetížené. 10 doprovodů k porodu měsíčně no problem. Pro mě byly třeba strop 3. Byla to moje hranice, kdy pro mě byla nejdůležitější kvalita péče. Přitom jedna z nejčastějších otázek především od partnerů žen v mé péči zněla: "A u kolika porodů jste už byla?" Záleží na tom?\nVystavil Martina Holubářová v 7:32


Cocoon pouzdro Zippered Flat Document Bag L | Outdoor-Shop.cz Černá\nCocoon pouzdro Zippered Flat Document Bag L Černá\nVoděodolné pouzdro Cocoon Zippered Flat Document Bag L je kompaktní lehké voděodolné pouzdro s odolností proti znečištění. Je ideální pro uložení cestovních dokumentů a na ochranu drobné elektroniky. Vyrobeno z nylonu Oxford s TPU laminovanou vrstvou. Má plně svařované švy bez jakéhokoliv prošívání. Transparentní přední panel pro lepší přehled, co je v pouzdru uloženo. Má voděodolný zip s poutkem, dvě boční poutka pro možnost provlečení např. popruhem batohu.\nVoděodolné pouzdro Cocoon pouzdro Zippered Flat Document Bag L Černá dnes za pouhých 349 Kč je skladem a můžete si ji osobně vyzvednout na naší kamenné provozovně Zlín po předchozí objednávce. Pokud si Cocoon pouzdro Zippered Flat Document Bag L objednáte dnes, zásilka k Vám dorazí v úterý 28.11.2017. Nákupem dnes ušetříte 46 Kč oproti standardní maloobchodní ceně.\nPotřebujete poradit s výběrem produktu Voděodolné pouzdro Cocoon pouzdro Zippered Flat Document Bag L Černá? Zeptejte se prodavače.\nÚvodBatohyDoplňky k batohůmCocoon pouzdro Zippered Flat Document Bag L Černá


Prodej skladu v Ústí nad Labem, 1 280 m² - REALCITY.cz\nProdej komerčního objektu 1 280 m² Ústí nad Labem, U Stodol\nExkluzivně jsme připravili na prodej z částečně zrekonstruovaný velmi rozsáhlý (620 m2) budova byla určena před rekonstrukcí ke skladování materiálů a výrobků. U budovy je provedena kompletní výměna krovu. Podlaha v patře je provedena z mostních panelů , což umožňuje, vzhledem k stavební nosnosti těchto prvků, umístit v tomto prostoru jakýkoli provoz. Dále jsou částečně provedeny vnitřní omítky a bourací práce. V objektu je plynová přípojka a 2 m od ní v souběžné komunikaci vede vodovodní řad a kanalizace. Budova je dále částečně podsklepena a je jí možné jako sklad využívat ihned , nebo po stavebních úpravách na jiné účely. U této nemovitosti není ke dni zveřejnění inzerce zpracovaný energetický štítek, proto je nemovitost inzerována v energetické třídě G..<br> En. náročnost b.: G - Mimořádně nehospodárná\nKód zakázky 45310


Libochovické noviny, Obyvatelé domova si užívali poutě\nObyvatelé domova si užívali poutě\nLetošní ústavní pouť se konala v našem domově důchodců 4. září. Datum jsme vybrali správně, protože bylo hezké počasí, teplo\nLetošní ústavní pouť se konala v našem domově důchodců 4. září. Datum jsme vybrali správně, protože bylo hezké počasí, teplo, a tím jsme měli zajištěnou 70% úspěšnost celé akce. A k úplné spokojenosti a dobré náladě napomohl program, který byl sestaven z vystoupení mažoretek z libochovické mateřské školy, taneční skupiny Barbie a Drsňáci z Klapého, taneční skupiny místní základní školy Pomněnky, lovosických Contrušek, a muzikantů Karla Šedivého z Prahy a Lumíra Tlustého z Klapého. Celý den jednotlivá vystoupení prokládala skupina Křešičanka.\nMimo kulturního programu byly pro návštěvníky připraveny další akce, navozující atmosféru poutě. Mezi nimi prodej štěstíček a perníčků, střelnice a focení před maketou svalovce a slečny v plavkách. Ale největší atrakcí letošní poutě byla strašidelná jeskyňka, která měla obrovský úspěch a na její prohlídku stála neustále fronta. Byl o ní takový zájem, že během poutě nebylo možné uspokojit všechny zájemce a prohlídka jeskyňky pokračovala ještě druhý den.\nVedle našich obyvatel si poutě také užívalo třicetsedm důchodců z terezínského ústavu a tamnějšího pečovatelského domu, kteří u nás pobývali kvůli povodním. K poutí patřili také hosté, kteří k nám přijeli z domovů důchodců v Milešově, Čížkovicích, Doběticích a ze severní terasy v Ústí nad Labem. Všem jsme nabízeli klobásy, pivo, koláče a oběd, který byl také typicky pouťový (jak jinak) a to kachna s bramborovým a houskovým knedlíkem a k tomu červené i bílé zelí. A že naše kuchařky umí vařit, o tom si nechte vyprávět od těch, co byli na pouti.\nChceš se dožít 100 let - jdi do domova důchodců\nDomov důchodců v Libochovicích začíná mít další tradici, a to oslavu 100. narozenin. Letos to bylo již po čtvrté za sebou, kdy obyvatelka domova slavila toto výročí. 26.8. se sešli obyvatelé, hosté a příbuzní paní Anny Vocelové, aby společně s ní oslavili její 100. narozeniny. Bylo obdivuhodné, jak oslavu prožívala sama oslavenkyně, která jeden taneční kousek neseděla a byla stále v kole.\nA pro Vás, kteří se chcete také dožít 100 let, jsem na základě pohovoru se všemi našemi oslavenkyněmi zjistila zásady, jak vysokého věku dosáhnout.\n1. jíst střídmě\n2. každé ráno si dát štamprdličku becherovky\n3. být vesele a optimisticky naladěn\n4. mít rád lidi, s nikým se nehádat\n5. tyto zásady doplňuji o poslední poznatek - tančit do 100 let


"Four Seasons Megeve vás zázemím a servisem nezklame, ale zvažte, zda vám vyhovuje jeho poloha na samotě. Soukromí v tomto případě znamená, že skutečně budete obklopeni pouze tichými horskými hřebeny. Alternativou může být nový sesterský hotel Chalets du Mont d’Arbois určený pro exkluzivní privátní pronájem."\nZažijte FS Megève\nKdyž za zdmi vašeho hotelu leží alpská krajina, to nejlepší, co pro jeho interiér můžete udělat, je postavit velká okna. Přesně na to vsází Four Seasons Megeve, kde eklektický a klidný design doplňují výhledy na dramatické velehory. V krbu praská hořící dřevo a vy se uvelebujete s knihou v ruce po napínavém dnu na lyžích. Ráno začnete několika kolečky v bazénu – skvělá rozcvička před odpoledním heli-skiingem na vzdálených svazích. Plní zážitků a příjemně unaveni zamíříte do spa, kde tělu dopřejete uvolnění při jemné masáži a dalších procedurách. Se skleničkou oblíbeného vína v ruce směřujete do atmosférického sklepa, kde na vás čeká gurmánská večeře.\nResort se rozprostírá na alpské samotě v náručí zvlněných kopců a hory Mont d’Arbois, 10 minut jízdy od centra malebné vesnice Megève. Lanovky jsou vzdálené přibližně 600 metrů a dovézt vás k nim mohou třeba saně tažené koňským spřežením. Využijte příležitost ke snadno dostupnému heli-skiingu, protože altiport je nedaleko.\nHotel se skládá ze 4 propojených chaletů, jež celkem nabízejí 55 pokojů. Jejich dekor se nese v krémových a čokoládových odstínech a většina má dřevěný balkon s výhledem na svahy. V suitách máte k dispozici i vlastní krb.\nLuxus, který resort nabízí, ocení páry i rodiny s dětmi. Nejmenší hosty čeká na svazích spousta zábavy, ať už s instruktory s prestižní certifikací ESF, nebo při běžné skupinové lekci lyžování.\nV hotelu se snoubí klasický špičkový servis Four Seasons s dokonalým zázemím. Ve sněhově bílém spa inspirovaném art deco si kromě bazénu odpočinete v relaxačních podech. Restaurace Le 1920 je oceněná 2 michelinskými hvězdami a v restauraci Kaito můžete vyzkoušet jídla inspirovaná japonskou kuchyní. Patříte-li mezi ty, kdo si potrpí na kvalitní víno, jistě nevynecháte návštěvu stylového vinného sklepa se sbírkou 12 000 lahví těch nejslavnějších i obskurních značek.\nFS Megève Fotogalerie\nPodívejte se na FS Megève Video\nLíbí se vám FS Megève?\nObjevte podobné jako FS Megève


