Plesová sezóna II.\nHledat první chybu je vždycky těžké. Někdy nemožné.\nNa kovovém stole ležela prostěradlem zakrytá mrtvola. Muž v modrém obleku se u stolu zastavil s cigaretou v ruce, odkryl nebožtíkovu hlavu, podíval se na něj, foukl mu kouř do obličeje a znovu mrtvého zakryl. Policista v uniformě, který přivedl Lašku, zakašlal.\n"Můžete jít," řekl muž v modrém policistovi. Laška se nejistě rozhlédl. Na prosektuře nebyl častým hostem, nebyl tam ještě nikdy.\n"Dobrý večer," pronesl tiše.\n"Pan doktor Laška!" zaradoval se muž v modrém obleku, jako kdyby ho snad ani nečekal nebo jako kdyby spatřil blízkého přítele. Měl oči v úzkém obličeji blízko u sebe, působil nevyspale a od rána mu už zmodraly tváře od tmavých vousů. "Jsem major Kopecký. Nechtěli jsme vás brát k nám do kanceláře..."\n"Kopecký?" opakoval Laška po něm.\nMuž ukázal na zahalenou mrtvolu. Jednu stěnu tvořily chladicí boxy.\n"Asi tušíte, proč jsme si vás sem povolali...," řekl.\n"Nemohlo to počkat?" odpověděl Laška. "Musím zpátky..."\n"Ples počká," mávl muž rukou. "Předpokládám, že víte, kdo je to?"\nA odkryl hlavu mrtvého. Laška udělal krok ke kovovému stolu. Byl to opravdu Zíma, na jedné straně hlavy měl zakrvácenou, ale drobnou ránu. Zaživa dbal velmi na svůj zevnějšek, možná i proto byla ta rána tak malá, až připomínala rozškrabaný nežit.\n"Neříkejte mi, že je to pan ředitel Zíma," usmál se muž s modrou tváří, "buďte ke mně upřímný..."\n"Ale to je - to byl ten - Zíma," pokrčil Laška rameny.\n"Byl to pěkný ples, co?" vzdychl muž v modrém obleku. "Ale pokazil se, mrtvola na plese není nic běžného, nebo se pletu? Tady je možné všechno, mám dojem. Povězte mi o něm něco..."\n"Byl to prezident Lázeňského klubu," řekl Laška trpělivě. "A zastřelil se. Na toaletě. Našel ho doktor Fialka. Víc nevím."\n"Kolika klubů jste členem?" usmál se muž.\n"Autoklub, Lázeňský klub, Americký klub... tenis..." vypočítal Laška na prstech.\n"A baví vás to? Nepotkáváte tam náhodou pořád stejné lidi?"\n"Nejsou to úplně stejní lidé," pokrčil Laška rameny.\n"No," změnil tón muž v modrém, "Zřejmě se ten pán nejmenoval Zíma. Nejspíše se jmenoval nějak jinak. Nikdy vám nevyprávěl nic zajímavého? Zkuste si vzpomenout."\nZatímco si major zapaloval další cigaretu, podíval se Laška znovu na bledou tvář mrtvého doktora Zímy. Nebýt rány po střele, mohl by také jenom spát. Napadlo ho, že to může být bouda a Zíma vůbec není mrtev.\n"Nevím," řekl Laška. "Seznámil jsem se s ním až tady, dělal jen dobrý dojem, slušný, zdvořilý, kultivovaný... Ale blíž jsem se s ním nestýkal."\nMajor se zachechtal, ale pobaveně to neznělo.\n"Žvásty," pronesl nezdvořile. "Slušný, kultivovaný a odpráskne se na hajzlu... A vy jste se s ním blíž nestýkal... Vy mi nechcete pomoct. Vy ke mně nejste upřímný, pane doktore."\n"A vy jste upřímný?" odhodlal se Laška konečně říci něco, co chtěl říci už od počátku. "Vždyť se ani nejmenujete Kopecký."\nMajor se udiveně ohlédl.\n"Nemůžete být dobrý policajt, když si nevzpomínáte. Nosil jste mi v Praze kafe, pane vrchní Ulmane z Demínky..."\nMajor se zasmál, tentokrát jako kdyby se opravdu bavil.\n"No, doufal jsem, že si nepamatujete. Tak často jste tam zase nechodil, pokud vím. Taky jsem si myslel, že se vrátím do kavárny... jenže republika mě potřebovala na tomhle místě."\nPokud si Laška vzpomínal, nebyl Ulman zrovna nejrychlejší vrchní. Odkud se chtěl vrátit do kavárny? Odkud? Asi by nebylo moudré se ptát.\n"Pane doktore, nemyslete si, my o vás hodně víme," Ulman začal, jako kdyby se chystal k delšímu projevu. "Víme samozřejmě, jak uvažujete. Ten váš provokační projev, džungle a mládě... My víme, o čem se bavíte, nepochybujte o tom... Předal jste řetěz tomu reakcionáři, americkej ambasador, jeho dcera, přijela sem ta herečka... Celý ten film nás zajímá, ta společnost, pan Majer..."\n"Jestli všechno víte, jak to, že nevíte, že neznám pana Majera?"\n"Jistě ho brzy poznáte..."\n"Když všechno víte, nemusíte se mě ptát," odpověděl Laška. Ulman mávl rukou a zakryl konečně bledou hlavu doktora Zímy. Opřel se o zinkovým plechem pobitý stůl a zkřížil ruce na prsou. Laška si povšiml, že má těžký pečetní prsten s černým kamenem.\n"No..." řekl Ulman. "Na rovinu, ano? Doktore, vy jste známý člověk... máte vliv, jste v těch klubech, lidi si vás váží... Leckomu vidíte do karet... Vy byste nám hodně pomoh... Takový lidi my potřebujeme... Vím, že s vámi jedná soudruh Budil a jiní. Ale to je něco jiného."\nLaška předstíral, že nechápe.\n"Ale rozumíte," řekl Ulman. "Teď se láme led. Jedna kra se potopí. Musíte si vybrat... Na nějakou musíte naskočit."\n"Já už si nechci vybírat, pane vrchní - totiž pane majore," povzdechl Laška. "Mně Terezín a Drážďany stačily."\n"Ale svět se musí změnit..." řekl nečekaně vážně Ulman. "Jen blázen ho nechce změnit."\n"Jen aby se měnil k lepšímu," zapochyboval Laška. Ulman zdusil podpatkem nedopalek a schoval cigártašku. Zřejmě byl konec představení.\n"Nemusíte mi odpovídat hned," řekl. "Nikam nepospíchám. A líp si vybírejte svoje přátele. Abyste aspoň věděl, jak se jmenujou... Tenhle se jmenoval Winter a pracoval u Goebbelse. No, můžete jít, zatím... Na shledanou, pane doktore..."\nRuku nepodával. Laška udělal dva kroky ke dveřím, které se samy pootevřely -- jistěže ne samy, za dveřmi stál uniformovaný policajt -- a pak neodolal a udělal vtip.\n"Na shledanou, pane Kopecký," rozloučil se.\nIrene seděla za volantem auto-unionu a bála se. Měla k tomu mnoho důvodů. Odmítla jít s manželem na ples a tušila, že ho to nepotěšilo. Plesy byly jednou z nemnoha společenských událostí, kam ji téměř vždy bral s sebou. Prostě se to slušelo. Jenže skoro vždycky se tam setkávala s ženami, které buď podezřívala, že jsou to jeho milenky, anebo to o nich věděla naprosto jistě. Také se na ni někteří dívali skrz prsty, protože byla Němka a stále ještě to bylo trochu slyšet a občas udělala v řeči gramatickou chybu.\nVracela se také velmi pozdě, později, než plánovala, a věděla, že ji ta mrcha paní Šanovská jistě manželovi udá. Někdy si takhle v noci autem vyjela, říkala, že si tím léčí bolest hlavy, ale nikdy si nebrala auto-union, jezdila malým wandererem, dokud ho nerozbila Sabina, která se snažila uhnout kuřeti a vrazila do rohu protějšího domu.\nNavíc se Irene auta, které řídila, bála; nebyla dobrou řidičkou a auto-union na ni byl příliš rychlý a také v noci špatně viděla, byla trochu šeroslepá. Chtěla se ale dostat k páteru Rampouchovi rychle a žádné spojení nebylo. Laška by jí byl odvoz zařídil, ale byl by také chtěl vědět, o čem zamýšlí s páterem Rampouchem mluvit -- a to si nepřála.\nTeď se vracela, bylo zima a mokro, tma, město bylo mizerně osvětlené, a kdykoliv jen trochu šlápla na plyn, vyráželo těžké dvousedadlové auto dopředu jako býk na toreadora a dostávalo se do smyku. Bála se, aby se vozu něco nestalo, víc, než aby se něco nestalo jí samotné. Věděla, jak má Laška ten automobil rád.\n(Poprvé jeli spolu auto-unionem do Prahy, krátce po tom, co se znovu setkali, nikdy předtím v Praze nebyla; Laška spěchal, že prý musí potkat někoho důležitého, a dojeli z lázní do hlavního města za devadesát minut; asi to byl traťový rekord, ale Irene bylo zle, točila se jí hlava a chtělo se jí zvracet.\nV Praze navštívili Laškova známého, jakéhosi spisovatele, jehož jméno neuměla vyslovit, tehdy nemluvila pořádně česky; byl tlustý, až obludně tlustý, ale zároveň měl jakýsi půvab. Ve spisovatelově bytě se sešla větší společnost, někteří z nich znali zřejmě Lašku z koncentračního tábora. Seděla v koutě a málo rozuměla, protože mluvili dialektem a každé takové slovo jí připadalo jako nové. Pak přišel muž, kterého znala z novinových fotografií, ministr zahraničí. Hosté se k němu chovali s respektem, ale plešatý muž byl Irene od počátku velmi sympatický\n"Nevím, kdo je obtížnější," řekl Jan Masaryk zadumaně, "jestli moji nepřátelé, nebo moji přátelé."\nVšichni se zasmáli, ale opatrně, aby ministra nerušili. Americká spisovatelka, která Masaryka doprovázela, si olízla rty. Měla velmi široká ústa a výrazný nos. Mluvila anglicky.\n"Je to tady moc hezké," řekla. "Je tady všude tolik starých věcí, například ta nádherná prastará kamna v mém novém pražském bytě. Jak je ten celý zdejší svět dojemně starý..."\nNikdo neřekl nic. Spisovatelka dále pravila, že jí velice chutnají české třešně. Jsou to jistě nejlepší třešně na světě, ještě by chtěla ochutnat ruské višně, má slabost pro Čechova. Laška se díval na koberec a později řekl Irene, že přemýšlel o tom, jaké má ministr krásné polobotky, nejspíše z Londýna, asi to bude telecí box.\n"Co pro vás vlastně mohu udělat?" zeptal se ministr Lašky, když mu ho hostitel představil.\n"Chtěl bych, aby mi pan prezident dovolil vyjmout jednoho člověka z odsunu. Je to Němec, dokonce vstoupil do NSDAP, i když tedy jenom z kariérismu - ale je to odborník. Nemám nikoho, kdo umí vyrobit slušné barvy na porcelán..."\n"To se prezidentovi nebude líbit," pokrčil ministr rameny. "Bude tvrdit, že vrážíte republice nůž do zad. Já nevím. Stěhovat celé národy je hnusné, ale na druhou stranu... Když si představím, že tady nebudou, je to docela příjemná představa, i když někteří z nich mi budou chybět. Heim ins Reich, tak to přece chtěli..."\n"Pan prezident to nemá lehké," řekl Laška.\n"Bojí se, že bude třetí světová válka, bojí se atomové bomby a bojí se toho, že po porážce Rusů přijde strašná německá pomsta," vzdychl ministr.\n"Vrážíte republice nůž do zad," řekl skutečně druhý den prezident svým kňouravým unaveným hlasem, když je přijal, vyprávěl jí pak Laška. Laška netušil, že prezident měl ten den od rána bolesti hlavy a závratě, což byl následek vysokého tlaku, a také že ho po celé přijetí nesnesitelně svědil konečník. Ale povolil, aby toho odborníka neposílali do Německa, jenže když se vrátili do lázní, odborník byl už ve sběrném táboře u Stříbra. Protože byl nedostatek vagonů, odsun vázl, Němci, shromáždění na volném prostranství, mokli a křehli, seděli v blátě se svými kufříčky a ranci, které pořád nějaký horlivý strážný prohlížel.\nHans Gebhardt, odborník v oboru barev na porcelán, tam seděl na kufru mezi stovkami dalších na blátivém poli, a když mu Laška sdělil tu radostnou zprávu, jen unaveně zavrtěl hlavou.\n"Už ne," zabědoval. "Prosím vás, pane doktore, nechte mě odejít. Já už jsem z toho všeho tak utahanej... Chci prostě jen být někde jinde."\nIrene stála u auta, mezi své krajany odmítla jít, trochu se třásla. Když se k ní Laška vrátil, všiml si toho a pak, když se vraceli domů, řekl tiše jaksi jen před sebe:\n"Cituju - Heydrich v roce 1942: tento prostor se jednou musí stát německý a Čech tady koneckonců už nemá co pohledávat." )\nCítila únavu a bolela ji hlava. Auto-union jako kdyby to cítil a začal zlověstně v zatáčkách prokluzovat, všech jeho sto koní jakoby dusalo někde za ní a před ní a odmítali ji poslouchat. Mířila za páterem Rampouchem, kterému se chtěla svěřit, protože Laškovi o tom povědět nemohla.\nTen člověk jí zatelefonoval asi před týdnem, mluvil krásnou, kultivovanou němčinou, která jí připomínala pastora, jenž ji kdysi učil na obecné škole náboženství, ale jeho hlas působil neklidně a úzkostně, neviděla ho sice, ale byla si jistá, že je v telefonní budce a rozhlíží se během hovoru kolem sebe. Říkal, že ji zná, že pochází stejně jako ona z Falkenau a že se s ní musí brzy a tajně sejít. Vůbec se jí to nezamlouvalo, ale nakonec schůzku slíbila.\nKdyž přijela taxíkem k lesní restauraci a zastavili, ten nepříjemný pocit něčeho špatného jenom zesílil. Okna někdejšího loveckého zámečku sice svítila, bylo slyšet hudbu, ale na prostranství před zámečkem stálo jen jediné auto, které patřilo národnímu správci, znala ho. Chvilku nechala taxikáře čekat, ale pak zaplatila a vydala se k restauraci. Už byla blízko, když někdo zpod stromů vyslovil šeptem její jméno, ale to staré.\nKdyž muž přišel blíž, uvědomila si, že ho zná. Jmenoval se Hauser. Pracoval kdysi v porcelánce Weidenhammer&Lehmann, snad ve správním oddělení, snad se mu tehdy líbila, ale odešel někdy na počátku války, říkalo se, že si vzal za ženu Češku... Chce s ní snad mluvit kvůli tomu?\nUkázalo se ale, že nikoliv. Helmut Hauser nebyl sice původně do odsunu zařazen, nežilo se mu snadno, díky manželce se to však dalo vydržet, ale dnes je znepokojen politickou situací a rozhodl se, že odejde do Německa dobrovolně. Jeho česká žena o tom zatím neví, ale jistě půjde s ním, je ze solidní rodiny, její otec byl známý fotograf a ona v tom pokračuje, neměla by v Německu mít problém s prací...