Nejedna firma přišla na to, že požadavky zákona Sarbanes-Oxley přispívají ke zvýšení efektivity podnikání. Na bedra menších podniků ale SOX nakládá příliš těžké břemeno nákladů.\nTři a půl roku uplynulo od přijetí reformního zákona Sarbanes-Oxley (SOX). Co přinesl firmám, americké ekonomice i světu? Americký Kongres ušil SOX horkou jehlou jako reakci na pád Enronu, aby vytvořil prostředí, ve kterém budou finanční problémy firmy odhaleny v zárodku, tedy dříve než se vyvinou ve velké skandalizující podvody nepříznivě ovlivňující rozsáhlejší ekonomické prostředí. Konkrétně se jedná o jeden z nejvlivnějších a nejkontroverznějších zákonů upravujících firemní prostředí v novodobé americké historii, zabývá se transparentností a přesností účetnictví a finančních výkazů, zpřísněním interních kontrolních systémů a odhalením a přísným postihem hospodářské kriminality.\nDůsledky zákona Sarbanes-Oxley, revolučního právního rámce přijatého v USA a dnes majícího své praktické dopady i na mnoho firem v Čechách, jsou mnohem rozsáhlejší než zákonodárci původně zamýšleli, sahají totiž daleko za horizont finančního výkaznictví, auditu a účetnictví a to i za hranice USA.\nK překvapení mnoha finančních ředitelů, praxe ukazuje, že zákon Sarnabes-Oxley nese kromě obnovení důvěry ve finanční informace, pošramocené dřívějšími finančními skandály, i nečekané pozitivní dividendy. Testování interních kontrol, stěžejní motto legislativy, nutí mnoho firem k analýzám svých interních procesů a aktivit, což vede k redukci těch neefektivních, k zavádění výkonnějších informačních systémů a k dalším krokům vedoucím ke zvýšení efektivity a produktivity práce.\nŘízení podniku je přímo závislé na výstupech firemních informačních systémů. Ve velkých nadnárodních korporacích s desítkami tisíci zaměstnanci je běžné, že mnohé aktivity se v korporátním kolotoči »ztratí«, jsou zbytečně duplikovány nebo prováděny neefektivně. Protože o nich management nemá dostatečné a pravdivé informace jsou také potenciálním cílem pro páchání podvodů. SOX přinutil mnoho firem přemýšlet o tom, co dělají a jak to dělají.\nNapříklad společnost CISCO přistoupila díky poznatkům plynoucím z příprav na Sarbanes-Oxley ke sloučení oddělení prodeje a technické podpory, čímž zkvalitnila služby poskytované svým zákazníkům a v dlouhém období ušetří na nákladech plynoucích z dřívější oddělenosti těchto oddělení. Pitney Bowes Inc., podnik specializující se na vývoj a zavádění technologií ke zpracovávání a dokumentaci firemní pošty, přišel při testování svých interních kontrol pro účely SOX na to, že jejich účetní oddělení nemá za každých okolností dostatek pracovních sil, aby mohlo zaručit, že jedna a tatáž osoba nevkládá faktury do účetnictví a neodesílá jejich platby.\nCynthia A. Glassman, členka Securities Exchange Commission (SEC), už delší dobu veřejně propaguje názor, že SOX musí být integrální součástí nejen každodenních činností, ale i strategického plánování.\nInformační systémy jsou spolehlivým nástrojem k odstranění prostoru pro podvody a nekalé činnosti. V rámci testování interních kontrol si firmy uvědomují, že kvalitní, ověřený a automatizovaný informační systém nejen nahrazuje lidský faktor a snižuje tím náklady, ale i zvyšuje přesnost a rychlost informací. Díky zavádění nových a aktualizací stávajících informačních systémů v souvislosti s požadavky SOX mají dnes manažeři a další uživatelé informace přesnější, detailnější a rychleji.\nNadnárodní pojišťovací společnost Swiss Life zavedla podle Ute Veya, vedoucího podpory oddělení účetnictví, nový celopodnikový informační systém, prostřednictvím kterého mohou nyní analyzovat akvizice, slučování a odlučování poboček svých klientů mnohem rychleji, přesněji, kvalitněji a efektivněji než dříve. Před zavedením nového systému analýzy vyžadovaly velké množství manuálních úkonů a navíc nebyly všechny prvky prováděny v jednom komplexním systému, ale v mnoha nekompatibilních. Zavedení nového systému nabízí možnost věnovat více času vlastním analýzám klientů a rozhodování než pouhému získávání informací.\nTestování interních kontrol pro potřeby zákona Sarbanes-Oxley poskytlo mnoha firmám příležitost, aby uskutečnily změny, které byly pro jejich existenci důležité, ale komplikované nebo alespoň z různých důvodů neustále odkládané.\nPožadavky na dokumentaci podnikových aktivit i činností jednotlivých zaměstnanců mají být podle zákona pojistkou proti nekalým praktikám. Mnoho firem i pracovníků k ní přistupuje s nechutí, protože jde o na první pohled neproduktivní náklad. Podle studie Financial Executives International se 94 % vedoucích pracovníků z 217 veřejně obchodovatelných společností domnívá, že požadavky hlavy 404 zákona dalece utlumí jeho pozitivní dopady. Na druhé straně, právě díky náročným požadavkům zákona firmy ušetří v jiných, nepřímo souvisejících oblastech.\nTabulka 1: Náklady na implementaci Sarbanes-Oxley a neočekávané přínosy\nNěkteré firmy dokázaly využít přísné požadavky zákona Sarbanes-Oxley k optimalizaci svých aktivit a to jim přineslo nečekané dividendy.\nnáklady [mil USD] nečekané přínosy SOXu\nBristol-Myers Squibb 27.4 nový informační systém k řízení obchodních pobídek (Trade Promotion Management System) přinesl nové možnosti pro realizaci marketingových strategií\nPitney Bowes 12 konsolidace čtyřech oddělení pro řízení pohledávek do jednoho a z toho plynoucí úspora nákladů\nCISCO 50 zefektivnění oddělení prodeje a technické podpory a zvýšení kvality služeb nabízených zákazníkům\nDokumentace spojená s administrativou SOX často slouží ke tvorbě firemních školicích materiálů. Ty vycházejí z faktů a konkrétních příkladů a proto například pomáhají k rychlejšímu zapracování nového zaměstnance. Detailní a pečlivá dokumentace rovněž zabezpečí uchování firemního know how, které firmu často opouští s odcházejícími zaměstnanci.\nEtický kodex a pracovní řád sice existovaly v praxi i před existencí Sarbanes-Oxley, avšak nyní jsou zakotveny v respektované právní normě, což určitě zvyšuje jejich důležitost a účinnost. Firmy podléhající zákonu mají dnes veřejně dostupný etický kodex a pracovní řád, které jsou závaznými dokumenty a v praxi jsou vynucovány. Noví zaměstnanci bývají s těmito normami seznámeni při jejich nástupu do zaměstnání a srozumění s nimi musí potvrdit svým podpisem.\nNa důležitosti a respektu získávají rovněž školení a pokyny pro nové i stávající zaměstnance a přehled firemních zvyklostí (známé pod pojmem Best Practices). Ty ve finančním sektoru často obsahují témata jako nakládání s osobními údaji a obchodními informacemi nebo pravidla používání podnikové výpočetní techniky. Výjimkou nejsou ani managementem a auditorem ověřená pravidla pro přijímání obchodních darů nebo zásady jednání s klienty. Firmy zavádějící a testující své kontrolní systémy si uvědomují důležitost prevence, a proto věnují etickému kodexu, pracovnímu řádu a jiným metodikám zvýšenou pozornost, což se jim vyplatí především v dlouhém období. Prevence mimo jiné snižuje prostor pro případné žaloby, které bývají v USA velmi nákladné.\nKromě vztahu k zaměstnancům se mění i vztah firem k veřejnosti. Společnosti jsou více než kdy dříve vstřícné v poskytování informací. Zveřejnění finančních výkazů a jiných firemních materiálů a tiskových prohlášení nezřídka časově doslova kopírujících realitu, často kladených otázek (FAQ) na webových stránkách firem, které podléhají SOX, patří dnes v USA k častému standardu.