Díl první Bráhmanův syn... 2 U šramanů... 6 Gautama Procitnutí Díl druhý PDF\nDíl první Bráhmanův syn... 2 U šramanů... 6 Gautama Procitnutí Díl druhý... 17\nDownload "Díl první... 2. Bráhmanův syn... 2 U šramanů... 6 Gautama... 10 Procitnutí... 14. Díl druhý... 17"\n1 Díl první... 2 Bráhmanův syn... 2 U šramanů... 6 Gautama Procitnutí Díl druhý Kamala U dětských lidí Sansára U řeky Převozník Syn Óm Góvinda Info o původní knížce\n2 Díl první Bráhmanův syn Ve stínu domu, ve slunci říčního břehu poblíž člunů, ve stínu šálového lesa, ve stínu fíkovníku vyrůstal Siddhártha, krásný syn, mladý sokol, spolu s Góvindou, svým přítelem, synem bráhmanovým. Jeho světlá šíje hnědla od slunce na říčním břehu, při koupání, při posvátných omýváních, při posvátných obětech. Stín padal do jeho temných očí v mangovém háji, při chlapeckých hrách, za zpěvu matky, při posvátných obětech, při výkladech jeho učeného otce, za rozprav s moudrými muži. Již dlouho se účastnil Siddhártha rozmluv moudrých, cvičil se s Góvindou v řečnických soubojích, v umění rozjímání, ve službách meditace. Již dokázal neslyšně vyslovovat óm, slovo slov, vyslovovat je neslyšně do nitra s vdechnutím, vyslovovat je neslyšně navenek s vydechnutím, s duší usebranou, s čelem obklopeným aurou přemýšlivého ducha. Již dokázal rozpoznávat ve svém nitru átman, nezničitelný, jednotný s všehomírem. Radost proudila do srdce otcova nad synem, učenlivým, prahnoucím po vědění, viděl v něm vyrůstat velkého učence a kněze, knížete mezi bráhmany. Blaženost proudila do prsou matky, když jej viděla kráčet, usedat, povstávat. Siddhárthu, silného, krásného, kráčejícího na štíhlých nohou, zdravícího je s dokonalou úctou. Láska prochvívala srdce mladých bráhmanských dcer, když Siddhártha šel ulicemi města, se zářícím čelem, s královským pohledem, s útlými boky. Nade všechny ostatní jej ale miloval Góvinda, jeho přítel, bráhmanův syn. Miloval Siddhárthovy oči a ušlechtilý hlas, miloval jeho chůzi a dokonalou uměřenost jeho pohybů, miloval vše, co Siddhártha činil a říkal, a nejvíce miloval jeho ducha, jeho vznešené a zářné myšlenky, jeho žhavou vůli, jeho vysoké poslání. Góvinda si uvědomoval: tento se nestane žádným obyčejným bráhmanem, žádným líným obřadníkem, žádným hamižným obchodníkem se zaklínadly, žádným ješitným, prázdným mluvkou, žádným zlým, úskočným knězem, a také žádnou dobrou, hloupou ovcí ve stádu mnoha jiných podobných. Ne, a ani on, Góvinda, nechtěl být něčím takovým, nechtěl být bráhmanem, jakých jsou desetitisíce. Chtěl následovat Siddhárthu, milovaného, skvělého. A stane-li se jednou Siddhártha bohem, zařadí-li se jednou mezi ty zářné bytosti, chce jej Góvinda následovat, jako jeho přítel, jako jeho průvodce, jako jeho služebník, jako jeho kopiník, jeho stín. Tak milovali Siddhárthu všichni. Všem působil radost, všem byl potěšením. Sám sobě si však Siddhártha radost nepůsobil, nebyl si potěšením. Když bloudil po růžových cestách fíkové zahrady, posedával v modravém stínu háje meditací, omýval své údy v každodenní očistné lázni, obětoval v hlubokém šeru mangového lesa, se svými dokonale vytříbenými pohyby, všemi milován, radost všech, přec jen si nenesl žádnou radost v srdci. Doléhaly na 2\n3 něho sny a neodbytné myšlenky, vynořující se z vod řeky, světélkující z nočních hvězd, slévající se ze slunečních paprsků, doléhaly na něho sny a neklid duše, stoupající z kouře obětí, dýchající z veršů Rgvédu, kanoucí z nauk starých bráhmanů. Siddhártha začal v sobě živit nespokojenost. Začal cítit, že ani láska jeho otce, ani láska jeho matky, a ani láska jeho přítele, Góvindy, jej nebudou vždy a po všechny časy obšťastňovat, kojit, sytit, uspokojovat. Začal tušit, že jeho ctihodný otec a jiní jeho učitelé, že moudří bráhmani mu největší a nejlepší díl své moudrosti již sdělili, že své bohatství již vlili do jeho nastavené nádoby, a nádoba nebyla naplněna, duch nebyl upokojen, duše nebyla klidná, srdce se neztišilo. Omývání bylo dobré, ale byla to jen voda, nesmývalo hřích, nehasilo prahnutí ducha, nezbavovalo srdce strachu. Oběti a vzývání bohů byly znamenité - ale bylo to vše? Přinášely oběti štěstí? A jak to bylo s bohy? Byl to skutečně Pradžápati, který stvořil svět? Nebyl to átman, on, jediný, všejediný? Nebyli bozi bytostmi, stvořenými jako já a ty, poddanými času, pomíjivými? Bylo to tedy dobré, bylo obětování bohům tím účelným a nejvyšším konáním? Komu jinému obětovat, komu jinému projevovat úctu než jemu, jedinému, átmanovi? Kde bylo možno átmana nalézt? Kde bydlel? Kde tlouklo jeho věčné srdce? Kde jinde než ve vlastním já. V nejhlubším nitru, v nezničitelném, které každý nosil v sobě. Avšak kde, kde bylo toto já, toto nejvnitřnější, to poslední? Nebylo z masa a kostí, nebylo myšlením ani vědomím, tak učili ti nejmoudřejší. Kde, kde tedy bylo? Proniknout tam, k já, k sobě, k átmanu - byla snad jiná cesta, kterou by stálo za to hledat? Ach nikdo neukázal tuto cestu, nikdo o ní nevěděl, ani otec, ani učitelé a mudrci, ani posvátné obětní zpěvy! Všechno věděli bráhmani a jejich posvátné knihy, o všechno se starali a o více než o všechno, o stvoření světa, vznik řeči, potravu, vdechování, vydechování, řád smyslů, činy bohů - nekonečně mnoho toho věděli - ale mělo cenu toto všechno vědět? Když nebylo známo to jedno a jediné, to nejdůležitější, to jedině důležité? Zajisté mnohé verše posvátných knih, zvláště v upanišadě Sámavédu, hovořily o tomto nejvnitřnějším a posledním, nádherné verše, "Tvá duše je celý svět", bylo tu psáno, a bylo psáno, že člověk v spánku, v hlubokém spánku, sestupuje do svého nejhlubšího nitra a přebývá v átmanu. Podivuhodná moudrost byla v těchto verších, všechno vědění těch nejmoudřejších bylo shromážděno v magických slovech, čistě, jako včelami nashromážděný med. Ne, nebylo možno dostatečně si vážit nesmírné sumy poznání, které tu bylo shromážděno a uchováno nesčetnými pokoleními moudrých bráhmanů. - Ale kde byli bráhmani, kde kněží, kde mudrci nebo kajícníci, kterým se podařilo toto hluboké vědění nejenom znát, ale žít? Kde byl znalec, který by to spočinutí v átmanu kouzlem probudil ze spánku do bdělého stavu, do života, chodem a během, slovem a činem? Siddhártha znal mnoho ctihodných bráhmanů, především svého otce, očištěného, učeného, nanejvýš ctihodného. Jeho otec zasloužil obdiv. Klidné a urozené bylo jeho chování, čistý jeho život, moudrá jeho slova, jemné a šlechetné myšlenky přebývaly v jeho čele. - Ale i on, tolik vědoucí, zdali žil v blaženosti, v míru, nebyl také on jen hledající, žíznící? Nemusel také, žíznící, vždy znovu a znovu upíjet z posvátných pramenů, z obětí, z knih, z rozmluv bráhmanů? Proč musel, sám bezúhonný, každý den smývat hříchy, každý den usilovat o očištění, každý den znovu? Což v něm nebyl átman, netryskal v jeho vlastním srdci prazdroj? Právě ten bylo třeba najít, ten prazdroj ve vlastním já, ten bylo třeba si přivlastnit! Vše ostatní bylo hledání, byla oklika, bylo bloudění. Takové byly Siddhárthovy myšlenky, taková byla jeho žízeň, takové bylo jeho trápení. 3\n4 Často si přeříkával slova Chándógja-upanišady: "Arciť, jméno bráhmanovo je satjam - pravda, kdo toto ví, ten denně vstupuje do světa nebeského." Často se zdál být blízko, ten nebeský svět, ale nikdy k němu zcela nedospěl, nikdy neuhasil poslední žízeň. A mezi všemi moudrými a nejmoudřejšími, které znal a z jejichž učení čerpal, mezi nimi nebylo ani jediného, který by k nebeskému světu zcela dospěl, který by uhasil věčnou žízeň. "Góvindo," pravil Siddhártha ke svému příteli, "Góvindo, milovaný, pojď se mnou pod fíkovník, budeme se cvičit v meditaci." Šli k fíkovníku, usedli, tu Siddhártha a dvacet kroků dále Góvinda. Když se posadil, připraven vyslovit óm, opakoval Siddhártha šeptem verš: "Óm je luk, a duše je šíp, Brahma je šípu terč, Jejž přesně strefit má." Když obvyklá doba k cvičení meditace minula, zvedl se Góvinda. Přišel večer, nastal čas večerní lázně. Zavolal Siddhárthu jménem. Siddhártha neodpověděl. Siddhártha seděl pohřížen, jeho oči byly strnule upřeny na cíl kdesi v dáli, špička jeho jazyka poněkud vyčnívala mezi zuby, zdálo se, že nedýchá. Tak seděl, pohřížen v meditaci, rozjímaje o óm, svou duši vyslav jako šíp na brahma. Kdysi táhli Siddhárthovým městem šramani, putující asketové, tři vyschlí, vyhaslí muži, ani staří, ani mladí, se zaprášenými a krvavými rameny, téměř nazí, ožehlí sluncem, obklopení samotou, cizí a nepřátelští světu, cizinci a vychrtlí šakalové v říši lidí. Za nimi horce vanul pach tichého utrpení, zničující služby, nelítostného sebepopírání. Večer, poté co minula chvíle vnitřního zření, pravil Siddhártha Góvindovi: "Zítra časně zrána, příteli, půjde Siddhártha k šramanům. Stane se šramanou." Góvinda zbledl, neboť ta slova slyšel a v nepohnuté tváři svého přítele četl rozhodnutí, neúchylné, jako z luku vystřelený šíp. Vzápětí poznal Góvinda na první pohled: teď to začíná, teď se ubírá Siddhártha svou cestou, teď začíná klíčit jeho osud a s ním i osud můj. A byl bledý jako suchá banánová slupka. "Ó Siddhártho," zvolal, "dovolí to tvůj otec?" Siddhártha se po něm ohlédl jako člověk, který procitne. Střelhbitě četl v Góvindově duši, četl strach, četl oddanost. "Ó Góvindo," řekl tiše, "neztrácejme slov. Zítra za rozbřesku začnu život šramanů. Již o tom nehovoř." Siddhártha vkročil do jizby, kde seděl jeho otec na rohoži z lýčí, postoupil za něj a zůstal tak, až jeho otec ucítil, že za ním kdosi stojí. Bráhman řekl: "Jsi to ty, Siddhártho? Tak řekni, co jsi mi přišel říci." Siddhártha řekl: "S tvým svolením, můj otče. Přišel jsem, abych ti řekl, že se mne zmocnila touha opustit zítra tvůj dům a jít k asketům. Má touha je stát se asketou. Kéž mi můj otec nebrání." Bráhman mlčel a mlčel tak dlouho, že v malém okénku hvězdy na své pouti změnily své postavení, než mlčení v jizbě skončilo. Němě a nepohnutě stál se zkříženými pažemi syn, němě a nepohnutě seděl na své rohoži otec a hvězdy táhly nebem. Tu pravil otec: "Nesluší se bráhmanovi říkat prudká a hněvivá slova. Ale v mém srdci se vzmáhá nevole. Víckrát již nechci slyšet tuto prosbu z tvých úst." Bráhman se pozvolna vztyčil, Siddhártha stál němě, se zkříženými pažemi. "Na co čekáš?" tázal se otec. Siddhártha řekl: "Ty víš." Pln nevole vyšel otec z jizby, pln nevole vyhledal své lože a ulehl. Když minula hodina a spánek dosud nesklížil jeho oči, vstal bráhman znovu, přecházel sem a tam, vyšel z domu ven. Malým okénkem nahlédl do jizby a viděl 4\n5 Siddhárthu stát se zkříženými pažemi, bez hnutí. Jeho světlé vrchní roucho se matně třpytilo. S neklidem v srdci se vrátil otec zpět na své lože. Když minula hodina a spánek dosud nesklížil jeho oči, vstal bráhman znovu, přecházel sem a tam, vyšel před dům a spatřil na obloze měsíc. Oknem nahlédl do jizby a viděl Siddhárthu stát se zkříženými pažemi, bez hnutí, a na jeho nahých holeních se odráželo světlo měsíce. S těžkým srdcem vyhledal otec opět své lože. A vyšel opět po hodině, vyšel opět po dvou hodinách, nahlédl malým okénkem a viděl Siddhárthu stát v záři měsíce, ve světle hvězd, v temnotě. A pokaždé hodinu za hodinou mlčky nahlédl do jizby, spatřil nehnutě stojícího a jeho srdce se plnilo hněvem, jeho srdce se plnilo neklidem, jeho srdce se plnilo pochybnostmi, plnilo se bolestí. A v poslední hodině noci, dříve než nastal den, se opět vrátil, vstoupil do jizby, i viděl mládence stát a zdál se mu velký a cizí. "Siddhártho," pravil, "na co čekáš?" "Ty víš." "Budeš stále tak stát a čekat, až nastane den, nastane poledne, nastane večer?" "Budu stát a čekat." "Unavíš se, Siddhártho." "Unavím se." "Usneš, Siddhártho." "Neusnu." "Umřeš, Siddhártho." "Umřu." "A chceš raději umřít než poslechnout svého otce?" "Siddhártha vždy poslechl svého otce." "Chceš se tedy vzdát svého záměru?" "Siddhártha učiní, co mu jeho otec řekne." První paprsek dne vnikl do jizby. Bráhman viděl, že Siddhárthovi se lehce chvějí kolena. V Siddhárthově tváři neviděl žádné chvění, do dáli hleděly jeho oči. Tu otec poznal, že Siddhártha již teď nepřebývá u něho a doma, že jej již teď opustil. Otec se dotkl Siddhárthových ramenou. "Půjdeš do lesa," pravil, "a staneš se šramanou. Nalezneš-li v lese blaženost, přijď a nauč mě blaženosti. Nalezneš-li zklamání, navrať se opět a budeme společně obětovat bohům. Nyní jdi a polib svou matku, řekni jí, kam jdeš. Pro mne však nastal čas jít k řece a podstoupit první omývání." Sňal ruku ze synových ramenou a vyšel. Siddhártha se zapotácel, když se pokusil vykročit. Ovládl své údy, poklonil se svému otci a šel k matce, aby učinil, jak byl otec řekl. Když za ranního rozbřesku pomalu, na strnulých nohou opouštěl město, zvedl se u poslední chatrče stín, který se tam krčil, a připojil se k poutníkovi - Góvinda. "Tys přišel," řekl Siddhártha a usmál se. "Přišel jsem," řekl Góvinda. 5\n6 U šramanů Navečer téhož dne dostihli askety, vyschlé šramany, a nabídli jim společné putování a poslušnost. Byli přijati. Siddhártha věnoval svůj oděv jakémusi chudému bráhmanovi na cestě. Zůstala mu již jen bederní páska a nesešívaný přehoz barvy země. Jedl jen jednou denně a nikdy vařené jídlo. Postil se patnáct dní. Postil se osmadvacet dní. Maso na lýtkách a tvářích mu zmizelo. Žhnoucí snění plápolalo z jeho zvětšujících se očí, na jeho vysychajících prstech narostly dlouhé nehty a na bradě suchý, zcuchaný vous. Zledověl jeho pohled, když potkal ženy, jeho ústa se zaškubla pohrdáním, když míjel v nějakém městě dobře oblečené lidi. Viděl kupce obchodovat, šlechtice vycházet na lov, pozůstalé oplakávat jejich mrtvé, děvky nabízet se, lékaře pečovat o nemocné, kněze určovat den setby, viděl milence se milovat, matky kojit děti - a nic z toho nebylo hodno jeho pohledu, vše páchlo lží, vše předstíralo smysl a štěstí a krásu, a vše byl nepřiznaný rozklad. Hořce chutnal svět. Život byl utrpením. Siddhártha měl před sebou cíl, jediný cíl: stát se prázdným, prázdný žízně, prázdný přání, prázdný snění, prázdný radosti i utrpení. Sám sobě odumřít, zbavit se svého já, se srdcem vyprázdněným dojít klidu, od sebe oproštěným myšlením otevřít se zázraku, to byl jeho cíl. Když vše, co patřilo k já, bylo přemoženo a odumřelo, když každá vášeň a každé hnutí srdce zmlklo, pak muselo procitnout to poslední, to nejhlubší v nitru, co již nepatří k já, velké tajemství. Mlčky stál Siddhártha v kolmých paprscích žhoucího slunce, planoucí bolestí, planoucí žízní, a stál, až již necítil ani bolest, ani žízeň. Mlčky stál v době dešťů, z jeho vlasů se řinula voda na zkřehlá ramena, na zkřehlé boky a nohy, a kajícník stál, dokud ramena a nohy nepřestaly křehnout, dokud nezmlkly, dokud se neztišily. Mlčky se krčil v trnité houštině, z pálící kůže kapala krev, z vředů hnis, a Siddhártha zůstával strnulý, zůstával nepohnutý, dokud nepřestala téci krev, dokud ho nepřestalo bodat, nepřestalo pálit. Siddhártha seděl zpříma a učil se šetřit s dechem, učil se zastavovat dech. Počínaje s dechem uklidňoval tlukot srdce, učil se zpomalovat údery srdce, až jich bylo stále méně a skoro již žádné. Poučen nejstaršími šramany učil se Siddhártha odosobňovat, učil se pohroužení, podle nových zásad šramanů. Nad bambusovým lesem letěla volavka - a Siddhártha pojal volavku do své duše, letěl nad lesy a horstvy, byl volavkou, požíral ryby, hladověl volavčím hladem, mluvil volavčím krákoráním, umíral volavčí smrtí. Na písčitém břehu řeky ležel mrtvý šakal, a Siddhárthova duše vklouzla do zdechliny, byl mrtvým šakalem, ležel na břehu, nadýmal se, páchl, hnil, hyenami rozsápán, supy stažen z kůže, byl kostrou, byl prachem, vanul do polí. A Siddhárthova duše se navrátila, mrtvá, zetlelá, zpráchnivělá, okusila krušného opojení koloběhem, číhala jako lovec s novou dychtivostí na nějakou skulinu, kterou by z koloběhu unikla, kde by nastal konec příčin, věčnost bez utrpení. Umrtvoval své smysly, umrtvoval svou paměť, unikal svému já do tisíce cizích podob, byl zvířetem, byl mršinou, byl kamenem, byl dřevem, byl vodou, a pokaždé znovu se probouzel, svítilo slunce či měsíc, byl opět svým já, stáčel se v koloběhu, cítil žízeň, a překonav žízeň, pocítil žízeň novou. 6\n7 Mnohému se naučil Siddhártha od šramanů, mnohými cestami se naučil opouštět své vlastní já. Šel cestou odosobnění skrze bolest, skrze dobrovolné snášení a překonávání bolesti, hladu, žízně, únavy. Šel cestou odosobnění skrze meditaci, skrze vyprázdnění mysli od všech představ. Učil se chodit těmito a jinými cestami, tisíckrát opustil své já, hodiny a dny setrvával v ne já. Ale ať ty cesty směřovaly od vlastního já, na konci dovedly vždy k já zpět. Ať Siddhártha tisíckrát já unikl, přebýval v prázdnotě, ve zvířeti, v kameni, návrat byl nevyhnutelný, nevyhnutelná byla hodina, kdy se se sebou opět shledal, v záři slunce nebo ve svitu měsíce, ve stínu nebo v dešti, a bylo opět já, byl Siddhártha, a opět cítil trýznivé břemeno koloběhu. Vedle něho žil Góvinda, jeho stín, chodil týmiž cestami, podroboval se témuž usilování. Zřídka spolu hovořili o něčem jiném, než co ukládala služba a cvičení. Občas spolu chodívali po vesnicích, aby vyžebrali potravu pro sebe a pro své učitele. "Co myslíš, Góvindo," pravil Siddhártha na jedné z žebravých obchůzek, "co myslíš, dospěli jsme dále? Dosáhli jsme cíle?" Odpověděl Góvinda: "Učili jsem se a učíme se dál. Staneš se velkým šramanou, Siddhártho. Brzo ses naučil všechna cvičení, často tě obdivovali staří šramanové. Staneš se jednou svatým, ó Siddhártho." Pravil Siddhártha: "Mně se to tak nejeví, příteli. Čemu jsem se až dodnes od šramanů naučil, tomu bych se byl, ó Góvindo, mohl naučit rychleji a prostěji. V každé krčmě vykřičené čtvrti, příteli, od povozníků a hráčů kostek bych se tomu mohl naučit." Pravil Góvinda: "Siddhártha se mnou žertuje. Jak by ses mohl naučit pohroužení, jak by ses mohl naučit zadržování dechu, jak by ses mohl naučit necitlivosti vůči hladu a bolesti od těch ubožáků?" I řekl Siddhártha tiše, jako by mluvil sám k sobě: "Co je pohroužení? Co je opuštění těla? Co jsou posty? Co je zadržování dechu? Je to únik před sebou samým, je to krátký únik ze zakletí do vlastního já, je to krátké otupení vůči bolesti a nesmyslnosti života. Tentýž únik, totéž krátké otupení najde honák dobytka v hospodě, když vypije několik misek rýžového vína nebo kvašeného kokosového mléka. Nevnímá pak sám sebe, necítí bolesti života, najde krátké otupení. Dřímaje nad svou miskou rýžového vína najde totéž, co najdou Siddhártha a Góvinda, když vystoupí po dlouhých cvičeních ze svého těla a prodlévají mimo své já. Tak je to, ó Góvindo." Pravil Góvinda: "To říkáš, příteli, a víš přece, že Siddhártha není žádný honák dobytka a šramana není žádný opilec. Jistěže najde piják otupení, jistěže najde krátký únik a odpočinek, ale vrátí se zpět z obluzení a najde vše při starém, nestal se moudřejším, nedošel poznání, nepostoupil ani o stupínek výše." I řekl Siddhártha s úsměvem: "Nevím, nikdy jsem nebyl piják, ale to, že já, Siddhártha, nacházím ve svých cvičeních a meditacích jen krátké otupení a jsem stejně daleko od moudrosti, od vykoupení, jako dítě v matčině těle, to vím, ó Góvindo, to vím." A jindy opět, když Siddhártha s Góvindou opustili les, aby vyžebrali ve vesnici něco potravy pro své bratry a učitele, jal se Siddhártha hovořit a pravil: "Nu, jak nyní, ó Góvindo, jsme už na správné cestě? Blížíme se už poznání? Blížíme se už vykoupení? Či se snad pohybujeme v kruhu - zatímco jsme si mysleli, že koloběhu unikáme?" Pravil Góvinda: "Mnohému jsme se naučili, Siddhártho, mnohému se ještě musíme naučit. Nejdeme v kruhu, jdeme vzhůru, ten kruh je spirála, a na mnoho stupňů jsme již vystoupili." 7\n8 Odvětil Siddhártha: "Co míníš, jak je asi stár náš nejstarší šramana, náš ctihodný učitel?" Pravil Góvinda: "Asi šedesát let může být našemu nejstaršímu." Pravil Siddhártha: "Již šedesát let je stár a nedosáhl nirvány. Bude mu sedmdesát a osmdesát, a také já a ty budeme právě tak staří a budeme se cvičit, budeme se postit a budeme meditovat. Ale nirvány nedosáhneme, ani on, ani my. Ó, Góvindo, myslím, že ze všech šramanů, co jich je, nedosáhne snad ani jeden, ani jediný nirvány. Nacházíme útěchu, nacházíme otupění, učíme se dovednostem, kterými sami sebe klameme. Ale to nejpodstatnější, cestu cest, nenalézáme." "Kéž bys byl," pravil Góvinda, "neříkal tak hrozná slova, Siddhártho! Jak to, že by mezi tolika učenými muži, mezi tolika bráhmany, mezi tolika přísnými a ctihodnými šramany, mezi tolika hledajícími a vroucně usilujícími, mezi tolika svatými muži ani jeden nenašel cestu cest?" Ale Siddhártha odpověděl hlasem, který měl v sobě právě tolik smutku jako posměchu, trochu smutným, trochu posměšným hlasem: "Tvůj přítel, Góvindo, záhy opustí cestu šramanů, po níž tak dlouho s tebou kráčel. Trpím žízní, ó Góvindo, a má žízeň se na této dlouhé cestě šramanů o nic nezmenšila. Neustále jsem žíznil po poznání, neustále jsem byl pln otázek. Rok co rok jsem se vyptával bráhmanů, rok co rok jsem se vyptával posvátných véd. Ó Góvindo, snad by bývalo stejně dobré, stejně chytré a stejně spasitelné, kdybych se byl býval vyptával zoborožce na šimpanze. Spotřeboval jsem mnoho času, a ještě nejsem u konce, ó Góvindo, abych se naučil toto: že se ničemu nelze naučit! Myslím, že ve skutečnosti není nic takového, co nazýváme učením. Je toliko jedno vědění, příteli, a to je všude, je to átman, a ten je ve mně a v tobě a v každé bytosti. A tak si začínám myslet: tomuto vědění se nic neprotiví více než prahnout po vědění, než učit se." Tu zůstal Góvinda na cestě stát, pozvedl ruce a pravil: "Kéž bys raději, Siddhártho, neděsil svého přítele takovými řečmi! Skutečně, tvá slova probouzejí v mém srdci strach. Uvaž přece: kam by se poděla posvátnost modliteb, kam by se poděla úctyhodnost bráhmanského stavu, kam svatost šramanů, kdyby to bylo tak, jak říkáš, kdyby nebylo žádného učení! A považ jen, ó Siddhártho, zda by pak zbylo něco ze všeho toho, co je na zemi posvátné, co je drahocenné, co úctyhodné?!" A Góvinda si šeptal verš, verš z jedné upanišady: "Kdo přemítaje, čistého ducha, hrouží se v átman, Nevýslovná je jeho srdce blaženost." Siddhártha však mlčel. Přemýšlel o slovech, která mu Góvinda řekl, a promýšlel je až do nejzazších důsledků. Ovšem, uvažoval stoje se skloněnou hlavou, co by ještě zbylo ze všeho, co se nám zdálo posvátné? Co zbývá? Co přetrvá? A vrtěl hlavou. Kdysi, když oba mladíci pobývali už asi tři roky u šramanů a podíleli se na jejich cvičeních, dospěla k nim rozličnými cestami a necestami zpráva, pověst, báj: zjevil se člověk zvaný Gautama, Vznešený, Buddha, který překonal v sobě utrpení světa a zastavil kolo znovuzrození. Učí a obklopen učedníky prochází zemí, bez majetku, bez domova, bez ženy, ve žlutém plášti askety, avšak s jasným čelem, blažený, a bráhmani i knížata se před ním sklánějí a stávají se jeho žáky. Tato báj, tato pověst, tato pohádka zazněla tu i tam, zavoněla, v městech o ní hovořili bráhmani, v lese šramanové; stále znovu pronikalo k uším mladíků jméno Gautamovo, Buddhovo, v dobrém i zlém, jeho velebení i odsuzování. 8\n9 Jako když v zemi panuje mor a rozšíří se zpráva, že tam a tam žije muž, mudrc, člověk znalý, jehož slovo a dechnutí stačí k tomu, aby se uzdravili všichni, které postihla nákaza, a jako když tato zpráva proběhne zemí a každý o tom mluví, mnozí věří, mnozí pochybují, mnozí se však záhy vydávají na cestu, aby vyhledali toho moudrého muže, toho pomocníka, tak proběhla zemí tato vonná báj o Gautamovi, Buddhovi, mudrci z pokolení Šákjů. Jak vyprávěli věřící, dosáhl nejvyššího poznání, pamatoval se na svůj předchozí život, dosáhl nirvány a nevrátil se již zpět do koloběhu, neponořil se již do kalného proudu podob, mnoho velkolepého a neuvěřitelného bylo o něm zvěstováno, vykonal zázraky, přemohl ďábla, rozmlouval s bohy. Jeho nepřátelé a nevěřící však říkali, že tento Gautama je domýšlivý svůdce, že se oddává radostem života, pohrdá oběťmi, postrádá učeností a nezná cvičení ani odříkání. Sladce zněla báj o Buddhovi. Kouzlo vanulo z těchto zpráv, nemocný byl svět, bylo těžké snášet život - a hle, zde - zdálo se - vytryskl pramen, zde - zdálo se - zaznělo volání posla, útěšné, milé, plné ušlechtilých příslibů. Všude, kam zvěst o Buddhovi dolehla, všude po všech končinách Indie mladíci napjatě naslouchali, pocítili touhu, pocítili naději, a mezi syny bráhmanů ve městech i vesnicích byl vítán každý poutník a cizinec, jenž přinášel zprávu o něm, Vznešeném, Šákjamunim. Báj pronikla i ke šramanům v lese, i k Siddhárthovi, i ke Góvindovi, pozvolna, po kapkách, každá kapka těžká nadějí, každá kapka těžká pochybností. Hovořili o něm málo, neboť nejstarší šramana nebyl vůbec přítelem této báje. Slyšel, že onen údajný Buddha byl kdysi asketou a žil v lese, přiklonil se ale potom zpět k radostem života a světa, a proto na tohoto Gautamu nedal. "Ó Siddhártho," pravil jednou Góvinda svému příteli, "dnes jsem byl ve vesnici a jeden bráhman mě pozval, abych vstoupil do jeho domu, a v jeho domě byl jakýsi syn bráhmanův z Mágadhy, který viděl na vlastní oči Buddhu a slyšel jej, když učil. Věru, zabolelo mě u srdce a pomyslel jsem si: kéž bych se i já, kéž bychom se my oba, Siddhártha i já, dočkali té hodiny a slyšeli učení z úst onoho dokonalého muže! Pověz, příteli, nepůjdeme tam také, abychom vyslechli učení z úst Buddhových?" Pravil Siddhártha: "Ó Góvindo, vždy jsem si myslel, že Góvinda zůstane u šramanů, vždy jsem věřil, že jeho cílem je dožít se šedesáti a sedmdesáti let a stále znovu vykonávat dovednosti a cvičení, jež šramanu zdobí. A hle, málo jsem znal Góvindu, málo jsem věděl o jeho srdci. Teď se tedy chceš, můj nejdražší, vydat po stezce a dojít tam, kde Buddha hlásá své učení." Pravil Góvinda: "Líbí se ti vysmívat se mně. Třeba se i vysmívej, Siddhártho! Neprocitla však i v tobě touha a chuť slyšet jeho učení? A neřekl jsi mi jednou, že se již nechceš ubírat cestou šramanů?" Siddhártha se zasmál způsobem sobě vlastním, v tónu jeho hlasu bylo znát stín smutku i stín posměchu, a řekl: "Správně, Góvindo, správně jsi promluvil, dobře sis vzpomenul, kéž by ses rozpomenul i na ostatní, co jsi ode mne slyšel, totiž že jsem se stal nedůvěřivým vůči naukám a unavuje mě učení a že má víra ve slova, která slýcháme od učitelů, je malá. Vzhůru však, můj milý, jsem připraven slyšet toto učení. I když si v hloubi duše myslím, že jsme nejlepší plod tohoto učení již okusili." Pravil Góvinda: "Tvá otevřenost je potěšením mého srdce. Ale pověz, jak by to bylo možné? Jak by nám učení Gautamovo, ještě dříve, než jsme je zaslechli, mohlo již vydat svůj nejlepší plod?" Pravil Siddhártha: "Ochutnejme tento plod, ó Góvindo, a vyčkejme, co bude dál! Pokud jde o plod, za který již nyní děkujeme Gautamovi, vidím jej v tom, že 9\n10 nás volá od šramanů! Jestli nám může ještě dát něco jiného a lepšího, na to si, příteli, klidně počkejme." Téhož dne vzkázal Siddhártha nejstaršímu šramanovi své rozhodnutí, že jej hodlá opustit. Vzkázal to nejstaršímu zdvořile a skromně, jak se sluší na mladšího a žáka. Šramany se však zmocnil hněv, že jej oba mládenci hodlají opustit, mluvil hlasitě a užíval hrubé nadávky. Góvinda se ulekl a zrozpačitěl, avšak Siddhártha se naklonil ke Góvindovi a zašeptal mu do ucha: "Teď chci starci ukázat, že jsem se u něho něčemu naučil." V té chvíli přistoupil k šramanovi, soustředil se celou duší, zachytil starcův pohled svým pohledem, spoutal ho, umlčel ho, zbavil ho vůle, podřídil ho vůli své a poručil mu učinit bez hlesu, co od něho žádal. Starý muž oněměl, jeho zrak strnul, jeho vůle ochabla, jeho paže poklesly, bezmocně podlehl Siddhárthovu čarování. Siddhárthovy myšlenky se však zmocnily šramany a ten musel provést, co mu poručily. A tak se stařec vícekrát uklonil, učinil rukou gesto požehnání a vykoktal zbožné přání na cestu. Mládenci vděčně opětovali úklony, opětovali přání a s pozdravy se vzdálili z místa. Cestou pravil Góvinda: "Ó Siddhártho, ty ses u šramanů naučil více, než jsem věděl. Je to těžké, je to velmi těžké očarovat starého šramanu. Věru, kdybys tam zůstal, brzy by ses naučil chodit po vodě." "Nebažím po tom, chodit po vodě," řekl Siddhártha, "ať se s takovými dovednostmi spokojí staří šramanové." Gautama V městě Šrávastí znalo každé dítě jméno Vznešeného, Buddhy, a v každém domě byli lidé připraveni naplnit misku almužnou Gautamovým učedníkům, mlčky prosícím. Poblíže města bylo nejmilejší Gautamovo místo, háj Džétávana, který věnoval jemu a jeho druhům zámožný kupec Anáthapindika, oddaný ctitel Vznešeného. Do této končiny odkazovala všechna ta vyprávění a odpovědi, kterých se dostávalo oběma mladým asketům na jejich pouti k místu, kde pobýval Gautama. Když dospěli do Šrávastí, nabídli jim jídlo hned v prvním domě, ve kterém se zastavili. Chopili se jídla a Siddhártha se zeptal ženy, která jim je podala: "Rádi bychom se dozvěděli, dobrá ženo, kde přebývá Buddha, Vznešený, neboť my jsme dva šramanové z lesů a přejeme si jeho, dokonalého, spatřit a uslyšet učení z jeho úst." Pravila žena: "Věru na pravém místě jste se tu zastavili, šramanové z lesů, vězte, že Vznešený pobývá v Džétávaně v zahradě Anáthapindikově. Tam můžete, poutníci, strávit noc, neboť je tam dost místa pro nesčetné poutníky, kteří sem proudí, aby slyšeli učení z jeho úst." I zaradoval se Góvinda a pln radosti zvolal: "Hle, dospěli jsme k svému cíli a naše cesta je u konce! Ale pověz nám, matko poutníků, znáš ho, viděla jsi někdy Buddhu na vlastní oči?" 10\n11 Pravila žena: "Mnohokrát jsem ho viděla, Vznešeného. Mnohokrát jsem ho viděla, jak se ubírá ulicemi, mlčky, ve žlutém plášti, jak mlčky nastavuje svoji misku pro almužnu u domovních dveří a jak naplněnou misku pak odnáší." Góvinda zaníceně naslouchal a chtěl se ještě mnoho ptát a mnoho slyšet. Avšak Siddhártha vybízel k další cestě. Poděkovali ženě a šli a ani se nepotřebovali vyptávat na cestu, protože nemálo poutníků a mnichů z Gautamovy družiny bylo právě na cestě do Džétávany. A když tam pak v noci dorazili, neustále tam někdo přicházel, volal a mluvil, někdo žádal a dostával nocleh. Oba šramanové, zvyklí na život v lese, našli si rychle a bezhlučně přístřeší a odpočívali tu až do rána. Při východu slunce s úžasem viděli, jak veliký zástup věřících a zvědavců zde nocoval. Po všech cestičkách nádherného háje se procházeli sem a tam mniši odění žlutými rouchy, posedávali pod stromy, pohříženi v meditace či duchovní rozhovor, stinné zahrady vyhlížely jako nějaké město plné lidí, hemžících se jako včely. Většina mnichů odcházela s miskami pro almužnu, nashromáždit ve městě potravu na jediné jídlo dne, oběd. Také Buddha, osvícený, chodíval ráno na žebrotu. Siddhártha jej spatřil a hned jej poznal, jako by se mu byl ukázal bůh. Spatřil jej, prostého muže ve žluté kutně, jak se s miskou tiše vzdaluje. "Pohlédni!" pravil potichu Siddhártha Góvindovi. "Ten člověk je Buddha." Góvinda pozorně hleděl na mnicha ve žluté kutně, který se, jak se zdálo, v ničem neodlišoval od stovek ostatních mnichů. A záhy pochopil i Góvinda. To je skutečně on. A šli za ním a hleděli na něho. Buddha se ubíral svou cestou nenápadně, pohroužen v myšlenkách, jeho tichá tvář nebyla ani radostná, ani smutná, zdálo se jako by se v nitru nepatrně usmíval. Se skrytým úsměvem, tiše, klidně, ne nepodoben zdravému dítěti, putoval Buddha ve svém rouchu a kladl chodidla přesně podle předpisu jako všichni mniši. Ale jeho tvář a krok, klidně sklopený pohled, jeho klidně svěšené ruce a i každý jeho prst na jeho klidně svěšené ruce vyjadřoval pokoj, vyjadřoval dokonalost; nic nehledal, nic nenapodoboval, dýchal volně v nevadnoucím tichu, v nevadnoucím světle, v nedotknutelném pokoji. Tak putoval Gautama k městu, aby tam chodil dům od domu a oba šramanové jej poznávali v jeho