Tréninkový deník Grace Geyorové. Nike.com CZ\nHráč Phantom: Grace Geyorová\nFrancouzská záložnice a vycházející hvězda Grace Geyorová vkročila do nového roku ve zbrusu nové botě: Phantom Venom. Nosí ji ti nejnebezpečnější hráči světa vyžadující maximální přesnost.\nNA MISTROVSTVÍ SVĚTA\nZápas USA a Francie není pro Grace přátelský ani v nejmenším. « Jsem z tohoto rozpisu opravdu nadšená a jsem stoprocentně připravená posunout svůj tým o stupínek výš » řekla Grace. « Dostala jsem skvělou šanci tuto botu vyzkoušet na té největší události ».\nODEMKNI NOVOU ÚROVEŇ HRY\nV nových botách Phantom Venom s dynamickými vlákny Flywire na flyknitovém svršku je Grace Geyorová vybavená optimálně ovládat míč a připravená odemknout novou úroveň hry a vypustit skrytého fantoma.


Mapa areálu - Hotel Zámek Štiřín\nAreál Zámku Štiřín\nÚstředním bodem celého areálu je zámecká budova. Na její severní, hlavní vstupní straně, je Čestný dvůr uzavřený na západní straně zámeckými křídly. Dominantou jižního průčelí je dvouramenné schodiště se sochařskou výzdobou. Na úpatí budovy je pravidelná tzv. Francouzská zahrada, která s mřížovým dělícím oplocením plynule přechází v přírodně krajinářský (anglický) park. V zámecké budově se nachází pokoje pro hosty i reprezentativní konferenční salónky.\nBudovy hospodářského dvora – Dům Salm, Jockey a Arminia doplňují areál o další ubytovací a konferenční prostory. Celý areál pak uzavírá Dům Atis postavený ve stylu organické architektury podle návrhu Ing. arch. Kačera. K dispozici je pro hotelové hosty ale i širokou veřejnost restaurace, golfové zázemí (simulátory golfové hry) a wellness centrum.\nKe komplexu budov přiléhá devítijamkové golfové hřiště s parem 70 situované v anglickém zámeckém parku s nádhernými přírodními scenériemi.


Komentáře ze dne 27. 4. 2017 | KdoVolal.eu\nKomentáře ze dne 27. 4. 2017\nV čtvrtek 27. 4. 2017 bylo okomentováno 22 telefonních čísel a napsáno 22 komentářů. V následujícím seznamu naleznete seznam posledních komentářů uživatelů. Požadované telefonní číslo vyhledáte v seznamu a můžete se podívat na detail, kde naleznete ostatní komentáře k číslu. Pokud k telefonnímu číslu ještě komentáře neexistují, můžete v detailu zanechat vlastní komentář a pomoci tak ostatním.\nAsi 14x navoláváno po zvednutí se nikdo neozval pořád vyzvánělo\nPaní chtěla vědět, jestli souhlasím s nahráváním, řekla jsem, že nemohu souhlasit, pokud nevím, o co jde. Nevím, kde na mě sebrala číslo, v Bille nenakupuji a s Reiffeisen nemám nic společného. Opravdu to musela být výhodná nabídka, když ji opakovaně vnucují a nikdo ji nechce. Za takové otravování lidí by měl být kriminál.\nNejaka spina ktera se ukaji anonymy..\nNemohla jsem hovor přijmout\nNevím kdo to je, prozvání, neberu to. Hlavně nechápu kde se dopátral mého čísla\nVyhrožující sms , kyberšikana\nProzvání mne dopoledne,kolem 11hod. v době,kdy spím po noční směně. Když mobil zvednu,nikdo se neozývá.Musí to být blázen,chorý člověk,idiot.\nDnes opět volali, jednoduché - nezvedám. OVA\nNabídka schůzky zástupce společnosti, která nabízí levnější energie\nDalsi otravne cislo .. Nedaj pokoj a nedaji pitomci\nSpolečnost Cyrrus/Cyrus, prodej dluhopisů.\nNeustale vola, nekolikrat denne, I po 10te vecer, kdyz to zvednu, hovor se ukonci a nelze na nej zavolat zpet.\nNo asi jsem hnusný volala mi taky dnes 27.04 2017 ale já zavěsil a kouknul na internet jestli je to oki.A dopadlo to takhle\nPokud by to bylo ok asi bych koupil ale nezdálo se mi zrovna tak složité komponenty u postižených třeba uvažovat hojky\nNabídka pojištění od ePojištění.\n177864201, 2080684672, 221592375, 225020008, 226289130, 234706080, 277001360, 389005216, 412355360, 468006011, 477071170, 731547452, 734732416, 735703951, 737150573, 738277382, 775770941, 776009665, 777598294, 7795000, 792507330, 90309


Bílá pánská maskáčová mikina bez kapuce Bolf 2061\nPánská mikina v bílé barvěVyrobeno pro Bolf firmou MechanichPřes hlavuMaskáčový vzorSpodní část a rukávy ukončené pružným lememSportovní stylNa modelu (182 cm, 82 kg) je velikost XLMateriál: 100% Bavlna.. zistiť viac>>\nAva 995 13 Kalhotky S plum shine\nSexy kalhotky. Přední díl modelu je vyrobený z hladké látky a je ozdobený vsadkou ze síťoviny a krajky. Model zdobí svůdně hravá mašlička. Nohavičky jsou olemované jemnou krajkou. Zadní díl je ušitý ze síťoviny.Složení: 91 % polyamid, 5 % bavlna, 4a% elastan... zistiť viac>>\nNipplex Sabrina Noční košilka S bordová\nElegantní měkká podprsenka v béžové a pudrově růžové barvě. Ušitá je z hladkých materiálů s krajkou a výšivkami. Košíčky dobře drží prsa a vytváří svůdný dekolt. Spodní část košíčků je ze stabilní látky a horní se ze zdobené síťky. Mezi košíčky je mašli�.. zistiť viac>>\nPánský svetr v černé barvěVyrobeno pro Bolf firmou ComeorSvetr bez vzoruSvetr přes hlavuKulatý výstřihSpodní část, výstřih a rukávy ukončené pružným lememSvetr se přizpůsobí každé postavěKaždodenní stylNa modelu (182 cm, 82 kg) je velikost XLMateriál: 50% Vlna, 50% Polyak.. zistiť viac>>