\nOchrana zaměstnance před odplatou podniku za zveřejnění informací o nelegálních a podezřelých činnostech uvnitř firmy je výslovně zmíněna v zákoně. Její porušení je možné potrestat pokutou ve výši až milion dolarů a desetiletým vězením. Firma musí zabezpečit takové prostředí, které umožní zaměstnancům upozornit na nekalosti ve firmě bez možnosti jejich jakéhokoliv postihu. Například Hewitt Associates, globální human resources outsourcingová a konzultantská společnost, řeší tuto povinnost poskytováním bezplatné non-stop telefonní linky, na kterou může kdokoliv zatelefonovat a bez udání své identity oznámit jakoukoliv skutečnost. Tuto službu neposkytuje Hewitt, ale najatá externí organizace, která podanou informaci pouze vyhodnotí a předá v anonymní podobě podle instrukcí dále, ať už managementu firmy nebo orgánům činným v trestním řízení. Každý zaměstnanec je o tomto komunikačním nástroji informován mnoha způsoby.\nKorporátní informační linka je velice účinným a relativně levným nástrojem, kterým vrcholový management získává informace, ke kterým by se jinak nedostal, a zároveň velmi dobrou ochranou pro informátory (takzvaní whistleblowers). Pokud snaha zaměstnance o nápravu z nějakého důvodu ztroskotá, má samozřejmě možnost učinit podání dále přímo dozorujícímu orgánu SEC nebo k Department of Justice.\nNáklady na SOX jsou větší přítěží pro malé a střední firmy než pro národní kolosy, protože nerostou úměrně s velikostí podniku.\nVynaložené náklady jsou vysokou cenou za všechna pozitiva, která Sarbanes-Oxley přináší. Mnoho kritiků SOX se shoduje na tom, že zákon zachází příliš daleko a že je příliš nákladný. Čtyři pětiny dotázaných vrcholových pracovníků podle studie společnosti PricewaterhouseCoopers potvrdilo, že jejich podniky musely projít významnými změnami, aby splňovaly požadavky legislativy. Zavedení SOX je enormně nákladná záležitost. Podle studie Hackett's 2005 Book of Numbers se typická organizace ve finančním sektoru musela během posledních 24 měsíců smířit s téměř třetinovým nárůstem nákladů vztahujícím se ke splnění různých legislativních požadavků, z nichž většina jde na vrub SOX. Testování interních kontrol stálo Pitney Bowes v minulém roce 12 miliónů. CISCO vynaložilo v prvním roce na audit interních kontrol zhruba 50 miliónů dolarů, 240 tisíc hodin. Podle Financial Executive International (FEI), auditorské firmy z velké čtyřky si přišly prostřednictvím Sarbanes-Oxley v minulém roce v průměru na dodatečné 4,4 milióny dolarů na klienta. Firma Deloitte odhaduje, že velké firmy prodlužovaly své audity v průměru o 70 000 dodatečných hodin v důsledku SOX.\nPublic Company Accounting Oversight Board (PCAOB), Securities Exchange Commission (SEC) i mnoho firem se shodují na tom, že základy pro SOX byly už položeny. Nyní nastal čas na dolaďování a hledání úspor, a tak náklady na SOX v dalších letech podle jejich očekávání značně poklesnou. To se týká jak firem, které už SOX zavedly, tak firem, které to teprve čeká. Dennis M. Nally z PricewaterhouseCoopers odhaduje, že náklady související se SOX klesnou v tomto roce v porovnání s předešlým rokem o 25 až 30 %.\nMakroekonomické důsledky jsou částečně na straně odpůrců Sarbanes-Oxley. Ti tvrdí, že náklady vyžadované SOX jsou pro malé a začínající podniky nepřiměřeně vysoké a ztěžují jejich vstup na akciový trh, což je v americkém prostředí velice důležitý mezník v jejich existenci.\nNáklady na SOX jsou větší přítěží pro malé a střední firmy než pro národní kolosy, protože nerostou úměrně s velikostí podniku. Jsou zároveň i důvodem pro stoupající tendenci v počtu společností odcházejících z akciových trhů. Podle studie Wall Street Journalu se počet firem rušících svoji kotaci v roce 2004 ztrojnásobil a SOX je jedním z hlavních důvodů. To potvrzuje i studie právní firmy Foley & Lardner, která uvádí, že pětina veřejně obchodovatelných společností zvažovala možnost zrušit svoji kotaci na veřejném akciovém trhu za účelem vyhnout se legislativě. Tento trend má negativní dopady na konkurenci v odvětví.\nKritici rovněž namítají, že SOX spotřebovává prostředky, které by se jinak mohly využít na inovaci a vývoj. Zastánci argumentují tím, že důvěru ve finanční informace a zdravé tržní prostředí nelze změřit a porovnat s vynaloženými náklady, což celkový pohled kritiků zkresluje.\nDůvěra v účetnictví, výkaznictví a audit se v povědomí veřejnosti pomalu obnovuje, přesto ale bude trvat ještě mnoho let než veřejnost zapomene na skandály kolem Enronu, WorldComu a další.\nAuditorské firmy se snaží obnovit svoji důvěryhodnost nejen cílenými reklamními kampaněmi v médiích, ale i novým a svědomitějším přístupem ke svým klientům. Zatímco před pádem Enronu bylo téměř vyloučeno, že by auditor nedokončil zakázku, dnes auditoři obětují zakázkám více času a neobávají v případě pochybností zveřejnit negativní výrok nebo dokonce od zakázky odstoupit. Auditoři amerických poboček PricewaterhouseCoopers se ke konci srpna loňského roku vyjádřili k interním kontrolám 717 podniků, přičemž 94 z nich vydali negativní výrok. Podle Dennise Nallyho z PWC se tak jedná o historicky první případy negativních výroků v tak velkém měřítku.\nÚroveň stresu mezi auditory a jejich klienty ale dosahuje historických maxim. Auditoři jsou obviňováni, že zkoumají účetní záznamy příliš a že požadují nadměrné odměny za audit. Klienti jsou obviňováni, že neposkytují dostatečné množství informací. Ukázkovým příkladem současného prostředí je chicagský výrobce elektroniky firma Molex. Finanční ředitel Joseph King neposkytl auditorovi podstatné informace, které vedly ke zkreslení vykazovaného výsledku hospodaření. Deloitte vypověděli zakázku a J. King byl donucen na svoji funkci rezignovat. Oběma stranám jde o existenci více než kdy dříve. Zákonné sankce za hospodářskou kriminalitu v řádu až pěti miliónů dolarů a dvaceti let vezení a mnoho případů projednávaných před federálním soudem jsou velkým strašákem na obou stranách.\nTabulka 2: Hlavní přínosy Sarbanes-Oxley\nManažeři se vyjadřují k interním kontrolním systémům\nAuditor podává výrok o efektivnosti kontrol\nManažerům mohou být v případě porušení zákona zpětně odebrány bonusy a jiné finanční výhody\nPovinnost obměny auditora u téhož klienta\nPovinnost obměny vedoucího partnera na auditní zakázce\nAuditoři podrobeni pravidelným inspekcím dozorujícího orgánu PCAOB\nVedoucí osoby společnosti nesmí být zaměstnáni rok před auditem v auditorské firmě\nZpřísněn postih konfliktu zájmů a obchodování na základě neveřejných informací (insider trading)\nAuditor nesmí provádět pro své klienty určitý okruh služeb (například design informačního systému, právní poradenství, atd.)\nPovinnost přijmout a zveřejnit etický kodex\nZákonná ochrana informátorů (whistleblowers protection)\nZpřísněny požadavky na dokumentaci firemních procesů a skutečností\nAuditor se zodpovídá a je placen nikoliv managementem ale Auditním výborem\nZákaz zaměstnaneckých půjček firem svému managementu\nDramaticky zvýšeny sankce postihující ekonomickou kriminalitu\nZpřísnění účetních standardů a pravidel (například účtování opcí)\nZkrácení lhůt pro zveřejňování finančních informací a výkazů\nPodpora konkurenčního prostředí v auditním průmyslu\nSox za hranicemi USA působí mnoho povyku především kvůli 15. červenci 2006. To je datum, kdy musí některé zahraniční společnosti kotované na amerických akciových trzích splňovat požadavky zákona. Šestnáct procent firem registrovaných na americké burze New York Stock Exchange (NYSE) má hlavní sídlo a rezidentství mimo území USA. Zahraniční společnosti ze 48 zemí představují 35 % tržní kapitalizace a téměř 200 z nich pochází z evropského kontinentu. Přestože tyto podniky mají hlavní sídlo mimo USA, podléhají úpravě jak zákona Securities Exchange Act, tak zákona Sarbanes-Oxley, protože jsou obchodovány na americkém kapitálovém trhu. Prostřednictvím globálního pohybu kapitálu a konstrukci zákona dopadá SOX i na mnoho českých firem vlastněných americkými nebo nadnárodními investory.