dokonalém klidu, v mírnosti jeho zjevu, na němž nebylo znát žádné hledání, žádné chtění, žádné napodobování, žádné úsilí, jen světlo a mír. "Dnes uslyšíme učení z jeho úst," řekl Góvinda. Siddhártha neodpověděl. Nebyl tak zvědavý na učení, nevěřil, že by jej naučilo něčemu novému, vždyť přece slyšel, stejně jako Góvinda, stále znovu a znovu obsah tě Buddhovy nauky, i když podle vyprávění z druhé a třetí ruky. Díval se však pozorně na Gautamovu hlavu, na jeho ramena, na jeho nohy, na jeho klidně svěšenou ruku a zdálo se mu, že každý článek na každém prstu jeho ruky byl učením: mluvil, vydechoval, vydával ze sebe vůni, vyzařoval pravdu. Tento muž, tento Buddha, byl pravdivý až do posledního hnutí svého malíčku. Tento muž byl svatý. Ještě nikdy si Siddhártha žádného člověka tak nevážil, ještě nikdy žádného člověka tak nemiloval. Oba sledovali Buddhu až na kraj města a mlčky se pak vrátili zpět, protože měli v úmyslu zříci se toho dne jídla. Viděli Gautamu vracet se, viděli ho v kruhu učedníků pojídat potravu - co jedl, by nenasytilo ani ptáčka - a viděli ho uchýlit se do stínu mangovníků. Ale navečer, když pominulo vedro a v táboře všichni ožili a shromáždili se, uslyšeli Buddhu vyučovat. Slyšeli jeho hlas a ten byl také dokonalý, plný dokonalého klidu, plný míru. Gautama učil nauce o utrpení, o původu utrpení, o 11\n12 cestě k překonání utrpení. Klidně a jasně plynula jeho pokojná řeč. Život byl utrpení, svět byl plný útrap, ale vykoupení z nich bylo nalezeno: vykoupení nalezl, kdo se vydal na cestu Buddhovu. Vznešený mluvil jemným, ale pevným hlasem, učil čtyřem základním větám, učil osmidílné cestě, trpělivě postupoval obvyklou cestou učení, příkladů a opakování, jasně a klidně se nesl jeho hlas nad davem posluchačů jako světlo, jako hvězdná obloha. Byla již noc, když Buddha ukončil svou řeč. Tu přicházeli četní poutníci a žádali o přijetí do společenství, uchylujíce se k jeho pravdám. A Gautama je přijímal promlouvaje k nim takto: "Správně jste rozuměli učení, správně bylo vykládáno. Přistupte tedy a žijte ve svatosti, aby všemu utrpení byl učiněn konec." A hle, vystoupil také Góvinda, nesmělý, a řekl: "I já se utíkám k Vznešenému a jeho pravdám." Požádal o přijetí mezi učedníky a byl přijat. Brzy nato, kdy se Buddha odebral k nočnímu odpočinku, obrátil se Góvinda k Siddhárthovi a řekl naléhavě: "Siddhártho, nepřísluší mi, abych ti něco předhazoval. Oba jsme slyšeli Vznešeného, oba jsme rozuměli jeho učení. Góvinda učení slyšel a utekl se k němu. Ale ty, úctyhodný, cožpak nechceš jít také cestou vykoupení? Chceš váhat, chceš ještě vyčkávat?" Siddhártha procitl jako ze spánku, když uslyšel Góvindova slova. Dlouho hleděl Góvindovi do tváře. Pak pravil tiše a v jeho hlase nebyl výsměch: "Góvindo, příteli, nyní jsi vykročil, nyní jsi zvolil cestu. Ó Góvindo, vždy jsi byl mým přítelem, vždy jsi šel o jeden krok za mnou. Často jsem si myslel: Zdalipak neudělá jednou Góvinda také nějaký krok sám, beze mne a podle svého vlastního nitra? Hle, nyní jsi se stal mužem a volíš si sám svou cestu. Kéž po ní dospěješ až do konce, příteli! Kéž dojdeš vykoupení!" Góvinda, který ještě nerozuměl, opakoval netrpělivým tónem svou otázku: "Mluv přece, můj milý, prosím tě! Řekni mi, vždyť to ani nemůže být jinak, že také ty, můj učený příteli, se uchýlíš k vznešenému Buddhovi!" Siddhártha položil ruku na Góvindova ramena: "Tys přeslechl mé požehnání, ó Góvindo. Opakuji je: Kéž dojdeš po této cestě do konce! Kéž najdeš vykoupení!" V tom okamžiku pochopil Góvinda, že jeho přítel jej opouští, a začal hořekovat. "Siddhártho!" volal žalostně. Siddhártha se k němu obrátil. "Nezapomeň, Góvindo, že teď patříš k šramanům Buddhovým! Zřekl ses domova a rodičů, zřekl ses původu a majetku, zřekl ses své vlastní vůle, zřekl ses přátelství. Tak to vyžaduje učení, tak to chce Vznešený, tak sis to přál ty sám. Zítra, ó Góvindo, tě opustím." Dlouho ještě se procházeli přátelé lesíkem, dlouho se ukládali ke spánku a nenacházeli jej. A stále znovu naléhal Góvinda na svého přítele, aby mu řekl, proč se nechce uchýlit k učení Gautamovu, jaké chyby v něm nalézá. Siddhártha jej však pokaždé odbýval slovy: "Uklidni se, Góvindo! Nauka Vznešeného je dobrá. Jakou chybu bych na ní měl nalézat?" Za ranního rozbřesku procházel zahradou jeden z nejstarších mnichů, Buddhův následovník, a svolával k sobě všechny ty, kteří se jako nováčkové uchýlili k učení, oblékal je do žlutého roucha a seznamoval je s prvními poučkami, přikázáními a povinnostmi jejich stavu. Tu se Góvinda vytrhl, objal ještě jednou svého přítele z mládí a připojil se k zástupu noviců. Siddhártha ale přecházel v zamyšlení hájem. Tu potkal Gautamu, Vznešeného, a když jej s úctou pozdravil a Buddhův pohled byl tak dobrotivý a klidný, sebral mladík odvahu a požádal ctihodného, aby mu dovolil s ním promluvit. Vznešený mlčky souhlasně pokynul hlavou. 12\n13 Pravil Siddhártha: "Včera, ó Vznešený, bylo mi dopřáno slyšet tvé podivuhodné učení. Přišel jsem se svým přítelem z daleka, abych je slyšel. A teď se připojí můj přítel k tvým druhům, uchýlil se k tobě. Já se však znovu vydám na svou pouť." "Jak je ti libo," pravil ctihodný zdvořile. "Příliš smělá jsou má slova," pokračoval Siddhártha, "ale nechtěl bych opustit Vznešeného, aniž mu upřímně vyložím své myšlenky. Je ctihodný ochoten popřát mi sluchu ještě na okamžik?" Vznešený mlčky souhlasně pokynul hlavou. Pravil Siddhártha: "Jedno jsem, ó ctihodný, na tvém učení obdivoval především. Vše je v něm dokonale jasné, vše pro ně svědčí; ukazuje svět jako dokonalý, nikdy a nikde nepřerušený řetěz, jako věčný řetěz složený z příčin a následků. Nikdo to dosud tak jasně nenahlédl, nikdo tak nezvratně neodhalil, opravdu, každému bráhmanovi musí poskočit srdce v těle, když, díky tvému učení, uzří svět jako dokonalou souvislost neznající trhlin, jasný jako křišťál, nezávislý na náhodě, nezávislý na bozích. Zda je dobrý či zlý, zda je život v něm utrpením či radostí, o tom nemluvím, možná, že to není podstatné, ale jednota světa, souvislost všeho dění, zahrnutí všeho, velkého i malého, do téhož proudu, do téhož zákona příčin, vznikání a odumírání, to vše, ó dokonalý, vysvítá jasně z tvého vznešeného učení. Zároveň je však, podle tvého vlastního učení, tato jednota a posloupnost všech věcí přece jen na jednom místě přerušena, malou trhlinou proudí do tohoto jednotného světa něco cizího, něco nového, něco, co dříve nebylo a co nemůže být předvedeno a prokázáno: to je učení o překonání světa, o vykoupení. Touto malou trhlinou, tímto malým průlomem je ale celý věčný a jednotný zákon světa zase zlomen a vyvrácen. Kéž mi odpustíš, když říkám tuto námitku." Gautama mu naslouchal tiše a nepohnutě a pak řekl, dokonalý, svým dobrým, zdvořilým a jasným hlasem: "Vyslechl jsi nauku, synu bráhmanův, a je správné, že jsi o ní hluboce přemýšlel. Objevil jsi v ní trhlinu, jednu chybu. Kéž o tom přemýšlíš dál. Chtěl bych tě ale varovat, ty zvídavý, před spletí názorů a slovními půtkami. Nic nezáleží na názorech, mohou být krásné či ošklivé, moudré či pošetilé, každý se k nim může připojit nebo je odmítnout. Ale nauka, kterou jsi ode mne slyšel, není nějaká moje domněnka, a jejím cílem není vysvětlovat svět zvídavým. Její cíl je jiný; její cíl je vykoupení od útrap. A to je to, čemu Gautama učí, nic jiného." "Kéž tě tím, Vznešený, nepohněvám," řekl mladík. "Nemluvil jsem k tobě tak proto, abych vyhledával spor a slovní potyčky. Máš zajisté pravdu, málo záleží na názorech. Ale dovol mi říci toto: Ani na okamžik jsem nepochyboval, že jsi Buddha, že jsi dosáhl cíle, toho nejvyššího, za nímž putuje tolik tisíc bráhmanů a jejich synů. Nalezl jsi vykoupení ze smrti, došel jsi k němu vlastním hledáním, vlastní cestou, myšlenkami, meditací, poznáním, osvícením. Nedošel jsi k němu skrze nauku! A to je má myšlenka a tu si myslím, ó Vznešený, že nikdo nebude vykoupen skrze nauku. Nikomu, ó ctihodný, nedokážeš říci a sdělit slovy a naukou, co se stalo s tebou ve chvíli tvého osvícení! Mnoho toho obsahuje učení osvíceného Buddhy a mnohé lidi učí, jak žít spravedlivě a vystříhat se zla. Jedno ale toto jasné a úctyhodné učení neobsahuje: neobsahuje tajemství toho, co Vznešený zakusil sám, jediný mezi statisíci. To je to, co jsem si pomyslel a co jsem pochopil, když jsem naslouchal nauce. To je to, proč pokračuji ve své pouti - ne abych hledal jinou, lepší nauku, protože vím, že takové není, ale abych opustil všechny nauky a všechny učitele a sám dosáhl svého cíle, nebo zemřel. Mnohokrát budu však vzpomínat na tento den, ó Vznešený, na tuto hodinu, kdy mé oči hleděly na světce." 13\n14 Oči Buddhovy byly tiše upřeny k zemi a jeho nevyzpytatelná tvář vyzařovala dokonalou duševní vyrovnanost. "Kéž tvoje myšlenky nejsou mylné," řekl ctihodný pomalu. "Kéž se dostaneš k cíli! Ale pověz mi: viděl jsi zástupy mých šramanů, mých bratří, kteří se utekli k nauce? A myslíš snad, jako cizí šramana, myslíš snad, že by pro ně pro všechny bylo lépe opustit nauku a vrátit se do života tohoto světa a jeho rozkoší?" "Jsem dalek takové myšlenky," zvolal Siddhártha. "Ať se přidrží všichni učení, ať dosáhnou svého cíle! Nenáleží mi posuzovat život jiného člověka! Jenom za sebe, jen sám za sebe musím soudit, musím rozhodovat, musím odmítat. Ó Vznešený, my šramanové hledáme vysvobození z pout vlastního já. Kdybych byl ale jedním z tvých učedníků, ó Vznešený, bojím se, že by se mi mohlo stát, že by jen zdánlivě, jen klamně našlo mé já klid a vykoupení, že by ve skutečnosti žilo dál a rostlo, protože bych pak samu nauku, své následování, svou lásku k tobě, společenství mnichů učinil svým vlastním já!" Napůl s úsměvem a s neotřesitelným vnitřním jasem a přívětivostí hleděl Gautama cizinci do očí a rozloučil se s ním sotva znatelným gestem. "Moudrý jsi, ó šramane," promluvil ctihodný, "moudře dokážeš mluvit, příteli. Vyvaruj se přílišné moudrosti!" Buddha se vzdaloval, a jeho pohled a poloviční úsměv zůstaly navždy uchovány v Siddhárthově paměti. Tak jsem ještě nespatřil žádného člověka hledět a usmívat se, sedět a chodit, uvažoval, tak volně, tak důstojně, tak niterně, tak odhaleně, tak dětsky a tajemně. Tak chodí a hledí vskutku jen člověk, který pronikl až do samé hlubiny svého nitra. Dobře, i já se pokusím proniknout až do hlubiny své bytosti. Spatřil jsem člověka, uvažoval Siddhártha, jednoho jediného, před nímž jsem musel sklopit oči. Před žádným jiným už nechci sklopit oči, před žádným. Žádné učení mě již nezláká, když mě nepřivábilo učení tohoto člověka. Oloupil mě Buddha, uvažoval Siddhártha, oloupil mě a ještě více mě obdaroval. Oloupil mě o přítele, o člověka, který ve mě věřil a jenž teď věří v něj, který byl mým stínem a nyní je stínem Gautamovým. Daroval mi však Siddhárthu, mne sama. Procitnutí Když Siddhártha opustil háj, v němž zůstal Buddha, dokonalý, v němž zůstal Góvinda, tu pocítil, že v tomto háji zůstal i jeho dosavadní život a oddělil se od něho. O tomto pocitu, který jej zcela naplňoval, přemýšlel, když se pomalu vzdaloval. Přemýšlel o něm hluboce, spouštěl se až na dno tohoto pocitu jako do hluboké vody, až tam, kde leží příčiny, neboť právě v poznání příčin, jak se mu zdálo, spočívá myšlení, a jenom tak se stávají z pocitů poznatky a neztrácejí se, nýbrž se dostávají k podstatě a začínají vyzařovat to, co obsahují. Siddhártha se pomalu vzdaloval a přemýšlel. Uvědomoval si, že už není mladík, ale že se stal mužem. Uvědomoval si, že jej něco opustilo, jako hada opouští stará kůže, že už v něm není cosi, co jej doprovázelo po celé mládí a co 14\n15 k němu patřilo: přání mít učitele a slyšet učení. Také jeho posledního učitele, který se objevil na jeho pouti, také jeho, nejvyššího a nejmoudřejšího učitele, nejsvětějšího, Buddhu, opustil, musel se od něho odloučit, nemohl přijmout jeho nauku. Pomaleji se vzdaloval, zamyšlený, a tázal se sám sebe: "Co to ale vlastně je, co ses chtěl naučit od učení a učitelů, a co tě oni, kteří tě tolik učili, přece nemohli naučit?" A uvědomil si: "Bylo to já, o jehož smyslu a podstatě jsem se chtěl poučit. Bylo to já, které jsem chtěl opustit a překonat. Nemohl jsem je ale překonat. Mohl jsem je pouze klamat, mohl jsem od něho pouze utíkat a skrývat se před ním. Opravdu, žádná věc na světě nezaměstnávala mé myšlenky tolik jako toto mé já, záhada, že žiji, že jsem někdo a že jsem od všeho ostatního oddělen a odloučen, že jsem Siddhártha. A o žádné věci na světě toho nevím méně než sám o sobě, Siddhárthovi!" Pomalu odcházel, přemítaje, a náhle stanul, uchvácen touto myšlenkou, a vzápětí se z této myšlenky zrodila jiná, nová myšlenka, totiž tato: "Že o sobě nic nevím, že Siddhártha mi zůstal tak cizí a neznámý, to pochází z jedné příčiny, jedné jediné: měl jsem ze sebe strach, byl jsem na útěku před sebou! Hledal jsem átman, hledal jsem brahma. Byl jsem ochoten své já rozkouskovat, sloupat, abych v jeho nepoznaném nitru nalezl jádro všech slupek, átman, život, božské, poslední. Ale sám sebe jsem přitom ztratil." Siddhártha otevřel oči, rozhlédl se, jeho tvář se zjasnila úsměvem a hluboký pocit procitnutí z dlouhého snu jej pronikl až do prstů u nohou. A hned se zase rozběhl, běžel rychle, jako člověk, který ví, co má před sebou. "Ach," pomyslel si s hlubokým povzdechnutím, "teď už mi nesmí Siddhártha uniknout! Už nechci víckrát své myšlení a svůj život začínat s átmanem a s utrpením světa. Nechci se už umrtvovat a drásat na kusy, abych v troskách nalezl tajemství. Ani jóga, ani védy, ani asketové, ani nějaká nauka už mi nemá co dát. Sám u sebe se chci učit, chci být svým žákem, chci se poznávat, pochopit tajemství Siddhárthy." Rozhlédl se, jako by viděl poprvé svět. Svět byl krásný, svět byl pestrý, svět byl zvláštní a záhadný! Byla tu modř, byla tu žluť, byla tu zeleň, nebe plynulo i řeka, nehybně stál les i hory, všechno krásné, všechno záhadné a magické a uprostřed Siddhártha, procítající, na cestě k sobě samému. To vše, všechna ta modř a žluť, řeka a les, poprvé vstoupily okem do Siddhárthy. Přestaly být kouzlem Máry, přestaly být závojem Máji, přestaly být nesmyslnou a nahodilou rozmanitostí světa jevů, kterou opovrhuje každý přemýšlivý bráhman, ošklivící si mnohotvárnost a hledající jednotu. Modř byla modří, řeka byla řekou, a i když také v modři a řece pro Siddhárthu skrytě žila jednota a božství, bylo v tom přece jen cosi božského a významného, zde byla žluť a modř, tam nebe a les, a tady Siddhártha. Smysl a podstata nebyly kdesi za věcmi, byly v nich, ve všem. "Jak jsem byl hluchý a němý!" myslel si rychle kráčející poutník. "Ten, kdo čte písmo, jehož smysl chce rozluštit, nepohrdá znaky a písmeny a nenazývá je klamem, náhodou a bezcennou slupkou, nýbrž je čte, studuje je a miluje, písmeno za písmenem. Ale já, který jsem chtěl číst v knize světa a v knize svého vlastního života, já jsem kvůli předpokládanému smyslu pohrdal znaky a písmeny, nazýval jsem svět jevů klamem, nazýval jsem svůj zrak a svůj jazyk náhodnými a bezcennými jevy. Ne, to už je pryč, procitl jsem, skutečně jsem procitl a teprve dnes jsem se narodil." Když se Siddhártha zabýval touto myšlenkou, opět se zastavil, náhle, jako by před ním na cestě ležel had. Neboť vtom mu svitlo i toto: jestliže skutečně procitl a znovu se narodil, musí také svůj život začít znovu a úplně. 15\n16 Když toho jitra opouštěl háj Džétávanu, háj Vznešeného, již procitnuvší, již na cestě k sobě samému, bylo jeho záměrem a zdálo se mu přirozené, že se po letech asketického života vrátí do svého domova a k svému otci. Ale teprve teď, ve chvíli, kdy se zastavil, jako by mu ležel had na cestě, procitl i k tomuto náhledu: "Už přece nejsem, co jsem byl. Nejsem už asketa, nejsem už kněz, nejsem už bráhman. Co bych měl počít doma a u svých rodičů? Studovat? Obětovat? Věnovat se meditaci? To všechno je přece pryč, nic z toho už není má cesta." Siddhártha stál bez hnutí a na jediný okamžik a jediné nadechnutí ho zamrazilo u srdce, cítil, jak ho v prsou mrazí jako nějaké zvířátko, jako nějakého ptáka či zajíce, když viděl, jak je sám. Po léta byl bez domova a necítil to. Teď to pocítil. Stále ještě, i v nejhlubším pohroužení, zůstával synem svého otce, zůstával bráhmanem, člověkem vznešeného stavu, duchovním. Teď byl už jenom Siddhártha, probuzený, jinak už nic. Hluboce nadechl átman a chvíli mrzl a chvěl se. Nikdo nebyl tak sám jako on. Žádný šlechtic, který nepatřil mezi šlechtice, žádný řemeslník, který nepatřil k řemeslníkům a našel u nich útočiště, sdílel jejich život, mluvil jejich řečí. Žádný bráhman, který se nepočítá k bráhmanům a žil mezi nimi, žádný asketa, který nenalezl útočiště mezi šramany, a také nejztracenější poutník v lese nebyl sám a jediný, také ten někam patřil, také on příslušel k stavu, který byl pro něj domovem. Góvinda se stal mnichem a tisíce mnichů bylo jeho bratry, nosilo jeho oděv, věřilo jeho víře, mluvilo jeho řečí. Ale on, Siddhártha, kam náležel? Čí život by sdílel? Čí řečí by mluvil? Z této chvíle, kdy svět kolem něho se rozplýval, kdy sám byl jako hvězda na nebi, z této chvíle chladu a váhání se Siddhártha vynořil, jsa více sám sebou než kdykoliv předtím, pevně semknutý. Cítil, že to byl poslední otřesný okamžik jeho probuzení, poslední křeč narození. A hned nato vykročil, vydal se rychle a netrpělivě na další pouť, ne už domů, ne ke svému otci, ne už zpět. 16\n17 Díl druhý Kamala Siddhártha se na své cestě učil novým věcem na každém kroku, neboť svět byl proměněn a jeho srdce bylo okouzleno. Viděl slunce vycházet nad zalesněnými horami a zapadat v dálce nad pobřežím, porostlým palmami. Viděl na nočním nebi věčný řád hvězd a srpek měsíce plující jako člun v modři. Viděl stromy, hvězdy, zvířata, oblaka, duhu, skály, byliny, květiny, potok a řeku, ranní třpyt rosy na křoviskách, vzdálené vysoké hory, modré a bledé, zpívající ptáky, včely, vítr stříbrně vanoucí v rýžových polích. To vše, v tisícerých a pestrých obměnách tu stále bylo, slunce a měsíc stále svítily, vždy šuměly řeky a bzučely včely, a v dřívějších dobách to vše pro Siddhárthu neznamenalo nic než prchavý a šalebný závoj před jeho zrakem, vnímaný s nedůvěrou, určený k tomu, aby byl proniknut a popřen myšlenkou, protože to nebyla vlastní podstata, protože podstata byla mimo oblast viditelného. Teď ale prodléval jeho osvobozený zrak na tomto světě, viděl a poznával vnímatelnou skutečnost, hledal domov v tomto světě, nehledal podstatu, nesměřoval mimo tento svět. Krásný byl svět, když jej tak člověk pozoroval, tak beze všeho hledání, tak prostě, tak dětsky. Krásný byl měsíc a souhvězdí, krásný byl potok a břeh, les i skála, koza a střevlík, květina i motýl. Bylo krásné a rozkošné procházet takto světem, tak dětsky, tak bděle, tak otevřen všemu blízkému, prost nedůvěřivosti. Jinak pálilo slunce na hlavu, jinak chladil lesní stín, jinak chutnal potok a studna, jinak meloun a banán. Krátké byly dny, krátké noci, každá hodina rychle míjela jako plachta na moři, pod plachtou loď plná pokladů, plná přátel. Siddhártha viděl opičí národ putující vysoko v lesní klenbě, vysoko ve větvoví, a slyšel divoký, chtivý ryk. Siddhártha viděl berana pronásledujícího ovci a pářícího se s ní. Viděl v rákosí jezera štiku lovící z večerního hladu. Před ní vodou prchaly mladé rybky v hejnech, bázlivě, třepetavě a blýskavě, síla a vášeň pronikavě voněly z prudkých vodních vírů, kterými se bral zapálený lovec. Všechno to zde věčně bylo a on to neviděl; nebyl při tom. Teď při tom byl, teď k tomu patřil. V jeho očích se střídalo světlo a stín, v jeho srdci hvězdy a měsíc. Siddhártha si cestou vzpomínal na to všechno, co prožíval v zahradě Džétávana, na nauku, kterou tam vyposlechl, na božského Buddhu, na rozloučení s Góvindou, na rozhovor se Vznešeným. Vzpomínal si znovu na svá vlastní slova, která řekl Vznešenému, na každé slovo, a s úžasem si uvědomoval, že tu hovořil o věcech, o nichž tehdy vlastně ještě nevěděl. Co říkal Gautamovi: že jeho, Buddhův poklad a tajemství nebyla nauka, nýbrž to, co nelze naučit, co Vznešený ve chvíli osvícení také kdysi zakusil - a to bylo právě to, za čím se nyní vydal, aby to zažil, a co nyní začal zakoušet. Musel nyní zažít sama sebe. Dlouho již arci věděl, že jeho já je átman, stejné podstaty jako 17\n18 brahma. Ale ještě nikdy toto já skutečně nenašel, protože je chtěl chytit do sítě myšlenky. Když docela jistě tělo nebylo já, a nebyla jím hra smyslů, nebylo jím ani myšlení, ani rozum, ani naučená moudrost, ani naučená dovednost vyvozovat závěry a z myšlenek převzatých spřádat myšlenky nové. Také tento svět myšlenek byl z tohoto světa a nevedlo k žádnému cíli, když člověk umrtvoval nahodilé já svých smyslů, zato však živil nahodilé já svých myšlenek a učeností. Obojí, myšlenky právě jako smysly, byly pěkné věci, za obojím se skrýval poslední smysl, oboje bylo třeba slyšet, s obojím si hrát, obojím ani nepohrdat, ani je nepřeceňovat, v obojím bylo třeba zaslechnout tajemné hlasy z nejskrytějších hlubin nitra. Nechtěl usilovat o nic, než oč usilovat mu přikazoval hlas, prodlévat u ničeho, než u toho, co mu radil hlas. Proč Gautama kdysi, v oné chvíli, usedl pod oním stromem, kde se mu dostalo osvícení? Uslyšel hlas, hlas ve svém srdci, který mu poručil hledat pod tímto stromem klid, a nedávat přednost umrtvování, obětem, omývání či modlitbě, ani jídlu či pití, ani spánku či snění a poslechl tento hlas. Takto poslouchat, nikoli vnějšího rozkazu, ale pouze hlasu, tak být připraven, to bylo dobré, to bylo potřebné, nic jiného potřebné nebylo. V noci, když spal v slaměné chýši jednoho převozníka, měl Siddhártha sen: Góvinda stál před ním, ve žlutém rouchu asketů; smutně vyhlížel Góvinda, smutně se ptal: "Proč jsi mne opustil?" A tu jej Góvinda objal, ovinul paže kolem něho, a když jej přivinul na svou hruď a políbil, nebyl to již Góvinda, nýbrž jakási žena, a zpod jejího roucha se dmula plná ňadra; na nich ležel Siddhártha a pil, sladce a silně chutnalo mléko z těch prsou, chutnalo po muži a ženě, po slunci a lesu, po zvířeti a květině, po každém ovoci, po každé rozkoši. Opíjelo a zbavovalo vědomí. - Když se Siddhártha probudil, probleskovala matná řeka dveřmi chatrče a z lesa se ozývalo hluboce a líbezně temné volání sovy. Když nastal den, požádal Siddhártha svého hostitele, převozníka, aby jej převezl přes řeku. Převozník jej přeplavil na svém bambusovém voru přes řeku, široká řeka se za rozbřesku nachově třpytila. "To je krásná řeka," řekl svému průvodci. "Ano," řekl převozník, "krásná řeka, velmi krásná řeka, mám ji nadevše rád. Často jsem jí naslouchal, často jsem jí patřil do očí a pokaždé jsem se od ní učil. Od řeky je možno se naučit mnohému." "Děkuji ti, můj dobrodinče," pravil Siddhártha, když vystoupil na břeh. "Nemohu tě obdarovat za tvé pohostinství, můj milý, nemohu se ti odměnit. Jsem bez domova, syn bráhmanův a šramana." "Vždyť jsem viděl," pravil převozník, "a nečekal jsem od tebe žádnou odměnu ani dar. Dar mi můžeš dát příště." "Myslíš?" řekl Siddhártha vesele. "Jistě. I to jsem se naučil od řeky: všechno přichází znovu. I ty, šramano, znovu přijdeš. Žij blaze! Budiž mi odměnou tvé přátelství. Vzpomeň na mne, až budeš obětovat bohům." Rozloučili se s úsměvem. Siddhártha měl radost z přátelství a přívětivosti převozníka a usmíval se. "Je jako Góvinda," přemítal usmívaje se, "všichni, které na své pouti potká, jsou jako Góvinda. Všichni jsou vděční, ačkoliv by sami měli nárok na poděkování. Všichni jsou poddajní, všichni by se rádi spřátelili, rádi by poslouchali, málo mysleli. Lidé jsou děti." O polednách procházel jakousi vesnicí. Na ulici před hliněnými chýšemi se povalovaly děti, hrály si s jádry od melounů a s mušlemi, křičely a praly se, ale před cizím šramanou se všechny plaše rozutekly. Na konci vesnice šla cesta potokem a na jeho břehu klečela mladá žena a prala šaty. Když ji Siddhártha pozdravil, zvedla hlavu a pohlédla na něho s úsměvem, až viděl bělmo jejích očí. Zavolal na ni pozdravení, jak je běžné u 18\n19 lidí na cestách, a otázal se, jak daleko je ještě k velikému městu. Tu povstala a přistoupila k němu, krásně se leskla vlhká ústa v jejím mladém obličeji. Vyměnila s ním několik žertovných slov, zeptala se, zda už jedl a je-li to pravda, že šramanové spí v noci v lese sami a nesmějí mít u sebe ženy. Přitom položila svou levou nohu na jeho pravou nohu a učinila pohyb, jaký činí ženy, když vyzývají muže k oněm milostným požitkům, které učebnice nazývají "šplhání na stromy". Siddhártha cítil, jak se mu rozpaluje krev, a protože se mu v této chvíli opět připomněl jeho sen, sklonil se trochu k ženě, rty políbil hnědé hroty jejích ňader. Vzhlédl a spatřil její tvář, jak se žádostivě usmívá, a přivřené oči toužebně prosí. Také Siddhártha cítil, jak se v něm zvedá touha a vlna pohlavní žádosti; protože se ale ještě nikdy nedotkl ženy, chvíli váhal, zatímco jeho ruce už byly připraveny uchopit ji. A v tom okamžiku zaslechl, zděšen, hlas svého nitra, a ten říkal ne. Tu zmizelo z usmívající se tváře mladé ženy veškeré kouzlo, neviděl už nic než vlhký pohled říjící samičky. Přívětivě pohladil její tvář, odvrátil se od ní a lehkým krokem se ztratil zklamané v bambusovém lesíku. Téhož dne v podvečer dospěl do velikého města; těšil se, protože toužil po lidech. Dlouho žil v lesích a převozníkova slaměná chýše, v níž spal tuto noc, byla po dlouhé době prvním přístřeším, které měl nad sebou. Na kraji města, u hájku, obehnaném již plotem, potkal poutníka hlouček služebníků a služek, obtížených koši. Uprostřed na ozdobných nosítkách, nesených čtyřmi nosiči, seděla na rudém polštáři pod pestrobarevnou stříškou proti slunci žena, jejich paní. Siddhártha zůstal stát u vchodu do libosadu a přihlížel průvodu; viděl sluhy, děvečky, koše, viděl nosítka, a viděl na nosítkách dámu. Pod vysoko vyčesaným účesem z černých vlasů viděl neobyčejně světlý a velmi jemný, velmi chytrý obličej, světle rudá ústa jako čerstvě rozlomený fík, pěstěné obočí vysoko vykroužené. Tmavé oči, chytré a bdělé, světlý, dlouhý krk vystupující ze zlatozeleného živůtku, odpočívající bílé ruce, dlouhé a úzké, s širokými zlatými náramky na zápěstí. Siddhártha viděl, jak byla krásná a jeho srdce plesalo. Když se nosítka přiblížila, hluboce se uklonil a opět se napřímil, pohlédl do jasné, půvabné tváře, četl chvíli v moudrých očích pod vysokými oblouky obočí a vdechoval vůni, kterou neznal. Krásná žena na okamžik s úsměvem pokynula a zmizela v háji a za ní sluhové. Vstupuji do tohoto města, myslel si Siddhártha, pod půvabným znamením. Táhlo ho to, aby hned zašel do háje, ale otálel, a teprve nyní si uvědomil, jak na něj sluhové a děvečky u vchodu hleděli, jak pohrdavě, jak podezíravě, jak odmítavě. Ještě jsem šramana, pomyslel si. Ještě stále jsem asketa a žebrák. Nebudu smět takto zůstat, nebudu smět takto vstoupit do sadu. A smál se. Nejbližšího člověka, který šel po cestě, se optal na sad a na jméno té ženy a dozvěděl se, že to je háj Kamaly, slavné kurtizány, a že kromě něho vlastní ještě dům ve městě. Pak vstoupil do města, měl teď cíl. Sledoval svůj cíl, nechal se pohltit městem, nechal se unášet proudem v ulicích, tiše postával po náměstích, odpočíval na kamenných schodech u řeky. K večeru se spřátelil s holičským pomocníkem, kterého viděl pracovat ve stínu nějakého sklepení, jejž znovu spatřil modlit se v chrámu Višnua a kterému vyprávěl o osudech Višnua a Lakšmí. Noc prospal mezi čluny na břehu a časně zrána, dříve než první zákazníci přišli do krámu, nechal se od holičského pomocníka oholit a ostříhat vlasy, učesat a namazat jemným olejem. Pak se šel vykoupat do řeky. 19\n20 Když se pozdě odpoledne krásná Kamala blížila na nosítkách ke svému sadu, stál Siddhártha u vchodu, uklonil se a kurtizána mu pokynula na pozdrav. Avšak tomu sluhovi, který šel v průvodu poslední, zamával a požádal jej, aby ohlásil své paní, že mladý bráhman s ní touží mluvit. Po chvíli se služebník vrátil, vyzval čekajícího, aby jej následoval, zavedl mlčky za ním kráčejícího do pavilónu, kde Kamala ležela na pohovce, a nechal ho s ní samotného. "Nestál jsi již včera venku a nezdravil mne?" ptala se Kamala. "Jistěže jsem tě včera již viděl a pozdravil." "Ale neměl jsi včera vousy, dlouhé vlasy a ve vlasech prach?" "Dobře ses dívala, všechno jsi viděla. Viděla jsi Siddhárthu, syna bráhmanova, který opustil svůj domov, aby se stal šramanou a tři roky šramanou byl. Teď jsem však opustil tuto stezku, přišel do tohoto města a první, kdo mne ještě před vstupem do města potkal, jsi byla ty. Přišel jsem ti říci právě toto, ó Kamalo! Jsi první žena, ke které Siddhártha mluví jinak než se sklopenýma očima. Nehodlám již klopit své oči, když mne potká krásná žena." Kamala se usmívala, pohrávajíc si se svým vějířem z pavích per. A zeptala se: "A Siddhártha přišel jen proto, aby mi toto řekl?" "Abych ti to řekl a abych ti vzdal díky za to, že jsi tak krásná. A nemáš-li nic proti tomu, Kamalo, rád bych tě požádal, abys byla mou přítelkyní a učitelkou, neboť neumím nic z těch dovedností, ve kterých ty jsi mistryní." Tu se Kamala hlasitě zasmála. "Nikdy se mi ještě nestalo, příteli, aby za mnou přišel šramana z lesů a chtěl se ode mne učit, nikdy se mi ještě nestalo, aby ke mně přišel šramana s dlouhými vlasy a se starou, roztrhanou bederní rouškou. Chodí ke mně mnoho mladíků a mezi nimi i synové bráhmanů, ale přicházejí v krásných šatech, přicházejí v jemných botách, mají navoněné vlasy a peníze v měšcích. Tak vypadají mladíci, šramano, kteří ke mně přicházejí." Pravil Siddhártha: "Již se začínám od tebe učit. Také včera jsem se již poučil. Již jsem odložil vous, učesal vlas, mám olej ve vlasech. Je toho málo, co mi ještě chybí, krásná ženo: jemné šaty, jemné boty, peníze v měšci. Věz, že Siddhártha si předsevzal těžší věci než jsou tyto drobnosti, a dosáhl jich. Jak bych neměl dosáhnout, co jsem si včera předsevzal: být tvým přítelem a učit se od tebe radostem lásky! Poznáš, že jsem učenlivý, Kamalo, naučil jsem se těžším věcem, než jakým mě máš naučit ty. A tak tedy: Siddhártha ti nestačí takový jaký je, s olejem ve vlasech ale bez šatů, bez bot, bez peněz?" Kamala se rozesmála. "Ne, ctěný, ještě nestačí. Musí mít šaty, pěkné šaty, a boty, pěkné boty, a mnoho peněz v měšci a dárky pro Kamalu. Teď už to víš, šramano z lesů? Pochopil jsi to?" "Dobře jsem pochopil," zvolal Siddhártha. "Jak bych mohl nechápat, co přichází z takových úst! Tvá ústa jsou jak čerstvě rozlomený fík. Má ústa jsou také svěží a rudá, budou se hodit k tvým, uvidíš. - Ale pověz, krásná Kamalo, nemáš strach ze šramany z lesů, který přišel, aby se učil lásce?" "Proč bych měla mít strach ze šramany, hloupého šramany z lesů, který přichází od šakalů a ještě vůbec neví, co jsou ženy?" "Ó, šramana je silný a ničeho se nebojí. Mohl bych tě přinutit, krásná dívko. Mohl bych tě oloupit. Mohl bych ti způsobit bolest." "Ne, šramano, toho se nebojím. Cožpak se nějaký šramana nebo bráhman někdy bál, že by někdo přišel, zmocnil se ho a připravil ho o jeho učenost, o jeho zbožnost a o jeho hlubokomyslnost? Ne, ty zůstávají jeho vlastnictvím a on z nich dá jen tolik, kolik dáti chce a komu dáti chce. Tak je to, přesně tak je to i s Kamalou a radostmi lásky. Krásná a dobrá jsou ústa Kamaly, ale zkus to, 20\nHermann Hesse. Siddhártha Indická báseň. překlad dr. Miloš Černý\nHermann Hesse Siddhártha Indická báseň překlad dr. Miloš Černý Díl první Bráhmanův syn Ve stínu domu, ve slunci říčního břehu poblíž člunů, ve stínu šálového lesa, ve stínu fíkovníku vyrůstal Siddhártha,\nHermann Hesse. Siddhártha. Indická báseń\nHermann Hesse Siddhártha Indická báseń Siddhártha Indická báseň Hermann Hesse překlad dr. Miloš Černý Německo-švýcarský prozaik, básník a esejista, nositel Nobelovy ceny za literaturu za rok 1946. * *