Slováci nechceli samostatnosť (Edo Velecký)\n"Muž zabil Roma?" (Václav Pinkava)\nZaměstnanost, podnikatelství a státní správa:\nČeši se uplatní na Západě, budou-li dostatečně kvalifikovaní a schopní (Vladimír Rott)\nErotická reklama v Británii zakázána:\nCo je špatného na těle Sophie Dahlové (Daily Telegraph)\nReklama neeticky manipuluje hlavně slabé a bezbranné lidi (Juliana)\nHrozí nám diktatura anonymních expertů (Eugen Haičman)\nValorizace starobních důchodů je diskriminační - požaduji nápravu (Karel Kleisner)\nMédia a politika:\nZamlčené jádro sporu o guvernéra (Miloš Štěpánek)\nNedělní partie dvou hejtmanů - mediální ohražení (Miloš Štěpánek)\nReakce po uzávěrce:\nJak BL píší o České televizi: Jste věčný kverulant, Jane Čulíku, a BL jsou bulvární jako Blesk (Ivan Javorský)\nZamlčené jádro sporu o guvernéra\nTěsně po senátních a krajských volbách, v nichž malá účast občanů potvrdila nízký zájem o politiku, jsme zažili během třetí dekády listopadu další - tentokrát "guvernérské" - kolo mediálního humbuku, v němž byla veřejnosti politika opětovně znechucována. Tento výraz se opět používal převážně jako sprosté slovo.\nVětšina novinářů v podstatě tvrdila (každý podle svých "nezávislých" sympatií), že jimi favorizovaný ústavní činitel jednal podle práva a v národním zájmu, zatím co ostatní - vedeni nízkými pohnutkami - vnášeli do kauzy politiku, škodlivou vnitrostátně i vůči zahraničí. Z koktejlu fragmentárních tvrzení i dovedných zámlk státníků a politiků (pro něž je ovšem machiavelismus povinnou součástí kvalifikace) vládních, hradních i opozičních nám média pod omáčkou kritiky politiky opět představila virtuální obrázek čachrářského politikaření. Na frak dostala opět "škodící" "socanská" vláda (té se nezastal snad nikdo), perfidní opoziční smlouva a dokonce i bývalý hradní milec a dočasný předseda vlády (již tehdy prakticky za současnou čtyřkoalici!), odstupující guvernér ČNB, nemluvě o filosofovi na trůně. Ze skutečně sporného jádra - klíčových problémů národohospodářské politiky - byly jen okrajově zmíněny úrokové sazby, o potřebě jichž zvýšení se bankéř nedávno kuse (necitlivě či neopatrně?) vyjádřil.\nTento opakovaný mediální trik - bohužel stále ještě účinný - působí na českou nízkou politickou kulturu jako rakovina. Zahušťuje mediální smog kolem reálných problémů národa, kazí dobré jméno politiky a státu, u nás tak často poplivávaných, ale nezbytných nástrojů občanské společnosti pro řešení jejích problémů. Intenzivní mlžení zastírá, že politika je přece jen konec konců "správa věcí veřejných". I když se nutně prosazuje i mocensky, ve sváru zájmů různých socio-demografických skupin (ať se jim říká jakkoliv), s jejich nezbytnou representací politických stran a jejich koalic, jejichž role je u nás rovněž zpochybňována.\nHlavní otázka, která měla být občanům předložena dávno, avšak alespoň při příležitosti sporu o guvernéra, se týká překonání obecně známé cenové a mzdovou propastí vůči Evropské unii. Tyto ukazatele u představují u nás kolem 40% (podle kursovního přepočtu) či téměř 60% (podle parity kupní síly) průměru EU, což znamená, že vůči jejím nejvyspělejším státům je poměr ještě horší. Trvalé zachování takových rozdílů po našem vstupu je sotva myslitelné (při volném pohybu osob by se petrifikovalo i nynější zvýhodnění návštěvníků se zahraničními výdělky a "trestal" našince při výjezdu do zahraničí). Pro překonání tohoto rozdílu přicházejí teoreticky v úvahu dvě cesty.\nJednak je tu známější a obávaná cesta "dohnání" zahraniční úrovně cen a mezd. To ovšem prakticky znamená inflaci, na kterou - vlivem zpožděného průběhu přerozdělovacích procesů v ekonomice - zpravidla doplatí především důchodci a "terciérní sféra", příjemci tarifních platů tj. zaměstnanci rozpočtové sféry. Přichází však v úvahu i druhá možnost, veřejnosti natolik málo známá, že může připadat jako z oblasti sci-fi. Bylo by to takové zvýšení konkurenční schopnosti českých exportních artiklů, které by vedlo k odpovídajícímu posílení naší měny. Zpevňování koruny se ovšem v současnosti děsí většina našich exportérů. Kterou z těchto cest či jaký jejich vzájemný mix zvolit, to je opravdu politická otázka, protože tady jde o zájmy velkých skupin občanů, pro něž budou různá řešení rozdílně bolestivá či naopak výhodná. V jistém smyslu je to podstatná otázka zájmu vskutku národního.\nV tomto rámci ovšem výše diskontních sazeb, o níž - jak jsem již uvedl - byla v mediální kampani "o něčem jiném" jen nezřetelná zmínka, není tématem okrajovým, ale naopak téměř centrálním. Prosazování toho či onoho řešení za kouřovou clonou handrkování "kdo-s kým-proti komu" je základem pro politikaření, které má se skutečnou politikou společných jen několik písmen v názvu. I toto mlžení politiku v očích veřejnosti diskredituje, jako v nedávné minulosti tak mnoho kroků naší společensko ekonomické transformace. Došlo na havárie údajně "jedině správných řešení", které dosud nebyly náležitě zhodnocený, politická odpovědnost za ně nebyla za blahovolného přihlížení médií dosud náležitě identifikována. Komentátoři hodnotí negativně pouze vnější, politikářskou stránku sporu. Nevidí přínos, že odpovědnost za případné budoucí havárii s nepřiměřenými úrokovými mírami (které mohou být rozsahem podobné důsledkům "kupónové privatizace", "útěku ekonomů před právníky" a třeba i "balíčky") nebudou tentokrát tak beznadějně anonymní a jejich autorům neprojdou tak lehce.


Poznej Honzu z Umění sebevědomí\nJsem rád, že jsi tady. Doufám, že se máš dobře. Jestli ne, můžeš to změnit. Jako já před 8 lety. Dovol mi tě doprovázet.\nJemnocit vs síla\nMůj současný život je postavený na principu komplexního rozvoje. Tedy dokonalé rovnováze mezi radostí, vědomím, správně nastavenou myslí, silou těla i finanční hojnosti. To vše učím i své klienty. Od mala jsem cítil, že mé poslání tady na zemi je pomáhat druhým. Teď si plním svůj sen a výsledky mých klientů jsou úžasné. Zabývám se funkčním osobním rozvojem. Zjistil jsem, že ke spokojenému životu je potřeba harmonizovaný život na všech úrovních. Nežil jsem ale vždy v harmonii se sebou…\nOd bolesti ke štěstí\nPřečíst příběh na Messeneru\nMoje sebevědomí nebylo vždycky ideální. Po narození mělo grády, po pubertě to šlo dolů. Hledal jsem se dlouho a vystřídal jsem 15 různých zaměstnání. Až když mě táta vyhodil z domu, tak jsem začal přemýšlet. Najednou jsem byl bez domova se stovkou v kapse. Seděl jsem tady – v parku v Dalovicích u Karlových Varů. Tehdy mě zachránil kamarád Honza, u kterého jsem několik týdnů přespával a hledal si práci… (díky Divi). Holdoval jsem vlastnímu utrpení i alkoholu. Dovolil jsem, aby me ničila vlastní mysl.\nZ kopáče podnikatelem a koučem\nZačínal jsem jako kopáč a kopal jsem výkop kolem domu v Karlových Varech. Zlom nastal, když jsem se dal na obchod. Tehdy mi zavolal kamarád Lukáš (zdravím Hajňas) a já se dal na prodej. Bylo to nesmírně těžké. Prodávat lidem zboží bez sebevědomí byl křest ohněm. Pak to ale přišlo. První uzavřený byznys, lakýrky a oblek na míru mě ale změnily od základu. Když jsem po čase vedl tým 30 obchodníků (již v digitální agentuře), byl jsem na vrcholu, ale ne spokojený. Klid mi přineslo až pomáhání druhým lidem, poznávání sebe, meditace a sport. Cesta k sobě a své podstatě. Moje sebevědomí i život jsou teď v dokonalé rovnováze. A všechnu moudrost předávám dále. Zdroj štěstí jsem našel ve zvyšování sebevědomí ostatním lidem. Sdílení radosti a zkušeností s druhými je nekonečný zdroj spokojenosti. Vedle projektu Umění Sebevědomí jsem také majitel analytické firmy G Analytic a HARD $ELLERS. Vedu komunitu více jak 2000 členů ve Facebook skupině: Myšlením k sebevědomí a bohatství.\nVybral jsem si zodpovědnost, spirituální cestu a překonávání vlastních limitů. Byla to doslova miliónová volba.”\nVše, co jsem se naučil, předávám nyní ve VIP mentoringové skupině.”\nVšichni chceme to samé. Říká se tomu štěstí. Tak nepromarni život.”\nA začni tady\n© Obsah webu chrání moje sebevědomí. A taky zákon.\nPoužíváním webu souhlasíš se zvýšením sebevědomí. A využitím cookies.