\nSarbanes-Oxley, a tím i známé hlavy 302 a 404, postrach mnoha řídících manažerů, se vztahují nikoliv pouze na americké části amerických firem, ale na jejich konsolidované celky, tedy včetně majetkových účastí mimo USA. Příkladem na našem území jsou například General Electric a Citibank, které přizpůsobují požadavkům americké legislativy i své české pobočky. Siemens ČR prochází v současné době mapováním a dokumentováním interních kontrol.\nCo bude dál? To je otázka, kterou si klade nejen široká veřejnost, ale i američtí zákonodárci. SOX přináší mnoho sladkého ovoce, ale za příliš vysokou cenu. V následujících letech bude nutné najít mezi těmito aspekty kompromis.\nJednou z diskutovaných možností je přijetí méně přísné a méně nákladné alternativy SOX pro malé a střední firmy. Ty by nemusely podle některých návrhů certifikovat své kontrolní systémy tak často jak je tomu doposud, například jednou za dva roky. Další možností, jak snížit náklady na zavedení za SOX, je hodnotit kontroly na bázi rizika. Tři úrovně revize mohou být opodstatněné pro výnosové položky, ale nadbytečné pro účtování cestovních výdajů. Zaměstnanecké opce jsou v USA pro malé a střední firmy velmi důležitým nástrojem. Ačkoliv nedávné změny v jejich účtování do nákladů běžného období, mimo jiné vyvolané rovněž SOX, byly přijaty na základě oprávněných důvodů, mnoho firem a analytiků volá po liberálnějším přístupu.\nPokud jde o výkon auditorské profese, očekávání regulatorních orgánů a široké veřejnosti se v posledních letech značně posunulo. Auditor by se měl zaměřovat nejen na povinnost získat přiměřené ujištění o tom, že auditované výkazy neobsahují významně nesprávné údaje, ať už je jejich původ důsledkem chyby nebo podvodu, jak mu ukládá auditní standard SAS 82, ale podle veřejnosti navíc i na samotné zjišťování a vyhledávání podvodů. Lze očekávat, že zákonodárci se budou tímto problémem do budoucna zabývat.\nEkonomická kriminalita a podvody položily v minulosti nejednu americkou firmu a zprostředkovaně ovlivnily v důsledku panického pohybu kapitálu na globálních trzích ekonomiky mnoha zemí. Náklady na SOX jsou sice vysoké, ale obnovení ztracené důvěry je nejen nákladné ale i časově náročné. Firmy, ktere nevnímají Sarbanes-Oxley jako pouhou administrativu ale dokáží využít její požadavky ke zefektivnění svých procesů v rámci strategického řízení přichází s překvapením na to, že se jedná o výhodné řešení na všech stranách.\nSarbanes-Oxley: A price worth paying? The Economist, 19. květen 2005. http://www.economist.com/business/displayStory.cfm?story_id=3984019\nPaul Spyros Sarbanes, senátor amerického Senátu za stát Maryland (demokrat), osobní www stránky http://sarbanes.senate.gov/pages/biography_2004.html\nZhang I. X.: Economic Consequences of the Sarbanes-Oxley Act of 2002, University of Rochester, Rochester, NY, únor 2005. http://w4.stern.nyu.edu/accounting/docs/speaker_papers/spring2005/Zhang_Ivy_Economic_Consequences_of_S_O.pdf\nHartman E. Thomas: The Cost of Being Public in the Era of Sarbanes-Oxley. Foley & Lardner LLP, Chicago, IL, 16. červen 2005. http://www.foley.com/files/tbl_s31Publications/FileUpload137/2777/2005%20Cost%20of%20Being%20Public%20Final.pdf\nGriffith E. Donald: Some CIOs rush to comply with Sarbanes-Oxley. The National Law Journal. 14. březen 2005. http://www.foley.com/files/tbl_s31Publications/FileUpload137/2711/00503050011FoleyL1.pdf\nDole B., Daschle T.: Let's Reform the Reforms. The Wall Street Journal, Dow Jones & Company, strana A16, 3. říjen 2005.\nPaul D. Broude D. P., Prebil L. R.: The Impact of Sarbanes-Oxley on Private and Nonprofit Companies. Foley & Lardner LLP Chicago, IL, 10. březen 2005. http://www.foley.com/files/tbl_s31Publications/FileUpload137/2575/privatestudydraft3-04-05.pdf\nPapertsian M.: Cargill selects Cartesis Performance Management Applications. Tiskové prohlášení, Cartesis, Norwalk, CT, 9. září 2005. http://www.cartesis.com/en/press_room/press_releases/158/\nHackett Study to 'Uncover True Cost' of SOX. SmartPros Ltd, 6. květen 2005. http://accounting.smartpros.com/x48157.xml\nSarbox & Finance Cost: Sarbox Drives Biggest Finance Cost Rise in 13 Years - Typical Companies See 18 Percent Increase. Studie, The Hackett Group. Hackett's 2005 Book of Numbers, duben 2005.\n» Senátor Michael G. Oxley\nOperating Cash Flow (OCF) ¦ Výnosnost vlastního jmění ¦ Tržní přidaná hodnota ¦ Veřejná obchodní společnost ¦ Svazový model ¦ Exponential Smoothing ¦ Exponentially Weighted Moving Average ¦ Collateralized Mortgage Obligation (CMO) ¦ J-Port ¦ Opce - Naked Put ¦ Basket (košové) certifikáty


www.janys.estranky.cz - Kontakt\nPokusy a úlety\n(Hana kubikova, 26. 9. 2018 10:53)\nAhoj Jani, pred par lety jsme spolu chodily do prace. Hledam ted fotografku, pro foceni mesicni dcerky a tvoje fotky se mi vzdycky moc libily. Nemela bys cas a zajem? Diky Hanka (hankaaa@centrum.cz)\n(Dana Vacková, 19. 11. 2014 10:26)\nDobrý den paní Freundová,\nráda bych se chtěla s dcerou vyfotit,byl by to vánoční dárek pro mého manžela,nejlépe černobílá fotografie většího rozměru.můžete mi prosím poslat cenu,kolik by to stálo včetně zarámování (pokud to také děláte)?\n(Janys, 20. 11. 2014 13:57)\nje mi to moc líto, ale momentálně se focení bohužel nemám čas věnovat. Doufám, že do budoucna se k tomu opět vrátím a budu se na Vás i ostatní případné zájemce moc těšit...\n(Míša, 4. 2. 2008 5:18)\nAhoj, azylu Rita jsme vytvořili bazální stránky. Viz: www.azylrita.estranky.cz\n(Pepa, 30. 3. 2011 13:38)\njak jde život? mysli, že jsem Tě poznal naprosto bezpečně :) Na fcb máš na mě odkaz. Pepa Uhlík\nNazdár po 15 letech\n(Filous, 29. 1. 2010 19:45)\n(Katrin, 4. 8. 2008 14:45)\nFotíš ještě nebo se flákáš? ;-)\n(Libor, 20. 6. 2008 23:07)\nSluníčko je opravdu vyjímečná dívka, nebýt ní asi bych nežil, moc a moc ji miluju. Ona má napojení na božskou energii, takže každý kontakt s ní je něco jako obdivuhodný pocit lásky, který nahradí všechny víry světa, protože láska ta skutečná je nad všechny víry světa\n(heduš, 17. 3. 2008 19:54)\n(David, 10. 3. 2008 21:57)\nOpravdu moc fajn! ;)\n(Martin_002, 4. 3. 2008 15:31)\n...po první vteřině se mi líbila, po první minutě jsem věděl že bych jí dokázal milovat a po první hodině že s ní bych strávil zbytek života...\n(Falconny, 3. 3. 2008 11:53)\nJsou to opravdu krásné fotky ! Moc se mi líbí. Držím palečky do budoucna :-)\n(Bořík, 10. 2. 2008 22:12)\nAhojky Jani, ozvi se nám, prosím. Máma mě chce ostříhat!!! Pomóóóc :-)\n(Martina, 4. 2. 2008 13:49)\nProsim měla bych zájem o pejska,ale není napsáno jak je starý a jestli je to holka nebo kluk\n(Věra, 23. 1. 2008 18:07)\ntak koukám další milovnice zvířátek..super\n(M.i.r.a, 26. 11. 2007 15:38)\nČau Bůů, jsem tady byl a počítadlo ukázalo 4000. Dostanu nějakou prémii??? :-)\n(Leoš, 20. 11. 2007 11:36)\nMoc se mi líbí tvé webové stránky a fotky v nich.............ahojky.\n(Prcek, 31. 10. 2007 8:58)\nNazdar Janco, jsem rad, ze jsem se dostal na tvoje stranky, protoze mas opravdu moc pekne fotky. je videt, ze mas talent. Taky se mi na tobe libi, ze vyberes par nejlepsich fotek a nenahrnes sem celou kartu, takze to je prehledne a cloveka to nenudi. S dovolenim pridam link na tve stranky do svych odkazu.\nMej se krasne a dobre svetlo preju... sichr.web4photo.cz\n(Miloš Kesl, 25. 10. 2007 22:14)\nAhoj Jani, dostal jsem od Helčy typ na Tvoje stránky a musím Ti říct, že mě velmi příjemně překvapily. Máš velký smysl pro kompozici, barvu a vůbec z nich vyzařuje, že to děláš s radostí a citem. Ty stromy a potoky jsou úžasný. Moc Ti držím palce do další práce !!! M. Kesl starší\n(M.i.r.a., 31. 8. 2007 16:41)\nchtělo by to nějáké nové fotečky, aby se ti zvedla návštěvnost :-)\nPS Stále u mě máš to Chardonnay\nVeškeré zde prezentované fotografie jsou chráněny autorským zákonem a jejich použití bez souhlasu autora je zakázáno.