Téměř 200 tisícům lidí potvrdila ČSSZ bezdlužnost - Měšec.cz\nMěšec.cz » Tiskové zprávy » Téměř 200 tisícům lidí potvrdila ČSSZ bezdlužnost\nPotvrzení o bezdlužnosti vydávají na základě žádosti klienta okresní správy sociálního zabezpečení, v Praze územní pracoviště PSSZ a v jihomoravské metropoli Městská správa sociálního zabezpečení Brno. O vystavení tohoto dokumentu je třeba požádat osobně, písemně klasickým dopisem nebo elektronicky se zaručeným elektronickým podpisem. Potvrzení klient obdrží zdarma. Díky němu lidé zjistí, zda mají řádně zaplaceno pojistné, případné dluhy tak mohou co nejdříve zaplatit. Platí totiž, že čím delší dobu dluh na pojistném trvá, tím je vyšší penále – jedná se o 0,1 % dlužné částky za každý kalendářní den, v kterém dluh trvá.


NIX.CZ díky modernizaci opět zlevňuje a zavádí přípojky 25GE a 400GE - Lupa.cz\nLupa.cz » NIX.CZ díky modernizaci opět zlevňuje a zavádí přípojky 25GE a 400GE\nTuzemský internetový uzel NIX.CZ po roce opět zlevňuje. Změny platné od začátku července letošního roku souvisí se zavedením nových přípojek o rychlostech 25GE a 400GE. Ceník je k dispozici zde (PDF).\n“Společnosti využívající přípojky o rychlostech 10GE a 40GE si budou za moct za stejných podmínek 2,5krát navýšit kapacitu, a to na 25GE a 100GE. Uživatelům 100GE přípojek se snižuje cena o 21 procent,” shrnuje předseda představenstva NIXu Ondřej Filip. Linky 400GE už letos v rámci NIXu rozjel operátor O2.\n“Tyto změny nám umožnila výměna přepínačů, která proběhla v prvním pololetí tohoto roku. Ta se týkala především slovenského a vídeňského přípojného bodu a současně páteřních přepínačů umístěných v Praze. Díky této výměně je možné začít nabízet přípojky o rychlosti 25GE až 400GE, přičemž 400GE bude za cenu 85 tisíc korun,” navazuje ředitel uzlu Adam Golecký.