Získá si vás populární nehtový trend velvet nails? - Full of Beauty\nHome Kosmetika Nehty Získá si vás populární nehtový trend velvet nails?\nSamet si svou pevnou pozici v módě úspěšně drží už několikátou sezónu. Možná jste si všimli, že se v poslední době jistým způsobem dostává i do světa manikúry. Podlehnete pokušení populárního instagramového trendu velvet nails i vy?\nTakzvaná velvet nails technika zdobení nehtů svoje jméno získala díky jemnému – skoro až plyšovému – a plastickému lesku věrně napodobujícímu samet. V současné době musíme místo manikérek a nehtových designérů spoléhat hlavně na vlastní um a domácí výbavu, takže je vytvoření bezchybného efektu „sametových nehtů“ poněkud náročnější. Není to ale nemožné.\nUV lampu. V případě velvet nails si s obyčejnými třpytkami vystačíte jen těžko. Pokud se ale nebojíte výzev, pořiďte si UV lampu a světlý magnetický gel lak nebo gel na nehty, který je pro sametový efekt klíčový.\nAkrylový pudr. Pro podobný výsledek, ale bez nutnosti UV lampy, můžete sáhnout i po akrylovém pudru. Pomocí navlhčeného štětce ho opatrně naneste na nehet tak, aby se z něj vytvořila pasta. Tu podle potřeby vytvarujte a nechte zaschnout. Jen to s množstvím aplikovaného pudru moc nepřehánějte.\nMagnetický gel lak Cat Eye – odstín Ragdoll, NeoNail, 6 ml, 199 Kč. Prodává NaniNails.cz.\nGel lak Cat Eye – odstín 07, Ruscona, 11 ml, 285 Kč\nAkrylový prášek – odstín Růžový, Ráj nehtů, 30 g, 290 Kč\nmagnetický gel lak na nehty\nPrevious articleZpevňující tělové oleje: Dejte celulitidě vale!\nNext articleDD krémy: Okamžitě omladí a sjednotí zralou pleť


Nový model Škody se jmenuje Rapid a vyrábí se v Indii - Aktuálně.cz\nŠkoda Rapid v Indii k mání příští týden, u nás na jaře\n10. 11. 2011 4:34\nTvůrci vozu využili díly z jiných modelů Volkswagen a Škoda, které se vyrábějí ve stejné továrně\nTiskové oddělení mladoboleslavské Škodovky o novém modelu, který bude příští týden uveden na indický trh v podstatě mlčí. Přitom je to vůz, který má plnit na tomto trhu stejné úkoly jako budoucí sériový vůz vycházející z konceptu Mission L představeného před dvěma měsíci na autosalonu ve Frankfurtu. Tedy půjde o vůz pro široké masy, kterým velikostí nestačí Citigo či Fabia a chtějí levnější auto než je Octavia.\nV Indii se Rapid začne prodávat již příští týden. Indičtí motorističtí novináři si ho již mohli důkladně prohlédnout a také se s ním v rámci prezentace projet.\nPřestože to vůz důkladně maskuje, je to vlastně jakýsi kříženec mezi fabií a v Indii vyráběným Volkswagenem Vento. Jde tedy o zcela jiný vůz odlišující se podvozkem, karosérií i motory od škodovácké novinky, která dorazí k evropským zákazníkům na jaře po přestavení na autosalonu v Ženevě.\nEvropské auto bude delší\nIndický Rapid je kratší než bude evropská verze. Měří na délku 439 centimetrů, vůz vycházející z Mission L bude přibližně o deset centimetrů delší. Proto v něm bude více místa na zadních sedadlech a zřejmě i v zavazadlovém prostoru.\nZákazníci Škody v Indii si při koupit tohoto modelu budou moci vybrat ze dvou motorizací. Jak zážehový, tak i vznětový motor mají zdvihový objem válců 1600 cm3, benzinový agregát může být spojen i s automatickou převodovkou. Nejrychleji pojede verze s benzinovým motorem a manuální pětistupňovou převodovkou. Maximální rychlost je udávána cifrou 188 km/hod.\nEvropský Rapid bude mít pod kapotou více motorů, počínaje 1,2 TSI.\nUrčitě bude mít také zcela jinou výbavu. V případě indického vozu je pozoruhodné, že v základní výbavě je klimatizace (to v evropské verzi téměř s určitostí nebude) a elektrické ovládání všech oken. Naopak úplně chybí airbagy.\nCena začíná na 260 000 Kč\nJeden airbag řidiče je zakomponován až do prostředního stupně výbavy, kde je navíc také loketní opěrka pro cestující vzadu, lakované kliky a zrcátka, ABS, mlhovky a metalíza.\nZájemci o nejvyšší výbavu dostanou i airbag spolujezdce, autorádio, automatickou klimatizaci, kola z lehkých slitin a palubní počítač.\nV Indii je podle serveru autoforum.cz za Škodu Rapid třeba zaplatit v přepočtu nejméně 260 000 Kč.\nauto ekonomika Aktuálně.cz škoda Škoda Auto Škoda Rapid Mission L Jozef Kabaň Škoda Vision D