O masáži | Masáže Martin - Slaný / Kladno | spa-slany.cz\nO masáži - Masáže Martin - Slaný / Kladno\nPři každé první návštěvě je čas na krátký rozhovor o vašem zdravotním stavu, případných potížích a o tom, co od masáže očekáváte. Jenom tak může být masáž vedena s individuálním přístupem, aby jste prožili maximální relaxaci a cítili se zregenerovaní.\nMasáže jsou vhodné:\nVadné držení těla a vady na páteři – skolioza, kyfoza.\nNěkteré druhy neuroz – určí lékař.\nTěhotné ženy - u klasické masáže\nV šestinedělí a těsně před porodem - u klasické masáže\nKřečové žíly – podle stavu, záněty žil a tromboza.\nTuberkuloza kostí, kloubů, šlach a aktivní TBC plic.\nAkutní úrazy - výjímkou je podvrtnutí\nVyužití volného času ve prospěch zdraví, práce a odpočinku - to jest masáže. Mezi základní lidské potřeby patří hlavně odpočinek. V psychologii je potřeba odpočinku chápát jako stav organismu, který je vyvolán nadměrnou aktivitou, v tomto stavu je pro člověka žádoucí jiný stav, stav protiklad ný - klid. Vztah aktivity a pasivity je součástí biorytmů. I u zvířat existuje pasivní odpočinek a očisťovací aktivity.\nPráce fyzická je nahrazována prací psychickou, přestože volný čas roste,ale stupňuje se životní tempo a lidé mají pocit neustálého nedostatku času. Lidé se snaží vyrovnat ostatním, proto volný čas využívají k dalšímu vydělávání peněz. Pak jsou lidé unaveni, nezvládnou aktivně využít volný čas, a k tomu jsou vhodné např. masáže. Proto u lidi nevyužívající volný čas je jejich jedinou potřebnou aktivitou pomalá chůze....


Šaka – Wikipedie\nŠaka, potažmo Čaka, v Evropě známý i jako generál Shaka nebo pod přezdívkou Černý Napoleon, (asi 1787 – 22. září 1828) byl významný africký vojevůdce, náčelník a sjednotitel Zuluů. Svého postavení dosáhl díky rozsáhlým a účelným vojenským reformám a brutální výbojné politice. Šaka je dodnes pokládán za jednoho z největších a nejschopnějších vůdců v dějinách Afriky, kterému se díky zavedení reformy domorodého válečného umění podařilo vybudovat vojenský stát, jenž se prosadil jako obávaná regionální mocnost.\nNáčrtek Šaky od Jamese Kinga\n22. září 1828\n1 Mládí a léta vzestupu\n2 Vládce Zuluů\n2.1 Reformy vojska a první výboje\n2.2 Válka s kmenem Ndwandvey\n2.3 Africké impérium\n2.4 Šakova smrt\n3 Důsledky Šakových výbojů\n4 Osoba a osobnost\n5 Vojenské a civilní reformy\n5.2 Civilní sféra\nMládí a léta vzestupuEditovat\nŠaka se narodil jako nemanželský syn ženy z klanu Langeni jménem Nandi a náčelníka Zuluů Senzangakona. Krátce po porodu Senzangakon přijal Nandi za svou třetí manželku, avšak díky její prudké povaze a vzájemným konfliktům ji i s dětmi často stěhoval na různé usedlosti. Šaka se v těchto letech převážně věnoval pastvě koz a jednoho dne ztratil otcovo oblíbené zvíře. Když se matka při prudké hádce svého syna zastala, byla i s potomky poslána zpět ke klanu Langeni. Jeho příslušníci měli obavy, že budou nuceni vrátit labolu, a proto na návrat zapuzené rodiny reagovali vesměs negativně. Do čtrnácti let byl Šaka vychováván bez otcovské autority, odděleně od vrstevníků, a v atmosféře pohrdání, a stalo se z něj zamlklé a nedůvěřivé dítě. V roce 1802 zasáhl oblast, kde žil, hlad, a jeho matka byla i s dětmi opět vyhnána. Uchýlila se proto k muži jménem Gendejana ze subklanu Qvabe, u nějž Šaka dospěl. Po rušném dětství ze Šaky vyrostl muž značné fyzické síly a inteligence. Jelikož se jevil jako perspektivní válečník, projevili o něj zájem jak Zuluové, tak klan Langeni. Avšak Šaka Langeni nenáviděl a bál se svého otce, rozhodl se proto následovat matku ke klanu Dlečeni, jenž byl přímo podřízen Mtetvům v čele s náčelníkem jménem Dingiswajo. Pravděpodobně v roce 1810 Šaka vstoupil do oddílu iziCwe (cve) mtetwské armády, kde sloužili svobodní bojovníci. Ve službě prokázal značnou obratnost i organizačního ducha a brzy se stal velitelem oddílu (ibuto[pozn. 1]). Jakmile dosáhl tohoto postavení, začal realizovat reformy, mezi něž patřilo zejména zavedení nového typu oštěpu a inovace výcviku v boji se štítem. Nový druh výzbroje i výcviku poprvé Šaka uplatnil v bitvě Mtetvů s klanem Buthelezi. Když proti sobě stanula obě vojska ve formaci a válečník z protivníkovy strany vyběhl dopředu, aby předvedl rituální vychloubání gija, Šaka jej jediným úderem usmrtil a ihned vydal pokyn k útoku na zbytek Butheleziů. Po vítězném boji a kapitulaci náčelníka Pungaše se Mtetvům podrobili nejen poražení, z nichž zůstala jen hrstka bojovníků, ale také menší klany, mezi něž patřili i Zuluové, kteří v minulosti utrpěli od klanu Buthelezi řadu porážek. Nejen tyto úspěchy při územní expanzi Mtetvské říše upoutaly pozornost náčelníka Dingiswaji. Šaka se brzy stal jeho oblíbencem, a to i přes skutečnost, že bez milosti vyhlazoval tam, kde se Dingisvaja spokojil s podrobením. Navíc byl jmenován členem sněmu a dostal volnou ruku při zavádění nových vojenských inovací. Když roku 1816 zemřel Senzangakon, jemuž po podrobení Zuluů Dingiswaja umožnil setrvat dál ve své funkci, byl Šaka mtetvským náčelníkem pověřen, aby převzal jeho místo. Na území svého mrtvého otce se vrátil v čele silného oddílu a okamžitě nechal usmrtit svého nevlastního bratra Sigujanu, který mezitím převzal náčelnickou pozici. Druhý Senzangakonův dědic Dingane, který se zaručil Šakovi věrností, byl ušetřen. Posléze Šaka založil nový panovnický kraal, který pojmenoval KwaBulavajo („Místo toho, kdo zabíjí s výčitkami“) a jeho prvořadou starostí se stalo doplnění chudých kozích a kravských stád. Zalíbení prý nalezl zejména v dobytku sněhobílé barvy.\nReformy vojska a první výbojeEditovat\nSkica zulského válečníka\nAby mohl Šaka dosáhnout tohoto cíle, bylo nutno věnovat pozornost zulské armádě. Zpočátku měl pod svým velením asi 350 – 400 mužů, které podle věku rozdělil do čtyř oddílů. První skupinu nazvanou fasimba tvořili mladí chlapci, které mohl od prvních dnů cvičit v duchu vlastní bojové koncepce. Byli jeho nejoblíbenějšími vojáky a stali se vzorem pro všechny další zulské jednotky. Další oddíl se nazýval gamule a byli do něj začleněni mladíci kolem dvaceti let, jež prozatím nenosili kroužek z vláken isicoco (připevňovali si jej do vlasů muži, chystající se k prvnímu sňatku). Tím se lišili od asi třiceti až čtyřicetiletých svobodných mužů z oddílu jubingqvana, kteří se směli oženit až po prokázání zdatnosti v boji a po zabití prvního nepřítele. Starší a ženatí Zuluové náleželi do čtvrtého oddílu vombe. Těm bylo umožněno žít v příbytcích se svými manželkami, ale byli povinni se účastnit výcviku a válečných tažení. V týlovém zabezpečení Šaka zavedl oddíly dibi, které tvořili patnáctiletí až šestnáctiletí mladíčci, jejichž úkolem bylo nosit válečníkům rohože na spaní, náhradní oštěpy, jídlo a vodu. Každý z bojovníků měl k dispozici tři až čtyři chlapce.