Tři dny kondora (1974) - Komentáře uživatelů - FDb.cz\nKomentáře k filmu Tři dny kondora\nV oddělení CIA, krytém jako historická literární společnost, pracuje mladý literární vědec Joe Turner. On a jeho spolupracovníci se zaobírají čtením brakové literatury, aby odhalili, zda se někde neobjevují náznaky úniku informací ze CIA, hledají nové informace a nápady. Joe jednoho dne po návratu z oběda najde všechny své spolupracovníky zavražděné. Pod svým krycím jménem Kondor informuje o události centrálu, ale potom mu přijde na rozum, že v ohrození života může být i on... (oficiální text distributora)\nMrazivý thriller, který ani po tolika letech nezestárnul a jeho dění je stále soudobé. Max von Sydow v roli zlého tajemného muže je brilantní i díky dobrému dabingu a přesto že je na plátně méně o to více to funguje. Jinak ostatní herci také slušný výkon.\nDocela dobrý akční film, umocněný výkonem charismatického Roberta Redforda. Jako jediný přežil útok na svou pracovní skupinu. Díky tomu, že odešel pro oběd, se vyhnul masakru. Po návratu nachází svých šest kolegů mrtvých. Nic nechápe, co se vlastně stalo, proč se to stalo. Informuje své nadřízené, ale stejně nechápe o co jde. Nedostane se mu žádného vysvětlení, naopak v něm sílí přesvědčení, že jeho život je stále v ohrožení. Proč po něm někdo dál pátrá, kdo má potřebu ublížit někomu, kdo jenom čte knížky. Nezbývá, než se pustit do pátrání na vlastní pěst a zjistit, komu jeho skupina tolik překážela. Film je o pocitu moci, o tom jak někdo ve snaze být důležitý, dokáže vytvořit svou vlastní skupinu uprostřed jiné skupiny jenom pro své uspokojení. Film inspiruje k zamyšlení a přestože byl natočen v roce 1975, myslím že i dnes ukazuje aktuální politické a mocenské problémy. Rozhodně je to zajímavý film. A ani po těch letech mi nepřipadal nijak zastaralý.\nskvělí film který nemá konkurenci\nšpičkové obsazení skvěle zahrané prostě jednička\nKnížku od Jamese Gradyho jsem četl, není špatná, ale film se mi kupodivu (což je naprostá vyjímka) líbil víc. Vynikající thriller.\nSive klasicka detektivka ktera si ponechava prijemny raz [zadna preplacanost plna kulek, vybuchu...], ale obcas trochu prechazi do patosu. Je videt od z knizni predlohy byla vinata velka cast deje, diky cemuz je pribehova linie hodne nesrovnala a dej bez vysveteleni skace...\nSydney Pollack holt thrillery umi a tenhle film patri k jeho nejlepsim. I kdyz bez Redforda by to nebylo ono.\nPolitický thriller ze staré školy. Děj je napínavý i bez kaskadérských kousků, výbuchů a zběsilých stříleček. Je obdivuhodné, že i když se za těch víc jak třicet let tenhle žánr hodně změnil, Tři dny kondora vůbec nezestárly. Zásluhu na tom má propracovaný scénář, excelující Robert Redford i mrazivé vyústění, které neztratilo nic ze své naléhavosti.\nKlasický špionážní film se skvělým Redfordem v jeho životní formě. Na dnešní dobu se může zdát, že filmu chybí trocha více akce, ale scénář i filmařina jsou natolik dobré, že to snímku neškodí.\nOd Tří dnů Kondora ( v originále bylo dnů šest ) jsem očekával propracovaný a kvalitní film s Redfordem zamlada. Někteří ho považují za klasiku svého žánru. Bohužel, jde o přeceněné hodnocení. Chápů, že některým lidem se může líbit proměna hlavní hrdinky, ale to je právě největší slabina jinak poměrně realistického filmu. jde o starší, lehce nadprůměrný film - nečekejte zázraky a pokud to musíte vidět, půjčte si ho. Ale nevrátíte se k němu.\n80.8 % (53 hodnocení)\n83.1 % (194)