\n"Váš muž má auto-union, viďte," řekl Helmut Hauser.\n"Má," souhlasila s podezřením, "koupil ho od nějakého sedláka, no a co má být?"\n"Viděl jsem ho v něm," kývl Hauser. "Víte, čí to bylo kdysi auto? Bylo to soukromé auto závodníka Bernda Rosemeyera. Příliš se v něm nepovozil, bohužel."\nBernd Rosemeyer, to jméno Irene něco říkalo, Sepp Wachtel měl rád automobilové závody, ten Rosemeyer se zabil, ano, někde na závodech, nebo šlo o nějaké rekordy... Vybavil se jí obličej pohledného muže se světlými vlasy.\nIrene nechápala, proč s ní o tom chce mluvit, ale Hauser vysvětlil, že mu jde o něco jiného. Irene je přece Němka jako on, bude mu rozumět. Nejde o nic kriminálního, proboha, bránil se, když viděl její nejistý výraz. Chtěl by jen vytvořit seznam po odsunu zabavených německých továren a podniků -- a její manžel je přece tajemníkem Svazu průmyslu, má přístup k takovým materiálům. Kdyby měl Hauser takový seznam u sebe, pomohlo by mu to v novém životě, měl by důležitou informaci, jednou, jistě brzy, se budou všechny chyby zase napravovat -- a takový seznam přece není nic tajného, i když potom, až se bude majetek zase Němcům vracet, bude mít ohromnou cenu. Když to vyslovil, Irene se musela smutně zasmát.\n"Proč se smějete?" užasl Helmut Hauser.\nIrene mu vysvětlila, že podobný seznam, jen z opačných příčin sestavený, přivedl jejího muže do Terezína a později do Drážďan a posléze málem připravil o život. Na zlomek sekundy si představila, jak sekyra stíná Laškovu hlavu, a otřásla se odporem.\n"Takže mi nepomůžete? Stačilo by mi, kdybych si ten seznam, který Herr Laschka sestavil za války, mohl ofotografovat..."\nIrene se vymluvila -- jednak má manžel tyhle písemnosti v kanceláři, jednak i ona sama si to musí ještě rozmyslet, nelíbí se jí to. Hauser nenaléhal, jen požádal, aby o schůzce s nikým nemluvila, odmítl jí dát i své telefonní číslo -- zavolá sám z budky, asi za týden. Má strach.\n"Auf Wiedersehen, Frau Wachtel," řekl při odchodu. "Ale to auto... Říkalo se, že nosí smůlu, proto ho všichni prodávali."\n"Ich heisse Laška," odpověděla. "Lašková," opravila se. Několik dní se snažila na Hausera zapomenout, ale když se blížil konec týdne, rozhodla se poradit se s páterem Rampouchem.\nUž když Laška odešel ve smokingu na ples Lázeňského klubu a ona se vymluvila, že ji šíleně bolí hlava -- svým způsobem to nebyla výmluva, hlava ji opravdu bolela, a vyjížděla auto-unionem ze zahrady vily Mon Repos, měla pocit, že překročila bludný kořen. Když přijela ke klášteru, vzpomněla si, jak jí Laška vyprávěl o pušce, kterou kněz míval kdysi vedle postele. Teď žilo v klášteře několik kněží a střelnou zbraň už páter nepoužíval.\nPáter přejel pohledem auto-union, který viděl naposledy při nepodařených závodech svatého Kryštofa, a pozval ji na čaj. Už dodržovali pravidla, a tak seděli v místnosti určené pro setkávání s hosty. Srkala horký lipový odvar, sledovala velký, dramatický barokní krucifix nad hlavou kněze a pomalu se rozpovídávala.\n"Je to tak... nicht einfach, nejednoduché. Přišla jsem se s vámi poradit... pořád jsem někdo cizí, lidi mě slyší a dívají se pak na mě, ale... Setkala jsem se s člověkem, který je v podobné situaci jako já a tak, ale.. chce odejít, říká, že existuje taková možnost, nikdy předtím jsem si neuměla představit, že nebudu žít tady někde, bála jsem se toho rozbitého Německa, ale... Ten člověk chce, abych... mu pomohla v něčem, co ani nevím, jestli je dobré, ale..."\n"Oč opravdu jde?" chtěl věděl páter.\n"Nemyslela jsem to tak, ale... přece kněží pomohli hodně Němcům... říká se, že i Bormannovi a Mengelemu..."\n"Nemluvte o takových věcech," požádal kněz. "Není to pravda. Vy chcete, abych já pomohl tomu muži?\n"Ne, chci, abyste mi poradil, jestli mám odejít já..."\n"Přece... ho nechcete opustit?" zeptal se tiše páter Rampouch. "To by byla i moje prohra, to já jsem vás přece oddával."\n"Ale," vzdychla Irene, "o to přece nejde, otče. Jsem pořád Němka, na jedné straně, a potom, nedělala jsem si nikdy iluze, on si mě nevzal z lásky, ale z lítosti, nebo vielleicht také z vděčnosti, přece jen, nejdřív zachránila jsem já jeho a pak on mě znova našel... myslím, že nebýt toho, v jakém světě jsme to byli, nikdy by si mě nevzal, vždyť mi ani není věrný..."\n"Ale přece spolu spíte?" zeptal se páter Rampouch s očima spuštěnýma na svůj hrnek s čajem.\n"To ano, das ja," odpověděla, "o nic mě nešidí, jestli to tak myslíte, ale přece jen, nechtěl byste taky přece postavit celý život jenom a jenom na ... na der Dankbarkeit..."\n"Warten, warten Sie bitte," řekl páter Rampouch, "odejít můžete vždycky, Irenchen, to dovede každý, utéci, ale zůstat a vydržet... Myslím, že byste mu hodně chyběla. Svátost manželství také něco znamená. Tomu německému muži pomozte, pokud to není něco proti vašemu svědomí, ale... abwarten. Počkejte. Také jsem si kdysi přísahal, že nebudu mluvit německy, ale bylo to hloupé. Čas, čas léčí všechno."\nNevěřila mu, prostě nemohla a vracela se nešťastná a nespokojená a auto-union to věděl a poslouchal ji ještě méně než na cestě do kláštera. Zdálo se jí, že se jí staví na odpor, že tuší, co to chtěla Laškovi udělat, a nesouhlasí. Dlažební kostky ulice, kde stála vila Mon Repos, se na rohu mokře zaleskly ve světle reflektorů, cítila, že zadní kola auto-unionu ujíždějí stranou, přidala plyn, auto-union vyrazil vpřed, ale trochu se rozkymácel, a tehdy se jí zdálo, že po chodníku pobíhá veliký pes, chtěla se po něm ohlédnout a pak se najednou před autem objevil člověk, spatřila jeho bílou tvář velice blízko, auto toho člověka vyhodilo do vzduchu, otočil se hlavou dolů, zmizel buď pod vozem, nebo vedle vozu... Zastavila a bylo ticho.\nLaška se podíval na hodinky, ručičky se pohybovaly, jako kdyby se svět vůbec neměnil. Bylo už jistě dávno po plese a také to bylo do Grandu příliš daleko. Nejbližší lokál, kde by si mohl dát skleničku koňaku nebo čehokoliv, aby si po rozhovoru s majorem Ulmanem spravil chuť, byl noční podnik velmi pochybné pověsti, který se jmenoval Zanzi-bar.\nV Zanzi-baru bylo otevřeno a také poměrný dostatek hostů. U barpultu se držely především unavené šlapky, které si Lašku změřily zvědavě, muž ve smokingu nechodil do Zanzi-baru každý den. Laška si sundal motýlka, jenže lesklé klopy smokingu byly tím nápadnější. No, aspoň, utěšoval se, si mě nebudou plést s vrchním. Vyšplhal se na jednu z mála volných stoliček, která neměla v sousedství žádnou z dámiček, a pokusil se upoutat pozornost podnapilé staší barmanky, zmalované ještě hůře než zákaznice, když mu někdo poklepal na rameno.\nByl to vrchní, utahaný padesátník ve smokingu jako on, ale mnohem umaštěnějším.\n"Jeden pán tady s vámi chce mluvit, byl by rád, kdybyste se posadil k němu," řekl.\nLaška se rozhlédl po lokále, ale nikoho známého neviděl.U žádného stolku se po něm nikdo neohlížel, obrátil se tedy tázavě k číšníkovi a ten se usmál a ukázal tak mezeru v řadě horních zubů.\n"Zavedu vás k němu," odpověděl. "Prosím, pane doktore."\nLaška následoval vrchního a ten ho zavedl k rohovému stolu, kde seděla smíšená společnost Laškovi neznámých lidi, dvě dívky, jedna chemická blondýnka a druhá nejspíše cikánka, tři muži, slušně oblečení, ale už hodně poznamenaní průběhem večera. Laška se chtěl představit, avšak vrchní pozvedl cíp špinavého červeného ubrusu a řekl:\n"Prosím, pane doktore, pán je tam."\nSpolečnost u stolu se zasmála. Laška se podíval a vskutku, pod stolem, opřený o stěnu, seděl mezi čtyřma ženskýma nohama v punčochách Gusta Erazim, před sebou kbelík se sektem a v ruce dvě skleničky. Oči za brýlemi mu plovaly v golfských proudech alkoholu, ale jinak byl vzhledem k situaci podivně vážný.\n"Tohle znám, to je drahý...," řekl Laška a vlezl pod stůl k němu. Gusta se držel jednou rukou jednoho ze ženských kolen a druhou mu podal.\n"Na tom nezáleží," řekl a měl hlas, jako když se kdysi seznámili na silnici. "To je dobře, že tě sem vítr zavál, aspoň ti nemusím volat. Mám dojem, totiž jakej dojem, já to vím, že tě poslouchají..."\n"Kdo?" podivil se Laška.\n"Kdo," uchechtl se Erazim, zul jedné noze střevíček a nalil do něj z láhve pěnící tekutinu. "Kdo asi, Šípková Růženka."\nPodal střevíček Laškovi. Laška se podíval na nohu. Noha byla oblečená do nylonky, která působila čistě. S povzdechem se chopil střevíčku.\n"Doufám, že se ta slečna myje," a napil se.\n"Je to -- počkej, jestli se nepletu," řekl Gusta a odsunul kolena trochu od sebe, "Jo, je to ona, můžeš bejt klidnej, je to jedna sestřička z gynekologie. Počkej..."\nZul botky také z protější nohy --punčochy byly levnější a nožky chlupaté -- a nalil si sekt do ní.\n"Abys byl v klidu..." komentoval. "Na zdraví..."\nLaška se usmál. Jedny pánské nohy měly proužkované ponožky. Takové nebyly k mání v žádném obchodě, musely být odněkud ze Západu.\n"Co je to za lidi?" zeptal se Laška.\n"Velmi solidní -- škyt -- společnost," odvětil Erazim, "ti páni jsou národní správce z Abertam a ještě nějakej národní správce a ještě nějakej, toho neznám a... Ta cikánka je ze Slovenska, hodná holka, dělá v rukavičkárně v Abertamech, teda říká to, spí s tím národním správcem, ta sestřička je kurva a... Jdeš z plesu?"\n"V jistým smyslu," souhlasil Laška. Ale Erazim už nechtěl víc o nešťastném plese vědět.\n"Jistě mě tam postrádali," usmál se Erazim. "Ale měl jsem jiný, důležitý jednání. Hele, Laško, finita la commedia, finita la demokrácia. Já odtud odjíždím..."\n"Americkej velvyslanec nám ale říkal," začal Laška, ale Gusta ho nenechal domluvit. Objal ho, pokud to prostor pod stolem dovoloval.\n"To je taky idiot," pravil. "Všichni jsou idioti, kromě Stalina. Něco ti dám."\nPoklepal na svou klopu, ozdobenou komunistickým odznakem. Sáhl do kapsy a vytáhl dolarovou bankovku, vytáhl plnicí pero, na dolarovku se nečitelně podepsal, pero zase schoval a pomalu a pečlivě bankovku klikatě roztrhl na dvě poloviny a jednu podal Laškovi.\n"Hele," řekl tiše, "to si schovej, když k tobě přijde někdo s tou druhou, můžeš mu věřít. Jasný: Je pro nás všechny lepší, když nikdo o nikom neví nic zbytečného, škyt."\nLaška se na něj nejistě podíval, samozřejmě byl Erazim opilý, ale to byl v podstatě skoro pořád, myslel tohle vážně?\n"Gusto," zapochyboval, "to myslíš vážně? Je to jak v blbým románu... A k čemu jako by to mělo..."\n"Já zmizím, já odsud odjedu," Erazim mluvil tiše a náhle přestal škytat, "neříkám, že dneska, ale... prostě se brzo neuvidíme, protože se mi to tady už nelíbí. Mám určitý kontakty a dělám nějaký věci a... Bude se vám to hodit všem. To spojení se ti samo přihlásí... Asi se ti ozve ženská. Bude znát heslo, které mi řekneš teď ty."\nErazim se napil z cikánčiny boty.\n"Nemáte doma F.L.Věka?" navrhl Laška.\n"Máme, ale co s tím teď chceš dělat?" zavrtěl Erazim hlavou.\n"To je moje heslo," opakoval Laška. "Nemáte doma F.L.Věka."\n"Promiň," usmál se Gusta, "už jsem z toho zblblej."\n"A co vaši?" zeptal se Laška.\n"Naši," zvážněl Erazim a obul cikánce mokrou botku na nohu, "víš... táta je jakej je, víš, v jakým je stavu... Máma od něj neodejde a teď je tak špatnej, že by ho ani nešlo vzít s sebou... Občas mi na staroušky dohlédni..."\n"Ty se budeš divit," řekl Gusta, "ty se budeš divit..."\nSabina s ostatními čekala na Laškův návrat až do konce plesu. Naprostá většina účastníků se o podivné sebevraždě ing. Zímy nedověděla, ale ti, kdo pravdu znali, už měli zkaženou náladu. Fialka na sebe jako psychiatr, a tudíž k takovým věcem nejkvalifikovanější z přítomných, vzal nepříjemnou povinnost sdělit tuto zprávu Zímově přítelkyni, magistře s velkými ňadry; magistra měla večerní šaty s obrovským dekoltem a patřila ne-li k nejobdivovanějším, tedy rozhodně k nejpozorovanějším dámám večera. Fialka ji odvedl od stolu do foyer hotelu, magistra jeho úmysl pochopila jinak a dívala se na něj s potutelným očekáváním, které zklamal. Když jí řekl, co se stalo, zapotácela se, sepjala ruce a zanaříkala.\n"E,e,e..." vydala ze sebe.\n"Bohužel, je to tak," řekl Fialka. "Moji upřímnou soustrast."\n"E,e,e," odpověděla. Pak se svezla na koberec. Dalo se říci, že omdlela.\nFialka požádal v recepci o luminal a nechal pro magistru zavolat taxík. Když se Laška do konce zvláštního plesu nevrátil, rozhodli se Fialka a Sabina odvést svou společnost do vily Mon Repos a pokračovat v čekání na Lašku tam.\n"Jestli se nevrátí do šesti," řekl Fialka, "dojdeme si pro něj."