\nKrátce poté, co Šaka své muže vycvičil v boji s novým typem oštěpu (klva, iklwa) a zlepšil jejich už tak vynikající fyzickou kondici, napadl centrální usedlost klanu Langeni. Jeho příslušníci byli v brzkých ranních hodinách obklíčeni zulskou armádou a nezmohli se na žádný odpor. Šaka posléze nechal nastoupit všechny přítomné muže a vybíral mezi nimi ty, kteří mu způsobovali příkoří v dětství. Vzápětí je nechal zaživa narazit na kůly obklopující usedlost. Propuštěno bylo pouze několik jedinců, u nichž si Šaka vzpomněl, že jeho matce prokázali nějakou laskavost. Těm dokonce daroval býka, nicméně byli nuceni se až do večera dívat na utrpení svých soukmenovců. To skončilo až za soumraku, kdy byli muži na kůlech zabiti a usedlost byla zapálena. Zbylí příslušníci klanu Langeni, stejně jako řada slabších klanů v okolí, byla začleněna do řad Zuluů. Dalším Šakovým cílem se opět stal klan Buthelezi, který byl již v minulosti podroben, ale počínal si jako svobodný. Náčelník Pungaš svého protivníka značně podcenil a Zuluové bitvu rozhodli prvním prudkým útokem. Šakovy oddíly zmasakrovaly nejen vojáky Butheleziů, ale i ženy a děti, které přišly sledovat střetnutí z blízkého návrší. Boj přežilo jen několik mužů, kteří se svým náčelníkem Pungašem utekli na sever ke kmenu Ndwandvey. Zde však byl Pungaš vyslechnut a posléze na rozkaz náčelníka Zvide popraven. Jelikož se Šaka dál pokládal za vazala Mtetvů, odeslal Dingisvajovi skot, který náležel klanu Buthelezi. Po vítězném završení tažení pak obrátil svou pozornost proti sousedním Ngvaneniům a Hlubiům, kteří žili na úpatí Dračích hor. Náčelník Hlubiů Mtimkhulu byl zabit již v prvních bojích a jeho kmen se rozpadl na tři části. Jedna z těchto odnoží zůstala na úpatí Dračích hor a brzy splynula se Zuluy.\nVálka s kmenem NdwandveyEditovat\nDo roku 1817 se Šakovi podařilo území Zuluů (KwaZulu) zvětšit čtyřnásobně. Jeho armáda se rozrostla na 2000 mužů a 800 příslušníků fasimba. Téhož roku se rozhodl náčelník Dingisvaja napadnout kmen Ndwandvey, jehož náčelník Zvide byl kdysi blízkým přítelem jeho otce. Předtím, než se svými muži opustil kraal, požádal o podporu Šaku, ten se však nešťastnou souhrou okolností opozdil a Dingisvaja, který se za neznámých okolností příliš vzdálil od svých bojovníků, byl zajat hlídkou Ndwandeveyů. Překvapený Zvide dva dny držel Dingisvaju v zajetí, jelikož se obával, že jde o léčku, posléze však uřízl zajatci hlavu a daroval ji své matce. Když Šaka dorazil do míst bojů, již sledoval jen zmatený ústup Mtetvů. Pozici vládce nad kmenem po mrtvém Dingisvajovi zaujal jeho nevlastní bratr, nicméně po vážných meziklanových rozbrojích jej Šaka odstranil. Pohlavárem Mtetvů pak jmenoval svého blízkého a loajálního přítele a sebe ustanovil nejvyšším náčelníkem celé konfederace, v níž přední místo zaujal klan Zuluů.\nV roce 1818 se náčelník Zvide rozhodl skoncovat s rostoucí Šakovou říší a s dvojnásobně silnějším vojskem vpadl na jeho území. Zuluové se seskupili do kruhové formace kolem hory Gqokli a své zálohy skryli v nedaleké proláklině. Jelikož válečníci kmene Ndwandvey nebyli cvičeni pro boj zblízka, byli několikrát odraženi. V odpoledních hodinách se proto náčelník Zvide rozhodl své unavené oddíly vyslat do posledního frontálního náporu. V té chvíli zasáhly do boje zálohy Zuluů, které část protivníkových sil odřízly a zdecimovaly. Ndwandvové přesto dál představovali značně silné vojenské uskupení a přinutili Šaku se stáhnout do KwaBulavajo, kde se také dostavil zbytek jeho mužů. Avšak k další ozbrojené konfrontaci nedošlo, neboť Zvide se spokojil s odehnáním zulských stád a odtáhl zpět na své území. V dalších měsících se díky rostoucímu věhlasu začali k Šakovu vojsku připojovat noví válečníci, kteří tvořili základ dalších ibuto. V tomto období si též podmanil klan Qvabe, jehož příslušní byli začleněni mezi lid Zuluů. Avšak náčelník Zvide se nevzdával myšlenky na odvetu a zdařilou diplomacií se mu podařilo získat podporu svazijských klanů na severu. Zároveň zavedl obdobu zulského oštěpu a v květnu 1819 s osmnácti tisícovým vojskem v čele s obávaným Sošangánem vpadl na Šakovo území. Jelikož si Šaka nemohl dovolit postavit se protivníkovi v otevřené bitvě, byl nucen vést vyčerpávající partyzánskou válku. V té mu poskytovaly značnou výhodu i chlapci z oddílů dibi, kteří se starali o týlové zabezpečení, zatímco nepřítel strádal žízní a hladem. Udeřil teprve ve chvíli, kdy se Sošangáne rozhodl stáhnout zpět za hranice jeho říše. Po dvoudenní vyčerpávající bitvě Šaka svého protivníka zcela zdecimoval a vzápětí se vydal k sedmdesát mil vzdálenému Zvidovu kraalu. Když se za tmy přiblížil k nepřítelově sídlišti, rozkázal svým mužům, aby zpívali ndwandvské vítězné písně. Obyvatelé, kteří vyběhli do tmy, aby přivítali své bojovníky, byli z větší části povražděni a kraal byl zapálen.[pozn. 2]\nZničením kmene Ndwandvey se původní území pod Šakovou nadvládou rozrostlo ze čtyř na 11 500 čtverečních mil. Vládce Zuluů se tak stal pánem oblasti od řeky Pongola na severu k toku Tugely na jihu a od řeky Ncome k pobřeží Indického oceánu. Pod svým velením měl nejméně 40 000 bojovníků, kteří byli téměř okamžitě schopni nastoupit na jeho rozkaz. Všichni tito muži procházeli každodenním výcvikem a jejich snaha vyniknout v boji postupně vzrůstala, neboť tak mohli dosáhnout žádoucích výhod, z nichž nejdůležitější byla možnost založit rodinu. Oddíly v počtu dva až tři tisíce lidí sídlily ve velkých kraalech, které byly rozmístěny po celé říši a nadále se dělily podle stáří a stupně výcviku bojovníků. V roce 1820 armáda pod Šakovým velením uskutečnila vpád přes řeku Mzinyathi a napadla klany Tembu a Cunu, kterým v bojích způsobila vysoké ztráty. Zanedlouho se Šaka stáhl, nicméně v zimě 1822 svůj nájezd opakoval a přinutil oba klany opustit oblast. Tyto a další výpady na území Natalu měly za následek mohutnou migraci více než dvou a půl milionu lidí a zpustošení rozlehlých oblastí západně od Dračích hor. Další výpravu Šaka vyslal směrem na sever a jejím velením byl pověřen jeho oblíbenec Mzilikazi, Zvideho vnuk. Ten se však obrátil proti Zuluům a porazil první oddíl, jenž proti němu Šaka vyslal jako trestnou výpravu. Před druhou silnější kárnou jednotkou spolu s třemi stovkami bojovníků ustoupil na území sothských klanů, kde vybudoval válečnický svaz s nímž podnikal výpady za hranice dnešní Botswany. V červenci 1824, v době, kdy Šakova říše dosáhla největšího rozmachu, navštívila KwaBulavajo osmičlenná britská expedice vedená Francisem Georgem Farewellem. Dvanáct tisíc válečníků