Dítě se obejde bez vymožeností, jako Jezulátko, říká porodní poradkyně - Moderní Brno\nAutor: Klára Kubíčková | Zdroj: brno.idnes.cz\nVzniká to už v těhotenství. Dnes se celé těhotenství čeká na nějaké výsledky, jde to od odběru k odběru, od vyšetření k vyšetření, už to je stresující. Naše matky a babičky sice rodily ve velmi nepříjemných podmínkách a v nehumánně vedených porodnicích, ale celé těhotenství měly relativní klid, nikdo neustále nehledal problém. A rodily velmi mladé. Takové žabky dělaly chyby a bylo to v pořádku, všichni to očekávali. Dnes rodí poprvé třiceti nebo pětatřicetileté manažerky, profesionálky každým coulem, perfektní ženy, které patnáct let budovalykariéru, a mateřství je stresuje, bojí se, zda i v něm obstojí. Touha po absolutně dokonalé matce je to nejhorší, co dítěti můžete udělat.\nAno, na druhou stranu za sebe i za dítě bojují, mají nastudováno, načteno. Samy na sebe ale vyvíjí obrovský tlak. Navíc během těhotenství slyší často věty, které začínají slovy: Vzhledem k vašemu věku... To je cejch, s věkem neztrácíme schopnost plodit, rodit, kojit a vychovávat. Další podstatný faktor je všudypřítomnáreklamazaložená na strachu, studu a pocitu viny, která dává matkám neustále najevo, že pravděpodobně selžou. Ale když si zakoupí nějaký perfektní výrobek, jejich selhání nebude mít na dítě tak fatální vliv. Vzpomínám si, že po prvním porodu nás všechny matky v porodnici nahnaly na přednášku, kde nám vysvětlovali, na co všechno může dítě umřít. A že zástava dechu se pozná podle modrých nehtů a rtů. Týden jsem pak co pět minut kontrolovala, jaké má mé zcela zdravé dítě nehty a rty a nakonec jsem koupila monitor dechu. Nevidím ráda ani lehátka do vaniček - proč to dítě nedrží ve vaně rodič? Proč si nevěří? Existují i přístroje, které vyhodnotí, proč dítě pláče.\nKdyby matky potřebovaly kpéčio své děti monitory dechu, drahé superkočárky nebo podložky, které vibrují, určitě by Bůh zařídil, aby tohle všechno měla už Marie tehdy na seně v tom chlívku, kde porodila Ježíška. Neriskoval by smrt svého syna. Dítě potřebuje lásku, náruč a bezpodmínečné přijetí a matka podporu. To úplně stačí. Když má matka podporu a nikdo ji nestresuje, funguje laktace a dítě je spokojené a u zdroje. U zdroje jídla, lásky a emocí. Kojení je vztah. Pochybuji, že když se rodil Ježíšek, byla kolem spousta světel a cizích lidí, kteří se chodili ptát, jak je s tím Marie daleko. Přála bych všem dětem, aby se narodily jako Ježíšek.\nZměnit zdravotní systém. Dokud budou zdravotníci oceňovaní za to, co udělají, budou to dělat. Musí se naučit nedělat nic, jen být poblíž pro případ komplikací. Dokud budeme dávat lékařůmpenízeza nástřih hráze, prasknutí plodové vody nebo za císařský řez, budou je dělat. V řadě západních zemí je možné roditdomas plnohodnotnou podporou porodní asistentky a s mobilním terénním týmem, který porodnici vyjde mnohem levněji než medicínsky vedený porod v nemocnici.\nŘíká se, že naše babičky porodily na poli a pak pokračovaly v práci. To je mýtus. Šestinedělí byla jedinádovolená, kterou žena měla. Byla svatá. Od porodu do konce šestinedělí byla v božích rukou, na konci šestinedělí se speciálním obřadem v kostele vracela manželovi. Měla postel v koutě olemovanou plentami, v té posteli spalo dítě s ní, do kouta se nosilo jídlo a výslužka, ostatní ženy z rodiny se staraly o domácnost, o starší děti i o to pole. I dnes by mělo být šestinedělí mnohem svatější. Obecně nám chybí komunita. Když třeba dřív někdo ovdověl, všechny ženy z rodiny se začaly starat.\nŽeny si samy tahají kočárky do schodů, babičky pracují, manželé vydělávají. Matky to musí dokázat, nejsou to žádné holčičky, zvládly kariéru, zvládnou dítě. Jenomžetadyse rodí vyčerpaná matka s nervy na pochodu, začne jí klesat laktace a hned má pocit, že selhala. Pro výchovu je skoro nejdůležitější jistá matka, bojovnice, která ví, co dělá. Spokojená a jistá matka, ne vyčerpaná nejistá žena, která se pořád obává, že selže.\nJaká je v tomhleženskémtématu role otců?\nÚžasná a těžká. Někdy je mi tatínků líto. Otevřely jsme jim porodnice, čekáme od nich, že budou podporovat svoje ženy, ale ani oni nepadají učení znebe, i z nich se v tu chvíli stávají rodiče. A musí se to naučit. Často bývám u porodu prospěšná spíš otcům. Dřív se porodů účastnily samé ženy, samy matky. A nebály se, když žena křičela, věděly, co je to za pocit a proč ten křik. Otcové to neznají. Nemohou být nad věcí, jsou emočně vtaženi. A pak, když prožije se ženou a se svým novorozeným dítětem tu euforii, ho vypoklonkují a řeknou: Fajn, návštěvní hodiny jsou zítra od pěti do šesti. Z tatínka se stává návštěva. Pak se divíme, že si není jistý.


Rekviem za krále Karla IV. - Diecéze litoměřická\nÚvod >Archiv článků>Rekviem za krále Karla IV.\nRekviem za krále Karla IV.\nJana Michálková a Eva Břeňová, mediální zástupce Města Litoměřice 28.listopadu 2014\nKanovník litoměřické Katedrální kapituly u sv. Štěpána Martin Davídek bude sloužit v sobotu 29. listopadu 2014 v kapli Hradu Litoměřice rekviem za krále Karla IV. Bohoslužba se koná ve výroční den panovníkovy smrti. K modlitbě za spásu duše zemřelého se může připojit i veřejnost. Zádušní mše začíná v 16 hodin.\nSkutečnost, že rekviem za Karla IV. bude v Litoměřicích sloužit právě kanovník kapituly, není náhodná. „Císař Karel nechal v roce 1349 zřídit kapitulní děkanství, kapitulu obdařil mnohými vinicemi a statky a rozšířil počet kanovníků až na 12 členů. Vzhledem k jeho zásluhám se sluší, aby litoměřická kapitula na jeho duši pamatovala ve výroční den jeho úmrtí, a i jindy při bohoslužbě. A tak se i já chci, v místech hradní gotické kaple, kde se zřejmě císař modlil při své návštěvě v Litoměřicích, připojit zádušní mší za něho, říká kanovník Davídek.\nDo hradní kaple se však i s ohledem na chystané vystoupení pěveckého sboru vejde jen omezený počet účastníků. „Pro ostatní bude průběh rekviem živě přenášen a promítán na plátnu v konferenčním sále hradu. Poběží i on-line přenos v regionální kabelové televizi, upozornila Anna Matulová, ředitelka Centra cestovního ruchu Litoměřice, které sobotní Advent v hradu pořádá. Kromě rekviem za Karla IV. si budou moci návštěvníci akce zblízka prohlédnout v hradní kapli od 10 do 16 hodin repliku Svatováclavské koruny zapůjčené ze Státního hradu Karlštejn, která je součástí českých korunovačních klenotů.\nZatímco prohlídka Svatováclavské koruny bude zpoplatněna, zádušní mše i celý vánoční jarmark nikoliv. Připraven je po celý den bohatý kulturní program, tři desítky stánků s vánočně laděným zbožím, zvířátka na nádvoří hradu, občerstvení apod. „Přijďte si užít vánoční atmosféru v hradu, zavzpomínat na osobnost krále Karla IV., s jehož jménem je historie Litoměřic pevně svázána, a v neposlední řadě využít jedinečné příležitosti k prohlídce Svatováclavské koruny, zve ředitelka Matulová.\n16:00 zádušní mše za Karla IV. k 636. výročí jeho úmrtí\nLitoměřická kapitula se svou tisíciletou historií je druhou nejstarší institucí svého druhu v České republice. S kostelem sv. Štěpána ji založil v roce 1057 kníže Spytihněv II., což dosvědčuje tzv. Zakládací listina kapituly litoměřické, nejstarší česká listina vůbec.\nKapitula je tvořena kanovníky. V jejím čele stojí kapitulní probošt, jeho zástupcem je kapitulní děkan. Původním úkolem kanovníků bylo vykonávat především slavnostní liturgii v katedrále. Výrazným způsobem se ale rovněž podíleli na výuce v proslulé katedrální škole, která byla důležitým centrem vzdělanosti v celých severních Čechách. Dnes je kapitula společenstvím kněží, blízkých spolupracovníků sídelního biskupa litoměřického. Dnešním posláním kanovníků je péče o katedrálu a slavnostní liturgii, opomenout však nelze službu v oblasti vědecké, kulturní a obecně společenské. V současné době má litoměřická kapitula 8 sídelních, 6 čestných a 2 emeritní kanovníky.