\tSO.nia® Bare Skin Jewels | Zlatnictví Ostrava - Zlaté šperky - sZlato.cz\nNalezeno 16 dostupných, 0 prodaných šperků\nLepivá báze na kůži a vlasy Lepivá báze na tělo a vlasy SO.nia BareSkin Adhesive Gloss byla vytvořena pro opakovanou aplikaci šperků SO.nia BareSkin Jewels. Díky této lepidlové bázi budou šperky držet na vašem těle několik dní. Tato báze je vhodná pro všechny typy pleti a má potřebné zdravotnické atesty. Upozornění: Lepivá báze není určena k vnitřnímu užití, vyhněte se styku s poraněnou pokožkou. Uchovávejte mimo dosah dětí mladších 3 let. Složení: Acrylates Copolymer, Water, Sodium Bicarbonate. Obsah: 4ml. 229 Kč vč. DPH € 8,75SklademNalepovací šperky\nPřidat do košíku Nalepovací šperky / SO.nia® Bare Skin Jewels\nRhinestones 14 - 15ks, 4mm (Červená) • Swarovski® flat back krystaly (nelepivé). Krystaly Rhinestones umí propojit a doplnit kteroukoliv kolekci SO.nia BearSkin Jewels a dodat jí netušenou eleganci, neotřelou jedinečnost a nevyčerpatelnou pestrost pro každý den. Díky této kolekci můžete ještě více popustit uzdu své fantazie a ozdobit si jak vlasy, tak i jemné části obličeje, jako oční víčka, ušní lalůčky, obočí, nebo rty. Pro svou jemnost a eleganci si naše zákaznice oblíbily zdobit střed svých dekoltů jedním či třemi krystaly z této kolekce.280 Kč vč. DPH € 10,70SklademNalepovací šperky\nRhinestones 13 - 10ks, 5mm (Modrá) • Swarovski® flat back krystaly (nelepivé). Krystaly Rhinestones umí propojit a doplnit kteroukoliv kolekci SO.nia BearSkin Jewels a dodat jí netušenou eleganci, neotřelou jedinečnost a nevyčerpatelnou pestrost pro každý den. Díky této kolekci můžete ještě více popustit uzdu své fantazie a ozdobit si jak vlasy, tak i jemné části obličeje, jako oční víčka, ušní lalůčky, obočí, nebo rty. Pro svou jemnost a eleganci si naše zákaznice oblíbily zdobit střed svých dekoltů jedním či třemi krystaly z této kolekce.280 Kč vč. DPH € 10,70SklademNalepovací šperky\nRhinestone 10 - 10ks, 5 mm (Modrý Opál) • Swarovski® flat back krystaly (nelepivé). Krystaly Rhinestones umí propojit a doplnit kteroukoliv kolekci SO.nia BearSkin Jewels a dodat jí netušenou eleganci, neotřelou jedinečnost a nevyčerpatelnou pestrost pro každý den. Díky této kolekci můžete ještě více popustit uzdu své fantazie a ozdobit si jak vlasy, tak i jemné části obličeje, jako oční víčka, ušní lalůčky, obočí, nebo rty. Pro svou jemnost a eleganci si naše zákaznice oblíbily zdobit střed svých dekoltů jedním či třemi krystaly z této kolekce.280 Kč vč. DPH € 10,70SklademNalepovací šperky\nRhinestone 7 - 25 ks, 3mm (Modrá) • Swarovski® flat back krystaly (nelepivé). Krystaly Rhinestones umí propojit a doplnit kteroukoliv kolekci SO.nia BearSkin Jewels a dodat jí netušenou eleganci, neotřelou jedinečnost a nevyčerpatelnou pestrost pro každý den. Díky této kolekci můžete ještě více popustit uzdu své fantazie a ozdobit si jak vlasy, tak i jemné části obličeje, jako oční víčka, ušní lalůčky, obočí, nebo rty. Pro svou jemnost a eleganci si naše zákaznice oblíbily zdobit střed svých dekoltů jedním či třemi krystaly z této kolekce.280 Kč vč. DPH € 10,70SklademNalepovací šperky\nRhinestone 5 - 25 ks, 3mm (Růžová) • Swarovski® flat back krystaly (nelepivé). Krystaly Rhinestones umí propojit a doplnit kteroukoliv kolekci SO.nia BearSkin Jewels a dodat jí netušenou eleganci, neotřelou jedinečnost a nevyčerpatelnou pestrost pro každý den. Díky této kolekci můžete ještě více popustit uzdu své fantazie a ozdobit si jak vlasy, tak i jemné části obličeje, jako oční víčka, ušní lalůčky, obočí, nebo rty. Pro svou jemnost a eleganci si naše zákaznice oblíbily zdobit střed svých dekoltů jedním či třemi krystaly z této kolekce. 280 Kč vč. DPH € 10,70SklademNalepovací šperky\nFlorence 8 - Florence (Stříbrná & Tyrkysová & Červená) • Swarovski® flat back krystaly na zlatém, stříbrném nebo černém ornamentu • Počet krystalů: 41 ks • Rozměr: 26 x 72 mm. Přeneste se do okouzlující Florencie, do doby rodu Medicejských, kteří svou štědrou rukou z tohoto toskánského města učinili centrum umění, krásy, elegance a vznešenosti. Ozdobte svůj dekolt, šíji, rameno, páteř, kotník, oblast rozparku či vlasy ornamentem Florence a podtrhněte svou neodolatelnou jedinečnost. Style tip: Tento luxusní šperk krásně doplní jak jednoduché bílé tričko s jeansy, tak i elegantní večerní šaty. Krása tohoto zdobného ornamentu nejvíce zazáří v kombinaci s hladkým, decentním topem, košilí, či svatebními šaty. 750 Kč vč. DPH € 28,66SklademNalepovací šperky\nFreedom 4 - Motýl (Stříbrná & Modrá) • Swarovski® flat back krystaly na zlatém nebo stříbrném ornamentu • Počet krystalů: 33 ks • Rozměr: 35 x 47 mm. Motiv motýla byl inspirován volností létat, tančit, bavit se a vytvářet úžasné věci. Následně pak i odvahu a silou jít si za svými sny. Ozdobte své vlasy, nárt, kotník, dekolt či rameno ornamentem Freedom a osvoboďte své smysly. Style tip: Tento šperk se hodí jak k elegantním pouzdrovým šatům, kostýmku, topu se sukní, tak i ke sportovně laděnému bílému tričku s jeansy, nebo šortkami. Jeho decentní linie se též budou krásně vyjímat s letními šaty a plavkami. 580 Kč vč. DPH € 22,16SklademNalepovací šperky\nAmulet 8 - 3 Křížky (Stříbrná & Červená) • Flat back Swarovski® krystaly uložené na stříbrném ornamentu • Počet krystalů: 31 ks • Rozměr: 16 x 16 mm, 16 x 16 mm, 16 x 16 mm. Amulety nás od nepaměti chrání před nástrahami nevyzpytatelného světa. Dodávají nám vnitřní sílu a energii pro splnění našich snů. Trojice křížků je pradávný symbol, který tuto sílu amuletů ještě umocňuje. Ozdobte své předloktí, dekolt, šíji, kotník, nárt nebo šíji ornamenty Amulet a získejte v nich silného ochránce. Doporučujeme dvěma ornamenty ozdobit ušní lalůčky a jeden umístit do dekoltu. Style tip: Tato trojice jemných ornamentů skýtá nepřeberné množství sportovního i elegantního využití. V řadě nakombinované s krystaly Rhinestones dozdobí jednoduché tričko s jeansy, nebo jeansovou bundou. Jejich elegance pak krásně dozdobí casual šaty, či sukni s halenkou. 580 Kč vč. DPH € 22,16SklademNalepovací šperky\nElegance 3 - Mašlička (Stříbrná & Růžová) • Swarovski® flat back krystaly na stříbrném ornamentu • Počet krystalů: 13 ks • Rozměr: 23 x 20 mm. Mašlička byla vždy zosobněním elegance. I kdyby měla být tím jediným, co si na sebe dnes obléknete, budete šaramantní a neodolatelná! Ozdobte svůj dekolt, kotník, či ruku ornamentem Elegance a staňte se nepřehlédnutelnou. Style tip: Tento elegantní šperk krásně dozdobí jednoduché bílé, či barevné tričko s jeansy. Zcela přirozeně zapadne do dekoltu pouzdrových šatů a jeho něžná roztomilost hravě rozzáří vlásky, či ručku každé malé slečny. 430 Kč vč. DPH € 16,43SklademNalepovací šperky\nRomance 6 - Srdce (Černá & Černá) • Swarovski® flat back krystaly na černém ornamentu • Počet krystalů: 18 ks • Rozměr: 35 x 30 mm. Svěží a nádherný je ornament Romance, tak jako letní bláznivá láska, která Vám vždy vykouzlí úsměv na rtech. Ozdobte své tělo či vlasy tímto něžným šperkem a vzpomeňte si na tu svojí osudovou … Květinové srdce se bude úžasně vyjímat ve Vašem dekoltu, hřbetu ruky, rameni či nad kotníkem. Stejně tak obzvláštní i krásné vlasy. Najděte si své top místo. Fantazii se meze nekladou … Style tip: Tento šperk se hodí jak k elegantním pouzdrovým šatům, kostýmku, topu se sukní, tak i ke sportovně laděnému bílému tričku s jeansy doplněného svetříkem. Jeho decentní linie se též budou krásně vyjímat s letními šaty a plavkami. 550 Kč vč. DPH € 21,02SklademNalepovací šperky\nFAME 4 - Hvězdičky (Stříbrná & Modrá) • Swarovski® flat back krystaly na stříbrném nebo černém ornamentu • Počet krystalů: 23 ks • Rozměr: od 15-18mm, každý ornament. Jako hvězda na noční obloze můžete zářit na večírku, na tanečním parketě, ale i jen tak sama pro sebe. Ať už si dnes na sebe vezmete cokoliv, třpyt hvězd Vám dodá neodolatelnou jiskru. Ozdobte svůj nárt, ruku, rameno, dekolt, kotník, předloktí, obličej, ušní lalůček, nebo vlasy ornamentem Fame a sláva si Vás najde. Style tip: Tento šperk se hodí jak k elegantním pouzdrovým šatům, kostýmku, topu se sukní, tak i ke sportovně laděnému bílému tričku s jeansy, nebo šortkami. Jeho decentní linie se též budou krásně vyjímat s letními šaty a plavkami. 560 Kč vč. DPH € 21,40SklademNalepovací šperky\nHeaven 2 - Křídla (Černá & Crystal) • Swarovski® flat back krystaly na černém ornamentu • Počet krystalů: 42 ks • Rozměr: 24 x 40 mm, 24 x 40 mm. Skrytá vnitřní křídla již máte a záleží jen na Vás, zda dorostou v křídla andělská, či rebelská. Ta první budou povznášející a inspirativní, ta druhá Vás přenesou k novým výzvám. Ozdobte svůj dekolt, hřbet ruky, rameno, vlasy nebo své lopatky ornamentem Heaven a vzlétněte k výšinám. Style tip: S tímto ornamentem naprosto zazáříte v rockovém outfitu. Kožená bunda, jeansy, tričko, černá křídla do dekoltu a je z Vás nespoutaná rebelka. Šperkem můžete též vkusně dozdobit Vaše večerní šaty a podtrhnout tak jejich eleganci.760 Kč vč. DPH € 29,04SklademNalepovací šperky\nSecret 2 - Klíč (Zlatá & Růžová) • Swarovski® flat back krystaly na zlatém nebo stříbrném ornamentu • Počet krystalů: 23 ks • Rozměr: 18 x 52 mm. Každý máme svá nejniternější tajemství. Odemkněte je tímto klíčem a za dveřmi svého srdce naleznete nové, nečekané výzvy. Díky nim se pak staňte múzou, kterou doopravdy jste. Krásnou, vášnivou a nespoutanou. Ozdobte svůj dekolt, šíji, rameno, kotník či předloktí ornamentem Secret a odemkněte svá tajemství. Style tip: Tento šperk se hodí jak k elegantním pouzdrovým šatům, kostýmku, topu se sukní, tak i ke sportovně laděnému bílému tričku s jeansy, nebo šortkami. Jeho decentní linie se též budou krásně vyjímat s letními šaty a plavkami.450 Kč vč. DPH € 17,20SklademNalepovací šperky\nSecret 2 - Klíč (Stříbrná & Modrá) • Swarovski® flat back krystaly na zlatém nebo stříbrném ornamentu • Počet krystalů: 23 ks • Rozměr: 18 x 52 mm. Každý máme svá nejniternější tajemství. Odemkněte je tímto klíčem a za dveřmi svého srdce naleznete nové, nečekané výzvy. Díky nim se pak staňte múzou, kterou doopravdy jste. Krásnou, vášnivou a nespoutanou. Ozdobte svůj dekolt, šíji, rameno, kotník či předloktí ornamentem Secret a odemkněte svá tajemství. Style tip: Tento šperk se hodí jak k elegantním pouzdrovým šatům, kostýmku, topu se sukní, tak i ke sportovně laděnému bílému tričku s jeansy, nebo šortkami. Jeho decentní linie se též budou krásně vyjímat s letními šaty a plavkami. 450 Kč vč. DPH € 17,20SklademNalepovací šperky\nHope 2 - Pírko (Stříbrná & Modrá) • Swarovski® flat back krystaly na zlatém nebo stříbrném ornamentu • Počet krystalů: 26 ks • Rozměr: 10 x 46 mm / 10 x 46 mm. Symbol pírek reprezentuje Vaše naděje, sny a touhy. S lehkostí odesílejte svá vzdušná přání a štěstí se na Vás dozajista usměje. Ozdobte své rameno, dekolt, hřbet ruky, vlasy, nebo kotník ornamentem Hope a sny se Vám vyplní. Tento šperk se hodí jak k elegantním pouzdrovým šatům, kostýmku, topu se sukní, tak i ke sportovně laděnému bílému tričku s jeansy, nebo šortkami. Jeho decentní linie se též budou krásně vyjímat s letními šaty a plavkami. 520 Kč vč. DPH € 19,87SklademNalepovací šperky