Zuluů při této příležitosti cizince vítalo křikem a tancem a byl jim okázale předváděn královský harém (umdlunkulu) a stáda. Svou moc pak Šaka demonstroval i tím, že zdánlivě nahodile ukázal na někoho ve své blízkosti a označený byl neprodleně popraven. Návštěvníci z Anglie zůstali hosty v královském kraalu až do konce července a během svého pobytu se stali i svědky atentátu, při němž Šaka utržil hlubokou ránu do boku oštěpem. Poranění mu ošetřil jeden z členů expedice, bývalý asistent chirurga Henry Francis Fynn. Čtyři dny se vládce Zuluů pohyboval na hranici mezi životem a smrtí, po této době se léčba ukázala úspěšnou a Šaka se zotavil. V říjnu téhož roku se seznámil s dalším z Angličanů, šestnáctiletým Nathanielem Isaacsem, jenž si brzy získal jeho důvěru a později se zabýval obchodem se slonovinou. V roce 1826 Šaka založil nové sídlo KwaDakuza, jež bylo umístěno asi dva dny chůze od Port Natalu, kde v srpnu 1824 daroval Angličanům právo usadit se a půdu o rozloze tři a půl tisíce mil. Jasně tím dal najevo, že ostrovní Evropané v jeho úvahách hrají stále výraznější úlohu. Ti, v čele s Natanielem Isaacsem, mu téhož roku pomohli zúčtovat s klanem Kumalo pod vedením náčelníka Beje.\nV roce 1827 se Šaka, který se pokládal za vládce všech černých Afričanů, rozhodl vyslat delegaci ke králi Jiřímu, kterého na základě naprostého nedorozumění pokládal za krále bělochů sídlícího někde za hranicemi Kapska. Po odjezdu poselstva v prvních dnech měsíce října zemřela jeho matka Nandi (pravděpodobně na úplavici), což tragicky poznamenalo Šakovu osobnost. Podle svědectví Francise Fynna prý během jednoho dne nechal popravit sedm tisíc lidí a třetího dne bylo spolu s jeho Matkou pohřbeno deset služebných se zlámanýma rukama a nohama. Její hrob dostalo za úkol po celý rok střežit dvanáct tisíc ozbrojenců, jejichž potravu mělo zajistit patnáctitisícové stádo skotu shromážděné z celé země. Mimo to Šaka zakázal po celý následující rok zasévat a sklízet obilí a mléko mělo být ihned po nadojení vylito. Lidem byly zapovězeny sexuální styky a všechny těhotné ženy a jejich manželé měli být zabiti. Zároveň byly zabíjeny i krávy, které porodily telata. Dohledem nad těmito výnosy byly pověřeny ozbrojené oddíly, které putovaly po celém KwaZulu. Tato nařízení de facto odsoudila národ k hladomoru a ve chvíli, kdy se stalo utrpení nesnesitelným, veřejně proti Šakovi vystoupil muž jménem Gala, který jej pokáral, přičemž prohlásil, že Nandi není první osobou, jež v KwaZulu zemřela. Ke všeobecnému překvapení byl muž namísto popravy odměněn několika kusy skotu, načež vládce Zuluů některá nařízení odvolal.\nNa jaře 1828 vyrazil Šaka na rituální lov hlambo, jenž patřil ke zvykovým ceremoniím při úmrtí významných osobností kmene. Pro tuto akci, která byla patrně jen záminkou pro vpád ze jižní hranice, shromáždil dvacet tisíc bojovníků, které u řeky Umzimkulu rozdělil do dvou útočných skupin. Induna Mdlaka byl pověřen vést operace proti Mpondům, induna Manjundela dostal za úkol potřít Themby. Oba velitelé se osvědčili, tažení skončilo úspěchem a způsobilo další násilné přesuny místního obyvatelstva, nicméně Manjundela byl zabit, načež Šaka nařídil popravu několika set vlastních bojovníků. Posléze se obrátil na sever k zátoce Delagoa, kde pronásledoval Sošangána. Jeho rozhodnutí však ve vojsku vyvolalo značné pobouření, neboť válečníci právě dokončili tažení a byli připraveni provést rituální očistu, rozejít se do vlastních domovů a užívat si dobyté kořisti. Teror, který zavládl po smrti Nandi, dál pokračoval. Šaka neustále nařizoval nové rozsudky smrti, navíc si odcizil armádu, kterou již nevedl osobně do bitev. Podle zpráv Evropanů do KwaDukuzu povolal tři stovky žen, kterých se dotázal, zda vlastní nebo kdy vlastnily kočku. Ať byla jejich odpověď jakákoliv, nechal většinu z nich zabít. Další těhotné ženy prý rozkázal rozpárat. Zdálo se, že se vládce Zuluů zbláznil, jeho chování se stalo nevypočitatelným a popudilo velkou část národa, z nějž stovky lidí hledaly útočiště u natalských Evropanů. Díky kombinaci těchto důvodů se v Šakově bezprostředním okolí zrodilo spiknutí. Senzangakonova sestra Mkabaji se svěřila Dinganovi a Mhlanganovi s podezřením, že jejich bratr otrávil Nandi. Její stížnost padla na úrodnou půdu, neboť oba byli velmi rozladěni, že Šaka odvolal od armády pomocné chlapecké oddíly dibi a válečníci si museli zbraně a potraviny nést sami. Po domluvě s indunou Mbopou a několika měsících příprav tedy vznikl plán na realizaci atentátu. V odpoledních hodinách 22. září 1828 se spiklenci spolu se zástupci Mbopova klanu dostavili k Šakovi na audienci. V jejím průběhu Dingane a Mhlangane nečekaně vrazili svému bratrovi oštěpy do boku. Ten se z posledních sil otočil a pokusil uprchnout, avšak všichni tři spiklenci jej záhy dostihli a připravili definitivně o život. V posledních okamžicích před smrtí prý vládce Zuluů svým vrahům sliboval, že jim za ušetřený život bude sloužit. Na jeho obranu se nepostavil žádný z přítomných a jeho tělo zůstalo na místě, kde skonal, až do rána. Po tvrdém sporu o následnictví se Šakovým následníkem stal jeho bratr Dingane, jenž se u moci udržel následujících dvanáct let.\nNathaniel Isaacs: Uvítání Evropanů v Šakově rezidenci\nDůsledky Šakových výbojůEditovat\nDoba zulské expanze byla pojmenovaná mfekane, což lze interpretovat jako epocha roztříštění nebo rozbití, neboť v ní byla rozbitá celá etnická struktura Natalu a její následky pocítily široké africké oblasti. Natal byl díky Šakovým mocenským ambicím téměř vylidněn a celá řada klanů a kmenů přestala existovat. Další byly podrobeny a integrovány do národa Zuluů, jiné byly přinuceny k masovému exodu, převážně do nepřístupných hornatých nebo k životu nevhodných krajů. Tento osud potkal Bhely, Cunuy, Zizie ad. Ti na útěku napadali zas jiné kmeny, které musely opustit svá tradiční teritoria a prchat i do značně vzdálených končin. V důsledku tohoto stěhování národů docházelo k vysokým ztrátám na životech, jejichž příčinou byly mimo nelítostných bojů i hlad a nemoci. Ve dvacátých letec 19. století byl vliv Šakovy expanze pociťován od hranice Kapské provincie na jihu až k území dnešního Malawi na severu, od břehů Indického oceánu až hluboko do vnitrozemí k pouštním kalaharským oblastem. První větší vlnu migrace, zapříčiněnou přímou Šakovou činností, spustily kmeny Tembu a Cunu v roce 1822. Společně s nimi byl ze svého území vytlačen i kmen Ngvanů, který zaútočil na usedlosti kmene Hlubiů. Ti při útěku napadli klany Sothů a kmen Tlokva, což byl začátek řetězové reakce, v jejímž důsledku byly v následujících letech zpustošeny rozsáhlé oblasti západně od Dračích hor a k opuštění tradičních sídlišť bylo přinuceno přes dva a půl milionu lidí. Mnoho z kmenů nebo klanů se změnilo v loupeživé tlupy, další se uchýlily ke kanibalismu.