\nFrau Šanovská-Schönauer se probudila, protože zaslechla podezřelé zvuky. Věřila sice, že ve vile Mon Repos straší a že tam tu a tam řádí poltergeist, ale tohle byli lidé. Vstala, ani si nenatáhla župan, potichu otevřela dveře svého pokoje a naslouchala. Nikde se nesvítilo, ale slyšela hlasy a kroky. Vzala si v kuchyni velký kuchyňský nůž na porcování masa a tiše došla ke dveřím pracovny, za kterými slyšela podezřelý zvuk, ruce se jí trochu třásly, vstoupila dovnitř a rozhlížela se ve tmě, pak se jí podařilo zacouvat zády ke zdi a otočit vypínačem.\nProti ní stál na koberci podivný muž temné pleti a s turbanem na hlavě. Usmíval se hloupě a sepjal ruce. Všimla si, že má na gumičce červený klaunský nos.\n"Halt! Kdo jste?" křikla Frau. "Wer bist du? Ein Teufel, Hilfe!"\nMahárádža pokrčil rameny, protože jí opravdu nerozuměl. Usmál se, sepjal ruce a řekl:\n"Klid, paní Hildo," zasáhla Sabina, která vešla z vedlejšího pokoje. "To je indický host pana doktora, pan Patel..."\n"Mně se nelíbí," pravila Frau Šanovská. "Jak jste se sem dostali?"\n"Mám ještě klíče," řekla Sabina. "Přivedla jsem pár přátel. Vedle v té cimře s krbem není nábytek. Uděláme si tam taneční večírek, Frau Schanowski. Je tu Ire... paní Lašková?"\n"Jmenuji se Šanovská, paní Sabino. Paní Irene není doma. Někam odjela a ještě se nevrátila. Kde je pan doktor?" odpověděla Frau.\n"Někam odešel a ještě se nevrátil a vzkazuje vám, abyste nám udělala kávu." odpověděla Sabina . "Kde má láhve, vím sama."\nFrau Šanovská pohlížela na celou tu společnost s velkou nedůvěrou, i když byli všichni ve večerním. Přivykla sice různým věcem za tu dobu, co byla Laškovou hospodyní, ale tolik lidí ve čtyři ráno ještě nikdy vilu Mon Repos nenavštívilo... Navíc nebyl doma ani pán, ani paní, Sabinu pravda znala, věděla, že jí Laška dovolí mnohem víc než komukoliv jinému, ale ji si ta židovka nikdy nezískala.\nKdyž přivezla servírovací vozík s kávou a hrnečky do velkého pokoje s krbem a jediným křeslem, doktor Fialka se právě pokoušel uvést do provozu gramofon, zatímco další hosté nosili z jídelny židle. Rozvážela kávu a prohlížela si ty lidi. Samozřejmě hned poznala továrníka Bergmana, doktora Fialku, toho Doležálka, kterého neměla ráda, ale koho ona tu měla ráda... V jednom koutě seděl jakýsi starý šedovlasý pán, na krku měl zlatý řetěz a za ruku ho držela mladá žena, pohledná, ale šilhavá, která mohla být klidně jeho dcerou, jenže měli stejné snubní prsteny. Podivný snědý muž s turbanem klečel na zemi vedle Sabiny a položil jí ruku na koleno. Doktor Fialka si toho vůbec nevšímal. Frau Šanovská nesouhlasně zavrtěla hlavou a raději z místnosti odešla, a tak už nespatřila, jak Fialkovi vypadla z ruky jedna deska a rozbila se na kusy.\nPosadila se u hlavních dveří do křesílka, ve kterém se obvykle obouval Laška, a rozhodla se, že neusne, dokud se buď on, nebo Irene nevrátí. Frau Schönauer neměla Irene příliš v lásce, protože si vzala Čecha, i když proti dr. Laškovi nic vlastně neměla, krom toho, že někdy ironizoval její německý přízvuk, ale aspoň spolu mluvily německy a četly německé knihy. Pořád byla lepší než ta židovská kurvička, pomyslela si.\n"Někde jsme zapomněli Bedříška," pronesl profesor Eliášek. "Kdepak je Bedříšek? Bedříšku! Kde jste ho nechali? Myslím toho s lopatou..."\nEliška mu podala hrneček s kávou. Pohladila ho po tváři.\n"Ten pán za námi určitě přijde," řekla.\n"Je to velmi, velmi zajímavý člověk," řekl profesor. "Je úplně jiný."\n"Jistě," řekla Eliška. "Jde o to než kdo."\n"Neobtěžuje tě příliš, Sabino?" zeptal se Fialka. Konečně našel desku, kterou hledal, položil ji na kotouč gramofonu, spustil otáčení a opatrně nasadil jehlu.\n"To mám nejradši," oznámil všem, ale nikoho to nezajímalo. "Tiger Rag... Nat Gonella and his Georgians..."\nSabina se ohlédla a řekla:\n"Poldi, mahárádža má doma bílého slona a nabízí ti, abys u něj byl ministrem zdravotnictví..."\n"Ať si trhne nohou," řekl Fialka a usmál se na mahárádžu.\n"Slibuje mi třicet sluhů a služek," protáhla se Sabina svým kočičím způsobem.\n"Tak s ním jdi," odpověděl Fialka.\n"Ale Indie je strašně daleko..." vzdychla Sabina.\nBergman, který o něčem tiše debatoval s Doležálkem, to zaslechl, otočil se a zasmál se.\n"Jak se to vezme - daleko odkud?" pravil. "To říkal jeden rabín."\n"Indie je perlou v koruně impéria a anglický král Eduard vynalezl puky na kalhotách," dodal tajemník Doležálek. "Jezdil sem do lázní každý rok... Každý si musí léčit žlučník, ledviny... pankreas, potenci...Dotek dějin, přátelé, dotek dějin."\n"Dějiny, dějiny..." vzdychl Fialka. "Já bych se na to na všechno nejraději vysral. - A ten Zíma... mně se nikdy nelíbil. Asi se to tu celý posere..."\n"Připadalo mi, že je to antisemita," řekl Bergman.\n"K čemu by bylo to všechno?" zeptal se Doležálek teatrálně. "Co jsme tu od války udělali?"\n"Jenže fabrika běží jako nikdy..." vzdychl Bergman. "Teď toho nechat? Letos je zima a meltonky chce kdekdo..."\n"Už jsme odtud jednou odešli a vrátili se s flintou v ruce," pravil Fialka.\n"Nic jsem neslyšel, doktore..." varoval Doležálek. "To nejsou dobré řeči... Stěny mají uši."\n"No, tak vy," řekl Fialka s pohrdavým výrazem, "vy jste nic neslyšel."\nDoležálek se opřel o krb, napil se a zavrtěl hlavou.\n"Pánové, proč bychom těm komunistům nepomohli?" děl. "Čím dřív udělají, co chtějí, tím dřív jich budou lidi mít plné zuby. Pomozme jim ze všech sil. Pánové, piju na rozvahu a na progresivní čekání."\n"To nebude dobrý pro židy," vzdychl Bergman.\n"Proboha," křikla Sabina, "když už nikdo nechcete mluvit o té mrtvole, musíme se nějak bavit, svléknem se, budem třeba tancovat na stole, ale tohle ne! Večírek přece ještě neskončil!"\n"Sabino, bravo!" zachechtal se Fialka. "Vymyslela jsi heslo roku čtyřicet osm!"\n"Večírek ještě neskončil!" opakoval profesor. "To je optimistické, ano."\nV té chvíli vstoupila paní Šanovská a požádala doktora Fialku, aby s ní šel k domovnímu vchodu. Je ho potřeba jako lékaře, vysvětlila. Kromě profesora a mahárádži, kterého Sabina nechala klečet na parketách, běželi všichni za ním. Profesor zůstal sedět, poslouchal s udiveným výrazem černošskou hudbu a prohlížel si zlatý řetěz Lázeňského klubu. Mahárádža si sundal klaunský nos, oprášil si kolena a řekl:\n"Nice, nice, I would like to buy it."\n"Nemůžu za to, já ho neviděla, najednou tam byl, vynořil se jako ein Geist, jako duch, díval se na mě," zoufale vysvětlovala Irene. "Bylo to už skoro před bránou, chtěla jsem zajet do zahrady... najednou se objevil, z ničeho nic, jako duch, myslela jsem, že je to pes, nestačila jsem ani brzdit..."\nMuž ležel na pohovce v hale v přízemí a nehýbal se, tak jak ho Irene a paní Šanovská dotáhly do domu a s námahou uložily. Neznámý byl veliký, nakrátko ostříhaný muž s jizvou na bradě, oblečený do tmavého, proužkovaného obleku, barvu košile nebylo možné kvůli krvi rozeznat. Byl zakrvácený a zakrvácená byla i podlaha kolem něj. Fialka se sklonil k nehybné postavě na pohovce a prohlížel ji. Nejprve sáhl na krční tepnu, pak muži vyhrnul víčko.\n"Bože, on má oči," vykřikla paní Šanovská, dříve Schönauer, " ve sloupu!"\n"V sloup, říká se," opravil ji Fialka.\n"Byl tak těžký," mluvila Irene, "nemohly jsme ho unést, a ta krev..."\n"Poldi," vyjekla Sabina, "dělej něco, jsi přece lékař!"\n"Málem jsem zapomněl," odpověděl Fialka a obrátil se k Irene. "Takže ty jsi ho přejela... Neměly jste s ním hýbat... Až příště někoho přejedeš, zavolej lékaře, ale nehýbej s ním..."\nIrene se svezla na jednu z židlí a rozplakala se. Eliška se pokusila ji utěšovat, ale utěšovaná ji prudce odstrčila. Doležálek i Bergman stáli tiše opodál a bylo vidět, že se jim nechce do ničeho zasahovat. Fialka si dále prohlížel tu podivnou postavu.\n"Dělej něco," křikla znovu Sabina. "Nebo budu zvracet."\n"Nemluv a přines všechno, co tu mají v lékárničce," řekl jí Fialka. "Všechno, vatu, flastry, jód..."\nZvedl víčko bezvládného muže.\n"Otřes mozku, nějaké možná vnitřní zranění...," zavrtěl hlavou. "A té krve... Srdce skoro netepe... Ztratíme ho, než přijede sanitka... To je v hajzlu. S tím se nedá takhle nic dělat. Frau Schönauer, zavolejte na první pomoc..."\nPak sáhl ještě jednou neznámému na krční tepnu a zavrtěl hlavou.\n"Už mu nepomůžou," vzpřímil se. "Jen napíšou úmrtní list."\nPaní Šanovská, dříve Frau Hilda Schönauer, vyšla z haly a zamířila k telefonu. Ve vile Mon Repos byly telefony tři -- jeden ve vstupní hale, druhý v patře v pracovně a třetí v pánově ložnici. Když Hilda zvedla sluchátko, zahlédla, jak se dveře do vily otevírají a vchází ten, koho toužebně očekávala, totiž doktor Laška. Padla mu kolem krku.\n"Vaše paní toho pána přejela," zavzlykala.\n"Jakého pána," zamumlal Laška, kterého všechno velmi překvapilo. Doufal, že doma najde jen spící Irene, že si dá horkou sprchu a trochu si srovná myšlenky -- nejprve sebevražda ing. Zímy, pak nepříjemná rozmluva s někdejším číšníkem Ulmanem, nakonec setkání s opilým, ale vážným Erazimem, to všechno jaksi souviselo, to všechno jistě něco znamenalo a chtěl o tom přemýšlet, ale dům nebyl ani omylem prázdný... A na dlaždicích s ušlechtilým německým motivem dubových listů byla krev, panebože, lidská krev?\n"Der Mensch ist maustot," plakala Frau Šanovská.\nVšichni se ještě stále pohybovali kolem pohovky s mrtvolou neznámého, Fialka si zapaloval cigaretu, Sabina mu ji vzala a začala ji kouřit sama, Fialka neprotestoval, Irene si utírala oči šátkem a šeptala před sebe cosi o tom, že ji za to jistě strčí do vězení, Eliška se pokoušela ji přesvědčit, že se to stát nemusí. Doležálek se zadíval na mrtvého a dvakrát polkl naprázdno.\n"Já," řekl překvapeně, "toho člověka asi znám."\nKdyž Laška vešel, nahoře na schodech se objevil profesor Eliášek, stále ještě se zlatým řetězem na krku, zamával holí, a protože zjevně vůbec netušil, co se děje, zvolal radostně:\n"Hle, vstávají mrtví z hrobů! Kde jste se toulal?"\n"Proboha," řekla tiše jeho manželka Eliška, "ty jsi tu chyběl..."\n"Všichni vás očekáváme," pokračoval profesor. "Máte krásný dům, skutečně. Poslyšte, ztratil se nejen Bedříšek, ale taky ten indický pán... Chtěl ode mne koupit řetěz, ale samozřejmě jsem na to nepřistoupil..."\n"Proboha, přestaň!" neovládla se Eliška.\n"Endlich," vzdychla Irene. "Já se bojím..."\n"Víš," řekl Fialka a položil Laškovi ruku na rameno, "něco se stalo, musíme se domluvit na nějaký verzi... Irene jela autem a..."\n"Jakým autem?" zhrozil se Laška. "Snad ne..."\n"Jela auto-unionem a zabila toho... člověka," přisvědčil Fialka.\nLaška se ohlédl po manželce, trochu se zapotácel a přidržel se Fialky, než ale nabyl znovu rovnováhy, ozval se zděšený výkřik.\n"Ježíši," zvolala Sabina.\nUkazovala prstem před sebe a všichni se podívali tím směrem.\nMrtvý na pohovce se pomalu posadil, promnul si ruce, s údivem se zadíval na svou krev všude kolem a pokusil se vstát. Nikdo kolem něj se ani nepohnul, všichni na něj s úžasem hleděli. Byl to opravdu vysoký, mohutný muž. Když pomalu vstal a udělal krok směrem k Irene a zůstala po něm krvavá stopa jako po hnusném, velikém krvácejícím plži, uhýbali mu z cesty. Irene si zakryla tvář dlaněmi a tichounce naříkala.\n"Už vím," řekl neznámý s těžkým slovanským přízvukem. "Tak velice překrásný automobil... A žena jak krásná. Vy neplačte. Já ještě nikdy neviděl takový automobil a takovou ženu najednou... Skažitě, koho eta žena?"\nRozhlédl se, přejel je všechny pohledem a jeho průhledně světlemodré oči se zastavily na posledním, na Laškovi.\n"Moje," kývl Laška.\n"A automobil tože tvůj?" ptal se někdejší mrtvý dále.\n"Ano..." souhlasil Laška.\nMuž chtěl položit Laškovi ruce na ramena, ale zadíval se na krev na nich a neudělal to. Lehce jen loktem odstrčil doktora Fialku, o hlavu menšího, a usmál se na Lašku.\n"Ty ščastlivyj čelovek," řekl téměř něžně. "Ja lujblju ščastlivé lidi. Vot, my dva budeme přátelé. Odpusť, že já vás vylekal, že stalo tolik nepříjemných věcí... Odpustíš? Vsjo odpustíš?"\n"Tentýž přízvuk míval Šaljapin," pravil profesor nahoře na schodech.\n"Mlč už konečně," pravila Eliška, která vyšla k němu a držela ho za ruku. Sestupovali společně.\n"Tak snad -- snad abychom šli," řekl profesor. "Je už hodně pozdě a také bychom jen překáželi, když máte -- když máte problém... dobrou noc."\nPohlédl plaše a s obavami na bývalého mrtvého a podal Laškovi ruku.\n"Tak... tak my se loučíme," obrátil se ke všem ostatním. "Pozdravujte Bedříška... Alea iacta est."