Alfred von Waldersee – Wikipedie\nAlfred Ludwig Heinrich Karl von Waldersee (8. dubna 1832 Postupim - 5. března 1904 Hannover) byl německý hrabě, polní maršál (Generalfeldmarschall) a od 10. srpna 1888 do 7. února 1891 náčelník německého Velkého generálního štábu.\n8. dubna 1832\n5. března 1904 (ve věku 71 let)\nMary von Waldersee (od 1874)\nFranz Heinrich von Waldersee\nhonorary citizen of Lübeck\nvelkokříž Vojenského záslužného řádu\nVon Waldersee se narodil v prominentní vojenské rodině, vyznamenal se jako dělostřelecký důstojník a v roce 1870 se stal pruským vojenským atašé na pařížském velvyslanectví. To mu umožnilo získat informace o francouzské obranné strategii, což se ukázalo jako klíčové v nadcházející francouzsko-pruské válce, ve které hrál významnou roli. Později jako hlavní asistent polního maršála Helmutha von Moltkeho staršího, náčelníka císařského generálního štábu, získal von Waldersee vliv u budoucího císaře Viléma II. Když Vilém nastoupil na trůn, povýšil von Walderseeho na náčelníka generálního štábu.\nKdyž byla pekingská diplomatická čtvrť v roce 1900 obležena boxerskými povstalci, byl von Waldersee jmenován velitelem spojených záchranných sil osmi zemí. Přestože dorazil příliš pozdě na to, aby se zúčastnil bojů o diplomatickou čtvrť, řídil trestné výpravy, kterým se podařilo povstání boxerů potlačit.\nV tomto článku byl použit překlad textu z článku Alfred von Waldersee na anglické Wikipedii.\nObrázky, zvuky či videa k tématu Alfred von Waldersee na Wikimedia Commons\nWorldCat Identities: lccn-n2003053520\nPortály: Lidé | Válka | Německo\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Alfred_von_Waldersee&oldid=19394926“\nNaposledy editováno 24. 1. 2021 v 13:14\nStránka byla naposledy editována 24. 1. 2021 v 13:14.