\nVšechny tyto negativní stránky Šakovy činnosti vyvážil jedině fakt, že ze stovek rozdrobených klanů a malých kmenů vytvořil silný raně feudální stát s ojedinělou vojenskou organizací, jenž byl schopen odrazit i pozdější útoky Evropanů.[pozn. 3]\nOsoba a osobnostEditovat\nPodle dochovaných zpráv dorostl Šaka v mohutného šest stop vysokého muže, jenž dokázal oštěpem zabít levharta nebo černou mambu. Od ostatních příslušníků národa byl prý velmi odlišný a řada autorů se nebrání úvahám o jeho údajné impotenci nebo homosexualitě. Tomu by napovídala i okolnost, že se nikdy neoženil a není známo, zda měl děti. Navíc ženy ve svém soukromém harému vždy důsledně označoval jako sestry (dlunkulu), nikoli jako manželky. Vychován bez otcovské autority se ve složitých životních podmínkách postupně stával přirozeným vůdcem intanga (oddíly, do nichž se organizovali chlapci z vesnic, dokud se nestali bojovníky), z nějž vyrostla osobnost se zřetelnými marginálními rysy, které jsou typické pro velké náboženské nebo politické vůdce. O traumatech, jež na jeho osobě zanechalo dětství, zcela zřetelně vypovídá tvrdý postup proti příslušníkům kmene Langeni, které za chování vůči jeho rodině nechal z větší části narazit na kůly a posléze popravit. Jeho schopnosti organizovat a inovovat tradiční bojové metody svědčí o tom, že byl obdařen vysokou inteligencí, což potvrdil i Francis Fynn, jemuž Šaka při každé příležitosti kladl otázky, které jej často přiváděly do úzkých. Pokud jde o směr dotazů, nejvíce jej zajímaly informace o britské monarchii a králi Jiřím. Před prvním setkáním s Angličany projevil i svou marnivost, neboť je požádal, aby se vzdálili, z důvodu, že není připraven na jejich příchod. Návštěvníci z Británie byli občas překvapení projevy infantilní radosti, kterou vládce Zuluů projevoval z některých drobných pozorností. Zapalovací účinky lupy neprodleně vyzkoušel na paži svého společníka a neváhal ani zkonzumovat obsah osobní lékárničky Francise Fynna. Evropané se však většinou setkávali spíš s odvrácenou stranou Šakovy osobnosti. Když se od Nataniela Isaacse dozvěděl, že král Jiří vlastní více vojáků než kolik má říše Zuluů mužů, žen, dětí a skotu dohromady, zmocnila se Šaky obava, že by Britové mohli napadnout KwaZulu. Následnou hádku se svými induny ukončil pak popravou osmi z nich. Zanedlouho se Isaacs stal i svědkem události, při níž bylo popraveno sedmdesát mladých mužů a žen z isigodlo (část obce Zuluů, kde byl umístěn panovníkův harém a dům Velké manželky) kvůli podezření z cizoložství. Zároveň nechal zabít všechny děti, které se v isigodlo narodily, k čemuž přispěl i vlastní rukou. Ačkoli Šaka dosáhl obrovských úspěchů v boji proti svým nepřátelům a dokázal z minima vybudovat nový národ, zůstávala v něm značná nedůvěra ve své nejbližší okolí, včetně příslušníků vlastní rodiny. Induny a nižší náčelníky zastrašoval tvrdými tresty, které je měly odradit od pokusů o oslabení centrální moci a každý náznak nepřátelství nebo vzpoury, byť byl shledán u vlastních příbuzných, řešil rozsudky smrti. Podle Evropanů prý málokterý den uplynul bez poprav, uskutečňovaným často pod nicotnou záminkou. Nicméně Šakova agresivita a brutalita se staly pověstnými již v začátcích jeho vojenské kariéry, neboť tam kde se jiní náčelníci spokojili s podrobením protivníka, on bez milosti vyhlazoval. Smrt byla pro jeho mentalitu mnohem mírnějším trestem, než kdyby měl provinilce zavírat do vězení, tak jak mu bylo vylíčeno, že se děje v Anglii. Po smrti matky se Šakova brutalita vystupňovala až k absurditě. Tisíce lidí bylo popraveno jen z toho důvodu, že údajně neprojevili dostatečnou lítost. Pod trestem smrti byly zakázány sexuální styky mezi sezdanými páry a popravena byla spolu se svým manželem také každá těhotná žena. Dokonce i krávy, které porodily telata, byly pozabíjeny, aby si prý jejich mláďata uvědomila, co znamená ztráta matky. Ačkoli se panovník Zuluů nezdráhal vydat rozkaz k zabití tisíců lidí, sám smrti nedokázal hrdě vzdorovat. Ve chvíli, kdy jej jeho bratři probodli oštěpy, sliboval, že jim výměnou za svůj život bude sloužit.\nVojenské a civilní reformyEditovat\nFotografie z roku 1917 zachycující válečníka kmene Zuluů vyzbrojeného oštěpem iklwa téměř devadesát let po Šakově smrti\nŠakova vojenská doktrína se zakládala na systému, který uplatňoval již jeho předchůdce Dingiswaja. Tím bylo zejména rozčlenění ozbrojených sil do čtyř tříd, nicméně přechod z jedné třídy do druhé se již neděl automaticky podle dosaženého věku, ale podle zásluh. Již jako náčelník podřízený Dingiswajovi Šaka vymyslel a zavedl do armády kratší typ oštěpu zvaný iklwa (klva), který se skládal z dlouhé ploché čepele a bytelné rukojeti, čímž se zbraň stala vhodnou pro boj zblízka. Bojovník, který nepřinesl svůj oštěp z bitvy zpět, byl neprodleně popraven. Štít Šaka vylepšil tak, aby nepřekážel v boji a umožnil co nejlepší krytí, čímž se změnil i v útočnou zbraň, kterou bojovník srazil svého protivníka k zemi předtím, než jej probodl oštěpem. Dále nechal své vojáky odložit sandále, aby byli rychlejší a na kamenité půdě i stabilnější. Výcvik válečníků zaměřil zejména na intenzivní trénink boje muže proti muži. Tyto reformy přinesly také změny v taktice; zulští bojovníci postupovali proti nepříteli v sevřených řadách kryti štíty, dokud nepřítel proti nim nevrhl svá kopí. Posléze se vrhli do boje na tělo, přičemž neporušovali své řady. Účinnost jednotek navíc umocňovalo rychlé a promyšlené přemisťování na bitevním poli. Šaka byl dále autorem taktické formace zvané impondo zankomo, neboli býčí rohy. Část válečníků při jejím uplatnění tvořila hruď armády, další byli zařazeni do rohů, jež rychle obkličovaly protivníka zleva a zprava a svíraly jeho boky. Zbytek vojska Šaka držel v záloze a využíval podle vývoje na bojišti. Oddíly, které čítaly dva až tři tisíce lidí, sídlily na královských statcích (vojenských kraalech) strategicky rozmístěných po celém území a dělily se podle stáří a stupně výcviku svých bojovníků. Tato sídla se vesměs skládala z několika chýší, ohrady pro dobytek, chráněného obydlí velitele nebo jeho zástupce a hradby z kůlů. Do oddílů Šaka zařazoval vrstevníky bez ohledu na jejich klanovou příslušnost, neboť příslušníci poražených kmenů nebyli včleněni do kmenového systému jako celky. Muži odcházeli do vojska, ženy do věkových tříd, kde čekaly, než se z nich stanou nevěsty bojovníků. V čele každého jednotlivého oddílu (impi) byl zkušený velitel (induna), který disponoval několikatisícovým stádem