\nEliška také stiskla Laškovi ruku.\n"Vincenci," řekla, "já se spoléhám...Musíme se sejít, potřebuju s tebou mluvit o něčem důležitém..."\nNeznámý muž se šaljapinovským přízvukem ji však chytil za ruku. Opatrně, velmi opatrně zvedl její ruku a zadíval se na její prsten.\n"Krásný prsten!" pravil. "To rubín. To ale pro vás neščastný kámen a vy by neměla ho nosit."\nEliška mu reflexivně ruku vyškubla a pohlédla na prsten.\n"Je po matce," řekla, "pojďme. Aspoň si ale sundej ten řetěz."\nKdyž si profesor sundal řetěz, strčil ho do kapsy a odešel s Eliškou z vily, rozhlédl se oživlý mrtvý po ostatních a náhle se rozesmál. Plácl přátelsky Bergmana po zádech - až výrobce meltonek popolétl vpřed a zachytil se Sabiny -- a zeptal se ho:\n"A vy jevrej, da? Vy bojíte, já cítím, že vy bojíte. Od čeho vy všichni tolik bojíte, no řekni, jevrej?"\nSabina se zbavila Bergmana a při slově jevrej zasáhla.\n"Říká se česky: čeho se bojíte...," řekla. "Kdo jste? Máte oči jako dozorci z Ukrajiny, modré, že je jimi vidět až na horizont. Neuměli německy, a tak jsem jim místo Herr Kommandant říkala Herr Komediant..."\nMuž srazil paty jako oficír.\n"Sergej Komarovskij," položil si ruku na srdce.\n"Já jsem si to myslel," rozveselil se Doležálek. "Pan Sergej Komarovskij, národní správce obchodu Klausner..."\n"Zavolejte mu sanitku," vzpamatoval se mezitím konečně i dosud naprosto ohromený doktor Fialka, "má těžký otřes mozku."\n"To netřeba," pravil vesele Komarovskij. "Smím já pozvat vás ješče někam? Vy všichni moji hosti..."\n"Nu, možná je ještě otevřeno v Embassy," mínil Doležálek. "Když můžeme oslavovat šťastný konec té nehody..."\n"Neměl byste se aspoň umýt?" navrhla Komarovskému Sabina.\nKomarovskij se podíval na své oblečení a na ruce a usmál se, pro změnu ostýchavě, jako kdyby si teprve teď pořádně uvědomil, co se s ním stalo. Laška zamával na paní Šanovskou.\n"Zaveďte pana Komarovského do koupelny, Hildo, děkuju," řekl. Paní Šanovská poslechla, ale stále se ohlížela, když opatrně kráčela před zvláštním hostem, jako kdyby se bála, že se snad na ni zezadu vrhne.\nFialka se díval za nimi a vrtěl hlavou.\n"To není člověk..." řekl.\n"Kdo je to?" obrátila se Sabina na Doležálka. Ten pokrčil úzkými rameny.\n"Nevím všechno," pravil. "Jmenuje se Komarovskij, nebo si možná už tu koncovku počeštil, je původně Rus, možná částečně, snad je volyňský Čech, přišel snad se Svobodovou armádou, nebo možná s maršálem Jeremenkem, to nevím určitě, prostě tu zůstal, dostal správu toho obchodu... Říká se o něm, že má zajímavé styky, je trochu tajemnej, snad je nějakým exponentem Sovětů..."\nZmlkl, protože Komarovskij se vrátil z toalety. Zakrvácenou košili někde odložil a měl teď sako na holém těle. Sice ho pečlivě zapnul a vyhrnul si límec, ale bylo vidět zrzavé chlupy a mohutný zlatý řetěz s pravoslavným křížkem. Za ním šla paní Šanovská, která čekala celou dobu před koupelnou. Třásly se jí trochu ruce.\n"Vy nemáte kabát?" užasl Bergman.\n"Ten v mojom autě," usmál se Rus, "já chtěl jen trochu projít... To není zima, my známe jinou zimu... Nu. Pojďme, my napijeme."\n"Nechcete nějakou košili?" zeptal se Fialka.\n"Tak velkou nemáme," odpověděla okamžitě paní Šanovská.\n"Večírek ještě neskončil," tleskla Sabina do dlaní. "Jdeme. Arnošte, Poldi... A ty, Laško?"\nLaška sice během podivné scény s Komarovským takřka vystřízlivěl, připadal si ale nesmírně unavený. Zavrtěl hlavou.\n"Ne," řekl, "já... někdy to budu vyprávět, ale ne teď... Už jsem toho dnes vypil dost a... a vůbec."\nKomarovskij ho však neposlouchal, přistoupil k němu, objal ho -- Laška ucítil svou kolínskou, kterou se Rus v koupelně vydatně polil -- a přitiskl své čelo k Laškovu.\n"Ty se mnou napiješ a my budeme přátelé," mluvil. "My dva napijeme na naše přátelství. Ale my nenapijeme jako vy, Láška. My napijeme jako my. A to nádherné auto já od tebe koupím. Já a to auto, my už seznámili... My blízko seznámili..."\nA hlasitě se rozchechtal.\nBedřich Somr, samozřejmě s lopatou, sice přišel do vily Mon Repos zároveň s ostatními, držel se dlouho vedle profesora se zlatým řetězem a naslouchal jeho vyprávění o pedagogické reformě Pestalozziho, příjemně uchvácen tím, jak ušlechtile ty věty zní a jak jim zároveň tak okouzlujícím způsobem nerozumí, zároveň zjišťoval, že lopata může sloužit i jako svého druhu berla - ale pak zabloudil v přízemí vily a zmizel v prádelně, kde klopýtl přes hromadu složených starých matrací. Protože celý večer statečně zapíjel smutek z toho, že si ho slavná herečka na plese už nevšímala, okamžitě na starých matracích usnul.\nKdyž se probral, začal hledat, kam se poděli ostatní. Ani se raději nepodíval, kolik je hodin. Ve vile svítila v některých místnostech světla, na chodbě byla tma, všude bylo ticho. V první ložnici našel spící Irene, lehla si oblečená na ustlanou postel a jedna trepka jí spadla. Bedřich ji přikryl přehozem a hledal dál. Vyhnul se pečlivě pokoji paní Šanovské -- netušil, že dobrá Němka se zamkla a přetáhla si přes hlavu pokrývku - a pak zahlédl pode dveřmi na konci chodby světlo. Když vyrazil tím směrem, upadla mu sice s hlukem lopata, ale nikdo se neobjevil.\nZa dveřmi zaslechl, že ve velkém pokoji s krbem hraje rádio. Připravil se, nadechl, rozrazil dveře a vnikl dovnitř.\n"To od vás nebylo hezký, že jste mě nechali samotného," vykřikl.\nPokoj však byl prázdný, rádio sice hrálo a v krbu dohasínal zbytek ohně, nikde však nebylo nikoho. Došel k servírovacímu stolku a nalil si skleničku z jedné karafy, a právě když se ji chystal do sebe obrátit, jako ve směšném strašidelném filmu zavrzaly dveře velké skříně v rohu a ze skříně vypadla lidská noha.\nBedřich by byl později nikdy nikomu nepřiznal, že se polekal. Trochu ve mně cuklo, říkával pak, když situaci popisoval, ale ve skutečnosti uskočil tak prudce, že se koňakem polil a bolestně se udeřil do kolena o jediné velké křeslo, které v místnosti stálo.\nPak vzal lopatu a opatrně nohu zvedl. Noha sice dopadla bezvládně zpátky, ale lehké mahárádžovo zachrápání ze skříně Bedřicha uklidnilo. Zřejmě nebyl jediný, koho nechali z podobných důvodů samotného. Pokusil se mahárádžu probudit, ale nepodařilo se mu to, Ind spal tvrdým spánkem unavených opilců. Asi nebyl na takové dávky zvyklý.\nBedřich Somr uvažoval jednoduše a logicky. Jestliže je dům až na Irene prázdný, je jediné možné řešení, že se všichni odebrali do nějakého lokálu. Protože hodiny na krbu ukazovaly pět hodin ráno, mohli být pouze v Embassy, kde se dalo s barmanem dohodnout, že zavře, až bude společnosti libo. V pět hodin se otevíralo u Kalendů, ale tam by si ve smokingu a večerních toaletách netroufli.\nZa jeho zády se otevřely dveře, a když se obrátil, zjistil se srdcem v krku, že na prahu stojí právě herečka...\n"Já se picnu," hlesl Bedřich uchváceně.\n"Hledám Vincence Lašku," řekla Malvína. "Toto má být jeho dům. Pomohl byste mi ho najít?\n"Milostivá - madam - já jsem uchvácenej," vydechl Somr.\n"A já jsem Malvína Gruber-Brandová," odpověděla herečka a rozhlédla se po pokoji. "Není tu nějak málo nábytku? Utekla jsem filmařům a zdálo se mi, asi omylem, že noc je ještě mladá..."\n"Viděl jsem vás tisíckrát! Noc je ještě mladá jsem viděl dvanáctkrát! Svatební noc v Benátkách - jedenáctkrát..." volal Somr s vlahýma očima.\nMalvína si přiznala, že proti obdivu nic nemá a nikdy neměla.\n"Kde jsou ty časy... Kde bych našla pana doktora Lašku, pane uhlobarone?" usmála se na něj.\n"Vy mě znáte!" vykřikl Somr nadšeně. "Myslím, že se šli podívat do Embassy, kam tady jinam touhle dobou - můžu vás pozvat na skleničku?"\n"Proč bych vám v tom bránila?" řekla Malvína, obrátila se a zamířila ke dveřím. Bedřich ji doběhl a plácl po zadku. Herečka se otočila a zírala na něj nevěřícíma očima.\n"Co to bylo?" řekla ohromeně. "Co to bylo?"\n"Nemoh jsem odolat," pravil bezbranně Somr.\n"Tohle je už skutečně jiný svět," vzdychla Malvína. "Tohle by mi Hugo Haas nikdy neudělal."\nDopoledne, v půl desáté, se pan Patel vykutálel ze skříně, kde po celou dobu spal. Pomalu se vzpamatovával jako dítě, které se vymotá z povijanu, pak vstal a prohlížel si láhve na servírovacím stolku. Tam ho zastihla Frau Šanovská, která vešla s košem na odpadky.\n"Nice, nice," řekl pan Patel. "Would you be so kind, madame, and call a taxi for me? Hotel Richmond, please. And by the way, can you explain me, where I am?"\n"Nezkoušej na mě sáhnout!" kvikla Frau Šanovsky, "bleib stehen, Zigeuner! Já ti nevěřím..."\nProtože jí pan Patel nerozuměl, nepřestal se usmívat.\nMINULÁ KAPITOLA: Plesová sezóna I. ZDE\nPŘÍŠTÍ KAPITOLA: Jarní vody\n8. 12. 2006 Proč jeden Bush věděl, co druhý nechtěl vědět, aneb Koho nechat bojovat kde Uwe Ladwig\n8. 12. 2006 Pořád propastný rozdíl mezi Českou republikou a Západem Jan Čulík\n8. 12. 2006 Čtěte BL v souladu se sledováním ČT!\n8. 12. 2006 Nemocenské pojištění - pokud bude legislativní proces dokončen... Jan Mertl\n8. 12. 2006 Pro indické muže jsou kondomy "příliš velké"\n8. 12. 2006 Monoklonální protilátky a kmenové buňky Petr Wagner\n8. 12. 2006 Roste zástup kandidátů na nástupce za Putina\n8. 12. 2006 Světová rada církví varuje před novými restrikcemi vlády USA vůči Kubě\n8. 12. 2006 Kubánské fórum pastorů: odmítáme nelidská opatření, jež jsou v rozporu s Evangeliem\n8. 12. 2006 Prozíravost politiků\t Wenzel Lischka\n8. 12. 2006 Determinovaná svoboda technologického člověka Jan Motal\n8. 12. 2006 Chávez, Castro, Bush, Hitler, Stalin... a omyly Fabiana Golga Monika Hoření\n8. 12. 2006 Neotřesitelné základy Spojených států


ExtraStory – Vědci objevili v mozku myši obří neuron, je to klíč k vědomí?\nPotřetí v historii vědci objevili obří neuron, který obepíná doslova celý obvod myšího mozku. Je velmi silně propojen a vědci tak spekulují o tom, že by právě v tomto objevu mohl ležet klíč k pochopení vědomí.\nVědci za pomoci speciální technologie zmapovali nejvíce propojené oblasti myšího mozku. A s překvapením zjistili, že jeden neuron se rozkládá na obvodu celého mozku. Vypadá jako jakási trnová koruna na mozku. Mohl by tak zřejmě koordinovat signály a informace z obou hemisfér a navíc by možná mohl mít zásadní úlohu v existenci samotného vědomí.\nVědci na tento obří neuron nenarazili poprvé, je to už třetí případ. Neuron je součástí šedé kůry mozkové, konkrétně oblasti zvané claustrum, celkově nejvíce propojené části mozku. Právě zde podle vědců je nejspíše ukryto vědomí. Každopádně se zde nacházejí centra vyšších kognitivních funkcí. Neuron napojený na tato centra a objímající celý mozek, to rozhodně není náhoda.\nVědci doufají, že se jim dalším výzkumem podaří odhalit tajemství fungování lidského mozku a že by na tom mohl mít zásluhu právě tento obří neuron. Ukazuje totiž, na kterou část mozku, a to i lidského, se soustředit. Lidé však žádný obří neuron nemají, nebo aspoň nebyl nikdy nalezen. Oblast mozku zvanou claustrum, kde byl neuron u myší nalezen, však mají i lidé, a právě tam hodlají vědci napřít své další úsilí.\nmedicína mozek věda a výzkum


Co je podle nás moderní restaurace? Taková, kde se najíte vydatně a přitom zdravě. Kde se vaří jen z čerstvých surovin a kde každý najde to pravé, ať už je to kuskusový salát nebo šťavnatý steak. Kde vám natočí skvělé tankové pivo, nabídnou domácí limonádu, uvaří správně silné espresso a večer umíchají nápaditý drink. Taková, kde se nekouří, samozřejmě. Kde můžete zaparkovat své kolo a děti mohou řádit ve své vlastní herně. A kde si můžete posedět na letní terásce.\nA začít můžete hned dole pod restaurací, kde najdete jednu z největších bouldrových stěn v Evropě. Mrkněte SEM.\nDoražte k nám na sportovní přenosy z velkých akcí. Nikde se nefandí tak, jako v Lokal Bloku.\noslavu narození dítěte\noběd k promoci\npromítání fotografií nebo cestopisnou přednášku\nS organizací formálních i méně formálních akcí máme bohatou zkušenost. Na přání klienta zajistíme vše, od pracovní snídaně pro pár osob až po velký večírek.\nKromě atraktivních prostor a zkušeného personálu restaurace LOKAL BLOK nabízí kvalitní technické vybavení: 3 projektory, 3 velkoplošná plátna, DVD, zesilovač, mixážní pult s mikrofonem a další.\nNeděle u nás obvykle patří promítání. Všichni, kdo chtějí přátelům nebo rodině promítnou domácí videa nebo fotky z cest, zde rádi využívají možnost půjčení veškeré promítací techniky pro skupiny více než 20 osob zdarma.\nDalší informace a podmínky pořádání akcí zjistíte na telefonním čísle 776 138 776.