Pět největších zabijáků spánku. A kdy je vlastně ideální čas jít spát? • Styl / inStory.cz\nNaučte se uléhat do postele ve stejnou hodinu\n21. července 2018 08:17\t/ Shutterstock\nKe správně regeneraci organismu potřebujeme dostatek kvalitního spánku. Hektický životní styl ale přináší různé nešvary, kvůli kterým si spánek sami narušujeme. Čemu je tedy dobré se v ložnici vyhnout?\nMnoho lidí nedodržuje alespoň přibližnou dobu, kdy chodí spát. Vstávat a uléhat bychom měli zhruba ve stejnou dobu, rozdíl by neměl být větší než jedna hodina. Kdy je ideální čas uléhat ke spánku? Podle odborníků od 22 hodiny, kdy nejvíce regenerují nadledvinky, které jsou zodpovědné za tvorbu stresových hormonů a významně se podílejí na regulaci hormonálního systému. Dostatečný spánek v tuto dobu zvyšuje odolnost vůči stresu a snižuje jeho vliv na organismus.\nJíst bychom měli nejpozději jednu až dvě hodiny před spaním. Pokud se najíme na noc, udržujeme v chodu trávicí trakt včetně jater, což se negativně projevuje na regeneraci. Glukóza, která není energeticky využita, se navíc přemění na tuk, a to vede k přibírání na váze.\nPoužíváni elektronických zařízení\nPoužívání elektroniky, ať už počítačů, čteček knih, chytrých telefonů nebo sledování televize z postele, schopnost klidně usnout výrazně zhoršuje. Odborníci doporučují vyhýbat se technologiím vyzařujícím modré světlo, které z těchto zařízení vychází. Modré světlo totiž zabraňuje produkci melatoninu, který udržuje tělo v ospalosti. Máte problémy se spánkem? Zkuste doplnit vitamin na dobrou noc.\nNedodržováni klidového režimu\nKromě tělesné hygieny je zapotřebí i hygiena mentální. Zapomeňte na pracovní záležitosti, na vše, co jsme přes den měli udělat, ale neudělali. Před spaním se dokonale uvolněte. Pomáhá ztlumené světlo, tichá a klidná hudba, horká koupel, svíčky nebo jóga.\nKofein je i tam, kde bychom ho běžně nehledali. Nejen v kávě, ale i v kolových nápojích, čokoládě, černém a zeleném čaji, ale také v prášcích proti bolesti či nachlazení. Pro kvalitní spánek bychom kofein neměli konzumovat čtyři až šest hodin před spaním. Alkohol sice pomůže rychleji usnout, ale organismus si při jeho odbourávání dostatečně neodpočine. Co je to vlastně spánková hygiena? Více se dočtete zde.\nNezapomeňte, že ke správné regeneraci potřebujeme nejen dostatek spánku, ale hlavně kvalitního spánku. Až tedy budete večer uléhat do postele, zkuste se řídit výše uvedenými radami. Váš spánek by se měl výrazně vylepšit.