dobytka a byli mu podřízeni dva velitelé křídel (ibutho). Nejvýznamnější z indunů byli obvykle příbuzní vládce (inkosi). Postupem času každé impi neslo svůj název, který ho nějakým způsobem charakterizoval, navíc bojovníci každého statku se navzájem odlišovali barvou svých štítů. Před Šakovými reformami se mladí muži sdružovali podle věkových skupin do tzv. amabutho, kde se za prostřednictví iniciačních obřadů stávali muži. Tento stav byl i nadále zachován a příslušníci každé z těchto skupin spolu po celý život zůstávali spojeni silnými pouty. Každé amabutho se dále členilo na jednotky amavijo, jež čítaly padesát až sedmdesát mužů. Bojovníci z amavijo pocházeli z jednoho regionu a vůdce si volili z vlastních řad. Mezi muži Šakova vojska hrály důležitou roli i rituály. Například nejmladší válečníci museli holýma rukama zabít divokého černého býka, jehož maso po posvěcení magickými lektvary a upečení bylo rozdáno ostatním vojákům, aby mezi nimi vytvořilo pouto a přešla do nich síla a zuřivost zvířete. Bojovnost vojáků dále gradovaly i verbální útoky, jimiž se oddíly mezi sebou vyzývaly k soutěži, který z nich dobude více hrdinských skutků. Spojení mezi Šakou indunové udržovali pomocí kvalitně fungujícího systému rychlých poslů nebo za pomoci kouřových signálů.\nV civilní sféře Šaka rozbil dosavadní klanovou strukturu a stal se absolutním vládcem, jenž jmenoval všechny náčelníky, vojevůdce i rádce. Pro své potřeby ustanovil centrální radu, potažmo jakýsi poradní sbor (imbito nebo imbizó), který tvořili předáci (indunové) a starší klanů. Ti mohli svobodně vyjadřovat své názory a rady, avšak rozhodující slovo měl vždy sám Šaka. Současně byl i nejvyšším soudcem, vydavatelem nepsaných zákonů, vojenským velitelem, duchovním vůdcem a kouzelníkem. Centrální rada byla opřená o ústřední byrokratický aparát, jehož úředníci byli také jmenovaní ze Šakova rozhodnutí. Nejvýznamnější místa u dvora zastávali jeho příbuzní, kterým však i přes pokrevní svazek nedůvěřoval. Jako vládce byl Šaka největším majitelem stád a půdy a měl monopol na zahraniční obchod. Aristokracie, jež pod ním tvořila systém složité hierarchie, se na něm v postupném procesu stala naprosto závislou, neboť přidělování stád a pozemků opět řídil pouze podle vlastní vůle. Ústřední kraal nebyl jen rezidencí panovníka a shromaždištěm bojovníků před zahájením větších vojenských výprav, ale v období takzvaných „slavností první úrody" (umkhosi), se v něm odehrávaly i mnohé magické úkony, jež měly napomáhat k větší úrodě, rozmnožování dobytka a ke zdaru ve válce. V mírových časech bylo povinností nejnižších tříd starat se o dobytek a obdělávat pole nejen ve vlastnictví Šaky, ale také v držení šlechticů. Poddaní byli politicky i ekonomicky závislí na svém náčelníkovi, avšak všechny vztahy byly vyřizovány v terminologii i kategoriích rodové společnosti. Ústředním jazykem všech podmaněných klanů se stala zulština (inzulu, isiZulu), sjednotily se i místní zvyklosti a každý jednotlivec se stal příslušníkem jednotného zulského národa. Nicméně hlavním nositelem kolektivní zulské identity byla armáda, jejímž vedlejším a nezamýšleným produktem byl národ.\n↑ V literatuře je toto slovo často překládáno jako pluk.\n↑ Zvideho nástupcem se stal Sošangáne, jenž pronikl do jižního Mosambiku, kde jeho kmen, později známý jako Šangán, zmohutněl a dostával se do potyček s Portugalci, kteří se vůči němu často ocitali v defenzivě.\n↑ Někteří historici se domnívají, že Šakovu smrt zapříčinili Britové, neboť se báli přílišného zesílení zulské moci, které by mohlo ohrozit jejich zájmy v jižní Africe. Podle této teorie právě proto všemožně podporovali sváry v panovnické rodině.\n↑ a b c d HRBEK, Ivan a kolektiv autorů. Dějiny Afriky – díl II. Praha: Svoboda, 1966. S. 310. [Dále jen: Hrbek].\n↑ WOLF, Josef. Abeceda národů. Praha: Horizont, 1984. Kapitola Z, s. 262.\n↑ BUDIL, Ivo T. Válka Zuluů - Britsko-zulská válka v roce 1879. Praha: Triton, 2006. ISBN 80-7254-830-1. S. 10. [Dále jen: Budil].\n↑ a b c d e f Budil, s. 30.\n↑ a b c d HULEC, Otakar. Dějiny Jižní Afriky. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 1997. ISBN 80-7106-247-2. S. 102. [Dále jen: Hulec].\n↑ a b DUPUY, R. Ernest; DUPUY, Trevor N. Vojenské dějiny 2. díl. Praha: Forma, 1997. ISBN 80-7213-008-0. S. 872. [Dále jen: Dupuy a Dupuy].\n↑ Hrbek, s. 309.\n↑ a b c d Budil, s. 31.\n↑ a b c d e Budil, s. 32.\n↑ a b c d e f Hulec, s. 103.\n↑ a b c Budil, s. 33.\n↑ a b c Budil, s. 34.\n↑ a b c d e f g h i j k Hulec, s. 104.\n↑ Budil, s. 36 a 37.\n↑ a b c Budil, s. 39.\n↑ Budil, s. 40 a 41.\n↑ Budil, s. 42.\n↑ Budil, s. 43.\n↑ a b Hulec, s. 113.\n↑ Budil, s. 44.\n↑ a b c Budil, s. 45.\n↑ Dupuy a Dupuy, s. 872 a 873.\n↑ a b Hrbek, s. 313.\n↑ Budil, s. 36.\n↑ a b Hrbek, s. 312.\n↑ Budil, s. 38.\n↑ Budil, s. 40.\n↑ Budil, s. 18.\n↑ Budil, s. 41.\n↑ Hulec, s. 105.\n↑ a b c Budil, s. 35.\n↑ Hulec, 112.\n↑ a b c d Hrbek, s. 311.\n↑ a b Budil, s. 35 a 36.\nBUDIL, Ivo T. Válka Zuluů - Britsko-zulská válka v roce 1879. Praha: Triton, 2006. 306 s. ISBN 80-7254-830-1.\nHRBEK, Ivan, a kolektiv autorů. Dějiny Afriky – díl II. Praha: Svoboda, 1966. 641 s.\nHULEC, Otakar. Dějiny Jižní Afriky. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 1997. 345 s. ISBN 80-7106-247-2.\nObrázky, zvuky či videa k tématu Čaka na Wikimedia Commons\nDingiswajo/Sigujana kaSenzangakhona král Zulů\nAutoritní data: GND: 118520008 | ISNI: 0000 0000 6676 6368 | LCCN: n50052981 | VIAF: 37707695 | WorldcatID: lccn-n50052981\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Šaka&oldid=19521884“\nNaposledy editováno 24. 2. 2021 v 20:09\nStránka byla naposledy editována 24. 2. 2021 v 20:09.


Tracer OMEGA reproduktory 2.1 USB modré\nPart no.: TRAGLO44981\nVýrobce: TRACER; Třída produktu: Reproduktory; Počet reproduktorů: 3 ks; Počet satelitních reproduktorů: 2 ks; Subwoofer: Ano; Výkon satelitních reproduktorů: nedostatek dat; Výkon středového reproduktoru: nedostatek dat; Výkon subwooferu: nedostatek dat; Frekvenční rozsah satelitních reproduktorů: nedostatek dat; Frekvenční rozsah subwooferu: nedostatek dat; P.M.P.O.: nedostatek dat; Vstupní/výstupní zařízení: nedostatek dat; Dálkové ovládání v balení: no data; Externí zdroj: no data; Napětí: nedostatek dat; Impedance: nedostatek dat; Barva: Modrá; Šířka: nedostatek dat; Výška: nedostatek dat; Hloubka: nedostatek dat; Čistá hmotnost: nedostatek dat; Hrubá hmotnost: nedostatek dat; Další vlastnosti: nedostatek dat\nDiskuze k Tracer OMEGA reproduktory 2.1 USB modré\nDiskuze k produktu: speakers-21-tracer-omega-blue-usb není založena. Pokud chcete vložit nový příspěvek, je třeba se přihlásit nebo zaregistrovat.