Hamax zenith - bazar - Bazoš.cz\nHamax Zenith - [18.5. 2020]\nProdám cyklosedacku na kolo, uzamykatelná. Nosnost 22kg.Pouzivana, ale ve velice dobrém stavu, zánovní.\nDětská sedačka na kolo - Hamax Zenith - [30.4. 2020]\nhamax zenith Grey Black with Carrier Adapter Dětská sedačka na kolo, která nabízí elegantní design s vizuálně přitažlivými křivkami a bezpečnostními prvky, které lze ovládat jednou rukou. Je vybavena integrovaným nástavcem pro upevnění na všechna kola s nosiči zavazadel, které mají nosnost 25-30 kg ...\n1 350 Kč Pelhřimov\n394 64 147 x


Hlavní » Průvodci » Oprava: Mikrofon se stále ztišuje\nVšichni bychom si přáli, aby naše počítače fungovaly perfektně, protože by nám to rozhodně ušetřilo spoustu času a peněz. Složitý stroj, jako je počítač se systémem Windows 10, je však rozhodně křehký a představa počítače s nulovými chybami je nemožná. Na druhou stranu jsou to uživatelé, kteří mohou za určité problémy a jsou způsobeni instalací určitých aplikací atd.\nK mnoha chybám však dochází, když jsou i ta nejmenší nastavení v počítači se systémem Windows nesprávně nakonfigurována. Problémy s mikrofonem se vyskytují zřídka, ale mohou být docela nepříjemné, zvláště pokud jsou důležité pro vaše hraní nebo účast na online pohovorech a webinářích. Podívejme se, jak vyřešit tento konkrétní problém.\nMikrofon se automaticky znovu nastaví\nTento konkrétní problém se obvykle vyskytuje na počítačích se systémem Windows 10, ale není pro tento konkrétní operační systém jedinečný. Existuje několik důvodů, proč k tomu dochází, ale toto je určitě problém, který je třeba opravit, zejména pokud jste při práci závislí na mikrofonu nebo chcete-li zůstat v kontaktu se svými přáteli a rodinou.\nTento problém se objevuje u interních i externích mikrofonů, takže nezáleží na tom, zda používáte notebook nebo počítač. Podívejte se na naše řešení níže!\nStáhněte si a spusťte Restoro, abyste mohli skenovat a obnovit poškozené a chybějící soubory ztady. Po dokončení pokračujte níže uvedenými řešeními.\nŘešení 1: Řešení malwaru\nVe většině podobných případů byl problém způsoben škodlivým softwarem, který existoval ve vašem počítači a zasahoval do vašeho mikrofonu. Existuje dobrý způsob, jak se s tímto malwarem vypořádat a problém trvale vyřešit.\nOtevřete Správce úloh pomocí Ctrl + Shift + Esc kombinace kláves.\nPřejděte na Detaily kartu a sladit své procesy v abecedním pořadí.\nPodívejte se na své svchost.exe procesy a podívejte se na sloupec „Uživatelské jméno”.\nVětšinu procesů svchost.exe bude vlastnit systém nebo budou označeny jako LOKÁLNÍ SLUŽBA, ale pokuste se některé z nich vyhledat pomocí názvu vašeho počítače uvedeného ve sloupci „Uživatelské jméno“.\nNezavírejte Správce úloh. Otevřete příkazový řádek tak, že jej zadáte do vyhledávacího panelu, kliknete na něj pravým tlačítkem a vyberete „Spustit jako administrátor”.\nPomocí následujícího příkazu zabijte tyto procesy svchost.exe; ty, které běží jako uživatelské procesy:\nMísto těchto hodnot hash byste měli zadat čtyři čísla umístěná ve sloupci PID ve Správci úloh. Udělejte to pro všechny procesy svchost.exe spuštěné pod vaším uživatelským jménem.\nPo úspěšném dokončení se podívejte do Správce úloh a zjistěte, zda zbývají nějaké procesy. Pokud existují, opakujte stejný postup pro všechny z nich.\nNyní, když jsme úspěšně zastavili spuštění malwaru, je čas, abychom s ním mohli řádně zacházet. Doporučujeme používat Malwarebytes a můžete si stáhnout bezplatnou zkušební verzi a tento antivirový skener dokázal tento problém vyřešit zejména.\nStáhněte si Malwarebytes ze svých stránek.\nNainstalujte software otevřením staženého souboru a podle pokynů na obrazovce.\nKlikněte na tlačítko Skenovat nyní a počkejte, až se proces dokončí.\nŘešení 2: Oprava nesprávně nakonfigurovaných nastavení\nPokud jste si jisti, že ve vašem počítači po několika skenováních není spuštěn žádný malware, problém může být v nastavení systému Windows. Pokusíme se vám ukázat správnou konfiguraci potřebnou pro správné fungování mikrofonu.\nVyhledejte ikonu Hlasitost v pravé části hlavního panelu, klikněte na ni pravým tlačítkem a otevřete zařízení pro přehrávání.\nPřejděte na kartu Komunikace a klikněte na přepínač „Nedělat nic“.\nPokud se tím problém nevyřeší, můžete zkusit otestovat mikrofon, abyste zjistili, zda k problému dochází kvůli vašemu zařízení nebo systému Windows.\nOtevřete Ovládací panely jeho vyhledáním.\nPoužijte zobrazení Zobrazit podle kategorie a klikněte na Hardware a zvuk.\nV části Zvuk otevřete Správa zvukových zařízení.\nPřepněte na kartu Nahrávání a vydejte zvuk.\nPokud se zobrazí zelené pruhy, zařízení funguje správně a problém nesouvisí s hardwarem.\nPokud pruhy zůstanou šedé, mikrofon nemusí fungovat správně, proto zvažte jeho opravu nebo výměnu.\nTato konečná metoda týkající se nastavení systému Windows opravuje problém, pokud jste omylem vypnuli jedno ze svých mikrofonů nebo reproduktorů.\nPřejděte na Hardware a zvuk části v Ovládacích panelech podle kroků 1 a 2 z předchozí metody.\nKlikněte na Zvuk a zůstat v Přehrávání záložka.\nKlikněte na Reproduktory a otevřete jej Vlastnosti kliknutím níže.\nPřejděte na Úrovně Pokud je aktivní, vypněte ztlumené tlačítko a pomocí posuvníku zapněte mikrofon alespoň na 75.\nŘešení 3: Změna některých pokročilých nastavení\nPokud problém stále není vyřešen, budeme se muset pokusit vylepšit některá další nastavení, abychom tento problém vyřešili.\nKlikněte na možnost Zvuk v Ovládací panel >> Hardware a zvuky\nPřepněte na kartu Záznam, klepněte pravým tlačítkem na aktivní mikrofon a otevřete Vlastnosti.\nPřejděte na kartu Upřesnit a vypněte „Povolte aplikacím převzít výlučnou kontrolu nad tímto zařízením“Možnost.\nPoužijte tyto změny a zkontrolujte, zda problém přetrvával.\nVáš mikrofon někdy nepodporuje určité zvukové formáty, což vede k problémům podobným tomuto. Naštěstí je můžete snadno vypnout.\nKlikněte pravým tlačítkem na ikonu Objem tlačítko umístěné v pravé části hlavního panelu a otevřete nahrávací zařízení.\nKlikněte pravým tlačítkem na mikrofon, který používáte, a přejděte na ikonu Pokročilý záložka.\nV části Výchozí formát vyberte některou z možností 16bitové možnosti a zkontrolujte, zda váš mikrofon funguje správně. Vyzkoušejte pár z nich, abyste se ujistili.\nŘešení 4: Problémy s ovladači\nJe docela možné, že za tyto problémy odpovídá jeden z vašich ovladačů zvuku, takže je nejlepší je jednoduše odinstalovat.\nOtevřete dialogové okno Spustit a zadejte devmgmt.msc.\nPo Správce zařízení otevře, rozbalte seznam řadičů zvuku, videa a her a odinstalujte zvukovou kartu. Alternativně můžete ovladače také odinstalovat pod možností Audio vstupy a výstupy.\nRestartujte počítač a uvidíte, že tyto ovladače byly automaticky přeinstalovány.\nJe možné, že aplikace nebo služba jiného výrobce interferuje s ovladači mikrofonu, kvůli čemuž jsou automaticky ztlumeny. Při „čistém“ spuštění se načtou pouze nezbytné služby a aplikace. Při spuštění nejsou načteny všechny aplikace a služby třetích stran, kvůli čemuž lze zabránit jakémukoli rušení ze služeb třetích stran. Proto v tomto kroku zavedeme počítač do stavu „Čistý“. Pro to:\nLog do počítače s účtem správce.\nlis “Okna” + “R„Otevřít“BĚH" výzva.\nKlepněte na na "Služby”A zrušte zaškrtnutíSkrýtVšechnoMicrosoftSlužby" knoflík.\nKlepněte na na jakoukoli aplikaci v seznamu, která má „Povoleno“Napsáno vedle něj a vyberte„Zakázat“Možnost.\nOpakovat tento proces pro všechny aplikace v seznamu a restartujte počítač.\nPoužití počítač v tomto stavu a šek abychom zjistili, zda problém zmizí.\nPokud problém zmizí, opakujte výše uvedený postup a umožnit po jedné službě.\nIdentifikovat povolením služby, která se problém vrátí, a uchovat ji zakázán problém vyřešit\nPokud pro vás žádné z výše uvedených řešení nefunguje, možná budete muset resetovat instalaci systému Windows, která odinstaluje vaše programy a aplikace, ale budete si moci ponechat své osobní soubory.