Živé duše - Prdel.cz\n28. 3. 2002 - Costra příspěvků: 132 čtenost: 20046\nUpozornění: Povídka není legrační a ani se o to nesnaží.\nVolně navazuje na mou starší povídku Mrtvé duše, která legrační byla (nebo se o to alespoň snažila).\nBylo to toho jarního voňavého večera, kdy jsem si vlastně uvědomil, co mi nejvíce v našem vztahu chybí. Marie mi ještě nikdy neřekla, jak mě má opravdu ráda. Možná je to ode mě trochu paranoidní, vždyť vím, že mě miluje celým svým srdcem, stejně tak jako já ji, ale ona mi to narozdíl ode mě opravdu nikdy přímo neřekla. Tenkrát by mě nenapadlo, jak hlubokou ránu v našem vztahu to může způsobit.\n"Miluji tě Marie, miluji tě strašně moc."\n"Nevypadá to, že jsi rozuměla tomu, co jsem ti právě řekl."\n"Ale čudlíku, ty jsi dneska zase nějaký přehnaně romantický."\nAby si člověk uvědomil svou lásku v druhého, musí ten druhý odjet hodně daleko a na hodně dlouho. Nejčastěji tam, kde vítr nefouká, slunce nepálí a stromy nerostou; do věčných lovišť. Já jsem ale věděl, že Marie je jiná, že mi dokáže říct, jak moc mě má ráda. Byl jsem si tím jistý, tak jistý.\nŠli jsme tehdy spolu na oslavu dvacátých narozenin jednoho našeho potrhlého kamaráda, který si moc hlavu s tím, jak moc ho má jeho dívka ráda, nelámal. Měnil je co chvíli jako by to byly kryty na mobilní telefon.\nA protože jsme měli dost času, posadili jsme se nejdříve v parčíku na lavičku a užívali si poslední paprsky slunce onoho jarního dne. Večer jako stvořený pro všechny romantiky. Držeje se za ruce jsme spokojenost s takovým okamžikem nemuseli jen předstírat.\n"Marie, připadalo ti někdy, že ti v našem vztahu něco chybí?" po chvilce uvažování mám-li se na to zeptat jsem se na to přeci jen zeptal.\n"Poslední dobou máš občas zvláštní otázky, víš to?"\n"Protože tě moc miluji, ale zdá se mi, že si to tak neuvědomuješ, jsi to nejsladší na světě co mám."\n"Mluvím upřímně. A přestože vím, že mě miluješ stejně jako já tebe, nesnažíš se mi to nijak říct a ani to neulehčuješ mně."\n"Někteří lidé mají pusu plnou slov a přitom jim skutek utek."\n"Teď ale mluvíme o nás, o naší budoucnosti."\n"Ale, snad bys kvůli tomu nechtěl spáchal sebevraždu."\n"Stále nechápeš, jak je to pro mě důležité."\n"Raději pojď čudlíku, jinak přijdeme pozdě," ukončila Marie náš rozhovor a v jednom měla pravdu, málem jsme přišli pozdě.\nPo úvodním, a na můj vkus až dost dlouhém, přípitku, kdy oslavenec věštil svou budoucnost s humorem sobě vlastním, se celá naše pospolitá společnost rozpadla na malé kousky a začala se opíjet.\nPo mé pravici sedící Marie se bavila se Seržou, přítelkyní oslavence, díky tomu, že jsem je chvíli vydržel poslouchat jsem se mimo jiné dozvěděl, že má pro něj přichystán moc pěkný dárek - dá mu košem. Říkala to téměř vítězoslavně, ale to, že náš dnešní hostitel byl pěkný číslo, věděl každý. Proto si také nemyslím, že by si z ní dělal velkou hlavu, podobné rozchody byly na jeho denním pořádku.\nMarie se mě žertem zeptala, zda bych také raději nechtěl každý týden střídat novou holku. Odpověděl jsem něco ve smyslu, že bez lásky štěstí není a také proto bychom si ji raději měli častěji zdůrazňovat. Marie však toto téma ukončila tvrzením, že okecávat se musí pouze láska předstíraná, tu pravou, ze srdce, člověk přeci cítí.\nNajednou mi začal někdo bušit do ramena, takové rány mě skoro vylekaly, tak jsem ho chytl za zápěstí a zkroutil mu ruku až to zakřupalo v kloubech. Pak jsem mu teprve viděl do tváře, byl to človíček, kterému nikdo neřekl jinak než Kašel. Začal hudrovat co blbnu a ať si jdu raději s nimi zahrát kulečník. Nějak jsem ten večer neměl náladu, ale rozhovor s Marií stejně nikam nevedl, tak jsem šel.\nZa chvíli byla kolem kulečníku celá společnost. Kromě našeho hostitele jsem hrál ještě já, Kašel a další dva kluci, které jsem ani neznal. Všichni věděli, že kulečník hraji nejlíp, že tedy, i když už jsem nějakou tu skleničku měl v sobě, nejspíš vyhraju, protože ostatní toho měli v sobě už mnohem víc, všichni kolem nás vzbuzovali a fandili jak se dalo. I když ne zcela rovnoměrně, ale to se dalo očekávat, že mně jako jasnému favoritovi budou fandit nejméně. Jen Marie zůstávala absolutně chladná. Dívala se tak, jako kdyby v noci v liduprázdné ulici čekala na zastávce na autobus, který ne a ne přijet.\nNáš oslavenec se skvěle bavil, neustále pomrkával na Lízu, sexbombu která sem dorazila těsně před kulečníkem jako časovaná puma, bylo evidentní, že jiskra mezi nimi už přeskočila, takže teď je už jasné, že Serža se svým efektním rozchodem pěkně ostrouhá, a to to měla tak pěkně naplánováno.\nVůbec mě nebavilo hrát a při pohledu na Marii jsem měl chuť tím tágem praštit a odejít, ale ovládl jsem se. Vždycky byla chladnější a já se uklidňoval, že alespoň neprovede nějakou hloupost, v zápalu nadšení nic nerozbije. Ale tohle už bylo příliš.\n"Nechceš mi taky trochu fandit?" zeptal jsem se a lehce ji tágem šťouchnul do bříška. Odstrčila mě, div jsem neupadl. Hlavou se mi v tu chvíli honila pořádná bouřka, která v tuto chvíli přešla v uragán. Rozehnal jsem temno před očima a se zaťatými zuby se věnoval hře. Byl jsem tak vytočený, že jsem si ani nevšiml, že jsem vyhrál poslední hru a hledal po stole další koule.\nTo už však všichni všem gratulovali k prohře, výhře, či ani jednomu - prostě klasická příležitost, aby se s námi holky mohly poňuckat. Čekal jsem, kdy mi přijde pogratulovat Marie, myslel jsem si, že je to ideální příležitost, abych ji dal prstýnek a zároveň ji přede všemi konečně požádal o ruku. Marie nepřišla jako první, nepřišla ani jako poslední, a nepřišla ani mezitím.\nNašel jsem ji až u stolu, u nějž jsme seděli na začátku, zrovna na něco přikyvovala Serže, počítám, že Serža pomlouvala svého expřítele a neskrývala své zklamání z jeho podlosti a rozvracení vztahů, jako kdyby to nevěděla od začátku. Jenom nechápu, proč do toho s ním ty ženské jdou, vždyť dobře ví, jaký je, asi je to tou jejich naivní představou, že ho dokáží změnit a právě tenhle pud je k němu tak přitahuje.\nPoprosil jsem Marii o chvilku, že s ní potřebuji mluvit. Odpovědí mi bylo klasické: "Ale čudlíku, snad se zase necítíš uražen."\n"Ne Marie, uražen se necítím, cítím se odstrčen a mám v srdci zmatek, nevím, jak zjistit, jestli mě vůbec miluješ."\n"Třeba, že mě miluješ, ale jestli to nedokážeš, nevím, co ti na to mám říct já."\n"Bolí mě teď z toho hlava, probereme to určitě zítra, ano čudlíku?"\nCo jsem mohl dělat, řekl jsem tak dobrou noc a šel ven na čerstvý vzduch. Snažil jsem se o tom všem nepřemýšlet a opravdu počkat do zítra, Marie se snad umoudří a oba budeme zaručeně střízliví, říkal jsem si, prstýnek počká i do zítra.\nNajednou mě dohonila Serža s tím, že mi musí něco důležitého říct. Trochu mě přejel mráz po zádech, vzpomněl jsem si, co se stalo když jsme spolu byly naposled sami. Kdybych se nenechal, stejně by mě znásilnila, a i když jsem ji předtím i potom pořád opakoval, že s ní nechci chodit, všem přátelům vyprávěla, jaký jsme skvělý pár, ten krátký románek s ní, po němž jsem ani netoužil, byl absolutní neštěstí. Samozřejmě se to stalo ještě předtím, než jsem poznal Marii.\n"Co mi tak strašně důležitého potřebuješ říct?" otočil jsem se čelem a udělal raději krok vzad.\n"Víš... jde o Marii..."\n"Do mého vztahu s Marií se mi prosím nepleť," to bylo přesně to poslední, co jsem teď potřeboval.\n"Ale počkej," chytla mě za ruku a já se pokusil z jejího stisku vyprostit, marně.\n"Marie mi něco naznačila, myslela jsem, že to budeš chtít vědět."\nZpomalil jsem, "co ti teda Marie naznačila?"\n"Když já nevím, jak bych ti to co nejlíp řekla..."\n"Tak si to nech pro sebe," odvětil jsem a znovu přidal do kroku. Už jsem toho opravdu měl plné zuby.\n"Marie má někoho jinýho," špitla Serža.\nZtuhl jsem a chvíli ani nedýchal. Ne to není pravda, projelo mi okamžitě mozkem a srdce se mi rozbušilo, tomu nevěřím. Nesmysl nesmyslů, Marie mě miluje, vím to, vím to, jenom mi to neumí říct.\n"Zjistila, že pro ni nejsi ten pravý a jenom ti to neumí říct. Řekla mi to\n"Ne, lžeš, to nemůže být pravda, vymyslela sis to!" V tu chvíli jsem byl na pokraji zhroucení, protože jsem tomu právě uvěřil. Začaly se mi podlamovat nohy, Serža mě odvedla k nejbližší lavičce, posadil jsem se a jen zhluboka dýchal a uvažoval, že to co říká, má hlavu a patu. Proč jinak by se Marie poslední dny ode mě takto oddalovala, pod různými záminkami odmítala intimně stýkat a celkově se chovala tak chladně. Neuměla mi nikdy opravdu říct, jak mě miluje a proto mi ani teď neumí říct, že už mě nemiluje.\n"Řekni mi, co ti ještě pověděla."\n"Nic moc konkrétního. Říkala ale, že neví jak ti to říct. Proto jsem si myslela, že bude pro vás dva lepší, když ti to řeknu já. A pokud ji opravdu miluješ, měl by ses podle mě s ní rozejít, jakoby to vzešlo od tebe. Mám o ní strach, sama to asi nedokáže, mohla by si kvůli tomu nějak ublížit."\nTomu jsem nevěřil, že by si mohla ublížit, na to byla dost silná, ale zbytek zněl celkem rozumně. Trochu jsem byl i překvapen tím, jakou má Serža upřímnou starost o Marii, přestože to jsou kamarádky už od základní školy, nikdy si, alespoň co vím, takovéto důvěrnosti nevyměňovali.\n"Chtěl bych být teď sám."\n"Chápu, já půjdu a kdybys cokoliv potřeboval, ozvi se. Nebo víš co, já ti zítra zavolám sama."\n"Dobrou noc," řekl jsem v naději, že budu konečně sám. A Serža skutečně odešla.\nZvedl jsem se a šel co nejrychleji a co nejdál. Nechtělo se mi s kýmkoliv se už bavit a přemýšlel jsem co dál. Asi by bylo správné udělat to, co říkala Serža. Zítra Marii říct, že odcházím a pak hned odjet pryč z města, ale já to nedokážu. Nedokážu jí říct, že ji nemiluji, protože je miluji strašně moc, přestože by ji to asi pomohlo. Ale ona se tak změnila a přestože mě to tolik trápilo, nikdy jsem neuvažoval ani na chvíli, že bych ji měl ztratit. V ní jsem našel svůj smysl života a moc se těšil, až spolu budeme mít děti. Jenže o nich ze začátku nechtěla mluvit, shodli jsme se, že děti nechceme hned, tak tvrdila, že na podobné plány máme ještě dost času. V tom měla částečně pravdu, ale mě vždycky bavilo mluvit o budoucnosti, ovšem teď bylo jasné, že žádná budoucnost vlastně pro mě není.\nVešel jsem do metra, kde na to, že se blížila půlnoc, bylo poměrně dost lidí. Prošel jsem kolem líbajícího se páru a čím dál tím víc mi bylo jasné, že můj život bez Marie absolutně postrádá smysl. Průvan zesílil a spolu se sílícím hukotem oznamoval, že se vlak blíží do stanice.\nZbavit se všech problémů a strastí bylo tak snadné. Udělal jsem pět kroků dopředu, pak mírný skok, chvilka napětí v níž jsem ještě stačil uslyšet hysterický ženský křik, poté mě kvílící vlak srazil pod koleje a mé bezvládné tělo se srolovalo pod podvozkem. Byl jsem okamžitě mrtvý a ani to nebolelo. Vystoupil jsem ze svého těla a cítil se moc lehce, zbaven všech problémů a zlostí tohoto světa. Byl jsem hrdý na to, že jsem v tom zmatku nezpanikařil a má sebevražda se povedla. Cítil jsem zadostiučinění, jak jsem to všem nandal.\nNa mém pohřbu však plačící Marie, když všichni odešli, zůstala u mému hrobu a řekla mi něco, s čím se nedokáži vyrovnat doteď. Byla těhotná a to dítě nečekala s nikým jiným než se mnou. Neuměla mi říct, že čeká dítě a bála se mé reakce, protože jsme se domluvili, že s dětmi zatím počkáme. Omlouvala se mi, že se poslední dobou ke mně chovala tak odtažitě, bylo to z toho, že sama byla z dítěte překvapená a nevěděla co na něj budu říkat já. Když pak brekem spadla na kolena, přišla k ní Serža, která celou dobu stála opodál, podepřela ji a s vlídným utěšováním odvedla pryč.\nA v tu chvíli mi také došla celá má hloupost a naivita. Serža zřejmě z Marie ten večer páčila, co se mezi námi děje, protože si mé bezradnosti z její chladnosti také všimla. Marie jí určitě neřekla nic konkrétního, zřejmě jen, že je tu "problém", o kterém neví jak mi říct. A Serža se podle toho zařídila, sama si domyšleně vysnila, že se se mnou chce Marie rozejít a tam venku mi to v mé slabé chvíli dokonale zalhala. Nejspíš si myslela, že po rozchodu s Marií bych to s ní dal opět dohromady. Jaká blbost taková bolest.\nNeuváženě jsem se vzdal nároku vést svůj život, dnes je tomu rok a Marie tu u mého hrobu byla, dokonce přišla s kočárkem a ukázala mi malého Roberta. Nádherného a roztomilého klučinu; bylo mu už pět měsíců. Srdce by mi zaplesalo, kdybych nějaké měl. Ale já svou lehkomyslností promarnil svůj život a zanechal na světě mladou vdovu s dítětem, s mým dítětem. Mohl jsem být šťastným tátou a místo toho jsem nešťastnou mrtvolou. Chtěl bych se moc vrátit, ale to nejde, nebo na dobro odejít, ale to také nejde, můj čas ještě nenadešel. A sebevraždu, povede-li se, lze spáchat opravdu pouze jednou.\nU tohoto článku je 132 příspěvků.