Josefa Duchana inspiruje každodenní život a zajímaví lidé – Josef Duchan\n„Ve Mlejně vystavuji kresby a grafiky, které jsou provedeny v sítotisku a linorytu. Mám zde rovněž malby. Tematicky jsou obrazy rovněž rozličné – od figury přes portrét až po krajinu. Osobně považuji krajinu kolem sebe za trošku abstraktní, ale inspirující prostředí,“ říká Josef Duchan, který pochází z Ostravska.\nJak sám míní, postavení výtvarníků v dnešní době u nás není zase tak úplně růžové. „Malíř se musí ještě něčím živit, potřebuje nějaké řemeslo, neboť dobrá zakázka, jde-li dobře, přijde tak jednou za dva roky. Navíc v současné době ještě studuji restaurátorství na pražské Akademii výtvarných umění u pana profesora Strettiho, což mi umožňilo realizovat nedávnou, poměrně náhodnou zakázku, kdy jsem renovoval jednu vilu z 19. století a navíc jsem ještě restauroval obraz ze 17. století, takže vedle volné tvorby jsem si už v praxi vyzkoušel restaurátorské řemeslo,“ dodává Josef Duchan.\nV současné době žije se svou manželkou a synem v Praze, ale kousek od Ostravy, v Šenově, má rodiče. „Kořeny mám tady, proto se sem pravidelně vracím,“ vyznává se skromný a přemýšlivý kumštýř. „Inspirací se pro mne stává život, když potkám zajímavé lidi, zajedu si do přírody, vidím před sebou krásné stromy, přírodu. Člověk musí chodit s otevřenýma očima, aby skutečně viděl. A když maluji obraz, promýšlím jeho detaily, tak se mi hlavou honí mnohé myšlenky a souvislosti, které pak později zúročím ve svých pracích,“ vysvětluje Josef Duchan.\nJeho výstavu mu v Ostravě zahájil profesor Eduard Ovčáček, který se s ním potkal na jednom ostravském univerzitním workshopu a grafický projev Josefa Duchana je mu sympatický. Má pravdu, výstava ve Mlejně stojí za zhlédnutí.


Maminky, podpořte dobré akce – Maminka.cz\nMaminky, podpořte dobré akce\nDobročinných akcí se na každého valí víc než dost. A myslíme si, že tyto akce stojí za to podpořit.\nTýden bez diet chce povzbudit Češky, aby se netrápily hlady. Akci poprvé v Česku pořádá centrum Anabell, které dlouhodobě pomáhá osobám s poruchami příjmu potravy a jejich blízkým. Pilotní ročník projektu se uskuteční v týdnu od 4 do 10. května 2015.\nDo akce se zapojilo několik fitness center v celé České republice. Sportoviště mohou věnovat vybranou lekci na podporu činnosti Centra Anabell a podpořit tak novou filozofii organizace, která říká, že lepší, než se trýznit dietami, je přiměřeně sportovat a udržovat se fit. Doslova: Jíme proto, abychom mohli sportovat. „Slovo přiměřeně je nutné zdůraznit, protože i pohybu musí být ve zdravé míře. Stejně jako diety je nebezpečná závislost na pohybu a nadmíra cvičení,“ připomíná Jana Sladká ředitelka centra Anabell.\nNa facebookové stránce Centra Anabell se zájemci mohou připojit k události s názvem Nedržím dietu a rovněž tím Týden bez diet s Anabell podpořit. V neposlední řadě si lze za symbolickou částku 50 korun zakoupit speciální odznáček s vtipným sloganem „Hlad není můj kamarád, lepší zdravě sportovat!“ a připnout si ho například na oblečení či batoh. Výtěžek z prodeje použije Centrum Anabell na provoz svých poboček v Praze, Brně a Ostravě, kde nabízí terapeutické a poradenské služby, nutriční poradenství nebo i anonymní e-poradnu či telefonickou krizovou pomoc. Zároveň se Anabell věnuje i osvětové činnosti.\nMezinárodní den bez diet připadá na 6. května a slaví se od roku 1992, poprvé s ním přišla Velká Britanie.\nUdělejte velký úklid a věci vydražte ve prospěch dětí\nTaké jste doma vytřídila spoustu věcí a přemýšlíte co s nimi? Vydražte je na portálu www.aaaukce.cz a kromě toho, že uděláte radost někomu, komu vámi vyhazovaná věc přijde potřebná, můžete ještě ještě pomoci někomu dalšímu, v jehož prospěch vydraženou částku věnujete. Jakmile se daná věc prodá a kupující za věc zaplatí, částka je odečtena od částky, která zbývá do zakoupení předmětu/pomůcky. Podrobnější informace o tom jak to funguje najdete na uvedeném webu.\nPomoc potřebují i zvířátka. Dvakrát do roka probíhá akce Kočičí přání. Na webu jsou vystaveny kočičky s jejich příběhy.Jednoduše si vyberete konkrétní zvíře, které vás zaujme.\nKromě zakoupení dárku lze také poslat peníze na běžné výdaje spojené s pobytem kočky v útulku, podpořit velký projekt každé zúčastněné organizace, či přispět na zdravotní péči. Po skončení akce dostane dárce fotografii kočky s dárkem, který jí daroval.\nDo akce je zapojeno asi 40 útulků napříč celou republikou, takže vybírat kočičku můžete nejen podle sympatií ale i podle preferovaného útulku. Akce začala již 1. května a skončí po 14 dnech.\nČinnost zúčastněných organizací financují převážně členové a drobní dárci. Jarní Kočičí přání je jedna ze dvou akcí pořádaných každoročně projektem Kočičí přání. V té poslední, vánoční, se podařilo získat přibližně dva miliony korun. Na kontě jarního Stromu kočičích přání je aktuálně téměř 420 tisíc korun.\nTémata: Chování a vztahy, Velký úklid, Akce, Velká Británie, Porucha příjmu, Dárce, Pilot


28. února 2019·Zprávy·Barbora Pisingerová\nVeterináři našli zbývající polské hovězí ze šarže podezřelé na salmonelózu. Největší část z něj, kolem 40 kilogramů, odebrala jídelna Pod branou v Prachaticích a je už snědené, sdělil ve čtvrtek ČTK mluvčí Státní veterinární správy (SVS) Petr Vorlíček.\nNaprostou většinu masa ze zásilky o hmotnosti 1164 kilogramů nalezli veterináři už dříve. Nyní dohledali i více než 50 kilogramů masa, které bylo přidáno do jiných šarží a putovalo do Strakonic a do Klecanu Prahy, odkud bylo distribuováno dál.\nZe Strakonic ho šlo nejvíc do prachatické jídelny, dále pak do restaurace na Velkém náměstí v Písku, kterou provozuje firma Vells, do restaurace Loděnice v Lipnu nad Vltavou a do hotelu a restaurace Na Nové ve Volyni. Všechno maso bylo snězené, podle Vorlíčka nebyly hlášené zdravotní potíže.\nMinistr zemědělství Miroslav Toman (za ČSSD) v úterý oznámil, že Evropské komisi se nelíbí mimořádné kontroly, které ČR zavedla pro polské hovězí maso.\nKomise podle něj usiluje i o zrušení povinnosti nahlašovat dovozy masa 24 hodin předem. Pokud Polsko podnikne slibované kroky, je ministr připraven mimořádná opatření na konci března zrušit. Povinné kontroly dováženého hovězího masa z Polska platí od minulého týdne, před uvedením na trh se musí vyšetřit na salmonelu.