Respirační rouška KN95 maskáčová zelená se slevou za 22,00 Kč skladem - SLEVOVAR.CZ\nÚvodní strana > Roušky a respirátory > Respirační rouška KN95 maskáčová zelená\nRespirační rouška KN95 maskáčová zelená z netkané textilie s gumičkou pro snadné zachycení za uši, vás chrání před vdechování nečostot, bacilů a smogu. Vhodná i pro alergiky. - se slevou 84%\nBěžná cena:\t 139,- - 84%\nProdáno 235 kusů\t Končí za: 21 hodin 7 minut\nProdáno 5 kusů\t Končí za: 21 hodin 8 minut\nProdáno 283 kusů\t Končí za: 21 hodin 9 minut\nProdáno 568 kusů\t Končí za: 21 hodin 10 minut\nProdáno 64 kusů\t Končí za: 21 hodin 11 minut\nProdáno 44 kusů\t Končí za: 21 hodin 11 minut\nUž vás nebaví jednorázové sterilní roušky, které mají všichni, ale zároveň chcete být 100% chráněni? Pořiďte si respirační roušku KN95 v zelené maskáčové barvě a vyřešte dva problémy najednou. Je vyrobena z netkané textilie s gumičkou pro snadné zachycení za uši. Vícevrstvá filtrace zajistí účinnost např. procházce znečištěným prostředím, infekčním prostředí apod.. Ideálně plní nároky pro jednoduché nasazení. Integrovaný nosní pásek zajišťuje spolu s textilními pružinkami jeho dokonalé těsnění.\nRespirační rouška KN95 maskáčová zelená specifikace:\nNa Respirační rouška KN95 maskáčová zelená poskytujeme záruku 24 měsíců\nKupte si ještě dnes výrobek Respirační rouška KN95 maskáčová zelená se 100% zárukou vrácení peněz nebo reklamace\tZáruka na veškeré zboží a odborný servis - vše zaručeno! Faktury samozřejmostí.\n22,-\t Původně: 139,-\n5 dní\t 5 hodin\t 13 minut\nProdáno: 43 kusů Původně: 149,-\t Sleva: 67% Nyní: 49,-\nProdáno: 19 kusů Původně: 129,-\t Sleva: 62% Nyní: 49,-\nProdáno: 100 kusů Původně: 159,-\t Sleva: 69% Nyní: 49,-\nProdáno: 26 kusů Původně: 159,-\t Sleva: 69% Nyní: 49,-


Také návrat prestiže povoláním, která se dostala na spodní příčky společenského žebříčku, je jedním z efektů současného rozvoje celoživotního vzdělávání v ČR. Jednou z takových je profese hrobníka.\nCech hrobníků, Vzdělávací institut Středočeského kraje (VISK) a Střední škola technická Zelený pruh, která působí na Praze 4, se spojily, aby vytvořily a v praxi ověřily nový vzdělávací program. Ten má pomoci vrátit dobré jméno profesi hrobníka, bez níž se společnost neobejde. Program byl během letních prázdnin poprvé prakticky ověřen v rámci projektu celoživotního vzdělávání UNIV 3; a má první úspěšné absolventy.\nHrobnická profese mívala u nás ještě za První republiky svůj standard, poté ale ztratila prestiž. Během uplynulých desetiletí se slovo hrobník stalo synonymem pro podivína či alkoholika ze spodních příček společenského žebříčku. V Česku v současné době podle odhadů hrobnického cechu působí přibližně 1.500 hrobníků, přitom se však dosud na žádné škole tato profese nevyučovala.\nSdružení Cech hrobnický funguje od března 2010. Jak cech připustil v médiích ústy svého předsedy Davida Stejskala, provádí práci na pohřebištích často lidé bez patřičného oprávnění. Např. kameníci vstupují při práci bez souhlasu do hrobů a může docházet i k poškození uložených ostatků.\nJednou z cest, jak vrátit profesím kolem posledních věcí člověka patřičné místo a úroveň, je podle zainteresovaných stran využití principu vzdělávání v tzv. profesních (dříve dílčích) kvalifikacích. Toto vzdělávání už od roku 2005 významně podporovaly projekty ministerstva školství nazvané UNIV, které řešil Národní ústav pro vzdělávání Praha.\nHrobníci a cukrářka\nV poslední fázi probíhala již třetí etapa nazvaná UNIV 3. Ta se s využitím evropských a státních prostředků zaměřila na tvorbu vzdělávacích programů v těch kvalifikacích, které již mají stanoven svůj standard v Národní soustavě kvalifikací (NSK), tedy v oficiální databázi potřebných znalostí a dovedností, které musí absolvent zkoušky v té které profesi ovládat.\nPrávě získávání kvalifikace v profesních (dílčích) kvalifikacích může být cestou, kudy z „hrobnického problému“ ven. Nástupní platy hrobníků jsou totiž velmi nízké, řádově kolem deseti tisíc Kč hrubého. Více si vydělají hrobníci s živnostenským listem, kteří pracují pro více obcí, anebo své činnosti kumulují.\nPrávě tento trend potvrdilo i složení skupiny absolventů zmíněného kurzu Hrobník, který byl v rámci UNIV 3 vytvořen ve spolupráci Cechu hrobníků, VISK a školy Zelený pruh. Všech dvanáct účastníků „pilotáže“ bylo ze Středočeského kraje. Jedenáct jich absolvovalo celé vzdělávání, jeden po dvou dnech odstoupil z pracovních důvodů, ale hodlá kurz zopakovat.\n„Skupina byla skutečně velmi pestrá. Měli jsme v ní i jednu ženu – vyučenou cukrářku, jeden z účastníků měl bakalářské vzdělání, byli v ní i lidé bez zkušenosti, kteří se s touto profesí setkali poprvé,“ říká Ing. Agáta Kočí, metodička dalšího vzdělávání střediska VISK. Těžiště skupiny však tvořili právě hrobníci z praxe, kteří v obcích často kumulují různé profese. Pracují i jako techničtí pracovníci, řidiči nebo pracovníci údržby zeleně.\nVzdělávací program UNIV 3 Hrobník byl schválen v červnu a celé padesátihodinové vzdělávání probíhalo už od 15. července na cvičném hřbitově školy Zelený pruh v Praze Braníku. Pilotní kurz vedl přímo David Stejskal, zkušený hrobník, který působí v Říčanech a okolí. Jako jeden z mála je v ČR autorizovanou osobou pro tuto profesi.\n„Kurz byl rozdělen na 5 x 10 hodin - z pěti modulů programu byl jen jeden teoretický. Díky zázemí „domečku“, kterým je hřbitov vybaven, proběhlo i toto vzdělávání přímo na cvičném hřbitově,“ popisuje Kočí.\nNáplň kurzu tedy byla především velmi praktická. Pohřbívání, exhumace, vedení matriky, rady pozůstalým, zacházení s motorovým nářadím či minirypadlem, to vše jsou věci, které musí hrobník ovládat. Musí ale např. také odhadnout dobu, po kterou v různých podmínkách mrtvé tělo tleje v hrobu.\n„Jak nám absolventi kurzu uváděli v dotaznících, bylo pro ně zajímavé především setkání s otázkami kolem exhumace, ale velmi je zajímaly i právní záležitosti kolem pohřbívání nebo konkrétní rady vycházející ze zkušeností v jiných zemích světa. Třeba jak ve Švédsku nebo v Dánsku zajišťují rakev při spouštění apod.“ popisuje Kočí.\nŠkola Zelený pruh plánuje i zavedení celého učebního hrobnického oboru pro dospělé v rámci kombinovaného víkendového studia. Obor je již akreditován, tvoří jej profesní kvalifikace Hrobník či Stavitel podzemní hrobky, učily by se otázky kolem správy pohřebiště, obřadnictví, exhumace apod.\nPodmínkou je zatím minimální věk účastníků 26 let. To podle slov ředitele školy Ing. Drahoslava Matonohy zajistí jejich potřebnou osobnostní vyzrálost. Podle informací z Cechu hrobnického by ale v budoucnu mohli do tohoto studia nastupovat i lidé mladší. Reálné zavedení oboru je zatím ve výhledu. Podle ředitele školy by ale mohl být zajímavý i pro studenty ze Slovenska nebo Německa, kde podobné vzdělávání rovněž chybí.\nRekvalifikační kurzy na svém branickém cvičném hřbitově provádí škola Zelený pruh od června 2012, kdy hřbitov dokončila, i mimo UNIV 3. Mít svého kvalifikovaného hrobníka prý totiž může obce krýt třeba v případě, kdy vznikne při práci nějaká škoda.\nTaké středočeský VISK se bude tímto tématem nadále zabývat. Např. na 3. prosinec 2013 plánovalo do Litoměřic vzdělávací kurz Pohřebnictví v praxi územních samospráv, který se zaměří na plnění povinností územních samosprávných celků v oblasti pohřebnictví a patřičnou legislativu. Cílovou skupinou budou tentokrát zejména úředníci.\nStejně tak plánoval VISK pokračování během projektu UNIV 3. „Na jaro 2014 je předběžně domluveno pilotní ověřování v profesní kvalifikaci Stavitel podzemní hrobky a uvažujeme, že bychom se poté věnovali i kvalifikaci Administrátor pohřebiště,“ avizuje Ing. Kočí.


Skvìlý obrat v poslední tøetinì pøinesl vytoužené body | Tesla Orli Znojmo\nO2 Extraliga - pá 17. 10. 2008 - Budvar Aréna\nÈeské Budìjovice - Skvìlý obrat, výhru a zasloužené tøi body si vezou Znojemští orli z ledu budìjovického MOUNTFIELDU. Po opatrném úvodu se oba týmy rozstøílely a daly možnost vynikat obìma brankáøùm. Domácí se v úvodu druhé tøetiny dostali do vedení v pøesilovce a Orli dlouho nemohli najít recept na vyrovnání. Povedlo se jim to až ètyøi a pùl minuty pøed koncem pøi høe ètyøi na ètyøi pøesnou ranou Radima Kucharczyka. Hned v zápìtí, po šestnácti vteøinách, se obdobnì trefil Radek Haman a do prázdné branky pøi budìjovické power play peèetil Pavel Selingr. Znojemští orli tak protrhli smùlu, která je provázela na høištích soupeøù a pøipisují si první body z venkovního zápasu v letošní sezónì.\nSvižný hokej, s minimem pøerušování a pomìrnì velkým množstvím šancí. Takový program poskytla divákùm v Budvar Arénì první tøetina. Jenomže nìco jim muselo v nabídce chybìt. Branky.\nVe tøetí minutì narazil Švrèka tvrdì na mantinel domácí Kotrla. Po zásluze byl vylouèen na dvì minuty a na cestu na trestnou lavici si navíc pøibalil i desetiminutový osobní trest. Støela Chvátala a nebezpeèná teè Demela byly ale jedinými pøíležitostmi Orlù v pøesilové høe. V další poèetní výhodì Znojma pohrdl pøíležitostí pohnout gólovým stavem Erat, jehož zakonèení zneškodnil Turek. Následnì chytøe støílel ze strany Dopita, ale jeho pokus prosvištìl kolem tyèe.\nV desáté minutì se o slovo pøihlásili i domácí, a hned gólovou šancí. Kùrka tvrdì vystøelil do betonù Trvaje, od nichž se puk odrazil k dojíždìjícímu Veselému. Ten ale v jasné situaci netrefil touš èistì a ležící brankáø ještì stihl zasáhnout. Obrovskou pøíležitost nepromìnil v polovinì tøetiny ani Jiøí Dopita. K jeho hokejce se snesl vyhozený puk a velezkušený centr tak mohl od poloviny høištì ujíždìt sám proti Turkovi. Zakonèil však støelou nad bránu.\nZ vyrovnané hry poté vzešla další gólovka Znojma. V 18. minutì ukázal Svoboda schopnost trefit v prázdné bránì pomìrnì malý pøedmìt a v jasné šanci dvakrát vyprášil Turkovu lapaèku. Potrestat jeho selhání mohl z protiútoku Bílek, Trvaj ale jeho pokus vykryl.\nVe druhé tøetinì byly od poèátku aktivnìjší Èeské Budìjovice a doèkaly se brzy i vedoucí branky. V pøesilové høe vystøelil tvrdì Gøegoøek, Trvaj vyrazil puk k èekajícímu Michalu Hudcovi, jenž se zametením do prázdné brány nemìl problémy – 1:0. Znojemští se tìžko dostávali do hry a dobøe hrající Jihoèechy pouštìli do dalších šancí.\nNadvládu domácích se hosté pokusili narušit v pøesilové høe. Po nebezpeèném zákroku Hudce dokonce hráli 18 vteøin proti tøem Jihoèechùm, ti se ale s bravurou ubránili. Bièánek ani Erat si na Turka nepøišli.\nA tak mohli hosté v dalším prùbìhu dìkovat svému brankáøi. Jiøí Trvaj zlikvidoval støely Frola i agilního Dudy. Tìsnì mimo støílel ve 36. minutì z první Kùrka. Po tøetinì se tak radovali hráèi HC MOUNTFIELD z vedení, jistého ale nic rozhodnì nemìli.\nDo tøetí dvacetiminutovky vstoupili pro zmìnu lépe znojemští Orli. Za�ali své paøáty do Èeskobudìjovických a hnali se za vyrovnáním. Ve 41. minutì vychytal Erata Turek. Domácího brankáøe nepøekonal pozdìji ani Plášek. V 50. minutì z otoèky vystøelil bekhendem útoèník Èeskobudìjovických Duda, Trvaj si ale s neèekaným zakonèením poradil.\nKdyž už se zdálo, že HC MOUNTFIELD znojemské ataky ustojí a dovede zápas k hubenému vítìzství, pøišla jako blesk z èistého nebe vyrovnávací branka. Meidl našel na pravém kruhu osamoceného Radima Kucharczyka, který sice nezakonèil nijak tvrdì, ale o to pøesnìji- trefa pod víko znamenala srovnání na 1:1.\nZkoprnìlí Jihoèeši ještì ani nestaèili vstøebat zmìnu skóre, když jim Orli zasadili smrtelný úder. Po 16 vteøinách od pøedchozího gólu se v 56. minutì ze š�astného vsítìní radoval Radek Haman. Ten využil chyby domácího obránce, uzmul mu puk, a nahozením z bezprostøední blízkosti pøekonal Turka- 1:2.\nÈeskobudìjoviètí už nebyli schopni vyvinout tlak potøebný ke srovnání. Vítìzství Znojma mohl potvrdit po pøíhøe Erata Selingr, ale støelou z první napálil touš nad bránu.\nV èase 59:13 požádal kouè domácích Bokroš o oddechový èas a Èeskobudìjoviètí pokraèovali bez brankáøe. Hru v šesti ale nezužitkovali, Duda nedokázal jistého Trvaje z úhlu pøekonat. Jihoèechy tak dorazil v èase 59:45 Pavel Selingr, který kousek za polovinou neváhal vyslat puk do opuštìné branky domácích a i pøes stínujícího obránce se mu podaøilo skórovat na 1:3. Tímto stavem tedy skonèil zápas, v nìmž zvítìzil š�astnìjší tým.\nAutor: GaZ, Michal Špírek\nMarek Chvátal 0 0 0 1 4\nErnest Bokroš (HC MOUNTFIELD): "Bylo to pro nás nesmírnì dùležité utkání, bohužel mi nezbývá než velice smutné konstatování, že individuální chyby nìkterých klukù nás bìhem jedné minuty pøipravily o vítìzství. Sráží nás to strašnì ke dnu a bude moc tìžké motivovat se na další zápasy. Poøád se všechno odklání od nás pryè. Dvì tøetiny jsme nehráli špatnì, snažili jsme se, držet jednobrankový náskok je ale obtížné, góly nám tam nepadají. Pro mì je to nepochopitelné, nemáme pøece juniorský tým, ale zkušené hráèe a nemùže se stát, abychom takto ztratili témìø vyhrané utkání."\nVáclav Baïouèek (Znojmo): "Vìdìli jsme, že domácí se nacházejí ve složité situaci a chtìli jsme ji využít, psychická výhoda byla na naší stranì. Kromì první tøetiny, kdy nás soupeø pøehrával v pøesilovkách, bylo utkání vyrovnané. Musíme ocenit víru mužstva v to, že už musíme nìkdy vyhrát. Hráèi svoji velkou víru potvrdili gólem do prázdné branky pøi power-play."\nBranky a nahrávky: 24. Hudec (Gøegoøek) - 56. Kucharczyk (Meidl), 56. Haman, 60. Selingr (Erat).\nVylouèení: 7:6, navíc Kotrla a M. Hudec (oba CEB) 10 min.\nÈ. Budìjovice: Turek - Poživil, Jareš, Frollo, Gøegoøek, Sièák, Vydarený (43. Mucha) - Kùrka, Vak, Veselý - Hudec, Huml, Kotrla - Bílek, Kvìtoò, Duda - Mertl.\nZnojmo: Trvaj - Štach, Bièánek, Švrèek, Mojžíš, Mrázek, Chvátal, Rýgl - Erat, Dopita, Selingr - Demel, R. Procházka, M. Rùžièka - J. Svoboda, Haman, Plášek - Kucharczyk, Meidl, Èachotský.