Možná jste daleko atraktivnější, než si myslíte. Jak si ověřit, zda jste krásná? | FashionMagazin.cz\nMožná jste daleko atraktivnější, než si myslíte. Jak si ověřit, zda jste krásná?\n8.6.2022 Žena Veronika Vaňková\nVzhled je v dnešní době velkým tématem. Všichni máme tendenci lidi hodnotit na základě zevnějšku a rozdělovat je na hezké a ošklivé, což ovšem není dobře. Řada lidí pak trpí komplexy a nízkým sebevědomím. Přitom tyto osoby jsou mnohdy atraktivnější, než si o sobě myslí. Pojďme si nyní rozebrat několik znaků, které nasvědčují tomu, že okolí váš vzhled vnímá mnohem pozitivněji, než si myslíte.\nMnoho dívek a žen má tendenci o sobě pochybovat. Zejména o svém vzhledu. Nepřipadají si dost hezké, přitažlivé a stále na sobě hledají chyby. Z velké části je to způsobeno vlivem společnosti.\nVšude vidíme ty dokonalé modelky, které mají bezchybnou pleť, štíhlou postavu, krásné vlasy. Zdají se být zkrátka dokonalé. Ano, zdají se být. Dokonalé však ve skutečnosti nejsou. Nikdo z nás není. A je to tak v naprostém pořádku. Lidé, kteří o sobě pochybují, jsou většinou mnohem atraktivnější, než si o sobě myslí. Zde je několik znaků, jak poznáte, že je to i váš případ.\nLidé se za vámi otáčejí\nJedním z klasických znaků toho, že jste pro okolí atraktivní, je že se za vámi lidé otáčejí. Jelikož ale o sobě pochybujete, jako první vás jistě napadne, že máte něco s vlasy nebo že máte něco na obličeji, a proto na vás všichni tak zírají. Pokud je ale vše v pořádku a lidé z vás přesto nemohou spustit oči, pravděpodobně je na vás něco zaujalo a líbíte se jim.\nNedostává se vám příliš komplimentů od okolí\nLidé ve vašem okolí vám jen zřídkakdy chválí váš vzhled a když už ano, tak kompliment prohodí jen tak mezi řečí. Ihned vás jistě napadne, že nejste dost atraktivní. Opak ale může být pravdou. Lidé mohou mít pocit, že o své atraktivitě dobře víte a komplimentů jste za den slyšela tolik, že je zcela zbytečné vám říkat něco, čeho jste si dávno vědoma.\nLidé jsou překvapeni vašimi nejistotami ohledně vzhledu\nPřátelé vás neberou vážně a myslí si, že vtipkujete, když se jim začněte svěřovat, že si nepřidáte dost hezká a začněte jmenovat seznam věcí, které se vám na sobě nelíbí. Nechápou, jak někdo tak atraktivní jako vy může mít takové komplexy. Je to pro ně zkrátka neuvěřitelné.\nLidé se na vás usmívají\nPokud se na vás úplně cizí lidé na ulici, v baru nebo kdekoliv jinde usmívají, značí to, že jste jim určitým způsobem na první pohled sympatická. Jelikož vás neznají, musí to souviset s vaším zevnějškem, který očividně shledávají přitažlivým, na rozdíl od vás.\nPochybujete o své kráse? Pokud se poznáváte v některých ze zmíněných znaků, jsme přesvědčeni o tom, že byste o své kráse měla přestat pochybovat.


Chalkidiki, u pláže s Modrou Vlajkou - novostavba kamenného rodinného domu 115 m2 | Reality.iDNES.cz\nProdej domu 115 m² s pozemkem 900 m²\nChalkidiki, u pláže s Modrou Vlajkou - novostavba kamenného rodinného domu 115 m2\nZadejte nám vaši poptávku a my vám ukážeme mnoho dalších příležitostí v této krásné zemi.\nRodinný dům, novostavba ve vilovém areálu. Pohodlná rozloha domu o celkové ploše 115 m2 disponuje 1 obývacím pokojem o velikosti kolem 40 m2, 3 ložnice, 2 koupelny, balkonem 25 m2 a vlastním parkováním. Pozemek se zeleným trávníkem 900 m2. Moderní stylová novostavba s Energetickou třídou A + (33%). Kvalita a vybavení jsou odpovídající vysokým standardům moderního domu.\nTento nádherný rodinný dům je postaven z kamene a dřeva a nachází se na kopci s krásným výhledem na moře, lesy a rekreační letovisko. K dispozici jsou solární panely pro ohřev vody, krb a topení. Ve vzdálenosti 500 m od komplexu se nachází malebná přímořská vesnička se supermarkety, lékárnou, tavernami, kavárnami a obchody.\nPláž, která je cca 600 m od pozemku, je každoročně oceněna modrou vlajkou kvůli své čistotě.\nK dispozici je také přístav pro jachty.\nCena je 350.000 € včetně servisu, tlumočení a doprovodu.\nV Řecku vás budu doprovázet jako osobní makléř, ale budu také vaším průvodcem a investičním poradcem. Můžete se spolehnout na veškerou podporu a pomoc od A do ?. Transfer z letiště, tlumočnický servis, překlady dokumentů, korespondence, jednání s úřady včetně finančních. Kompletní právnický servis a poradna jsou samozřejmostí.\nKontaktovat prodejce Mgr. Elena Macková Zpět na nabídku Chalkidiki, u pláže s Modrou Vlajkou - novostavba kamenného rodinného domu 115 m2