Ložnice : Manželská postel z masivu ALFARNATE\nManželská postel z masivu ALFARNATE\nDokonalé zpracování dubového masivu, jednoduchý a elegantní design, pohodlí i zakomponovaná lavička s úložným prostorem, na které se dá pohodlně posedět či odložit svršky, je předností této velice praktické postele.\nČerné čalounění 0 Kč Hnědé čalounění 0 Kč Bílé čalounění 0 Kč Červené čalounění 0 Kč Šedé čalounění 0 Kč Béžové čalounění 0 Kč\nPostel navrhl Karel Krajča a pro výrobu zvolil to nejkvalitnější dubové dřevo, které v kombinaci s čalouněným čelem v mikroplyši působí velmi příjemně.\nNa první pohled upoutává pozornost především lavička, která je vyklápěcí a pod ní se ukrývá menší úložný prostor, který elegantně schová předměty běžné denní potřeby a menší svršky. Pod postelí se nachází další velký úložný prostor. Postel má ukrytý spodní rám, proto působí jako by se vznášela.\nKonstrukční spojení všech částí je velmi pevné. Postel nabízíme také v prodloužené variantě na 210 nebo i 220 cm, v různých barevných kombinacích a s úložným prostorem. Nabízíme také kvalitní matrace s certifikátem nebo polohovací rošty.


Prodám letní komplet vel.5-6 let,CHEROKEE, Šumperk, sbazar, avízo, bazoš\nprimabazar.cz Dětský bazar ( Komplety ) Prodám letní komplet vel.5-6 let,CHEROKEE, Šumperk\nProdám letní komplet vel.5-6 let,CHEROKEE\nProdám krásný a dobře padnoucí komplet, který se skládá z trika a tuniky. Vel psaná 5-6 let (122).Délka trika 42 cm, délka tuniky po nejdelší cíp 56 cm. Na cípech funkční kapsy. Oboje moc pěkné, lze nosit i zvlášť nebo s jinou kombinací. Bez vady!!Cena bez poštovného 110, -\n110 Kč [Šumperk] Šumperk\n110 Kč 11301 X


VIDEO: Díky porodu Shindy vládla loni u goril v pražské zoo pohoda - iDNES.cz\n6. ledna 2017 1:06, aktualizováno 1:06\nPřekvapivý dubnový porod samice Shindy, u níž byli chovatelé i lékaři přesvědčeni, že mláďata už mít nemůže, byl u pražských goril událostí roku. A pozitivně ovlivnil jeho další průběh pro celou pražskou gorilí rodinu. Se třemi mláďaty je veselo.\nVIDEO: Roku 2016 vládla u goril pohoda\n„Zcela nečekaný porod Shindy byl jednoznačně nejvýznamnější událostí. Porod se výrazně promítl vlastně do všeho, co se za minulý rok u našich goril událo,“ konstatuje na začátku roku 2017 kurátor goril Vít Lukáš.\nZ pražských gorilích samic je totiž Shinda nejen nejvýraznější osobností s obdivuhodnou schopností kamufláže (o jejím nečekaném porodu více zde), ale také mistryní načasování. „Porod pro ni přišel v tu nejlepší možnou chvíli, protože ji ostatní opět začali více respektovat a dostala se do pohody. Tím se zklidnila i celková atmosféra ve skupině. Shinda je element, který dokáže srovnat jakoukoliv situaci,“ vysvětluje kurátor.\nPřed tím totiž Shinda o svoji pozici vedoucí samice v rámci hierarchie skupiny přišla i proto, že nedokázala dát Richardovi mládě (více čtěte v článku zde). „Na jejím porodu tak získali úplně všichni. Skupina se obohatila o další mládě, které se čtyřletým Nuru i šestiletým Kiburim čím dál víc řádí,“ říká Vít Lukáš.\nPodívejte se na první okamžiky Shindy s novorozeným mládětem:\nVIDEO: Gorilí událost roku 2016. Nečekaný porod Shindy\nPomalu dospívající Kiburi loni byl a stále je dalším výrazným elementem. Dospívá, takže čím dál více zkouší, co si může dovolit. „Ve skupině momentálně platí za největšího prudiče,“ shodují se chovatelé. Své by mohly vyprávět jeho matka Kijivu či teta Kamba, které je schopné kdykoliv začít popichovat a dělat jim naschvály, i na samce Richarda občas zamachruje. Samici Bikiru třeba pro zábavu zažene do kouta a hází jí prach do obličeje.\nGorily se výstavby nového pavilonu letos mají dočkat\nS výstavbou nového pavilonu pro gorily se v horní části areálu pražské zoo mělo začít už v loňském roce (jeho budoucí podoba zde), ovšem kvůli obstrukcím městské části Troja se tak nestalo (více čtěte zde).\nPár dní před Vánocemi ovšem Zoo Praha obdržela závazné stanovisko Ministerstva kultury ČR k odvolání MČ Praha-Troja proti výstavbě nového pavilonu goril. A to dává pražské zoo za pravdu.\nMimo jiné se v něm uvádí, že z hlediska zájmů státní památkové péče nebude mít podle předložené dokumentace posuzovaný projekt vliv na pohledový horizont památkové a přírodní rezervace a nebude narušovat a ohrožovat její hodnoty. „Z hlediska celkové urbanistické struktury dané části území ve vztahu k PPR tak není ani umístění hmoty stavby cizorodým prvkem anebo urbanistickou závadou,“ uvedlo Ministerstvo kultury ČR.\nBikira je sice stále na posledním místě v hierarchii skupiny (více o ní zde), ale hraje si s mláďaty - zatím kromě nejmladšího Ajabua - což chovatelé považují za úžasný pokrok. A hlavně ji skupina bere jako svého člena. Což je podstatné.\nA čtyřletý Nuru? To je pořád ještě milé a hravé mládě s úžasnou empatií. Velice trpělivě si dokáže hrát s malým Ajabuem, pořád má velice něžný vztah s tetičkou Kambou, která ho stále ještě kojí. A nedělá mu problém udělat své mámě úžasnou masáž zad, kterou si můžete spolu s Kijivu užít na úvodním videu.\nPražské gorily za sebou prostě mají pohodový rok, který jim přinesl jen to dobré. Letos se snad dočkají i posunu ve výstavbě nového pavilonu, který má vyrůst v horní části zoo (o projektu více zde). Zaměstnané jsou zatím dostatečně. Protože na princip nového hlavolamu, který dostaly na konci roku pod stromeček (více v článku a na videu zde), stále ještě nepřišly.\nTémata: Zoo Praha, pavilon, Vít Lukáš, Zoo, Trója, Praha, Lékař, Praha-město, Kiburi (gorila), Ministerstvo kultury


Jak naučit stroje myslet -- reportáž z konference na téma učení strojů\n1.11.2017 /v Novinky, Odborná školení a webináře\nNa úterý 24.10.2017 jsme společně se společnostmi IBM, NVIDIA a DNS připravili pro naše zákazníky, studenty i širokou veřejnost dopolední mini-konferenci na téma „učení strojů“. Konference se konala na půdě ČVUT CIIRC. Na sedmdesát účastníků akce mělo příležitost zhlédnout prezentace na téma učení strojů a umělé inteligence, jejich přínos v praktickém životě a především budoucnost — jak ji vidí vědci a specialisté ze společností IBM a NVIDIA.\nPodrobná reportáž z konference v článku Richarda Voigtse na webu ITBiz.cz.\nNa úvod vysvětlil Petr Plodík z naší společnosti proč o učení strojů hovoříme právě teď, proč firma M Computers pořádá tuto konferenci a proč na půdě ČVUT CIIRC. Dále již následovaly prezentace hostů z IBM a NVIDIA.\nHistorie a budoucnost učení strojů a umělé inteligence (AI)\nHlavní hvězdou konference byl Dr. Klaus Rindtorff, vědec z IBM laboratoří v německém Böblingenu. Dr. Klaus již v devadesátých letech využíval neuronových sítí pro rozpoznávání a ověřování pravosti podpisů na projektu pro bankovní instituci. Ve své prezentaci popsal historii neuronových sítí se střídajícími se obdobími zájmu, pokroku a investicemi do těchto technologií s „dobami ledovými“, ve kterých vývoj zamrzl. Zajímavé bylo sledovat vývoj posledních let demonstrovaný na každoročně pořádané soutěži ImageNet Challenge. Jedná se o soutěž v rozpoznávání fotografií (150 000), při které se rok od roku zvyšuje spolehlivost rozpoznávání obrazu počítačem. V letošním roce počítač předčil v úspěšnosti i člověka. Navíc s rychlostí přesahující zpracování více než 4000 obrázků za minutu na jednom serveru. V závěru své přednášky Dr. Klaus vysvětlil, jak funguje Watson — IBM počítač, který odpovídá na otázky v přirozeném jazyce.\nNVIDIA představuje novinky\nDalším hostem byl Ralph Hinsche ze společnosti NVIDIA, který představil vizi, jak učení strojů a umělá inteligence mění svět. Zmínil nové technologie, které NVIDIA oznámila před dvěma týdny na konferenci v Mnichově. Přítomným posluchačům ukázal nejnovější akcelerátor NVIDIA V100, který v krabičce velikosti dlaně nabízí přes 21 miliard transistorů, 5 120 procesorů a dosahuje výkonnosti 15,7 bilionů operací s desetinými čísly, nebo kartu „Pegasus“ Robotaxi drive PX — počítač, postavený na umělé inteligenci, která dokáže bez přítomnosti řidiče řídit taxi (tzv. robotaxi) na nejvyšši úrovni bezpečnostního standardu ASIL-D (více informací o standardu ASIL).\nDoporučejeme shlédnout hlavní přednášku Jensena Huanga, zakladatele a CEO společnosti NVIDIA z konference GTC Europe 2017:\nPraktické ukázky učení strojů\nZe společnosti IBM si prezentaci připravil Radek Špimr, který představil iniciativu OpenPOWER a její uplatnění ve světě učení strojů.\nV dalších části konference představili Milan Le z českého start-upu Quantasoft a Radoslav Škoviera z ČVUT CIIRC reálné ukazky nasazení technologií neuronových sítí ve svých projektech.\nDalší informace o konferenci a prezentace ke stažení z jsou k dispozici na stránkách: http://aidays.cz\nVelmi děkujeme společnostem IBM, NVIDIA a DNS za pomoc a spolupráci s přípravou a realizací konference:\nKonference navázala na nedávno uzavřené partnerství společnosti M Computers a NVIDIA v oblasti Accelerated Computing.\nPomáháme vlastní krví NVIDIA autorizace na DGX-1


krásný dámská Clarks dámské sandály béžové Coral Sunrise\nÚvod >> 2017 Dámská Obuv >> Sandály >> krásný dámská Clarks dámské sandály béžové Coral Sunrise\n2316.82 Kč 1549.09 Kč\nUzavřené sandálky od Clarkse můžete směle obout k sukni, ale i ke kalhotám a vždy budete elegantní a stylová...Módní špičatý střih je v decentní kombinaci hladké usně ve světle béžové barvě (nádech pudrové) a usně metalické (světlá platina). Vnitřek obuvi je syntetický s velmi měkkou nášlapnou stélkou. Pásek kolem nohy je našitý na pružném poutku a je s možností délkové regulace. Rovná podešev přechází v rafinovaně skrytý klínek, který lehce vytáhne postavu a je příjemný na chůzi.\nSnadné použití dámská Pikolinos sandály na klínu Arcilla\n2716.81 Kč 1599.72 Kč\nMnožstevní slevy dámská Gabor sandály platforma schwarz\n2834.95 Kč 1364.83 Kč\nkvalitní dámská Rieker sportovní sandály červené 68851 33\n2943.97 Kč 1551.08 Kč\nNejvíce populární dámská Piccadilly sandály Offbílý 166002\n2575.91 Kč 1367.02 Kč


Kopie: Soutěžte s námi! – NaO Living & Design\nKopie: Soutěžte s námi!\nSoutěž probíhá do 5. ledna.\nLosování výherců bude 6. ledna ve 20h!\nProsíme o vyplnění soutěžních otázek:\nPo kliknutí budete přesměrováni na soutěžní formulář.\nŠanci na výhru získává soutěžící, který dá „to se mi líbí“ soutěžnímu příspěvku, do komentáře napíše, komu by se mohla líbit nová kuchyně NaO a na webových stránkách NaO vyplní a odešle soutěžní dotazník, který je na této adrese.


Větší bezpečnost i pohodlí – Eedesign\nHome / Větší bezpečnost i pohodlí\nposted on Prosinec 16, 2017 by\nhttp://tonovani-autoskel-brno.eu/caste-otazky Cítit se bezpečně v dopravním prostředku a mít kvalitní komfort je velice důležité, co se týče pocitu z jízdy. Proto je dobré, když majitelé svých vozidel investují právě do těchto oblastí. Podívejte se například na kvalitní tónování autoskel. Co všechno vám může tato oblast nabídnout? Možná si říkáte, že to není to pravé pro váš vůz, ale není tomu tak. Každému se jistě líbí kouřová okna, přes která nelze zvenčí nic vidět. A přesně tohle si můžete dopřát i vy, stačí dojet tam, kde tyto služby provádějí. Když bydlíte například v Brně, je dobré využít kvalitní tónování autoskelBrno, kde se vám již postarají o kvalitní zařízení těchto efektivních doplňků pro vaše vozidlo.\nVůz bude krásnější a bezpečnější\nI když se to nemusí zdát, právě tyto fólie v sobě skrývají mnoho výhod. Nebude to jen vzhled, na který si mnoho majitelů vozů zakládá, ale i větší bezpečnost, či dokonce pohodlí, co se týče teploty v interiéru. Pokud vás trápí vysoké teploty v létě v interiéru vašeho vozu, pak je dobrou investicí zajet do servisu, kde vám nainstalují právě tyto doplňky.