Série proher neskončila – Tělovýchovná jednota SOKOL HOŘEPNÍK\nSokol Hořepník – Start Nový Rychnov B 1:3 (1:1)\nNedaří se. Fotbalisté Sokola Hořepník ztratili všechny body už počtvrté za sebou. Poslední tři duely proti týmům ze samotné špice tabulky byly jako přes kopírák. Slušný první poločas s remízovým výsledkem, konečné resumé však vyznělo vždy lépe pro favorita. Rezerva Nového Rychnova, třetí tým třetitřídní tabulky, přijela do Hořepníka posílena hned o několik pendlů. A třeba takový Martin Faltýnek, který plnil roli hostujícího špílmachra, hrál ještě na podzim za Pelhřimov krajský přebor. V první půli se však očekávaná herní převaha Rychnova nedostavila. Domácím na koně pomohla bleskurychlá branka Havlína, favorit poté sice vyrovnal, ale jeho trápení proti houževnatému Hořepníku trvalo dlouhé minuty. Až gól dvacet minut před koncem jinak vyrovnaný duel rozhodl. Hořepničtí ale znovu ukázali, že jsou pro každého protivníka nepříjemným soupeřem…\nÚvod patřil Hořepníku, Rychnovští nalezli rychlou odpověď\nHořepničtí, kteří dva zápasy a jeden poločas nedokázali v předchozích duelech vsítit branku, tentokrát začali jako z partesu. Hned z první akce totiž skórovali. Šťastným střelcem byl Luděk Havlín, který využil chybného vyběhnutí brankáře Cirhana, jehož z rohu šestnáctky šikovně přeloboval. Hosté však přišli s rychlou odpovědí. A i při této brance chyboval gólman. Centrovaný míč z rohového kopu totiž vypadl Kadlecovi z rukou a rána z kopačky Březiny byla nekompromisní – 1:1.\nPoté ale oba gólmani své chyby napravili. Nejprve se blýskl Cirhan, jenž zneškodnil superšanci Romana Filipa. A zahanbit se nenechal ani Standa Kadlec, který vytáhl mimo tyče výborně kopnutý trestný kop Faltýnka. Novorychnovští měli ještě dvě příležitosti na vedoucí branku. V prvním případě rychlý brejk a následnou střelu zastavil na brankové čáře Vláďa Mezera, v druhém případě svůj úprk na Kadlece zakončil střelou nad Brtnický. Více se toho do první půle již nevešlo, a tak oba týmy šly do kabin za remízového stavu.\nDo čtvrtice všeho zlého, Hořepník druhý poločas opět nezvládl\nŽe Hořepníku druhé poločasy skutečně nevychází, potvrdil i zápas s Novým Rychnovem. I tentokrát dobře rozehraný zápas dospěl k nulovému bodovému zisku. Po krachu v Černovicích (druhý poločas 0:3), se Speřicemi (0:2) i s Humpolcem (0:3), se nyní Hořepničtí o šanci na lepší výsledek připravili pasivní hrou po přestávce. Za celou druhou půli se totiž domácí zmohli pouze na jeden střelecký pokus, kdy Pavel Dlouhý v nadějné pozici mířil nad. Jinak ale, škoda mluvit. Rychnovští sice útočnou aktivitou taky zrovna nehýřili, ale dvě jejich akce přívlastek gólové přece jen měly.\nV 68. minutě se po centru z levé strany ocitl v hořepnické šestnáctce trestuhodně osamocený Fíla, jenž hlavou trkl do míče a koníčkem přeloboval Kadlece. O chvilku později jeden z hostujících hráčů vyslal na Kadlece střelu, která by bývala aspirovala na gól roku, kdyby jí v cestě do sítě nestála spojnice břevna a tyče. A tak další novorychnovská radost přišla až v 82. minutě, kdy postupoval sám na Kadlece Faltýnek, který souboj tváří v tvář vyhrál – 1:3. Šedesátka diváků tak viděla výhru hostů, kteří si zlepšeným výkonem po přestávce tři body z Hořepníka odváželi po právu.\nStanda Kadlec – Pavel Cukr, Vladimír Mezera (73. Martin Buchta), Pavel Dlouhý (78. Radek Trojan), Petr Zíka – Jan Zadražil (81. Lukáš Zelenka), Martin Jelínek, Ondra Petrů, Roman Filip, Luděk Havlín – Vojta Filip


obyčej | 113kw.archive\nTag Archive for obyčej\nSeznam pověr a zvyklostí pohanských na našem území v 8.st.n.l.\n07/05/2012 kristinka DIVADLO 2,805 comments\nOdborná studie podle spisu Čeňka Zíbrta\nSeznam pověr a zvyklostí pohanských VII.věku\nČasově nejdelší, a zároveň informačně nejchudší a pro teatrology nejzáhadnější je epocha od 5. do 12. století, kdy do života předkřesťanské slovanské společnosti patřily nejrůznější zvyky a obyčeje související zejména s přírodou, prací a smrtí (ŠTEFANIDES, 2007, s.11). První epocha divadelních dějin na našem území se nedá považovat za doslova divadelní. Nemůžeme si sice být nikdy zcela jisti, jak tehdy rituály a obřady probíhaly, rozhodně však byly dalece vzdáleny podobě divadla, jak ho známe již o pár století dříve z oblasti Středomoří. To, co zkoumá spis Čeňka Zíbrta, se nedá ještě nazývat divadlem, spíše jde o pradivadlo1. Pojem amatérské divadlo se dá použít až od poloviny 20.století. Význam tohoto pojmu (provozování činnosti s divadelními znaky bez nároku na odměnu) je však s lidstvem mnohem déle, a jeho počátky na našem území mapuje spis “Seznam pověr a zvyklostí pohanských VII.věku”.\nPřímé prameny k poznání zvyků a obyčejů v 5. – 12. století je možno rozdělit do dvou skupin. První jsou prameny církevního původu, které pečlivě zaznamenávaly pohanské projevy kvůli tomu, aby je církev mohla dokonale vymýtit. Dalšími prameny jsou literární díla (kroniky – např. Kosmova, legendy). Církevní vrchnost vydávala tzv. penitenciály 2 a homiliáře 3. Penitenciály mj. uváděly obsažné popisy předkřesťanských zvyků a obyčejů. V českých zemích je známý penitenciál Canon poenitentialis, připojený k Homiliáři opatovickému, vázanému na českou oblast (ČERNÝ, 1968, s.18). Podobným pramenem jako penitenciály je i Indiculus superstitionum et paganiarum, vzniklý nejspíše v 8. století ve Fuldě. Obsahuje usnesení koncilia germanského (r. 742), koncilia v Lestinnes (r. 743) a třicet záznamů o pohanských pověrách a obyčejích, které církev zapovídala. Těchto třicet záznamů má ohromný význam pro kulturněhistorické studium. Zíbrt studiem tohoto materiálu zjistil, že na konci 19. století ještě stále vzdělané národy udržovaly v lidových tradicích stopy předkřesťanských tradicí. Dodávám, že je tomu tak i na počátku 21.století (ZÍBRT, 1995, s.6).\nscan listiny z 8.st.n.l.\nSpis Čeňka Zíbrta dnešnímu čtenáři ukazuje, jak hluboko v lidech tkví původní – pohanské pověry v různých upravených formách a pozůstatcích. Popisuje veřejná vystoupení, provozovaná (pravděpodobně až na možné výjimky) bez nároků na odměnu, plné prózy i veršů, rekvizit, mimiky, gest, choreografie, někdy i s kostýmy, osvětlením ohňi a zvukovým doprovodem ochotnické muziky, ruchů a vřískotu. Takřka “pradivadlo”. Spis nás blíže seznamuje se soustavným soubojem křesťanství s pohanskými zvyky. Mnohé pohanské pověry ve zlomcích přežívaly do nedávných dnů. Takřka veškeré lidové zvyklosti a pověry jsou velmi teatrální a obrazné. Zračí se v nich duše národa a vykreslují jeho zvláštnosti a charakteristiky. Pohanské obřady vysvětlovaly lidem záhady přírodních jevů, v čemž musel logicky nastat střet s ideologií křesťanství. Koloběh roku, slunovrat, jaro, rovnodennost, narození, pohřby, svatby atd. – to vše pohanské obřady a obyčeje doprovázely velmi půvabně a přitažlivě, se vší obrazností a zároveň vášnivě, drsně a surově.\nPodrobný rozbor – Indiculus superstitionum et paganiarum –\nSeznam pověr a pohanských zvyklostí\n1. O svatokrádeži na hrobech zesnulých.\n2. O svatokrádeži vůči zesnulým, zvané dadsisas.\nPsáno na základě představ o posmrtném životě. Zakazovalo se provádění oběti jídla a pítí na cestu. Provozovaly se bujné písně a tance jakožto oslava odchodu do šťastnějších končin. Bdění pozůstalých u mrtvoly provázely pitky, zpěvy, tance. Projevy žalu – jako trhání si vlasů, řezání těla, teatrální pokřik a úpění – to vše církev zapovídala. Stejně tak další praktiky s vyléváním vody pod máry, slavnosti nad mrtvými, zpěv, opíjení, ohavné hry, tance se škraboškami. Lidové naříkání nad mrtvolou byl model chování, dochovaný až do 19. století, dle Zíbrta šlo vlastně o “divadelní představení pozůstalé osoby” – nahlas mluvila, naříkala a prováděla gesta. Zakazovali i zvyk kladení mincí do rukou nebo úst mrtvého, vkládané z důvodu zajištění jeho cesty do podsvětí pro Chárona (stejný rituál najdeme u Řeků, Francouzů, Němců, Rumunů, Angličanů). Zapovězeným zvykem byl také chléb dávaný pod máry. (ZÍBRT, 1995, s. 10-29).\n3. O kultu spurkalií v únoru.\nSpurkalie byly (možná, ale nikoliv jistě) obřady na počest Slunce, zimního Slunovratu, na počest mrtvých. Slavily se v únoru. Objevovalo se užívání škrabošek a přestrojení za zvířata, které se později (až do dnešních dnů) děje při masopustu (ZÍBRT, 1995, s. 29-31).\n4. O pohanských svatyních.\nLidé si budovali sami posvátné chatrče, kde chovali polní božstva. Tam pak pořádali soukromé obřady a slavosti. Církvi vadilo, že tato místa nejsou vysvěcená (ZÍBRT, 1995, s. 31-33).\n5. O svatokrádežích ve chrámech.\nCírkev nechtěla tolerovat ani obyčeje a slavnosti, které si lid dělal v chrámech a vedle nich. Tance v kostelích, přestrojování za maškary a průvody s nimi po chrámech. Škrabošky a zvířecí hlavy o Vánocích. O poutích lidé rušili církevní obřady zpěvem a tancem (ZÍBRT, 1995, s. 33-35).\n6. O posvátných hájích, jež jsou nazývány nimidas.\nLesíky, které byly v očích lidu oživeny nadpřirozenými bytostmi, bývaly místy dění slavností, obětí, pálení ohňů, věšteb, zavěšování talismanů na stromy a čarování. Vše bylo zakázáno, stejně jako klanění a prosby u stromů, či vzývání lípy (ZÍBRT, 1995, s. 35-38).\n7. O tom, co je tvořeno na skalách.\nKult výšin, animismus, kdy hora byla zosobňována jako bájeslovná bytost, byla chápána jako sídlo mýtických “pidimužiků”, duší zemřelých, atp. Hory byly obětními místy. Oběti na skalách – kult kamenů. Lidé tam již nesměli rozsvěcovat svíce, a nosit obětovat jídlo (ZÍBRT, 1995, s. 38-41).\n8. O Merkurových a Jovových bohoslužbách.\nZaznamenány (a zakázány) byly i lidské oběti (ZÍBRT, 1995, s. 41-42).\n9. O oběti, jež je přinášena některému ze svatých.\nLid ztotožňoval křesťanské svaté se starými božstvy. Okrašlování hrobů svatých, slavení rozjařeností, hodováním, tancem, hrami, zvířecími obětmi. Deklamovali prosbu, spojenou i s pohrůžkou, kdyby nebyla vyplněna (ZÍBRT, 1995, s. 42-44).\n10. O ochranných amuletech a návazech.\nSymbolické obrazy a značky na kovu, kamení či dřevě nosili lidé na těle. Stužky se zaříkadly se ovazovaly na tělo. Ptačí peří, ptačí pařáty, popsané lístky, na nitích různé rostlinné a zvířecí části (ZÍBRT, 1995, s. 44-52)\n11. O uctívání pramenů.\nU pramenů lidé obětovali, rozsvěceli světla, házeli drobnosti do vody či věštili z hladiny. Pohani o slavnosti Letnic nosívali pramenům zvířecí oběti, na obranu proti zlým duchům. České zvykosloví (viz čištění studánek). Například pohanský obřad: když dlouho nepršelo, zinscenovaly dívky obřad s odhalenou nahou dívkou a rostlinou blínu. Věřily, že déšť příjde. Dívčí prosby o déšť inscenovali také Bulhaři, Rumuni či kočující Romové (ZÍBRT, 1995, s. 52-57).\n12. O zaříkávání.\nZažehnávací formule, které lidé tvořili ze starých modliteb, doprovázeli posunky, působícím proti nemocem a nehodám. Strnulé, přísně konzervativní formy se držely z pokolení na pokolení. Vznikaly tak i nesrozumitelné formule, o to více však asi působily. Obsahovaly zkomolená slova řecká, latinská. Ustálené formy tzv. žehnání. Přednášelo se i veršované zažehnání (ZÍBRT, 1995, s. 57-65).\n13. O auguriích, nebo o věštění z ptačího, koňského nebo dobytčího trusu; a o kýchání.\nPojmem zootheismus dnes nazýváme tehdejší zvyk hledání pomoci u zvířat, jakožto bytostí vyšších. Věštby z kokrhání, vytí atd. Často se týkalo ptáků (dodnes se objevuje pověra, že kolikrát kukačka zakuká, tolika let se člověk ještě dožije). Věštby a pozdravy spojené s kýcháním (ZÍBRT, 1995, s. 65-77).\n14. O věštění a hádání.\nVěštby a hádání budoucnosti. Bylo zakázáno chodit k hadačům, kteří to inscenovali. Hádalo se z ruky, z hvězd, z různých předmětů, z kamene, z ohně atd. Církev se pokoušela třídit hadače na skupiny dle způsobů: věštcové (boží poslové a proroci), planetáři (z nebeských planet), čarodějníci (čáry a ďábel), kouzelníci (mámili lidský zrak kouzly), losníci (měli od ďábla los), zaklínači (měli satana zavřeného v truhle), hadači (ze snů, rukou, atd.), a černokněžníci (z hrobů a od mrtvých). Užívaly se různé atributy: voda, oheň , kamení, křišťál, kosti, vlasy, byliny… spolu se zaříkáváním (ZÍBRT, 1995, s. 78-90).\n15. O ohni třeném ze dřeva, zvaném též nodfyr.\nTzv. “živý” oheň, vzniklý třením dřeva o dřevo, zvláště v dobách morových nákaz se věřilo v jeho ozdravnou moc (ZÍBRT, 1995, s. 90-95).\n16. O mozku živočichů.\nPravděpodobně se týkalo zákazu věštby z mozku (ZÍBRT, 1995, s. 95-96).\n17. O pohanských obyčejích při ohništi a při počínání některých věcí.\nKrb byl vnímán jako střed života rodiny. Mezi lidmi bylo silné přesvědčení o hojivé síle domácího ohně. Ohni se dávaly zbytky jídel. Věštby z plamenů a kouře. (Podle ZÍBRT, 1995, s. 96-101).\n18. O nejistých místech, jež jsou obdělávána pro svaté.\nTýkalo se míst neposvěcených církví, vybíraných k stavění svatyní domnělých světců (ZÍBRT, 1995, s. 101-102).\n19. O prosbách, jež dobří lidé přinášejí k “svaté”.\nVýklad není jasný, týkalo se zřejmě pohanských tradic, manipulujících s mariánským kultem (ZÍBRT, 1995, s. 102-103).\n20. O svátcích, jež jsou věnovány Jobovi a Merkurovi.\nCírkev vybízela (a vybízí dodnes) pouze ke svěcení neděle, a nikoliv čtvrtka a středy, které byly svěceny na počest pohanských bohů Wodana a Donara (stopy můžeme nalézt v názvu středy a čtvrtka v západoevropských jazycích). Zákaz se týkal předení a jiných prací, a krmení drobných domácích bůžků (ZÍBRT, 1995, s. 103-109).\n21. O zatemnění luny, jež nazývají vinceluna.\nZápadoevropský lid na měsíc při zatmění křičel: “Vyhrej, ať zvítězíš!” A povzbuzoval ho k zápasu. Všeobecně se u různých národů nevysvětlitelný jev zatmění měsíce objasňoval jako velmi špatné znamení. Důvodem v jejich myslích byly čarodějnice, zlá zvířata, choroba, ujídání aj. Proti tomu se bránili hlukem, vřískáním, troubením; i přes výklady astronomů se držel tento iracionální strach dlouhou dobu, jev se opřádál barvitými vysvětleními, a stále se zahánělo zlo hlučným představením (ZÍBRT, 1995, s. 109-119).\n22. O bouřích, rozích a lasturách.\nCírkev zakazovala užívání kalichů z rohů pro přípitky na počest svatých, spolu se zaříkáváním a čarováním. Troubilo se na mračna z věží, věřilo se představám, že je možno čarovat počasí; zaklínači se snažili ovlivňovat mračna zaklínači. Na polích se vztyčovali lístky s čarovnými slovy proti krupobití. Svěcení zvonů, aby se jimi zvonilo proti mračnům. Lastury obecních pastýřů, jako nástroj na zahnání bouře pro zachování úrody, přetrvávaly až do 19. století na jihu Čech. Zaklínači dostávali dávky za svou práci (viz Ladovy obrázky – obecní pastuch s rohem – jako pomocný ale asi také i na zahánění bouře) (ZÍBRT, 1995, s. 119-124).\n23. O brázdách okolo osad.\nVyorávaly se brázdy jakožto ohraničení proti zlým duchům. Do nich se někdy i vysévala ochranná bylina. U Velkorusů to bylo velké divadlo: ženy vyorávaly brázdu za zpěvů a křiku, svitu loučí, s ikonami a navíc byly téměř bez šatů, s rozpuštěnými vlasy. Obecně se věřilo, že brázdy sloužily i jako obrana proti moru. Též v západní Evropě neprovdaná děvčata tahala pluh a doprovázela to obřady (ZÍBRT, 1995, s. 125-129).\n24. O pohanském obyčeji trhaného sukna obuvi, jež nazývají yrias.\nNejistý původ slova yrias. Zákaz se týkal přestrojení do roztrhaného oděvu a obuvi. Také ve vánoční době (masopustě) – se objevoval zvyk strojení se za zvířata (ZÍBRT, 1995, s. 129)\n25. O tom, že si vytvářejí z některých mrtvých svaté.\nLidové smýšlení o postavení zemřelých předků a o jejich ochraně. Církev zapovídala svěcení památky, těch, kteří nebyli vyhlášeni za svaté (ZÍBRT, 1995, s. 130-131).\n26. O idolu z rozházené mouky.\nCírkev zakazovala pečení symbolického pečiva, zasvěceného božstvům. Zákaz oběti koláčů panně Marii (ZÍBRT, 1995, s. 131-133).\n27. O idolech zhotovených ze sukna.\nTýkalo se sošek božstev, vyrobených z hadrů. Pochybnosti o souvislostech se středověkou mandragorou. Dnes vynášení smrtky, loutky z hadrů na jaře, souvislost není prokázána (ZÍBRT, 1995, s. 134-135).\n28. O idolu, jenž je nošen na prostranstvích.\nDlouhou dobu se udržovaly bujné a veselé pohanské obřady, nošení zobrazení bohů a model po polích, spolu s prosbou o úrodu. Bylo doprovázeno hrami, hodováním, koňskými závody. V podstatě šlo o představení s diváky (ZÍBRT, 1995, s. 135-136).\n29. O pohanském rytu dřevěných nohou a rukou.\nUž Egypťané ukládali v chrámech napodobeniny chorých údů. Zpodobování končetin nemocných, spolu s prosbou o uzdravení bylo rozšířené mezi různými národy. Tento obyčej byl potom křesťanstvím pozměněn, protože se nedařilo jej vymýtit. Až do dnešní doby zůstávají poutní místa s votivními dary. Choré údy z vosku, stříbra, zlata, dřeva (ZÍBRT, 1995, s. 136-144).\n30. O tom, že u pohanů věří, že ženy pojídají lunu, aby se zmocnily lidských srdcí.\nCírkev chtěla vymýtit pověru, že ubývání měsíce je spojeno s čarodějnicemi, které ho ujídají. Lidé věřili, že tyto pojídají lidská srdce a maso. Možná příbuznost s vampyrismem (ZÍBRT, 1995, s. 144-145)\nSpis Čeňka Zíbrta vycházející z takřka 13. století starého textu vyvolává ve čtenáři úžas nad tím, jak v našem kolektivním i osobním nevědomí plují fragmenty pohanských časů, aby se tu a tam vynořily do vědomí a inscenovaly s námi soukromé divadlo, při kterém objímáme stromy, tiskneme ruce na kámen nebo s nadějí hledíme do rozkrojeného plodu s očekáváním věcí příštích. Toto je hmatatelný odkaz zástupu předků, kteří stojí v čase přede mnou.\n(Pro potěšení a ilustraci uvádím tři obrázky akademické malířky Magdaleny Cubrové, která se tématem pohanů, slovanů a Velké Moravy průběžně zabývá. Podoby pohanských bohů jsou z jejího trojrozměrného objektu, nazvaného Slovanská stéla.)\n1. Pradivadlo – tohoto pojmu užil André Schaeffner (in Dumur, 1965, s. 53) jako střešního pojmu pro spektakulární praxi ve všech kulturních kontextech a především ve společnostech nazývaných (kdysi) primitivními. Schaeffner sice upřednostňuje, že se nejedná o „divadlo před divadlem v historickém slova smyslu“ (in Dumur, 1965, s. 27), jeho pojmem však může nevhodně implikovat, že tyto formy nedosáhly dokonalosti řecké a evropské tradice, nebo jsou jen její nedokonalou realizací. Etnoscénologie proto dnes raději mluví o kulturních performancích či kulturní a/nebo spektakulární praxi. Tyto činnosti pozoruje relativizujícím pohledem etnologa, který je v tomto případě v souladu s Schaeffnerem, podle něhož „nejpřímější cestu od jednoho divadla k jinému najde snáze etnolog než historik“ (in Dumur, 1965, s. 27)\nDUMUR, G. Histoire de spectacles. Paris : Gallimard, 1965.\n(PAVIS, 2003, s.308)\n2. Penitenciály – seznamy pokut, které duchovní měli vyměřovat za přestupky proti církevním předpisům – zejména přestupky pohanské (ČERNÝ, 1968, s.17).\n3. Homiliáře – sbírky převážně latinských kázaní, obsahují citace, celé pasáže doslovně převzaté ze starších ústních předloh; a mají úzký vztah k místním podmínkám vzniku (ČERNÝ, 1968, s.18).\n4. Svarožic, bůh Slunce z přelomu 10.-11.století.\nCUBROVÁ, Magdalena. Fotografie části sochy Svarožic – Slovanská stéla – trojrozměrný objekt. Kombinovaná technika na dřevě, 1999-2001. Objekt umístěn v Praze – Studio Bodi.\n5. Vesna a Morena, jarní a zimní slunovrat. (Morena dodnes na některých místech vynášena na jaře – vynášení smrtky, zimy.)\nCUBROVÁ, Magdalena. Fotografie části sochy Vesna a Morena – Slovanská stéla – trojrozměrný objekt. Kombinovaná technika na dřevě, 1999-2001. Objekt umístěn v Praze – Studio Bodi.\n6. Bůh Veles, vládce podsvětí, a jeho družka bohyně plodnosti Živa.\nCUBROVÁ, Magdalena. Fotografie části sochy Veles a Živa – Slovanská stéla – trojrozměrný objekt. Kombinovaná technika na dřevě, 1999-2001. Objekt umístěn v Praze – Studio Bodi.\nŠTEFANIDES, Jiří. 2007. Obrysy dějin českého divadla. Od počátku do konce 19.století. 1. vydání. Olomouc : Univerzita Palackého, 2007. ISBN 978-80-244-1771-4\nČERNÝ, František. 1968. Dějiny českého divadla. I. Od počátků do roku 1861. 1.vydání. Praha : Academia, 1968.\nZÍBRT, Čeněk. 1995. Seznam pověr a zvyklostí pohanských z VIII.věku. 2. vydání. Praha : Academia, 1995. 181 s. ISBN 80-200-0511-0\nPAVIS, Patrice. Divadelní slovník – slovník divadelních pojmů.1.vyd. Praha : Divadelní ústav, 2003. 493 s. ISBN 80-7008-157-0\nCUBROVÁ, Magdalena. Fotografie částí sochy Slovanská stéla – trojrozměrný objekt. Kombinovaná technika na dřevě, 1999-2001. Objekt umístěn v Praze – Studio Bodi.


« Reportérka Niki…\nPějme píseň… »\n7 září, 2009 | Autor: zdes\nJemná, klidná, hladivá hudba s hlubokými texty, to je svět písničkáře Johna de Jonga. Svou kariéru zpěváka a textaře začal John de Jong v evropských klubech a kavárnách…\nJako originální hráč na akustickou kytaru s jedinečnou příchutí blues, folku a klasických stylů inspirovaných prvky Bruce Cockburna, Erica Claptona, Paula Simona a Jamese Taylora se stal brzy žádaným interpretem. Vzhledem k tomu, že v České republice bývá pravidelným hostem, vystupuje zde s českými hudebníky (Lukáš Hradil – el. kontrabas, baskytara a Libor Orel – bicí nástroje a perkuse). S jeho autorskou tvorbou vyšlo ve Velké Británii 6 CD. (převzato zde>>>)\nLibor (bicí) je původně učitel angličtiny (po celou dobu nám překládal Johnova slova do češtiny), ale Boží volání k hudbě převládlo a nyní (jak sám říká) vystoupil z loďky a učí se „chodit po vodě“.\n7. září 2009 – Koncert v Sokolovně\nDnes kluci bleskově nastavili zvuk, doladili detaily… Přiběhli jsme přímo z hudebky, a rychle se usadili za mixákem. Martin předal Kaajovi otěže a běžel za rodinou. Stihli jsme přijít na začátek první písně.\n„Jo….hraju na kytaru.“\nMám pocit, že slyším zvuk mlhovače, no opravdu, teď zase….ale mlha nikde. Aha, Libor má na jedné činele přidělaný řetízek. Když se rozechvěje, má to úplně stejný zvuk. 🙂\nKdyž skončil přídavek, pustil John své písně z MP3 jako doznívání atmosféry koncertu. Většina lidí pomalu odešla domů, ale několik hloučků si ještě povídalo. Jeden z nich se seskupil u mixu. Libor (bubeník) trpělivě odpovídal na kopici Kaajových a Fandových dotazů. Nedávno totiž napsal tento bratr článek do muzikantského měsíčníku a Kaaja toužil po dalších podrobnostech. (No nevyužijte tuhle příležitost. 🙂\n8. září 2009 – John de Jong: Seminář o chvále a uctívání\nOčekávala jsem něco trochu jiného. Něco jako „kdo hrajete, vemte si nástroj, kdo zpíváte, vemte si mikrofon…a pojďme to teď zkusit takhle…“ Jakoby víc praxe.\nNakonec krátce mluvil Libor (bubeník) o chvále…a mluvil mi z duše. O pestrosti chvály, jako by měl povědomí o mém příběhu „Výlet“. 🙂\nZa ty dva dny jsem byla úplně nejvíce obohacená osobními rozhovory, kdy si s námi hudebníci povídali o svých zkušenostech, zjevili nám své postřehy, ukázali své nástroje…povzbudili v pokračování a rozšíření našich hudebních aktivit.\nV sále už je jen málo pozůstalých. Pomalu s Kaajou vracíme zpět naše stojany, mikrofony a odposlechy na původní místa. Na pódiu jsou jen Liborovy rozložité bicí, a Johnova kytara.\nJeště pár dalších foteček…


Native PR založilo agenturu Onli Digital Marketing | E15.cz\nOnli Digital Marketing, agentura z líhně Native PR\n30. října 2015 • 12:29\nAgentura Native PR je na trhu public relations od roku 1993 a online marketing zařadila mezi své hlavní poskytované služby před dvěma lety. Za tu dobu má na svém kontě již několik online kampaní pro své stávající klienty, mimo jiné pro Tesco Potraviny on-line, řetězec s oděvy KiK, farmaceutickou společnost Pfizer nebo NN pojišťovnu a penzijní společnost.\n„U stávajících i nových klientů se stále častěji setkáváme se zájmem o návrh online komunikační strategie. Cílem naší nové agentury je zajišťovat komplexní online služby založené na kvalitních analýzách a měření, které se neomezují jen na vybrané nástroje, ale přizpůsobují se konkrétním potřebám značky. Vzniká tak vlastně ucelený příběh značky, vyprávěný jazykem zákazníků,“ říká Václav Pavelka, majitel agentury Native PR a spoluzakladatel nově vzniklé digitální agentury Onli.\n„V online prostředí lidé sdílí spoustu názorů, a to nejen v rámci sociálních sítí. Z nich vycházíme při tvorbě komunikační linky i mediálního plánování,“ dodává Irena Benešová, která bude mít v Onli na starosti nový byznys a péči o klienty.\nVelkou část dosavadních online kampaní Native PR zaměřovalo na ženy a právě této cílové skupině by se chtěla nová online agentura věnovat především. Ženy podle aktuálních průzkumů stojí za 85 % všech nákupních rozhodnutí a ovlivňují až 93 % všech výdajů učiněných online. Zdaleka nevládnou pouze nákupům jídla, kosmetiky a farmaceutických výrobků, ale obdobný vliv mají i na rozhodování o výběru vozu či bankovního účtu.\nNative PRonli digital marketingváclav pavelkairena benešová